ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Šiuo požiūriu, atsižvelgiant į Sąjungos teisės aktais dėl žmonėms skirtų vaistų siekiamą visuomenės sveikatos apsaugos tikslą, sąvokų „pramoniniu būdu paruošti“ ir „pagaminti taikant pramoninį gamybos būdą apimantį metodą“ negalima aiškinti siaurai. Taigi šios sąvokos turi apimti bent jau bet kokį ruošimą ar gaminimą, kuriame taikomas pramoninis procesas. Tokiam procesui paprastai būdingos viena operacija po kitos, kurios gali būti, be kita ko, mechaninės ar cheminės, siekiant gauti didelį kiekį standartizuoto produkto. Tokiomis aplinkybėmis reikia daryti išvadą, kad standartizuota didelių vaisto kiekių gamyba, siekiant sandėliuoti ar vykdyti didmeninę prekybą, kaip ir magistrinių formų pakuočių didelio kiekio ar pastovi gamyba, yra būdinga ruošimui pramoniniu būdu arba gamybai taikant pramoninį gamybos būdą apimantį metodą.

Kiek tai susiję su sąvoka „receptas“, apibrėžta Direktyvos 2001/83 dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus, iš dalies pakeistos Direktyva 2004/27, 1 straipsnio 19 punkte, kadangi iš pačios Direktyvos 2001/83 3 straipsnio 1 punkto formuluotės matyti, kad atitinkamas vaistas turi būti paruoštas pagal receptą, kad jam būtų taikoma toje nuostatoje numatyta Direktyvos 2001/83 taikymo srities išimtis, darytina išvada, kad ruošti privaloma pagal receptą, kurį iš anksto išdavė profesionalus asmuo, turintis teisę tai daryti. Be to, remiantis ta nuostata, receptas turi būti skirtas konkrečiam ligoniui. Iš to matyti, kad šis receptas turi būti susijęs su konkrečiai nurodytu ligoniu, kuris turi būti identifikuotas prieš kiekvieną atitinkamo vaisto, skirto būtent šiam ligoniui, ruošimą.

Be to, tam, kad ruošiant vaistą būtų taikoma Direktyvos 2001/83 3 straipsnio 1 punkte numatyta išimtis, ruošiama būtinai turi būti po to, kai išrašomas konkrečiam ligoniui skirtas receptas. Todėl ši išimtis netaikoma tiekimo sistemai, kai abonementą pasirašo ligoninei nepriklausanti vaistinė, atsižvelgdama į tai, kokie yra vaisto, kuris neruošiamas konkrečiai iš anksto identifikuotam ligoniui, trumpalaikiai jos poreikiai.

(žr. 60, 61, 64 punktus)
Byla C‑357/13

Drukarnia Multipress sp. z o.o.

prieš

Minister Finansów

(Wojewódzki Sąd Administracyjny w Krakowie prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Apmokestinimas — Direktyva 2008/7/EB — 2 straipsnio 1 dalies b ir c punktai — Netiesioginiai pritraukto kapitalo mokesčiai — Apmokestinimas kapitalo mokesčiu — Kapitalo įnašai į komanditinę akcinę bendriją — Tokios bendrijos pripažinimas kapitalo bendrove“

Santrauka – 2015 m. balandžio 22 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas

Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Netiesioginiai pritraukto kapitalo mokesčiai – Kapitalo bendrovė – Sąvoka – Komanditinės akcinės bendrijos, nenurodytos Direktyvos 2008/7 I priedo 21 punkte – Įtraukimas – Sąlygos

(Tarybos direktyvos 2008/7 2 straipsnio 1 dalies b ir c punktai; I priedo 21 punktas)

Direktyvos 2008/7 dėl netiesioginių mokesčių, taikomų kapitalo pritraukimui [dėl netiesioginių kapitalo pritraukimo mokesčių], 2 straipsnio 1 dalies b ir c punktai aiškintini taip, kad pagal Lenkijos teisę įsteigta komanditinė akcinė bendrija turi būti laikoma kapitalo bendrove, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, net jei tik dalis jos kapitalo ir dalyvių gali atitikti šioje nuostatoje įtvirtintus reikalavimus.

