GENERALINĖS ADVOKATĖS JULIANE KOKOTT

IŠVADA,

pateikta 2006 m. rugsėjo 27 d.( )

Byla C‑229/05 P

Kurdistano darbininkų partija (PKK)

ir

Kurdistano nacionalinis kongresas (KNK)

prieš

Europos Sąjungos Tarybą

„Apeliacinis skundas – Priemonės, taikomos siekiant kovoti su terorizmu – Ieškinio priimtinumas – Ieškinį pareiškusios organizacijos egzistavimas – Ieškinį pareiškusios organizacijos atstovavimas – Įrodymų iškraipymas – Konkreti sąsaja su ieškinį pareiškusia asociacija

I – Įžanga

1. Šį apeliacinį skundą pateikė Osman Ocalan, veikiantis Kurdistano darbininkų partijos (Partiya Karkerên Kurdistan – PKK) vardu, ir Serif Vanly, veikiantis Kurdistano nacionalinio kongreso (Kongra Netewiya Kurdistan – KNK) vardu. O. Ocalan yra Turkijoje įkalinto PKK vadovo Abdullah Ocalan brolis.

2. Abu apeliantai ginčija tai, kad Taryba įtraukė PKK į teroristinių organizacijų sąrašą. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismas atmetė PKK ieškinį, nes ši organizacija, jos pačios teigimu, nebeegzistuoja, o O. Ocalan dėl to negali pateikti įrodymų, jog jis jai atstovauja. KNK ieškinys taip pat buvo atmestas kaip nepriimtinas motyvuojant tuo, kad Tarybos sprendimas nėra konkrečiai susijęs su KNK.

II – Faktinės bylos aplinkybės ir teisinis jos pagrindas

3. Teismas apskųstos 2005 m. vasario 15 d. Nutarties byloje T‑229/02( ) 1–9 punktuose ginčo priešistorę ir teisinį jo kontekstą aprašo taip:

„1 Iš bylos medžiagos matyti, kad Kurdistan Workers' Party (Kurdistano darbininkų partija) (PKK) buvo įsteigta 1978 m. ir siekdama, kad būtų pripažinta kurdų laisvo apsisprendimo teisė, pradėjo ginkluotą kovą su Turkijos vyriausybe. Pagal rašytinius O. Ocalan parodymus, 1999 m. liepos mėn. PKK vienašališkai paskelbė paliaubas pasilikdama teisę į savigyną. Pagal tuos pačius parodymus, 2002 m. balandžio mėn., siekdamas įtvirtinti šį veiksmų krypties pokytį, PKK kongresas nusprendė, kad „nuo 2002 m. balandžio 4 d. bet kuri PKK vardu vykdoma veikla nutraukiama – po šios datos ji bus laikoma neteisėta“ (ieškinio 2 priedas, 16 punktas). Kurdų mažumos vardu siekiant demokratiniu būdu pasiekti politinius tikslus buvo įsteigtas naujas susivienijimas, Kurdistano laisvės ir demokratijos kongresas (Kongreya Azad š Demokrasiya Kurdistan – KADEK). KADEK pirmininku buvo išrinktas A. Ocalan.

2 Kurdistan National Congress (Kurdistano nacionalinis kongresas) (KNK) yra apie trisdešimt organizacijų jungiantis susivienijimas. KNK tikslas – stiprinti kurdų vienybę ir bendradarbiavimą visose Kurdistano dalyse ir remti jų kovą atsižvelgiant į kurdų tautos svarbiausius interesus (KNK įstatų 7 straipsnio A dalis). Pagal rašytinius KNK pirmininko S. Vanly parodymus, PKK garbės pirmininkas buvo vienas iš tų, kurie skatino KNK įsteigimą. PKK buvo KNK narys, o atskiri PKK nariai iš dalies finansavo KNK.

3 Manydama, kad siekiant įgyvendinti Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliuciją 1373 (2001) Bendrijai būtina imtis veiksmų, 2001 m. gruodžio 27 d. Taryba priėmė Bendrąją poziciją 2001/360/BUSP dėl kovos su terorizmu (OL L 344, p. 90) ir Bendrąją poziciją 2001/931/BUSP dėl konkrečių priemonių taikymo kovojant su terorizmu (OL L 344, p. 93).

4 Bendrosios pozicijos 2001/931 2 straipsnyje nustatyta:

„Europos bendrija, neviršydama Europos bendrijos steigimo sutarties jai suteiktų įgaliojimų, įsako įšaldyti priede išvardytų asmenų, grupių ir susivienijimų lėšas ir kitą finansinį turtą ar ekonominius išteklius.“

5 2001 m. gruodžio 27 d. Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu (OL L 344, p. 70).

6 Pagal Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnį:

„1. Išskyrus atvejus, kai leidžiama pagal 5 ir 6 straipsnius:

a) visos lėšos, kitas finansinis turtas ir ekonominiai ištekliai, priklausantys į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui, arba jų valdomi ar disponuojami, yra įšaldomi;

b) į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui neleidžiama nei tiesiogiai, nei netiesiogiai naudotis arba savo naudai disponuoti jokiomis lėšomis, kitu finansiniu turtu ir ekonominiais ištekliais.

2. Išskyrus atvejus, kai leidžiama pagal 5 ir 6 straipsnius, į šio straipsnio 3 dalyje nurodytą sąrašą įtrauktam fiziniam ar juridiniam asmeniui, grupei ar susivienijimui arba jų naudai draudžiama teikti finansines paslaugas.

3. Taryba, veikdama vienbalsiai, nustato, peržiūri ir keičia asmenų, grupių ir susivienijimų, kuriems taikomas šis reglamentas, sąrašą vadovaudamasi Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP 1 straipsnio 4, 5 ir 6 dalyse išdėstytomis nuostatomis; į tą sąrašą įtraukiami:

i) fiziniai asmenys, kurie įvykdo arba kėsinasi vykdyti bet kurį teroro aktą, jame dalyvauja arba padeda jį įvykdyti;

ii) juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, kurie įvykdo arba kėsinasi vykdyti bet kurį teroro aktą, jame dalyvauja arba padeda jį įvykdyti;

iii) juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, valdomi arba kontroliuojami vieno ar daugiau iš i ir ii punktuose nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, grupių ar susivienijimų; arba

iv) fiziniai ir juridiniai asmenys, grupės ar susivienijimai, veikiantys vieno ar daugiau iš i ir ii punktuose nurodytų fizinių ar juridinių asmenų, grupių ar susivienijimų vardu arba nurodymu.“

7 2002 m. gegužės 2 d. Taryba priėmė Sprendimą 2002/334/EB, įgyvendinantį Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinantį Sprendimą 2001/927/EB (OL L 116, p. 33). Šiuo sprendimu PKK buvo įtraukta į Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje nustatytą sąrašą (toliau – ginčijamas sąrašas).

8 Pareiškimu, įregistruotu Nr. T-206/02, KNK pareiškė ieškinį dėl Sprendimo 2002/334 panaikinimo.

9 2002 m. birželio 17 d. Taryba priėmė Sprendimą 2002/460/EB, įgyvendinantį Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinantį Sprendimą 2002/334/EB (OL L 160, p. 26). PKK pavadinimas buvo paliktas ginčijamame sąraše. Tarybos sprendimais šis sąrašas buvo reguliariai atnaujinamas.“

4. Papildant Pirmosios instancijos teismo aprašymą, tam, kad esama byla būtų geriau įvertinta, vertėtų prisiminti Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalies formuluotę:

„Priede pateiktas asmenų ir organizacijų sąrašas yra reguliariai ir bent kartą kas šeši mėnesiai atnaujinamas siekiant užtikrinti, kad yra pagrindo palikti juos sąraše.“

5. KNK pirmiausia pareiškė ieškinį byloje T‑206/02( ) dėl Sprendimo Nr. 2002/334, o vėliau kartu su O. Ocalan, kuris veikė PKK vardu, – byloje T‑229/02 dėl sprendimų 2002/334 ir 2002/460. Nagrinėjamo apeliacinio skundo objektas yra tik pastarasis bendras ieškinys.

