2

Skundžiamo sprendimo 1–19 punktuose pateikiama tokia ginčo aplinkybių santrauka: „1 Šioje byloje nagrinėjamos priemonės susijusios su ieškovės Orange, kuri tuo metu vadinosi France Télécom, mokamų įmokų sistemos pokyčiais 1996 m., kiek jie susiję su šios įmonės darbuotojų, turinčių valstybės pareigūno statusą, pensijų mokėjimu. 2 Ši sistema, sukurta 1990 m. nuo pat France Télécom, kaip nuo valstybės valdymo atskirtos įmonės, įsteigimo priėmus 1990 m. liepos 2 d. Įstatymą Nr. 90‑568 dėl pašto ir telekomunikacijų viešųjų paslaugų organizavimo (JORF, 1990 m. liepos 8 d., p. 8069; toliau – „1990 m. įstatymas“), buvo iš dalies pakeista 1996 m. liepos 26 d. Įstatymu Nr. 96‑660 dėl nacionalinės įmonės France Télécom (JORF, 1996 m. liepos 26 d., p. 11398; toliau – „1996 m. įstatymas“). Nauja sistema įdiegta, kai, viena vertus, buvo įsteigta ir į biržos sąrašus įtraukta akcinė bendrovė France Télécom ir suteikta galimybė įsigyti vis didesnę dalį įmonės kapitalo, kita vertus, rinkos, kuriose veikė įmonė, Prancūzijoje ir kitose Europos Sąjungos valstybėse narėse buvo visiškai atvertos konkurencijai. 3 Kiek tai susiję su įsipareigojimais, susijusiais su valstybės pareigūno statusą turinčių darbuotojų socialinių išmokų finansavimu, 1996 m. įstatymu buvo iš dalies pakeista kompensacija, kurią France Télécom pagal 1990 m. įstatymo 30 straipsnį buvo įpareigota mokėti į valstybės biudžetą valstybės įdarbintų jos pareigūnų pensijoms mokėti ir tvarkyti (toliau – „ginčijama priemonė“). 4 1990 m. įstatyme buvo numatyta, kad France Télécom buvo įpareigota į valstybės biudžetą mokėti kompensaciją už valstybės pareigūnams mokamų pensijų mokėjimą ir tvarkymą, iš darbuotojo darbo užmokesčio išskaitant sumą, kurios dydis nustatytas Prancūzijos code des pensions civiles et militaires de retraite (Civilių ir karių senatvės pensijų kodeksas) L. 61 straipsnyje, ir papildomą įmoką, leidžiančią visiškai padengti išlaidas, susijusias su skirtomis ir skirtinomis pensijomis į pensiją išėjusiems įmonės darbuotojams. 5 France Télécom taip pat dalyvavo taikant vadinamąsias „kompensacijos“ ir „kompensacijos permokos“ sistemas, pagal kurias numatoma pervesti lėšų siekiant užtikrinti kitų viešųjų organizacijų pareigūnų pensijų sistemų pusiausvyrą. 6 1996 m. įstatymu 1990 m. įstatymo 30 straipsnyje numatyta kompensacija buvo pakeista taip, kaip nurodyta toliau. Pirma, France Télécom buvo įpareigota mokėti „sumą, išskaičiuojamą iš pareigūno darbo užmokesčio“, o jos dydis liko toks pat, kaip nurodyta 1990 m. įstatyme. Antra, ji buvo įpareigota mokėti „darbdavio įmoką, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų“ ir kuri nustatyta vietoj ankstesnės darbdavio įmokos. Ši nauja įmoka buvo grindžiama „vienodų konkurencinių sąlygų užtikrinimo norma“, kuri pati buvo grindžiama France Télécom ir kitų telekomunikacijų sektoriaus įmonių, kurioms taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinių įmokų, privalomų socialinių įmokų ir mokesčių, išskaičiuojamų iš darbo užmokesčio, dydžio suvienodinimu, numatant riziką, kuri yra bendra samdomiesiems darbuotojams, kurie yra privatinės teisės subjektas, ir valstybės pareigūnams, ir nenumatant rizikos, kuri nėra bendra samdomiesiems darbuotojams, kurie yra privatinės teisės subjektas, ir valstybės pareigūnams (be kita ko, samdomųjų darbuotojų nedarbo ir skolų rizika įmonės sanavimo ar likvidavimo atveju). Trečia, France Télécom buvo įpareigota mokėti „išimtinę nustatyto dydžio įmoką“, nustatytą 1996 m. gruodžio 31 d. Įstatymu Nr. 96‑1181, kuriuo išdėstomas 1997 m. Finansų įstatymas (JORF, 1996 m. gruodžio 31 d., p. 19490), kuri sudarė 37,5 mlrd. Prancūzijos frankų (5,7 mlrd. EUR). Ši įmoka apėmė, pirma, metinių atidėjinių sumą (3,6 mlrd. EUR), kurią France Télécom atidėjo iki 1996 m. siekdama padengti numatytas būsimų pareigūnų senatvės pensijų išlaidas, ir, antra, papildomą sumą (2,1 mlrd. EUR). 7 Be to, pagal 1996 m. įstatymą France Télécom neįtraukta į kompensacijos ir kompensacijos permokos sistemų taikymo sritį. <...> 9 2008 m. gegužės 20 d. raštu Komisija pranešė Prancūzijos Respublikai apie savo sprendimą pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą (toliau – sprendimas pradėti procedūrą) dėl nagrinėjamos pagalbos. Prancūzijos Respublika savo pastabas pateikė 2008 m. liepos 18 d. <...> 12 2011 m. gruodžio 20 d. Komisija priėmė [ginčijamą] sprendimą, kuriuo nagrinėjama pagalba tam tikromis sąlygomis pripažinta suderinama su vidaus rinka. 13 [Ginčijamame] sprendime Komisija padarė išvadą, kad ginčijama priemonė yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. 