Iš tiesų, kadangi Direktyvos 2008/7 2 straipsnio 1 dalyje imperatyviai ir vienodai visoms valstybėms narėms apibrėžtos kapitalo bendrovės statusą pagal tą pačią direktyvą turinčios bendrovės, aplinkybė, kad pagal nacionalinę teisę įsteigta komanditinė akcinė bendrija nenurodyta Direktyvos 2008/7 I priedo 21 punkte tarp pagal nacionalinę teisę įsteigtų bendrovių, laikytinų kapitalo bendrovėmis pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies a punktą, nekliudo pripažinti ją kapitalo bendrove, jeigu ji atitinka visus 2 straipsnio 1 dalies b ir c punktuose išvardytus kriterijus. Darytina išvada, kad kiekviena bendrovė, kuri atitinka minėtus kriterijus, yra „kapitalo bendrovė“, kaip ji suprantama pagal šią direktyvą, nepaisant jos kvalifikavimo pagal kiekvienos valstybės narės teisę.

Be to, Direktyvos 2008/7 2 straipsnio 1 dalies b ir c punktų formuluotėse nėra jokios nuorodos, leidžiančios manyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas ketino sąvokos „kapitalo bendrovė“ netaikyti mišraus pobūdžio teisinėms struktūroms, kurių tik dalimi kapitalo ar turto gali būti prekiaujama biržoje arba tik dalis narių turi teisę be išankstinio sutikimo perleisti savo turimas akcijas tretiesiems asmenims ir už bendrovės skolas atsako tiktai savo akcijomis. Kalbant konkrečiau, minėtoje nuostatoje neįtvirtinta jokia riba, susijusi su tuo, kokia bendrovės kapitalo ar turto dalimi galima prekiauti biržoje arba kiek pelno siekiančios bendrovės narių turi turėti teisę be išankstinio sutikimo perleisti savo turimas akcijas tretiesiems asmenims ir už bendrovės skolas atsako tiktai savo akcijomis, t. y. riba, kurios nepasiekus bendrovė negalėtų būti pagal tą pačią nuostatą laikoma kapitalo bendrove.

(žr. 25, 27–30, 36 punktus ir rezoliucinę dalį)
Byla C‑202/13

The Queen, prašoma Sean Ambrose McCarthy ir kt.

prieš

Secretary of State for the Home Department

(High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Europos Sąjungos pilietybė — Direktyva 2004/38/EB — Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisė laisvai judėti ir gyventi valstybės narės teritorijoje — Teisė atvykti — Sąjungos piliečio šeimos narys, trečiosios valstybės pilietis, turintis valstybės narės išduotą leidimą gyventi šalyje — Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos atvykti į nacionalinę teritoriją galima tik iš anksto gavus leidimą atvykti — Direktyvos 2004/38/EB 35 straipsnis — Protokolo (Nr. 20) dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 26 straipsnio tam tikrų aspektų taikymo Jungtinei Karalystei ir Airijai 1 straipsnis“