III – Pirmosios instancijos teismo sprendimas

6. Remdamasis Tarybos pateiktu prieštaravimu dėl priimtinumo, Pirmosios instancijos teismas apskųsta nutartimi atmetė abiejų ieškovų ieškinį kaip nepriimtiną.

7. Nutarties 27 punkte Pirmosios instancijos teismas pripažino, jog sprendimai 2002/334 ir 2002/460 yra tiesiogiai ir konkrečiai susiję su PKK. Nutarties 28 punkte jis pabrėžė, jog panašiais atvejais, sprendžiant ieškinio priimtinumo klausimą, negalima remtis „pernelyg dideliu formalizmu“, nes priešingu atveju nebūtų įmanoma užtikrinti veiksmingos teisinės apsaugos.

8. Tačiau nutarties 34–41 punktuose Pirmosios instancijos teismas nurodė, jog O. Ocalan nepateikė teisėto atstovavimo PKK įrodymų, o daugiau tvirtino, kad PKK buvo likviduota ir bet koks veiksmas jos vardu yra neteisėtas. Todėl teismas konstatavo, kad O. Ocalan ieškinį PKK vardu pareiškė savo iniciatyva, ir, remdamasis tuo, pripažino jį nepriimtinu.

9. KNK teisę pareikšti ieškinį Pirmosios instancijos teismas nutarties 45–56 punktuose nagrinėja atsižvelgdamas į tai, kad susivienijimas, įkurtas asmenų grupės kolektyviniams interesams atstovauti, EB 230 straipsnio 4 dalies prasme gali būti laikomas konkrečiai susijusiu su Bendrijos aktu, paveikiančiu bendrus šios grupės interesus, tik tada, kai jo nariai tai galėtų padaryti kiekvienas atskirai. Kadangi PKK nebeegzistuoja, ji taip pat nebėra KNK narė ir todėl negali pagrįsti jo konkrečios sąsajos. PKK pakeitusi organizacija KADEK nėra KNK narė. Tolesni KNK ar jo narių veiklos, susijusios su bendradarbiavimu su PKK ar ją pakeitusiomis organizacijomis, apribojimai, kylantys iš sprendimų 2002/334 ir 2002/460, susiję su šiomis organizacijomis ne konkrečiai, o lygiai taip, kaip ir su bet kuriuo asmeniu.

10. Galiausiai tam, kad apskritai atsirastų galimybė kreiptis į teismą dėl sprendimų, nėra būtina, kad KNK turėtų teisę pareikšti ieškinį. Pakanka to, kad PKK pakeitusios organizacijos galėtų reikšti ieškinius, kaip jau įvyko KONGRA-GEL (Kongra Gelê Kurdistan – Kurdistano liaudies kongresas) atveju( ).

IV – Šalių reikalavimai

11. Apeliantai Teisingumo Teismo prašo:

1. Pripažinti O. Ocalan, atstovaujančio organizacijai, kuri anksčiau buvo žinoma PKK pavadinimu, ieškinį priimtinu.

2. Pripažinti Serif Vanly, atstovaujančio organizacijai, kuri žinoma KNK pavadinimu, ieškinį priimtinu.

3. Priimti sprendimą dėl procese, susijusiame su priimtinumu, patirtų bylinėjimosi išlaidų.

12. Taryba Teisingumo Teismo prašo:

1. Atmesti abiejų apeliantų apeliacinį skundą kaip nepriimtiną.

2. Nepatenkinus pirmojo reikalavimo, atmesti abiejų apeliantų apeliacinį skundą kaip nepagrįstą.

3. Jei būtina, grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui.

4. Priteisti iš apeliantų bylinėjimosi išlaidas.

V – Vertinimas

13. Apeliacinis skundas yra susijęs su abiejų apeliantų ieškinio atmetimu. Pirmiausia reikia patikrinti PKK vardu, o vėliau – KNK pateiktus apeliacinius skundus.

A – Dėl O. Ocalan PKK vardu pateikto apeliacinio skundo

14. Pirmasis apeliantas PKK vardu pateikia septynis apeliacinio skundo pagrindus, kurie iš dalies turi būti vertinami bendrai.

1. Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo – Atstovavimo įgaliojimų pripažinimas

15. Pirmasis apeliantas tvirtina, kad konstatuodamas, jog apeliantas ieškinį pareiškė ne atstovaudamas PKK, o savo iniciatyva, teismas veikė prieštaringai. Užuot ėmęsis priemonių, numatytų Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 6 dalyje, įteikdamas ieškinį atsakovui teismas pats pripažino, kad apeliantas atstovauja PKK( ). Ši nuostata numato:

„Jei ieškinys neatitinka šio straipsnio 3–5 dalių reikalavimų, Teismo kancleris nustato protingą terminą, per kurį ieškovas turi šiuos reikalavimus įvykdyti, pašalindamas paties ieškinio trūkumus arba pateikdamas pirmiau nurodytus dokumentus. Jei ieškovas iki nustatyto termino nepašalina ieškinio trūkumų arba nepateikia reikalingų dokumentų, Pirmosios instancijos teismas nusprendžia, ar dėl šių sąlygų nevykdymo ieškinys yra nepriimtinas dėl to, kad netenkina nustatytų reikalavimų ieškiniams.“

16. Advokato bei jį įgaliojančio asmens įgaliojimų klausimų nagrinėjimui ypač svarbi yra Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 5 dalis:

„Kartu su privatinės teisės reglamentuojamo juridinio asmens ieškiniu pateikiami:

a) <…>

b) įrodymas, kad ieškovo advokato įgaliojimus jam tinkamai suteikė asmuo, kuris turi teisę tai daryti.“

17. Pirmasis apeliantas remiasi byla, kurioje Pirmosios instancijos teismas, reaguodamas į Komisijos tvirtinimą, jog asmuo, suteikęs įgaliojimus advokatui, neturėjo teisės atstovauti ieškinį pareiškusiai bendrovei, pats kreipėsi į ieškovę šiuo klausimu( ). Nagrinėjamoje byloje tokiais O. Ocalan įgaliojimais nei Taryba, nei pats Pirmosios instancijos teismas nesuabejojo iki pat nutarties priėmimo.

18. Vis dėlto Taryba yra visiškai teisi teigdama, jog ieškinio įteikimas negali būti kliūtis teismui vėliau nustatyti, jog O. Ocalan neturi atstovavimo įgaliojimų. Būtent taip įvyko pirmojo apelianto nurodytoje byloje, kurioje Pirmosios instancijos teismas įgaliotojo įgaliojimus atstovauti išnagrinėjo tik tada, kai Komisija šiuo klausimu išreiškė įtarimus( ).

19. Be to, pirmojo apelianto nuomone, būtų prieštaringa, jei jis būtų išklausomas ieškinio priimtinumo stadijoje, tačiau atsisakoma pripažinti jo įgaliojimus atstovauti organizacijai vėlesnėse proceso stadijose.

20. Šis apelianto argumentas taip pat nėra įtikinamas, nes, kaip pabrėžia ir Taryba, egzistuoja teisinė pareiga išklausyti proceso šalį dėl ieškinio priimtinumo net ir tuo atveju, jei dar nėra aišku, ar tie asmenys, kurie šiai šaliai atstovauja, tokią teisę iš tiesų turi. Priešingu atveju teisė būti išklausytam negalėtų būti užtikrinta atstovavimo įgaliojimų atžvilgiu. Tai – vienintelis protingas sprendimas ir iš praktinės pusės, nes iš visų proceso dalyvių šie tariami atstovai yra galbūt tie, kurie geriausiai gali pateikti atitinkamus įrodymus.

21. Kadangi šis ieškinio pagrindas iš dalies susijęs su kaltinimu, kad Pirmosios instancijos teismas iš pirmojo apelianto nepareikalavo įrodyti atstovavimo įgaliojimų, šis kaltinimas turi būti nagrinėjamas kartu su septintuoju apeliacinio skundo pagrindu, susijusiu su galimybės pateikti paaiškinimus nesuteikimu.

