Kiek tai susiję su koncentracija kiaulių pirkimo sektoriuje, Komisija gali nuspręsti, kad dviejų atitinkamų prekių rinkų, t. y. skersti skirtų kiaulių ir paršavedžių pirkimo rinkų, geografija atitinka teritoriją, esančią 150 km aplink pagrindines auginimo zonas tam tikroje valstybėje narėje. Šiuo atžvilgiu esminis klausimas apibrėžiant geografinę rinką – ar nedaug, bet nuolatiniam laikui sumažėjus pirkimo kainoms atitinkamose teritorijose, koncentracijos dalyvių klientai, visų pirma skersti skirtų kiaulių augintojai, persiorientuos į kitur įsisteigusias skerdyklas ir bus pasiryžę transportuoti savo gyvulius 150 km atstumu į konkuruojančias skerdyklas, ir todėl toks kainų sumažinimas nebūtų rentabilus po koncentracijos sukurtam vienetui. Taigi aplinkybė, kad didžiausia skersti skirtų kiaulių dalis paprastai transportuojama trumpesniu kaip 150 km atstumu, savaime nėra lemiamas atitinkamos rinkos apibrėžimo kriterijus. Be to, Komisija gali manyti, kad laikinas eksporto sustabdymas ar ribojimas dėl epizootijų nelemia atitinkamos rinkos regioninio ar nacionalinio susiskaidymo ir todėl nėra lemiamas veiksnys apibrėžiant geografinę rinką.

Reglamento Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės sistemoje šio reglamento 6 straipsnis sudaro per pirmąjį procedūros etapą Komisijos priimtų sprendimų, o 8 straipsnis – per antrąjį procedūros etapą priimtų sprendimų teisinį pagrindą, ir šios dvi nuostatos turi būti aiškinamos atsižvelgiant į aptariamo reglamento 2 straipsnyje įtvirtintus kriterijus.

Koncentracijų kontrolės srityje Komisija disponuoja vertinimo laisve visų pirma kalbant apie ekonominius vertinimus. Taigi šioje srityje dar didesnę reikšmę įgyja Bendrijos teisės sistemos suteikiamų garantijų, tarp jų ir rūpestingumo pareigos, paisymas per administracinę procedūrą.

Šioje srityje rūpestingumo pareigos paisymas reikalauja, kad Komisija rūpestingai ir nešališkai išnagrinėtų visas reikšmingas atitinkamos bylos aplinkybes. Taigi Komisija su reikiamu rūpestingumu privalo nustatyti faktines ir teisines aplinkybes, nuo kurių priklauso jos diskrecijos panaudojimas, surinkdama faktinius duomenis, kurie būtini pasinaudoti šia diskrecija ir gali turėti reikšmingos įtakos jos sprendimo priėmimo proceso rezultatui. Ši pareiga visų pirma reiškia, kad Komisija privalo atsižvelgti ir į tuos faktinius duomenis bei informaciją, kuriuos jai pateikė pranešančiosios šalys, ir į tuos, kuriuos pateikė bet kuris kitas aktyviai procedūroje dalyvaujantis trečiasis asmuo, ir, antra, kad prireikus ji privalo nustatyti šiuos faktinius duomenis atlikusi rinkos tyrimus arba pateikusi rinkos subjektams prašymus pateikti informaciją.

Tačiau koncentracijos kontrolės srityje reikalavimas, kad Komisija paisytų Bendrijos teisės sistemos suteikiamų garantijų per administracinę procedūrą, taigi ir rūpestingumo pareigos paisymas, turi būti aiškinamas taip, kad atitiktų skubos reikalavimą, kuriuo grindžiama bendroji Reglamento Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės struktūra ir kuris įpareigoja Komisiją, naudojantis savo diskrecija, laikytis griežtų terminų. Atsižvelgiant į šį reikalavimą ir šiuos terminus, nesant pateiktos informacijos netikslumo požymių, Komisija negali būti įpareigota patikrinti visą gaunamą informaciją. Nors rūpestingo ir nešališko patikrinimo įpareigojimas neleidžia jai remtis tokiais duomenimis ir informacija, kurie negali būti laikomi atitinkančiais tikrovę, minėtas skubos reikalavimas suponuoja, kad Komisija negali pati iki smulkmenų tikrinti visų jai atsiųstų pranešimų teisingumo ir patikimumo, nes koncentracijų kontrolės procedūra neišvengiamai tam tikra dalimi grindžiama pasitikėjimu. Be to, teisės normose dėl koncentracijų kontrolės numatytos įvairios priemonės, skirtos atgrasyti nuo netikslios ar klaidinančios informacijos suteikimo ir už tai nubausti. Pranešančiosioms šalims nustatyta tiesioginė pareiga visiškai ir sąžiningai informuoti Komisiją apie faktus ir aplinkybes, kurie būtų svarbūs priimant sprendimą, numačius už šios pareigos nesilaikymą sankcijas Reglamento Nr. 139/2004 14 straipsnyje, be to, Komisija gali atšaukti sprendimą dėl suderinamumo, jei šis sprendimas paremtas neteisinga informacija, už kurią atsakinga viena iš įmonių, arba kai toks sprendimas gautas apgaulės būdu.

(žr. 164–166, 184–185 punktus)