Santrauka – 2014 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas

Sąjungos pilietybė — Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje — Direktyva 2004/38 — Teisę turintys asmenys — Sąjungos piliečio šeimos nariai trečiųjų šalių piliečiai — Sąlyga — Sąjungos pilietis, įgyvendinęs teisę laisvai judėti (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38 3 straipsnio 1 dalis) Sąjungos pilietybė — Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje — Direktyva 2004/38 — Sąjungos piliečio šeimos narių, trečiosios valstybės piliečių, teisė atvykti ir apsigyventi — Teisė atvykti, apimanti tik kitas valstybes nares nei ta, iš kurios kilęs Sąjungos pilietis — Nebuvimas (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38 5 ir 10 straipsniai) Sąjungos pilietybė — Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje — Direktyva 2004/38 ir Protokolas Nr. 20 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 26 straipsnio tam tikrų aspektų taikymo Jungtinei Karalystei ir Airijai — Sąjungos piliečio šeimos narių, trečiosios valstybės piliečių, teisė atvykti ir apsigyventi — Piktnaudžiavimas teise arba sukčiavimas — Situacija, kai minėti piliečiai turi galiojantį kitos valstybės narės išduotą leidimą gyventi šalyje — Nacionalinės teisės aktai, kuriuose, siekiant bendrosios prevencijos, numatyta, kad atvykti į nacionalinę teritoriją minėti piliečiai gali tik iš anksto gavę leidimą atvykti — Neleistinumas (prie ESS ir SESV pridėtas Protokolas Nr. 20; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38 10 ir 35 straipsniai) Europos Sąjungos teisė — Principai — Draudimas piktnaudžiauti teise
Direktyvos 92/50 dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo 1 straipsnio c punktu draudžiamos nacionalinės teisės normos, pagal kurias valstybinei gydymo įstaigai neleidžiama dalyvauti viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrose dėl to, kad ji yra valstybinis ūkio subjektas, jeigu šiai įstaigai leidžiama veikti rinkoje pagal jos steigimo dokumentuose ir įstatuose numatytus tikslus.

Tiek iš Sąjungos taisyklių, tiek iš teismo praktikos matyti, kad leidžiama dalyvauti ar pateikti savo kandidatūrą visiems asmenims ar subjektams, kurie, išnagrinėję skelbime apie pirkimą nurodytas sąlygas, mano galintys įvykdyti šią sutartį – nepaisant to, ar jie reglamentuojami pagal viešąją, ar privatinę teisę, ir to, ar rinkoje jie veikia sistemingai, ar tik retkarčiais. Kaip matyti iš Direktyvos 92/50 26 straipsnio 2 dalies, valstybės narės turi teisę leisti arba ne tam tikroms ūkio subjektų kategorijoms teikti tam tikras paslaugas ir, be kita ko, gali leisti arba ne šiems subjektams veikti rinkoje, atsižvelgiant į tai, ar aptariama veikla yra suderinama su jų steigimo dokumentuose arba įstatuose nurodytais tikslais, ar ne. Vis dėlto tiek, kiek šiems subjektams leidžiama teikti tam tikras paslaugas rinkoje, net jeigu tik retkarčiais, valstybės narės negali uždrausti jiems dalyvauti viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrose dėl tų pačių paslaugų teikimo. Toks draudimas iš tikrųjų būtų nesuderinamas su Direktyvos 92/50 1 straipsnio a ir c punktais.

(žr. 35, 36, 38 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
17

Įstatymo Nr. 169/2011 42 straipsnyje nurodyta: „Įpareigojimas suteikti prieigą reiškia didelę įtaką rinkoje turinčiam operatoriui skirtą įpareigojimą užtikrinti faktinę arba virtualią tinklo prieigą prie tam tikrų jo tinklo elementų, paslaugų ir susijusių priemonių. Be to, operatorius gali būti įpareigotas patenkinti pagrįstus prašymus sudaryti arba pakeisti sutartis dėl prieigos prie tinklo. Toks įpareigojimas gali apimti, be kita ko: 1°) prieigos prie konkrečių tinklo elementų ir priemonių, įskaitant neaktyvius tinklo elementus, suteikimą, atsietą prieigą prie vietinės linijos, visų pirma tam, kad būtų sudaryta galimybė pasirinkti operatorių arba iš anksto pasirinkti operatorių ir perparduoti abonentines linijas. <...> Nustatydama įpareigojimą suteikti prieigą prie tinklo, IT‑ og Telestyrelsen turi atsižvelgti visų pirma į: 1°) techninį ir ekonominį tikslingumą naudoti ar įrengti alternatyvias priemones, atsižvelgiant į rinkos vystymosi ritmą ir konkrečios prieigos prie tinklo bei sujungimo pobūdį ir tipą, 2°) esamus pajėgumus užtikrinti galimybes teikti prašomą prieigą prie tinklo, 3°) pradines priemonių savininko investicijas bei viešąsias investicijas ir su investicijomis susijusią riziką, 4°) konkurencijos ilgalaikės apsaugos poreikį, ypatingą dėmesį skiriant ekonominiu požiūriu veiksmingai, infrastruktūra pagrįstai konkurencijai.“
7