22. Todėl pirmasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.

2. Dėl antrojo ir trečiojo apeliacinio skundo pagrindų – su pagrįstumu susijusių klausimų nagrinėjimo užbaigimas per anksti

23. Šiais dviem apeliacinio skundo pagrindais pirmasis apeliantas teigia, jog PKK egzistavimo klausimas turėjo būti iškeltas ir nagrinėtas ne atskirai, tik prieštaravimo dėl priimtinumo kontekste, bet ieškinio pagrįstumo atžvilgiu. Apeliantas remiasi Pirmosios instancijos teismo Procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalies pirmuoju sakiniu.

24. Taryba mano, kad šis apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas, nes atkartojami tik pirmojoje instancijoje pateikti argumentai. Vis dėlto teisės klausimus, kurie jau buvo nagrinėti pirmojoje instancijoje, galima kelti iš naujo apeliaciniame procese, jei apeliantas prieštarauja Pirmosios instancijos teismo nustatytam Bendrijos teisės aiškinimui ar taikymui. Apeliacinis procesas prarastų dalį savo prasmės, jei apeliantai savo apeliaciniame skunde negalėtų remtis Pirmosios instancijos teisme nurodytais ieškinio pagrindais bei argumentais( ). Pateiktame apeliaciniame skunde pirmasis apeliantas atkartoja argumentus, jau išsakytus pirmojoje instancijoje, tačiau tai daro siekdamas užginčyti Pirmosios instancijos teismo sprendimą, todėl šis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas.

25. Tačiau šis pagrindas nėra pagrįstas. Galima nesiaiškinti, kokią reikšmę ieškinio pagrįstumui turi PKK egzistavimas, nes Pirmosios instancijos teismo Procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalies pirmasis sakinys nedraudžia prieštaravimo dėl priimtinumo grįsti argumentais, kurie yra svarbūs ir pagrįstumui.

26. Vokiška šios nuostatos redakcija yra tokia:

„Will eine Partei vorab eine Entscheidung des Gerichts über die Unzulässigkeit, die Unzuständigkeit oder einen Zwischenstreit herbeiführen, so hat sie dies mit besonderem Schriftsatz zu beantragen.“ (Šalis, kuri kreipiasi į Pirmosios instancijos teismą prašydama priimti sprendimą dėl nepriimtinumo, dėl kompetencijos trūkumo arba dėl kito atskirojo procesinio klausimo, nepradedant bylos nagrinėti iš esmės, savo prašymą pateikia atskiru dokumentu.)

27. Šios nuostatos versijose anglų( ) ir prancūzų( ) kalbomis atitinkamai numatoma, jog prieštaravimas gali būti pareiškiamas dėl ieškinio priimtinumo, teismo kompetencijos trūkumo ar kito preliminaraus klausimo, nesusijusio su bylos esme.

28. Remdamasis pirmiau išdėstytais argumentais pirmasis apeliantas teigia, jog prieštaravimo dėl priimtinumo pareiškimas bei sprendimo dėl jo priėmimas nėra galimi, jei turi būti priimtas sprendimas dėl klausimo, susijusio su bylos esme.

29. Iš tikrųjų Pirmosios instancijos teismo Procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio versijas prancūzų ir anglų kalbomis galima suprasti kaip numatančias, jog nė viena šioje nuostatoje įtvirtinta prieštaravimo forma neturi būti susijusi su klausimais, reikalaujančiais ieškinio pagrįstumo įvertinimo. Neatmetama galimybė, jog minėtą išlygą abiejose kalbinėse versijose būtų galima sieti su visomis trimis prieštaravimo formomis, vis dėlto logiškiau būtų šią išlygą taikyti tik trečiajai prieštaravimo formai, t. y. prieštaravimui dėl atskirojo procesinio klausimo, arba „incident“ ar „other preliminary plea“.

30. Pastarasis Pirmosios instancijos teismo Procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio aiškinimas yra ir sistemiškai darnus. Tikrinant ieškinio priimtinumą neatsižvelgiant į tai, ar buvo buvo pateiktas prieštaravimas dėl priimtinumo, Pirmosios instancijos teismui nėra užkertamas kelias nagrinėti klausimus, kurie gali būti svarbūs vertinant ieškinio pagrįstumą. Remiantis 113 straipsniu, Pirmosios instancijos teismas, išklausęs šalis, bet kuriuo metu savo iniciatyva gali nuspręsti, ar yra įvykdyti būtinieji proceso reikalavimai. Jei ieškinys yra akivaizdžiai nepriimtinas, teismas, remdamasis 111 straipsniu, gali tokį ieškinį atmesti motyvuota nutartimi, netęsdamas proceso. Apie apsiribojimą tik klausimais, nesusijusiais su pagrįstumu, abiem atvejais nekalbama.

31. Neribojamas priimtinumo klausimų sprendimas atitinka bendrą proceso reikalavimų logiką, nes ieškinio pagrįstumo nagrinėjimo sąlygos yra teismo jurisdikcijos buvimas ir ieškinio priimtinumas( ).

32. Be to, Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnio tikslas prieštarauja tam, kad prieštaravimo dėl priimtinumo tikrinimas apsiribotų klausimais, kurie neturi reikšmės pagrįstumui. Kaip teisingai pabrėžia Taryba, prieštaravimas dėl priimtinumo suteikia galimybę išvengti ilgų diskusijų dėl pagrįstumo. Jei ieškinys yra nepriimtinas, tokios diskusijos procese neturi reikšmės. Net jei vertinant ieškinio priimtinumą reikia spręsti klausimus, kurie yra reikšmingi ir pagrįstumui, tai dar nereiškia, jog yra būtina pradėti išsamų pagrįstumo nagrinėjimą.

33. Todėl klausimai, kurie gali būti svarbūs ieškinio pagrįstumui, taip pat gali būti keliami nagrinėjant prieštaravimą dėl priimtinumo pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnį. Dėl šios priežasties galimas PKK egzistavimo reikšmingumas ieškinio pagrįstumui neužkerta kelio nei prieštaravimui dėl priimtinumo, nei Pirmosios instancijos teismo sprendimui dėl tokio prieštaravimo.

34. Taigi antrasis ir trečiasis apeliacinio skundo pagrindai turi būti atmesti.

3. Dėl ketvirtojo ir penktojo apeliacinio skundo pagrindų – O. Ocalan parodymų iškraipymas ir besitęsiantis PKK teisnumas

35. Ketvirtuoju apeliacinio skundo pagrindu pirmasis apeliantas tvirtina, jog teismas neteisingai interpretavo jo argumentus. Apelianto teigimu, iš ieškinio ir tam tikrų jo paties parodymų yra aišku, jog PKK veiklą šiuo pavadinimu nutraukė ir įkūrė naują sąjunginę organizaciją, pavadintą KADEK. O. Ocalan niekada nėra teigęs, kad ieškinio tikslais PKK nebeegzistuoja ar buvo likviduota.

36. Penktojo apeliacinio skundo pagrindo kontekste pirmasis apeliantas teigia, jog net jei PKK iš esmės nebeegzistuoja, dėl proceso tikslų jai turėtų būti pripažintas bent besitęsiantis teisnumas. Jei PKK gali būti uždrausta, jai turėtų būti pripažįstamas pakankamas teisnumas tam, kad ji galėtų kreiptis į teismą dėl tokio jos uždraudimo užginčijimo.

37. Taryba laiko šiuos apeliacinio skundo pagrindus nepriimtinais, nes jie tik atkartoja argumentus, pateiktus Pirmosios instancijos teisme, ir ginčija šio teismo atliktą faktinių bylos aplinkybių vertinimą.

38. Kaip jau minėta, pirmojoje instancijoje pateiktus argumentus galima dar kartą pateikti tada, kai, kaip ir nagrinėjamoje byloje, jais yra ginčijamas Pirmosios instancijos teismo atliktas teisinis vertinimas. Tačiau yra teisinga, kad faktinių aplinkybių vertinimas nėra susijęs su teisės klausimais, kurių teisminę kontrolę vykdo Teisingumo Teismas. Vis dėlto tai galioja tik tuo atveju, jei Pirmosios instancijos teismas neiškraipė jam pateiktų įrodymų( ). Taigi abu pastarieji apeliacinio skundo pagrindai yra priimtini, jei pirmasis apeliantas nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas iškraipė įrodymus.

