LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 159/16

2014 m. kovo 21 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Komisija/Vokietijos Federacinė Respublika

(Byla C-137/14)

2014/C 159/23

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Ieškovė: Europos Komisija, atstovaujama C. Hermes, G. Wilms

Atsakovė: Vokietijos Federacinė Respublika

Ieškovės reikalavimai

Ieškovė prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/92/ES dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (1) (toliau – Direktyva 2011/92) 11 straipsnį ir 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2010/75/ES dėl pramoninių išmetamų teršalų (taršos integruotos prevencijos ir kontrolės) (2) (toliau – Direktyva 2010/75) 25 straipsnį

— traktuodama, kad Direktyvos 2011/92 nuostatos iš principo nesuteikia subjektyvių teisių ir dėl to iš esmės nesuteikia privatiems asmenims galimybės ginti jas teisme (Verwaltungsgerichtsordnung (Administracinio proceso kodeksas) 113 straipsnio 1 dalis);

— numatydama, kad sprendimai dėl procedūros pažeidimų gali būti panaikinti tik kai nėra jokio reikalaujamo poveikio aplinkai vertinimo ar išankstinio vertinimo (Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz (Įstatymas dėl skundų aplinkosaugos klausimais) 4 straipsnio 1 dalis, toliau – UmwRG) ir kai ieškovas įrodo, kad procedūros pažeidimai turėjo įtakos sprendimui dėl esmės (Verwaltungsverfahrensgesetz (Administracinių bylų teisenos įstatymas) 46 straipsnis; toliau – VwVfG) ir turi įtakos ieškovo teisinei padėčiai;

— numatydama, kad apskundimo teisė ir teismo kontrolė apima tik prieštaravimus, kurie jau buvo pateikti per šiuo tikslu nustatytą terminą vykstant administracinei procedūrai, po kurios buvo priimtas sprendimas (UmwRG 2 straipsnio 3 dalis ir VwVfG 73 straipsnio 6 dalis) ir

— procedūrose, pradėtose po 2005 m. birželio 25 d. ir pabaigtose iki 2011 m. gegužės 12 d., ribodama aplinkos apsaugos organizacijų teisę pareikšti ieškinį tik dėl teisės nuostatų, kurios suteikia teises privatiems asmenims (kartu taikomos UmwRG 2 straipsnio 1 dalies ir 5 straipsnio 1 dalies nuostatos);

— procedūrose, pradėtose po 2005 m. birželio 25 d. ir pabaigtose iki 2011 m. gegužės 12 d., ribodama galimybę teismine tvarka nagrinėti aplinkos apsaugos organizacijų ieškinius tik dėl teisės nuostatų, kurios suteikia teises privatiems asmenims (kartu taikoma UmwRG 2 straipsnio 1 dalis (ankstesnės redakcijos) ir 5 straipsnio 1 dalis);

— UmwRG taikymo sričiai bendrai nepriskirdama jokių administracinių procedūrų, pradėtų iki 2005 m. birželio 25 d. (UmwRG 5 straipsnio 1 dalis).

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Pagrindiniai ieškinio pagrindai yra tokie:

Atsakovė neįvykdė lojalaus bendradarbiavimo pareigos tiek laiko, tiek materialiniu požiūriu. Jai prireikė daugiau nei 18 mėnesių tam, kad pradėtų bandyti daryti išvadas tiek, kiek tai susiję su 2011 m. gegužės 12 d. Teisingumo Teismo priimtu sprendimu byloje C–115/09 (3). Materialiniu požiūriu atsakovės priimtos taisyklės yra nepakankamos ir prieštaraujančios tiek minėtai teismo praktikai, tiek Teisingumo Teismo sprendimui byloje Altrip. (4)

Vokietija tiek, kiek tai susiję su privačių asmenų teismine apsauga, ir toliau riboja teismų kontrolę nuostatų, kurios sukuria subjektyvias teises, laikymosi kontrole, kaip tai suprantama pagal „Schutznormtheorie“ (apsaugos normos teorija). Tiek privačių asmenų, tiek organizacijų teisminei apsaugai taikomi ir kiti apribojimai. Todėl UmwRG sudaroma galimybė panaikinti sprendimus dėl leidimo tik kai nėra atliktas poveikio aplinkai vertinimas, bet nesudaroma, kai vertinimas atliekamas netinkamai.

Be to, Vokietija numato galimybę panaikinti privačių asmenų apskųstą sprendimą dėl netinkamai atlikto poveikio aplinkai vertinimo, tik jei ieškovas tinkamai įrodo, kad minėtas sprendimas būtų buvęs kitoks, jei nebūtų šio procedūros pažeidimo, ir kad minėtas pažeidimas daro įtaką jo teisinei padėčiai.

Be to, prieštaravimai, pateikti organizacijų vykstant teismo procesui, yra nepriimtini, nes jie nebuvo pateikti per administracinę procedūrą. Galiausiai, naujos redakcijos UmwRG ir atitinkama Vokietijos teismų praktika reikšmingais aspektais neatitinka Direktyvos 2011/92 reikalavimų, Teisingumo Teismo patikslintų sprendimuose Trianel ir Altrip.

Be to, UmwRG taikymo sričiai ratione temporis nepriskiriamos procedūros, kurios buvo pradėtos prieš įsigaliojant direktyvai.

Visi šie reikšmingi apribojimai prieštarauja Direktyvos 2011/92 tikslui užtikrinti plačią teisminę apsaugą remiantis Orhuso konvencijos 9 straipsnio 2 ir 3 dalimis.

(1) OL L 26, 2012, p. 1.

(2) OL L 334, p. 17.

(3) Sprendimas BUND, C-115/09, EU:C:2011:289

(4) Sprendimas Altrip, C-72/12, EU:C:2013:712