LHO 16 straipsnyje numatyta: „1. 6 ir 8 straipsniuose nurodyti draudimai netaikomi: a) pardavimui kito nei pirkėjas vartotojo būste, jeigu parduodama gyvenamojoje būsto dalyje, naudojamoje tik asmeniniams tikslams, b) pardavimui būste vartotojo kvietimu, kai vartotojas to iš anksto aiškiai paprašo pardavėjo, siekdamas derėtis dėl tam tikros prekės arba paslaugos pirkimo, c) pardavimui ir paslaugų teikimui viešojo transporto įmonių padaliniuose ir SNCB-Holding arba jos dukterinių įmonių netiesiogiai arba tiesiogiai valdomose stotyse ir pastatų komplekse, kuriame yra šios stotys, d) pardavimui ir paslaugų teikimui oro uostuose arba jūrų uostų zonose, skirtose tarptautiniams maršrutams, e) paslaugų teikimui esant neišvengiamai būtinybei; f) tam tikro asortimento pagrindinių maisto produktų ir namų apyvokos daiktų pardavimui degalinėse arba greitkelių teritorijose esančiuose padaliniuose, išskyrus distiliuotus alkoholinius gėrimus arba mielių pagrindu pagamintus gėrimus, kurių alkoholio kiekis viršija 6 %, jeigu grynasis prekybos plotas neviršija 250 m2. Vartotojo sutikimas su pardavėjo iniciatyva telefonu pasiūlytu apsilankymu nėra kvietimas, nurodytas b punkte. 2. Šie draudimai taip pat netaikomi padaliniams, kurių pagrindinė veikla yra prekyba šiomis prekėmis: a) laikraščiais, žurnalais, tabaku ir rūkymo reikmenimis, telefono kortelėmis ir nacionalinės loterijos produktais, b) garso ir vaizdo kūrinių ir vaizdo žaidimų laikmenomis ir jų nuoma, c) transporto priemonių degalais ir tepalais, d) atskiromis porcijomis supakuotais ledais, e) padaliniuose ruošiamais maisto produktais, kurie juose nėra suvartojami. Apie pagrindinę veiklą kalbama tuomet, kai prekyba prekėmis, kurios yra pagrindinės veiklos objektas, sudaro ne mažiau kaip 50 % metinės apyvartos. <...>“
30

Be to, Teisingumo Teismas patikslino, kad per darbuotojo kasmetines mokamas atostogas turi būti mokami visi atlyginimo komponentai, susiję su darbuotojo teisiniu ir profesiniu statusu. Todėl prireikus turi būti išsaugoti priedai už vadovaujamas pareigas, darbo stažą ar profesinę kvalifikaciją (šiuo klausimu žr. sprendimų Parviainen, C‑471/08, EU:C:2010:391, 73 punktą ir Williams ir kt., EU:C:2011:588, 27 punktą).
47

Apsiribojęs nuoroda į atitinkamoje valstybėje narėje galiojančių teisės nuostatų taikymą nustatant, ar pažeistos intelektinės nuosavybės teisės, Sąjungos teisės aktų leidėjas dėl to iš principo neatmetė galimybės, kad kompetentinga institucija, galinčia priimti sprendimą iš esmės, gali būti paskirta kita institucija nei teismas. Be to, Teisingumo Teismas jau yra nurodęs, kad tokia kompetencija gali būti patikėta kitai institucijai nei teismas (šiuo klausimu žr. Sprendimo Philips, C‑446/09 ir C‑495/09, EU:C:2011:796, 69 punktą).
24

Sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 2 punkte Østre Landsret (Rytų regiono teismas) nurodė, kad rekomendacijose D.A.5.11.9.2 specialus investicinis fondas apibrėžiamas taip: „Skatterådet [Nacionalinė mokesčių taryba] vadovavosi [2007 m. birželio 28 d.] Teisingumo Teismo sprendimu [JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust ir The Association of Investment Trust Companies (C-363/05, Rink. p. I-5517, toliau – Sprendimas JP Morgan Fleming)] privalomame atsakyme. Savo atsakyme Skatterådet apibūdina specialius investicinius fondus, kurie pagal Danijos teismų praktiką laikomi atleistais nuo PVM. Žr. rekomendacijas dėl aiškinimo mokesčių srityje 2008 353.SR. Atitinkami specialūs investiciniai fondai atleidžiami nuo PVM pagal [PVM] įstatymo 13 straipsnio 1 dalies 11 punkto f papunktį: 1. Specialūs investiciniai fondai ir kiti [KIAVPS], kuriems taikoma Direktyva [85/611]. 2. Sąskaitas administruojantys specialūs investiciniai fondai; žr. Sąskaitas administruojančių specialių investicinių fondų dalyvių apmokestinimo įstatymo 2 straipsnį, nepaisant to, ar fondams taikoma Direktyva [85/611]. 3. Paskirstymo investiciniai fondai, kuriems taikoma Danijos mokesčių apskaičiavimo įstatymo [Ligningsloven] 16C straipsnio 1 dalis, nepaisant to, ar jiems taikoma Direktyva [85/611]. 4. Investicinės bendrovės ar fondai, kuriems taikoma Įstatymo dėl akcijų apmokestinimo [Aktieavancebeskatningsloven] 19 straipsnio 2, 3 ir 4 dalys, nepaisant to, ar jiems taikoma Direktyva [85/611]. 5. Sertifikatus išduodantys specialūs investiciniai kaupimo fondai, kuriems taikomas Socialinių paslaugų įstatymo [Lov om social service] 1 straipsnio 1 dalies 5a punktas, nepaisant to, ar jiems taikoma Direktyva [85/611]. 6. Investicinės patikos bendrovės; žr. [Sprendimą JP Morgan Fleming], nepaisant to, ar joms taikomi 2–5 punktai. 7. Kiti kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektai, remiantis konkrečiu vertinimu, gali būti laikomi siūlančiais konkuruojančias paslaugas, panašias į paslaugas, kurias dalyviams ir akcininkams siūlo 1–6 punktuose reglamentuojami specialūs investiciniai fondai, siekdami diversifikuoti investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius riziką.“
43

Be to, 2010 m. kovo 4 d. Nutartyje Kaul prieš VRDT (C‑193/09 P) Teisingumo Teismas kaip akivaizdžiai nepagrįstą atmetė pagrindą, grindžiamą teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas tariamai padarė, kai nusprendė, kad Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktu grindžiamas protestas tam tikrais atvejais gali būti atmestas tiesiog išnagrinėjus, ar prekių ženklai yra panašus, taigi, be kita ko, neišanalizavus galbūt sustiprėjusio ankstesnio prekių ženklo skiriamojo požymio. Minėtos nutarties 45 punkte Teisingumo Teismas iš esmės konstatavo, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, jog atsižvelgiant į tai, kad VRDT apeliacinė taryba padarė išvadą, jog nagrinėjamų prekių ženklų atitinkama visuomenė jokiu būdu negali laikyti panašiais, iš tiesų tuo remdamasi galėjo prieiti ir prie išvados, kad nėra jokios suklaidinimo galimybės, ir prieš tai, visapusiškai vertindama suklaidinimo galimybę, ji neprivalėjo nagrinėti, be kita ko, galbūt sustiprėjusio ankstesnio prekių ženklo skiriamojo požymio.
37

Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad vien dėl to, jog eksportuoti skirtos prekės apmokestinamos pagal nacionalinės teisės aktus, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, nes prekės nebuvo išgabentos iš Sąjungos muitų teritorijos per nustatytą terminą, negalima manyti, kad šie teisės aktai yra neproporcingi. Pagal pagrindinį PVM bendros sistemos principą šis mokestis taikomas kiekvienam gamybos ar platinimo sandoriui (žr., be kita ko, 2007 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Collée, C-146/05, Rink. p. I-7861, 22 punktą ir minėto Sprendimo Bonik 28 punktą). Darytina išvada, kad iš esmės eksportuoti skirtos prekės tiekimas gali būti apmokestinamas, jei per taikytinos nacionalinės teisės aktuose nustatytą protingą terminą aptariamas sandoris neatitinka Direktyvos 2006/112 146 straipsnio 1 dalies b punkte įtvirtintų sąlygų.
99

Be to, pareigos motyvuoti laikymąsi reikia vertinti atsižvelgiant ne tik į akto formuluotę, bet ir į jo kontekstą ir į atitinkamą klausimą reguliuojančių teisės normų visumą (žr., be kita ko, minėto 1996 m. vasario 29 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą, 29 punktą; minėtų sprendimų Alliance for Natural Health ir kt. 134 punktą ir Vokietija prieš Parlamentą ir Tarybą 108 punktą). Konkrečiai kalbant, aktas yra pakankamai motyvuotas, jeigu jis buvo priimtas suinteresuotajai institucijai žinomomis aplinkybėmis, leidžiančiomis jai suprasti priimtos priemonės esmę (šiuo klausimu žr., be kita ko, 1981 m. spalio 29 d. Sprendimo Arning prieš Komisiją, 125/80, Rink. p. 2539, 13 punktą; 2004 m. birželio 22 d. Sprendimo Portugalija prieš Komisiją, C-42/01, Rink. p. I-6079, 69 ir 70 punktus ir 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Taryba prieš Bamba, C‑417/11 P, 54 punktą).
15

Apeliaciniame skunde Agenţia, be kita ko, tvirtina, kad Curtea de Apel Bucureşti padarė teisės klaidą, kai priteisė sumokėti 1739972 RON įstatymuose nustatytų palūkanų, nes pagal taikytinus teisės aktus baudžiama ne už pasirinktą apmokestinamųjų asmenų prašymų nagrinėjimo būdą, bet tik šių prašymų nagrinėjimo termino praleidimą. Taigi Steaua Română PVM deklaracijos ir kiti prašymai buvo išnagrinėti per nustatytus terminus. Todėl palūkanos už vėlavimą nėra mokėtinos už laikotarpį, per kurį galiojo aktai dėl įskaitymo.
3

Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio „Santykiniai atsisakymo registruoti prekių ženklą pagrindai“ 1 dalies b punkte ir 5 dalyje nustatyta: „1. Ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas: <…> b) jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas; suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių ženklu. <…> 5. Be to, ankstesnio prekių ženklo, kaip apibrėžta 2 dalyje, savininkui užprotestavus pareikštas registruoti prekių ženklas neregistruojamas, jeigu jis yra tapatus ankstesniam prekių ženklui arba panašus į jį, ir turi būti registruojamas prekėms arba paslaugoms, kurios nėra panašios į tas, kurioms yra įregistruotas ankstesnis prekių ženklas, jeigu, kalbant apie ankstesnį Bendrijos prekių ženklą, pareikštas registruoti prekių ženklas turi gerą vardą Bendrijoje arba, kalbant apie ankstesnį nacionalinį prekių ženklą, pareikštas registruoti prekių ženklas turi gerą vardą toje valstybėje narėje ir jeigu dėl prekių ženklo vartojimo be rimtos priežasties gali atsirasti galimybė nesąžiningai įgyti pranašumą arba pakenkti ankstesnio prekių ženklo išskirtinumui ar jo geram vardui.“
22

Be to, kadangi S. Duarte Hueros galėjo, nors ir papildomai, reikalauti sumažinti kainą per procesą pagrindinėje byloje, vėlesnėje byloje pareikštas ieškinys bus nepriimtinas, nes pagal Ispanijos teisę res judicata principas taikomas visiems reikalavimams, kuriuos buvo galima pateikti ankstesnėje byloje.
23