39. Aišku, galima abejoti dėl šių apeliacinio skundo pagrindų pagrįstumo, t. y. dėl jų galėjimo sukelti abejonių dėl Pirmosios instancijos teismo nutarties. Jei jie negali to padaryti, kalbama apie tai, kas prancūzų terminologijoje vadinama „moyen inopérant“, t. y. apeliacinio skundo pagrindas, kuris negali pasiekti apeliacinio skundo tikslo ir todėl yra nepagrįstas.

40. Norint įvertinti galimą argumentų dėl PKK egzistavimo pagrįstumą, reikia prisiminti, kad Pirmosios instancijos teismas ieškinį atmetė ne dėl to, jog PKK neturėjo teisnumo ar teisės pareikšti ieškinį, kaip buvo teigiama Tarybos prieštaravime, o todėl, kad O. Ocalan nėra PKK atstovas.

41. O. Ocalan atstovavimo įgaliojimų nepripažinimą Pirmosios instancijos teismas grindžia tik paties O. Ocalan teiginiais, kad PKK nebeegzistuoja. Jei pirmajam apeliantui pavyks įtikinti teismą dėl šių apeliacinio skundo pagrindų, nebereikės viso motyvavimo šiuo lemiamu klausimu. Taigi šie apeliacinio skundo pagrindai yra potencialiai pagrįsti.

42. Todėl reikia patikrinti, ar Pirmosios instancijos teismas neiškraipė įrodymų. Toks iškraipymas turi būti akivaizdžiai matomas iš bylos medžiagos, neatliekant naujo faktinių aplinkybių bei įrodymų vertinimo( ). Aišku, ši formuluotė nėra aiški, nes ir nustatant įrodymų iškraipymą būtinas bent minimalus vertinimas. Įrodymai yra iškraipomi ypač tada, kai, nerenkant naujų įrodymų, turimų įrodymų įvertinimas yra akivaizdžiai neteisingas.

43. Iki šiol įrodymų iškraipymą Teisingumo Teismas dažniausiai nustatydavo remdamasis tuo, kad Pirmosios instancijos teismas tam tikriems įrodymams priskirdavo objektyviai neteisingą turinį( ). Vis dėlto Teisingumo Teismas jau rėmėsi tam tikrais parodymais tiek dokumento turinio iškraipymui nustatyti( ), tiek įrodymų iškraipymo faktui atmesti( ).

44. Vadovaujantis šiais kriterijais reikia patikrinti, ar teiginys, jog O. Ocalan teigė, kad PKK nebeegzistuoja, ir išvada, jog dėl šios priežasties PKK negalėjo šio asmens įgalioti pareikšti ieškinį jos vardu, iškraipo įrodymus.

45. Pirmosios instancijos teismo teiginys gali būti paremtas ieškinio 16 punktu ir O. Ocalan parodymų( ) 27 punktu, kuriuose kalbama apie PKK likvidavimą. Tačiau šis faktas yra tiksliau aprašomas kitoje parodymų vietoje. Remiantis parodymų 16 punktu, apskųstos Pirmosios instancijos teismo nutarties 1 punkte teigiama, jog 2002 m. balandžio mėn., siekdamas įtvirtinti šį PKK veiksmų krypties pokytį, PKK kongresas nusprendė, kad „nuo 2002 m. balandžio 4 d. bet kuri „PKK“ vardu vykdoma veikla nutraukiama – po šios datos ji bus laikoma neteisėta (originale: „illegitimate“)“.

46. Be to, remiantis parodymų 18 punktu, buvo priimti nauji įstatai, kurie pakeitė PKK struktūrą ir organizaciją. Koordinuojanti organizacija turėjo sujungti įvairias organizacijas, įkurtas Kurdistano dalyse. Tuo tikslu ir buvo įkurtas KADEK.

47. Be to, iš O. Ocalan parodymų 29 ir paskesnių punktų matyti, kad PKK įtraukimas į teroristinių organizacijų sąrašą yra ginčijamas visų pirma dėl to, jog tai galėtų apsunkinti KADEK veiklą.

48. Galiausiai O. Ocalan organizacijos, kuri anksčiau buvo žinoma kaip PKK, vardu dalyvaujantiems advokatams suteikė procesinius įgaliojimus.

49. Atkreiptinas dėmesys ir į tai, jog ginčo objektu esanti organizacija pagal savo pobūdį negalėjo turėti apibrėžtų ir formalių įstatų, kuriuose vienareikšmiškai nustatyta jos teisinio egzistavimo pradžia ir pabaiga.

50. Todėl, remiantis turimais įrodymais, negalima paprasčiausiai daryti išvados, kad PKK nebeegzistuoja ir todėl nebegalėjo suteikti įgaliojimo O. Ocalan jai atstovauti. Teisingiau būtų KADEK laikyti tik nauju PKK pavadinimu.

51. Net jei organizaciją, vadinamą KADEK, laikytume nebeegzistuojančios PKK teisių perėmėja, kaip tai padarė Taryba per teismo posėdį, vis tiek reikėtų preziumuoti, priešingai nei mano Taryba, kad ginčo objektu esantį ieškinį KADEK faktiškai pareiškė PKK vardu ir siekdama apginti iš PKK įgytas teises.

52. Argumentus dėl pavadinimo pakeitimo ar teisių perėmimo pagrindžia ir tai, jog Taryba, kaip nurodė Pirmosios instancijos teismas nutarties 55 punkte, savo 2004 m. balandžio 2 d. Sprendimu 2004/306/EB, įgyvendinančiu Reglamento (EB) Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančiu Sprendimą 2003/902/EB( ), į ginčytiną sąrašą kaip kitokius PKK pavadinimus įtraukė ir KADEK bei KONGRA-GEL. Taigi šiais pavadinimais vadinama organizacija tebeegzistuoja.

53. Be to, kaip teisingai pabrėžia pirmasis apeliantas penktojo apeliacinio skundo pagrindo kontekste, tai, kad ginčijamame sąraše PKK tebevadinama teroristine organizacija, reikalauja jai suteikti bent tokį procesinį veiksnumą ir teisnumą, kokie reikalingi skundžiant jos įtraukimą į ginčijamą sąrašą teismine tvarka. Dėl šios priežasties ji taip pat turėtų turėti teisę įvardyti asmenis, kurie galėtų pareikšti ieškinį jos vardu.

54. Tai nėra vien formalus argumentas. Akivaizdu, jog Taryba iki šiol laikosi nuomonės, jog PKK egzistuoja, nes pastarosios atžvilgiu vis dar taiko kovos su terorizmu priemones. Kaip Pirmosios instancijos teismas nurodo 44 punkte, šių priemonių taikymas, remiantis Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalimi, yra susijęs su reguliariu palikimo ginčijamame sąraše pagrįstumo peržiūrėjimu. Šis peržiūrėjimas, remiantis pastarojoje nuostatoje minima Bendrosios pozicijos 2001/931/BUSP 1 straipsnio 6 dalimi( ), turi vykti ne rečiau kaip kartą per šešis mėnesius.

55. Pareiškimas, jog bet kuri PKK vardu vykdoma veikla turi būti laikoma neteisėta (originale: „illegitimate“), turi būti suprantamas, kaip teismo posėdyje teigė PKK, atsižvelgiant įketinimą atsiriboti, bent jau tuo konkrečiu metu, nuo prievartos aktų. Tokio pobūdžio veiksmai PKK daugiau negalėjo būti politiškai pateisinami. Tačiau šio pareiškimo negalima sieti su pareikštu ieškiniu.

56. Dar nėra aišku, ar O. Ocalan teisėtai veikia PKK vardu. Bet Pirmosios instancijos teismo tvirtinimai dėl trūkstamų O. Ocalan atstovavimo įgaliojimų mažų mažiausiai iškraipo jo parodymus. Jau vien dėl to Pirmosios instancijos teismo nutartyje yra padaryta teisės klaida, ir todėl nutartis yra naikintina.