14 Kiek tai susiję, be kita ko, su ekonominiu pranašumu, Komisija nustatė, kad ginčijama priemone France Télécom buvo suteiktas ekonominis pranašumas, nes dėl jos valstybei teko nauja ir didelė finansinė našta, susijusi su France Télécom pareigūnams skirtų pensijų mokėjimu ir tvarkymu, sumažinant France Télécom anksčiau mokėtą kompensaciją. 15 Šiuo atžvilgiu Komisija, pirma, [ginčijamo] sprendimo 105 konstatuojamojoje dalyje apskaičiavo nagrinėjamos pagalbos sumą kaip France Télécom pagal 1996 m. įstatymą mokamos darbdavio įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, ir įmokų, kurias įmonė būtų mokėjusi pagal 1990 m. įstatymą, metinį skirtumą ir, antra, [ginčijamo] sprendimo 113 konstatuojamojoje dalyje laikėsi nuomonės, kad mokant išimtinę nustatyto dydžio įmoką buvo sumažinta pagalbos suma, kurią gavo France Télécom. 16 Komisija taip pat nustatė, kad ginčijama priemonė yra atrankinė, nes ji buvo susijusi tik su France Télécom ir iškreipė arba galėjo iškreipti konkurenciją, kadangi dėl šios priemonės France Télécom galėjo turėti mažesnį balansą, kuris leido jai plėstis konkurencijai laipsniškai atveriamose Prancūzijos ir kitų valstybių narių telekomunikacijų paslaugų rinkose. 17 Tuomet Komisija vertino ginčijamos priemonės suderinamumą su vidaus rinka, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, ir padarė išvadą, kad ja nesilaikyta proporcingumo principo, nes dėl priemonės nebuvo galima suvienodinti konkurencijos sąlygų. Komisijos teigimu, France Télécom valstybei mokamos finansinės kompensacijos neprilygo visų socialinių įmokų naštai, kuri teko France Télécom konkurentų biudžetui. 18 Todėl Komisija nustatė, jog norint, kad su vidaus rinka suderinama pagalba atitiktų SESV 107 straipsnio 3 dalyje numatytą bendro intereso kriterijų, reikia, kad France Télécom mokėtina darbdavio įmoka, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, būtų apskaičiuota ir sumokėta taip, kad suvienodėtų visų France Télécom ir kitų telekomunikacijų sektoriaus įmonių, kurioms taikomos bendrosios socialinių įmokų teisės nuostatos, socialinių įmokų ir mokesčių, išskaičiuojamų iš darbo užmokesčio, dydžiai, taip pat atsižvelgiant į riziką, kuri nėra bendra samdomiesiems darbuotojams, kurie yra privatinės teisės subjektas, ir France Télécom dirbantiems pareigūnams. Ši įmoka turėjo būti sumokėta France Télécom nuo tos dienos, kai išimtinės nustatyto dydžio įmokos suma, kapitalizuota taikant diskonto normą, nustatytą pagal Komisijos pranešimą dėl orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodo (OL C 232, 1996, p. 10, toliau – „Pranešimas dėl orientacinių normų“), pasieks įmokų ir mokesčių sumą, kurią France Télécom turi sumokėti pagal 1990 m. įstatymo 30 straipsnį. 19 Ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje nustatyta: „1 straipsnis Valstybės pagalba, susijusi su kompensacijos, kuri valstybei turi būti mokama už France Télécom pareigūnams pagal code des pensions civiles et militaires de retraite skiriamų pensijų mokėjimą ir tvarkymą, sumažinimu taikant [1996 m. įstatymą], kuriuo iš dalies keičiamas [1990 m. įstatymas], yra suderinama su vidaus rinka 2 straipsnyje nurodytomis sąlygomis. 2 straipsnis Pagal [1990 m. įstatymo] 30 straipsnio c punktą įmonės France Télécom mokėtina darbdavio įmoka, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, mokama ir tvarkoma suvienodinus France Télécom ir kitų telekomunikacijų sektoriaus įmonių, kurioms taikomos bendrosios teisės nuostatos dėl socialinių išmokų, visų privalomų socialinio draudimo įmokų ir mokesčių, nustatomų pagal darbo užmokesčius, dydžius. Kad ši sąlyga būtų įgyvendinta, Prancūzijos Respublika ne vėliau kaip per septynis mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą: a) iš dalies pakeičia [1990 m. įstatymo] 30 straipsnį ir teisės aktus ar kitus dokumentus, priimtus šiam įstatymui įgyvendinti, kad į France Télécom mokėtinos darbdavio įmokos, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų, apskaičiavimo pagrindą ir tvarkymą būtų įtraukta ne tik pagal privatinę teisę reglamentuojamiems darbuotojams ir valstybės pareigūnams kylanti bendroji rizika, bet ir jiems kylanti nebendroji rizika; b) nuo dienos, kurią [1996 m. įstatymu] nustatytos išimtinės įmokos sumos, kapitalizuotos taikant diskonto normą, nustatytą pagal šiuo atveju taikomą [Pranešimą dėl orientacinių normų], susilygina su įmokų ir mokesčių, kuriuos France Télécom būtų toliau mokėjusi pagal pradinės redakcijos [1990 m. įstatymo] 30 straipsnį, suma, iš France Télécom renka darbdavio įmoką, kuria atleidžiama nuo mokestinių įsipareigojimų ir kuri apskaičiuojama pagal a punkte nurodytas taisykles, atsižvelgdama į darbuotojams, kurie yra privatinės teisės subjektas, ir valstybės pareigūnams bendrą ir nebendrą riziką. <...>“