Iš to matyti, kad bendrovė rezidentė, nepriklausomai nuo to, ar paskolą suteikusi trečiosios valstybės bendrovė turi jos kapitalo dalį, arba nuo tokios dalies dydžio, gali remtis laisvą kapitalo judėjimą reglamentuojančiomis Sutarties nuostatomis, kad užginčytų tokių nacionalinės teisės normų teisėtumą (pagal analogiją žr. minėto 2012 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Test Claimants in the FII Group Litigation 104 punktą).
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Specsavers International Healthcare Ltd, Specsavers BV, Specsavers Optical Group Ltd ir Specsavers Optical Superstores Ltd (toliau kartu – Specsavers grupė) ir Asda Stores Ltd (toliau – Asda) dėl tariamo Specsavers grupės registruotų Bendrijos prekių ženklų pažeidimo.
37

Siekiant išsamiai atsakyti į pateiktus klausimus, primintina, kad siekiant nustatyti, ar paslaugų teikimas, kaip antai nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, yra neapmokestinamas PVM pagal PVM direktyvos 132 straipsnio 1 dalies b arba c punktus, reikia atsižvelgti į visus šio 132 straipsnio 1 dalies b arba c punktuose nustatytus reikalavimus bei kitas svarbias šios direktyvos IX antraštinės dalies 1 ir 2 skyrių nuostatas (pagal analogiją, be kita ko, žr. 2010 m. birželio 10 d. Sprendimo CopyGene, C-262/08, Rink. p. I-5053, 37 punktą), o ne tik į klausimą, ar toks paslaugų teikimas patenka į sąvokas „medicininė priežiūra“ ir „medicininės priežiūros paslaugų teikimas“, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 132 straipsnio 1 dalies b ir c punktus.
30

Vadinasi, teisės aktų leidėjas nenumatė valstybei narei, pasirinkusiai PVM direktyvos 66 straipsnio b punkte numatytą galimybę, teisės nustatyti prievolės apskaičiuoti mokestį atsiradimo terminą. Be to, šios direktyvos 66 straipsnio c punkto ir jame numatyto termino taikymas gali būti susietas tik su to paties straipsnio a punkto taikymu, nes terminas priklauso nuo sąskaitos faktūros neišrašymo ar vėlesnio išrašymo, o ne nuo apmokėjimo negavimo ar vėlesnio gavimo.
28

Kai du ar daugiau elementų arba veiksmų, kuriuos atlieka apmokestinamasis asmuo klientui, yra taip glaudžiai susiję, jog objektyviai vertinant sudaro vieną ekonomiškai neskaidomą paslaugų teikimą, kurį padalyti būtų nenatūralu, turi būti laikoma, kad teikiama viena paslauga (minėto Sprendimo Levob Verzekeringen ir OV Bank 22 punktas; 2008 m. vasario 21 d. Sprendimo Part Service, C-425/06, Rink. p. I-897, 53 punktas ir minėto Sprendimo Bog ir kt. 53 punktas). Be to, apie vieną paslaugą kalbama tuomet, kai vienas ar keli elementai turi būti laikomi sudarančiais pagrindinę paslaugą, ir atvirkščiai, kiti elementai turi būti laikomi viena ar keliomis papildomomis paslaugomis, kurioms taikoma pagrindinės paslaugos mokestinė schema (žr., be kita ko, minėtų sprendimų CPP 30 punktą; Levob Verzekeringen ir OV Bank 21 punktą ir Bog ir kt. 54 punktą bei jame nurodytą teismo praktiką).
1.

Per nustatytus terminus nesiėmusi visų priemonių, būtinų iš Ellinikos Xrysos SA susigrąžinti pagalbą, suteiktą šiai įmonei Graikijos valstybei pardavus nekilnojamąjį turtą, t. y. pagalbą, kuri 2011 m. vasario 23 d. Komisijos sprendimu C(2011) 1006 galutinis dėl valstybės pagalbos C‑48/2008 (ex NN 61/2008), kurią Graikija suteikė Ellinikos Xrysos SA, buvo pripažinta neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal to sprendimo 2 ir 3 straipsnius.