4. Dėl šeštojo apeliacinio skundo pagrindo – veiksminga teisinė apsauga

57. Šeštasis apeliacinio skundo pagrindas yra nukreiptas prieš reikalavimus, kuriuos turi atitikti privačių asmenų ieškiniai Europos teismuose, ypač prieš būtinybę įrodyti konkrečią sąsają. Pastarasis reikalavimas pažeidžia Europos žmogaus teisių konvenciją, nes, nepaisant tiesioginio žmogaus teisių pažeidimo, ieškinys yra negalimas, jei kartu nėra konkrečios sąsajos.

58. Taryba laikosi nuomonės, jog šis apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas, nes Pirmosios instancijos teismas minėto klausimo apskritai nenagrinėjo. Tačiau šis prieštaravimas nėra įtikinamas, nes ir nepakankamas tam tikrų argumentų nagrinėjimas ar visiškas jų nenagrinėjimas gali būti neteisėtumo pagrindas.

59. Vis dėlto iš apeliacinio skundo nėra aišku, prieš kokią Pirmosios instancijos teismo sprendimo dalį jis yra nukreiptas arba kurioje vietoje teismas turėjo nagrinėti šiuos argumentus. Taigi šiuo požiūriu apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas. Be to, apeliacinio skundo pagrindu negali būti konkrečios sąsajos su ieškiniu PKK vardu reikalavimas, nes Pirmosios instancijos teismas 27 punkte aiškiai pripažįsta konkrečią sąsają su šia organizacija, o O. Ocalan į teismą kreipėsi ne savo vardu.

60. Kalbant apie veiksmingą teisinę apsaugą yra teigiama, jog Pirmosios instancijos teismo sprendimas dėl PKK egzistavimo užkirto jai kelią veiksmingai ginti savo teises. Tačiau ir šis argumentas nėra įtikinamas. Veiksmingos teisinės apsaugos principas nereikalauja, kad asmenys, kurie neturi atitinkamų atstovavimo įgaliojimų, galėtų reikšti ieškinius kitų asmenų vardu.

61. Todėl visas šis apeliacinio skundo pagrindas yra atmestinas.

5. Dėl septintojo apeliacinio skundo pagrindo – galimybė pateikti paaiškinimus

62. Galiausiai pirmasis apeliantas teigia, jog Pirmosios instancijos teismas jam turėjo suteikti galimybę pateikti paaiškinimus dėl atstovavimo įgaliojimų. Toks teismo elgesys yra netinkamas, neproporcingas bei pažeidžia bendrus teisingumo principus.

63. Vis dėlto pirmasis apeliantas iš esmės turėjo pakankamai galimybių aiškiai pagrįsti savo atstovavimo įgaliojimus, pirmiausia savo ieškinio pareiškime, o po to atsakydamas į Tarybos pareikštą prieštaravimą. Kadangi Taryba prieštaravimą dėl priimtinumo, be kita ko, grindė pirmojo apelianto parodymais, jog PKK nebeegzistuoja ir todėl neturi teisnumo bei procesinio veiksnumo, tai taip pat buvo pagrindas pateikti paaiškinimus šiuo klausimu. Šia galimybe pirmasis apeliantas ir pasinaudojo.

64. Tačiau, kaip pirmasis apeliantas pabrėžė, atsakydamas į klausimą teismo posėdį, jis nepareiškė Pirmosios instancijos teismui savo nuomonės dėl teisinio aplinkybių vertinimo, kurį šis teismas galiausiai pritaikė vertindamas jo pateiktus faktinius argumentus. Priešingai nei Taryba savo prieštaravime dėl priimtinumo, Pirmosios instancijos teismas nenagrinėjo PKK teisnumo ir teisės pareikšti ieškinį, o atmetė O. Ocalan atstovavimo įgaliojimų egzistavimo faktą.

65. Todėl pirmasis apeliantas teigia, jog Pirmosios instancios teismas turėjo jį informuoti apie savo teisinį vertinimą, t. y. apie abejones dėl jo atstovavimo įgaliojimų, tam, kad jis galėtų šias abejones išsklaidyti.

66. Paprastai prieš priimdami sprendimą teismai neprivalo suteikti šalims teisės pareiškti nuomonę kiekvienu savo teisinio vertinimo klausimu. Ypač Bendrijų teismai yra atsargūs šiuo požiūriu. Šis atsargumas užtikrina jų nešališkumą. Kadangi šalims privalo atstovauti advokatai, teismo nurodymai paprastai nėra būtini. Strasbūre esantis Europos Žmogaus Teisių Teismas (toliau – EŽTT) nepripažįsta teisės į teisingą bylos nagrinėjimą pažeidimo net ir galimai klaidinančių teismo nurodymų teikimo baudžiamajame procese atvejais, jei proceso dalyviui atstovauja atvokatas( ).

67. Vis dėlto reikalavimas teikti nurodymus gali kilti iš rungimosi principo. Šiuo principu, be kita ko, siekiama išvengti situacijos, kai teismo sprendimą paveikia argumentai, kurių negalėjo apsvarstyti pačios proceso šalys( ). Taip siekiama užkirsti kelią netikėto teismo sprendimo priėmimui.

68. Teismui didžiausią reikšmę turinčius argumentus – parodymus dėl PKK egzistavimo – proceso šalys apsvarstė, todėl papildomai jas išklausyti nebuvo būtina.

69. Į klausimą, ar įgaliojimai yra pakankami, padeda atsakyti speciali Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento nuostata, kuri išimties tvarka reikalauja teikti nurodymus dėl šiuo klausimu kylančių neaiškumų bei suteikti galimybę duoti paaiškinimus. Jei privatūs juridiniai asmenys, pateikiantys ieškinio pareiškimą, nepateikia įrodymų, jog įgaliojimą jų advokatui pagal nustatytą tvarką išdavė tokią teisę turintis asmuo, Pirmosios instancijos teismo kancleris, remdamasis 44 straipsnio 5 ir 6 dalimis, suteikia ieškovui protingą terminą šiems trūkumams pašalinti ar privalomiems dokumentams pateikti( ). Atrodo, nėra neįprasta, kad Pirmosios instancijos teismas atitinkamos informacijos paprašo ir vėliau( ).

70. Šioje byloje nėra nurodoma, jog PKK yra privatus juridinis asmuo. Tačiau Pirmosios instancijos teismas nutarties 28 punkte teisingai pastebėjo, kad grupėms ir susivienijimams, įtrauktiems į ginčijamą sąrašą, gali būti itin sudėtinga pateikti įrodymus dėl priimtinumo. Todėl šios grupės ir susivienijimai turi turėti bent jau tas pačias teisines garantijas, kokias turi privatūs juridiniai asmenys, paprastai galintys gana lengvai pateikti pakankamus asmens, suteikusio įgaliojimus advokatui, teisės įgalioti kitą asmenį įrodymus.

71. Todėl ir susivienijimams, įtrauktiems į ginčijamą sąrašą, turi būti suteikta papildoma galimybė pateikti jų vardu veikiančio asmens teisės įgalioti kitą asmenį įrodymus, jei tokie įrodymai yra nepakankami.

72. Šioje byloje tai neįvyko, nes Pirmosios instancijos teismas, prieš priimdamas sprendimą, neatskleidė pimajam apeliantui savo abejonių dėl jo teisės atstovauti kitą asmenį.

73. Taigi Pirmosios instancijos teismo sprendimas atmesti pirmojo apelianto ieškinį turi procedūrinių trūkumų, nes teismas jam nesuteikė galimybės išaiškinti O. Ocalan teisę įgalioti kitą asmenį. Ir dėl šios priežasties Pirmosios instancijos teismo nutartis turi būti panaikinta.

B – Sprendimas dėl O. Ocalan PKK vardu pareikšto ieškinio priimtinumo

74. Dabar reikia patikrinti, ar Teisingumo Teismas gali, remdamasis pirmojo apelianto reikalavimu, priimti galutinį sprendimą dėl O. Ocalan PKK vardu pareikšto ieškinio priimtinumo, ar, kaip papildomai reikalauja Taryba, ši byla turi būti grąžinama Pirmosios instancijos teismui nagrinėtitoliau. Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmosios pastraipos antrąjį sakinį, šis teismas gali pats priimti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.

75. Ieškinio PKK vardu priimtinumas išlieka abejotinas keturiais aspektais.

76. Pirma, iki šiol nebuvo nuspręsta dėl Tarybos pareikšto prieštaravimo, kad PKK šiame procese negali būti laikoma teisnia ir procesiškai veiksnia. Antra, Taryba teigia, jog dar nėra nustatyta, ar ieškinys dėl Sprendimo 2002/334 buvo pareikštas laiku. Šie abu klausimai buvo atskirojo procesinio klausimo Pirmosios instancijos teisme nagrinėjimo objektas. Todėl šioje bylos stadijoje dėl jų galima priimti sprendimą.

77. Su antruoju prieštaravimu glaudžiai susijusi trečioji priimtinumo problema, t. y. ar PKK atžvilgiu antrasis ieškinio dalykas, Sprendimas 2002/460, yra užginčijamas teisės aktas, ar tiesiog pakartojamas sprendimas. Komisija šį klausimą buvo iškėlusi pirmojoje instancijoje. Pirmosios instancijos teismas dėl jo pareiškė nuomonę tiek, kiek tai susiję su KNK. Todėl ir dėl šio klausimo gali būti priimtas sprendimas.

78. Galiausiai kyla ketvirtasis klausimas, ar O. Ocalan gali būti pripažintas PKK atstovu. Pirmą kartą šis klausimas buvo iškeltas Pirmosios instancijos teismo nutartyje, ir dėl jo, pažeidžiant procesines pirmojo apelianto teises, sprendimas buvo priimtas nesuteikus galimybės pateikti paaiškinimų. Todėl tuo metu, kai buvo priimta nutartis, sprendimo dėl šio klausimo dar nebuvo galima priimti. Tačiau apeliacinis procesas suteikė pirmajam apeliantui ir kitiems proceso dalyviams pakankamą galimybę pateikti papildomų argumentų dėl O. Ocalan įgaliojimų, todėl ir šiuo klausimu galima priimti sprendimą.

1. Dėl PKK teisnumo ir teisės pareikšti ieškinį

79. Kaip jau buvo nurodyta, PKK turi būti pripažinta bent tiek teisnia ir turinčia teisę pareikšti ieškinį, kiek tai susiję su jos įtraukimu į ginčijamą sąrašą( ). Todėl su tuo susijęs Tarybos prieštaravimas yra atmestinas.

2. Dėl ieškinio pareiškimo termino laikymosi

80. Pirmojoje instancijoje Taryba nurodė, jog ieškinys dėl Sprendimo 2002/334 buvo pareikštas praleidus tam numatytą terminą. Terminas ieškiniui pareikšti baigėsi 2002 m. liepos 29 d., o ieškinys buvo pareikštas tik 2002 m. liepos 31 dieną.

81. Kaip Pirmosios instancijos teismui teigė abu apeliantai, jau 2002 m. liepos 24 d., t. y. dar prieš baigiantis terminui, teismą pasiekė ieškinio pareiškimu pavadintas dokumentas. Apeliantai teigia, jog jie buvo tvirtai įsitikinę, kad perdavė teismui ieškinio pareiškimą su originaliais parašais, tačiau nepateikia šį faktą patvirtinančių įrodymų.

82. Apeliantai dar pareiškė, jog vėlyvą 2002 m. liepos 29 d. popietę Pirmosios instancijos teismas juos informavo, kad nė viename ieškinio egzemplioriuje nėra originalių parašų. Šio dokumento egzempliorius, vis dar prieinamas Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje, yra ieškinio pareiškimo kopija, pasirašyta vieno iš trijų proceso šalių atstovų ir su kito iš jų inicialais. Be to, ketvirtajame puslapyje yra ranka rašytų nurodymų dėl pataisymų kopija.

83. Po Pirmosios instancijos teismo pastabų išsiųstas ieškinio pareiškimas teismą pasiekė tik 2002 m. liepos 31 dieną. Jis buvo pasirašytas dviejų proceso šalių atstovų bei su trečiojo atstovo inicialais.

84. Atsižvelgiant į šias aplinkybes manytina, jog pirmajame ieškinio pareiškimu pavadintame dokumente iš tikrųjų nebuvo originalių parašų, tačiau, galimas daiktas, buvo tik ieškinio pareiškimo projekto kopija.

85. Taigi formos reikalavimus atitinkantis ieškinio pareiškimas, t. y. antrasis dokumentas, Pirmosios instancijos teismą pasiekė tik pasibaigus jo pateikimo terminui.

86. 2002 m. liepos 24 d. gauti dokumentai, remiantis Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 43 straipsnio 6 dalimi, taip pat negali būti laikomi nepažeidžiant terminų atsiųstomis telefakso ar kitomis kopijomis. Kopijos siuntimo atveju procesinių terminų laikomasi tik tada, kai originalus dokumentas per 10 dienų taip pat pateikiamas teismui. Nagrinėjamoje byloje buvo pateiktas ne originalus dokumentas, o kitas ieškinio pareiškimas su papildomu parašu.

87. Taigi ieškinys dėl Sprendimo 2002/334 buvo pateiktas praleidus terminą ir todėl nepriimtinas. Šiuo požiūriu Tarybos prieštaravimas turėjo būti patenkintas. Dėl šios priežasties apskųstos Pirmosios instancijos teismo nutarties dalis, susijusi su Sprendimu 2002/334, gali būti palikta nepakeista.

3. Dėl galimybės pareikšti ieškinį dėl Sprendimo 2002/460

88. Sprendimo 2002/460 atžvilgiu ieškinio pareiškimo terminas neabejotinai nebuvo praleistas. Vis dėlto Komisija Pirmosios instancijos teismui pareiškė, jog šis sprendimas PKK atžvilgiu yra tik patvirtinantis sprendimas. PKK į Sprendimą 2002/334 buvo įtraukta tokia pačia forma.

89. Tik patvirtinantis sprendimas nėra teisės aktas, kuris gali būti ginčijamas pareiškiant ieškinį dėl panaikinimo( ). Tačiau kitaip yra tuo atveju, jei ginčijamas sprendimas yra galutinis pakartotinio bylos faktinių aplinkybių tikrinimo rezultatas( ).

90. Kalbant apie KNK, apskųstos nutarties 44 punkte Pirmosios instancijos teismas nurodė, jog kalbama apie naują ir todėl atskirai skųstiną sprendimą:

„Kalbant apie Sprendimą 2002/460 (toliau – ginčijamas sprendimas) aiškiai matyti, kad šis sprendimas yra naujas Sprendimo 2002/334, kurį jis panaikina, atžvilgiu. Viena, Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad Taryba nustato, peržiūri ir keičia asmenų, grupių ir susivienijimų, kuriems taikomas šis reglamentas, sąrašą. Iš to išplaukia, kad Taryba kiekviename naujame akte peržiūri ginčijamą sąrašą. Antra, nauja peržiūra negali apsiriboti tik naujų asmenų arba susivienijimų įtraukimu arba tam tikrų asmenų arba susivienijimų išbraukimu, nes teisinėje Bendrijoje negali būti priimta, kad aktas, kuriuo nustatomos tęstinės ribojančios priemonės asmenų arba susivienijimų atžvilgiu, būtų taikomas neapibrėžtą laikotarpį, jei tik šias priemones priėmusi institucija po peržiūrėjimo reguliariai jų neatnaujina. Todėl faktas, kad Sprendimas 2002/334, kuriuo pirmą kartą PKK buvo įtraukta į ginčijamąjį sąrašą, buvo užginčytas, negali sukliudyti KNK dėl lis pendens užginčyti Sprendimo 2002/460, kur taip pat yra PKK.“

91. Kaip ir abi proceso šalys, aš pritariu tokiam Sprendimo 2002/460 vertinimui, ypač dėl to, kad Reglamento Nr. 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje minimas peržiūrėjimas turi būti vykdomas pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalį. Joje numatyta, kad priede pateiktas asmenų ir organizacijų sąrašas yra reguliariai ir bent kartą kas šeši mėnesiai atnaujinamas siekiant užtikrinti, kad yra pagrindo palikti juos sąraše( ).

92. Taigi, Sprendimas 2002/460 ir PKK atžvilgiu yra teisės aktas, kuris gali būti užginčijamas.

4. Dėl atstovavimo įgaliojimų

93. Galiausiai reikia įvertinti, ar O. Ocalan iš tikrųjų turėjo teisę įgalioti advokatus pareikšti ieškinį PKK vardu.

94. Vertinant šį aspektą prisimintini Pirmosios instancijos teismo teiginiai apskųstos nutarties 28 punkte:

„Be to, reikia nurodyti, kad taisyklės, reglamentuojančios ieškinio dėl panaikinimo, susijusio su asmeniu, įtrauktu į ginčijamąjį sąrašą, t. y. asmenų, grupių ir susivienijimų, kuriems taikomos ribojančios priemonės siekiant kovoti su terorizmu, sąrašą, priimtinumą, turi būti nustatytos atsižvelgiant į nagrinėjamos bylos aplinkybes. Iš tikrųjų, kalbant konkrečiai apie šias grupes arba susivienijimus, gali būti taip, kad jie teisiškai neegzistuoja arba kad jie negalėjo laikytis teisės normų, kurios paprastai taikomos juridiniams asmenims. Todėl, pernelyg formalizuojant, grupės ir susivienijimai tam tikrais atvejais neteks galimybės pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, nors jiems buvo taikomos Bendrijos ribojančios priemonės.“

95. Mane įtikina šie argumentai, ypač atsižvelgiant į atstovavimo įgaliojimų patikrinimą kaip vieną iš procesinių reikalavimų. Šis patikrinimas neturi užkirsti kelio pareikšti ieškinį tiesioginės ir konkrečios sąsajos atveju. Daug svarbiau yra užtikrinti, kad ieškinį pareiškia iš tikrųjų susijusi organizacija, o ne kokie nors tretieji asmenys, kurie faktiškai pareiškia actio popularis ar net veikia prieš organizacijos, kuri tariamai pareiškia ieškinį, interesus.

96. Todėl būtų netinkama reikalauti pilnų atstovavimo įgaliojimų įrodymų iš asmens, kuris inicijuoja ieškinį tokio pobūdžio organizacijos vardu. Priešingai, turėtų iš esmės pakakti, jog asmuo savo teisę įgalioti patikimai pagrindžia atitinkamais argumentais. Jei, neatsižvelgiant į tai, apskųsta institucija vis dar abejotų tuo, kad šis asmuo atstovauja ieškinį pareiškusiai organizacijai, ji pati ir turėtų paneigti ieškovo argumentus išreikšdama pakankamai motyvuotas abejones.

97. Taikant šiuos kriterijus argumentams, pateiktiems pirmojoje instancijoje, vis tiek išlieka abejonės dėl to, ar O. Ocalan atstovauja PKK. Jis iš tikrųjų yra A. Ocalan, Turkijoje įkalinto PKK vadovo, brolis ir galbūt priklausė PKK vadovybei( ). Tačiau advokatams išduotame įgaliojime jis save apibūdino kaip buvusį PKK narį. Per tą laiką O. Ocalan ir kiti asmenys galbūt netgi išstojo iš organizacijos, vadinamos KONGRA-GEL( ). Todėl galima stipriai abejoti, ar jis atstovavo PKK arba, jo žodžiais tariant, „organizacijai, kuri anksčiau buvo žinoma kaip PKK“ tuo metu, kai įgaliojo advokatus pareikšti ieškinį PKK vardu.

98. Kaip jau minėta, šios abejonės vis dėlto neleido Pirmosios instancijos teismui atmesti ieškinį, toliau neišklausius šalių. Atvirkščiai, jos turėjo paskatinti Pirmosios instancijos teismą suteikti pirmajam apeliantui galimybę pateikti paaiškinimus( ).

99. Šiame apeliaciniame procese pirmasis apeliantas pateikė Mark Muller, vieno iš advokatų, paaiškinimą, turintį atskleisti, jog ieškinys iš tiesų yra pareikštas PKK vardu. M. Muller atstovauja A. Ocalan vienoje byloje Europos Žmogaus Teisių Teisme( ). A. Ocalan yra pagrindinis PKK vadovas, kuris, remiantis O. Ocalan parodymais, taip pat buvo išrinktas KADEK prezidentu( ). M. Muller praneša, jog A. Ocalan jam pavedė užginčyti PKK įtraukimą į ginčijamą sąrašą. Tokį patį pavedimą jis gavo ir iš kitų vadovaujančius postus PKK ir ją tariamai pakeitusioje organizacijoje KADEK užimančių asmenų.

100. Kad atitiktų Pirmosios instancijos teismo proceso nuostatas, jis paprašė įgaliojimų iš O. Ocalan, kuris tuo metu buvo tiek organizacijos, kuri anksčiau buvo žinoma PKK pavadinimu, tiek KADEK aukšto rango atstovas.

101. Remiantis šiais parodymais, organizacijos, kuri anksčiau buvo žinoma PKK pavadinimu, vadovybė pavedė pareikšti ieškinį. Be to, atsižvelgiant į PKK interesus ir į žiniasklaidos pranešimus dėl jos įtraukimo į sąrašą( ), manytina, kad ginčo dalyku esančio sąrašo užginčijimas iš tikrųjų atitinka PKK valią.

102. Tai, kad O. Ocalan galbūt išstojo iš PKK , dabartinės KONGRA-GEL, taip pat neleidžia daryti išvados, kad ieškinys buvo pareikštas nebe PKK vardu. Advoktai veikia ne dėl O. Ocalan, o organizacijos, kuri anksčiau buvo žinoma PKK pavadinimu, interesų. Abejonių dėl jos įgaliojimų nekyla ir dėl to, kad jiems praeityje įgaliojimus suteikęs PKK atstovas šiuo metu šiai organizacijai, galimas daiktas, nebeatstovauja.

103. Šių netiesioginių įrodymų turėtų pakakti tam, kad būtų pripažinta, jog ieškinio pareiškimas PKK vardu buvo pagrįstas, jei neįrodyta priešingai. Taryba nepateikė jokių argumentų, kurie galėtų paneigti šią prielaidą.

104. Todėl ieškinys PKK vardu yra priimtinas tiek, kiek jis nukreiptas prieš Sprendimą 2002/460.

C – Dėl S. Vanly KNK vardu pateikto apeliacinio skundo

105. Kalbant apie KNK ieškinį, apeliacinis skundas yra nukreiptas prieš Teisingumo Teismo taikomus kriterijus dėl EB 230 straipsnio 4 dalyje nurodytos konkrečios sąsajos, kuri yra sąlyga tam, kad privatūs asmenys galėtų užginčyti reglamentą.

106. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką fizinis ar juridinis asmuo yra konkrečiai susijęs, jei ginčytinas aktas jį paveikia dėl tam tikrų jo ypatingų savybių arba faktinių aplinkybių, kurios jį išskiria iš kitų asmenų ir dėl to jį individualizuoja panašiai kaip sprendimo adresatą( ).

107. Šiuo klausimu Pirmosios instancijos teismas apskųstos nutarties 52 punkte nurodė, kad KNK ir jo nariai, lygiai kaip ir kiti asmenys Bendrijoje, yra įpareigoti laikytis ginčijamame sprendime įtvirtinto draudimo tiek, kiek jis yra susijęs su PKK. Tai, kad dėl savo politinių nuomonių KNK ir jo nariai labiau nei kiti patiria šio draudimo poveikį, neindividualizuoja jų bet kurio kito Bendrijos asmens atžvilgiu. Iš tikrųjų tai, kad visuotinai taikomas aktas galėtų turėti skirtingų konkrečių padarinių skirtingiems teisės subjektams, kuriems jis taikomas, negali jų individualizuoti visų kitų susijusių asmenų atžvilgiu, nes šis aktas taikomas remiantis objektyviai apibrėžta situacija.

108. Antrasis apeliantas nekvestionuoja šio konkrečios sąsajos kriterijaus taikymo. Jis veikiau laikosi nuomonės, kad konkrečios sąsajos kriterijus turi būti netaikomas, kai skundžiamasi dėl pagrindinių teisių pažeidimo, nes Bendrija pastaruoju metu priima vis daugiau su pagrindinėmis teisėmis susijusių nuostatų. Bylose, susijusiose su pagrindinėmis teisėmis, Teisingumo Teismas turėtų daugiau atsižvelgti į EŽTT taikomus kriterijus dėl skundų priimtinumo. Pagal šiuos kriterijus pakanka tiesioginės sąsajos, net jei nėra žalos. KNK yra tiesiogiai susijęs, nes jo vykdoma kurdų teisių gynimo veikla buvo suvaržyta dėl glaudžių santykių su PKK.

109. Šie argumentai yra atmestini. Teisingumo Teismas savo sprendime Unión de Pequeños Agricultores, mano požiūriu, įtikinamai parodė, jog pagal dabar galiojančią Bendrijos teisę nacionaliniai ir Bendrijos teismai kartu užtikrina veiksmingą teisinę apsaugą nuo Bendrijos teisės aktų, ir todėl teisminis teisės plėtojimas privačių asmenų teisės kreiptis į teismą srityje nėra būtinas:

„40 EB sutartis, viena vertus, 173 ir 184 straipsniais (dabar EB 241 straipsnis), kita vertus, 177 straipsniu (dabar EB 234 straipsnis) nustato išsamią teisės gynimo priemonių ir procedūrų sistemą, skirtą užtikrinti institucijų teisės aktų teisėtumo kontrolę, ją patikėdama Bendrijos teismams (žr. šiame kontekste sprendimo Les Verts prieš Parlamentą 23 punktą). Šioje sistemoje fiziniai arba juridiniai asmenys, negalintys tiesiogiai apskųsti visuotinai taikomų Bendrijos aktų dėl EB sutarties 173 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje nustatytų priimtinumo sąlygų, turi galimybę atitinkamais atvejais netiesiogiai remtis tokių aktų negaliojimu pagal EB sutarties 184 straipsnį Bendrijos teismuose arba nacionaliniuose teismuose, o pastarųjų, kaip neturinčių teisės priimti sprendimo dėl tokių aktų negaliojimo (žr. 1987 m. spalio 22 d. Sprendimo Foto-Frost (314/85, Rink. p. 4199) 20 punktą), gali būti prašoma kreiptis į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo.

41 Todėl valstybės narės turi nustatyti išsamią teisminės gynybos priemonių ir procedūrų sistemą, kuri, suteikdama veiksmingą teisminę apsaugą, užtikrintų teisės laikymąsi.

42 Šiame kontekste nacionaliniai teismai, remiantis EB sutarties 5 straipsnyje (dabar EB 10 straipsnis) įtvirtintu lojalaus bendradarbiavimo principu, turi stengtis aiškinti ir taikyti vidaus procesinės teisės normas, reglamentuojančias teisę pareikšti ieškinį, kiek įmanoma, taip, kad fiziniai ir juridiniai asmenys galėtų užginčyti bet kurio sprendimo ar kitos nacionalinės priemonės, susijusios su visuotinai taikomo Bendrijos akto taikymu šiems asmenims, teisėtumą teisme remdamiesi tokio akto negaliojimu.

43 <…>

44 Galiausiai pažymėtina, kad pagal Sutartyje įtvirtintą teisėtumo priežiūros sistemą fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl reglamento tik tuo atveju, jei jis su juo yra susijęs ne tik tiesiogiai, bet ir konkrečiai. Nors ši sąlyga turi būti aiškinama atsižvelgiant į veiksmingos teisminės apsaugos principą bei įvairias aplinkybes, galinčias individualizuoti ieškovą (žr., pvz., 1988 m. vasario 2 d. Sprendimą Van der Kooy ir kt. prieš Komisiją (sujungtos bylos 67/85, 68/85 ir 70/85, Rink. p. 219, 19 punktas), sprendimo Extramet Industrie prieš Tarybą 13 punktą ir sprendimo Codorniu prieš Tarybą 19 punktą), toks aiškinimas negalėtų panaikinti Sutartyje aiškiai numatytos nagrinėjamos sąlygos, neperžengdamas EB sutartimi Bendrijos teismams suteiktos kompetencijos ribų.

45 Net jeigu iš tiesų būtų įmanoma numatyti kitą nei Steigimo sutartyje įtvirtintą visuotinai taikomų Bendrijos aktų teisėtumo priežiūros sistemą, kurios principai niekada iš esmės nebuvo pakeisti, valstybės narės prireikus turėtų pakeisti šiuo metu pagal ES 48 straipsnį galiojančią sistemą.“( )

110. Kadangi KNK apskųstuoju sprendimu nebuvo pakankamai individualizuotas, jis negali pareikšti ieškinio dėl panaikinimo. Atvirkščiai, dėl teisinės apsaugos jis turėjo kreiptis į nacionalinį teismą. Praktine prasme tai jam neturėtų kelti problemų, nes jis yra atstovaujamas Anglijos advokatų, o Jungtinės Karalystės teismai, kilus abejonėms dėl Bendrijos akto, kuris tiesiogiai susijęs su privataus asmens teisėmis, galiojimo kreipiasi į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo( ).

111. Per teismo posėdį išsakyti KNK argumentai, jog būdamas už Europos Bendrijos ribų jis negali inicijuoti prejudicinio proceso, nėra įtikinami. Tarybos sprendimas teisinį poveikį turi tik Bendrijos viduje. Jei šis sprendimas paveikia KNK, pavyzdžiui, įšaldomos piniginės lėšos, jis gali kreiptis teisinės apsaugos į Bendrijos teismus, o šie, priklausomai nuo aplinkybių, turi kreiptis į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo. Tolesnės teisinės apsaugos galimybės, pavyzdžiui, vadinti PKK teroristine organizacija, jam vis dėlto neturėtų būti suteiktos.

112. Taigi apeliacinis skundas dėl KNK ieškinio yra atmestinas.

VI – Dėl bylinėjimosi išlaidų

113. Remiantis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 122 straipsnio pirmąja pastraipa, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas arba jeigu jis yra pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas.

114. Kadangi KNK apeliacinis skundas yra atmestinas, turi būti priimtas sprendimas dėl bylinėjimosi išlaidų.

115. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Antras šios nuostatos sakinys numato, jog tuo atveju, jei byloje yra kelios pralaimėjusios šalys, dėl Teisingumo Teismas nusprendžia, kaip turi būti paskirstytos išlaidos.

116. KNK šiame procese yra pralaimėjusi šalis, o Taryba paprašė priteisti bylinėjimo išlaidas. Todėl KNK turi padengti dėl jo apeliacinio skundo dalies susidariusias išlaidas.

117. Nors formaliai apeliacinis skundas buvo pateiktas PKK ir KNK bendrai, PKK neturi būti priteistos dėl KNK apeliacinio skundo susidariusios bylinėjimosi išlaidos. Turinio atžvilgiu apeliacinį skundą sudaro du vienas nuo kito atskirtini procesai, kuriems taikomi skirtingi teisiniai reikalavimai.

VII – Išvada

118. Todėl siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti taip:

1. 2005 m. vasario 15 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo nutarties PKK ir KNK prieš Tarybą (T‑229/02) 1 ir 2 rezoliucinės dalys yra panaikinamos tiek, kiek jos susijusios su Kurdistano darbininkų partijos (PKK) vardu pareikštu O. Ocalan ieškiniu dėl 2002 m. birželio 17 d. Tarybos sprendimo 2002/460/EB, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2580/2001 dėl specialių ribojančių priemonių, taikomų tam tikriems asmenims ir subjektams siekiant kovoti su terorizmu, 2 straipsnio 3 dalį ir panaikinančio Sprendimą 2002/334/EB.

2. PKK vardu pareikštas O. Ocalan ieškinys yra priimtinas tiek, kiek juo skundžiamas Sprendimas 2002/460, ir grąžinamas Pirmosios instancijos teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl esmės. Bylinėjimosi išlaidų klausimo sprendimas yra atitinkamai atidedamas.

3. Likusios apeliacinio skundo dalys yra atmetamos.

4. Kurdistano nacionalinis kongresas (KNK) padengia su jo pateiktu apeliaciniu skundu susijusias bylinėjimosi išlaidas.