Byla T‑38/02

Groupe Danone

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Baudos – Baudų nustatymo metodo gairės – Pranešimas dėl bendradarbiavimo“

2005 m. spalio 25 d Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimas II‑0000

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Administracinė procedūra – Susipažinimas su byla – Dalykas – Teisės į gynybą paisymas – Apimtis – Kaltinimus pagrindžiantys įrodymai – Neatsižvelgimas į nepateiktus įrodymus

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

2. Konkurencija – Administracinė procedūra – Susipažinimas su byla – Tyrimo byloje nesantys dokumentai – Dokumentai, galintys būti naudingi šalių gynybai – Šalių pareiga paprašyti, kad jie būtų pateikti

3. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Pranešimas apie kaltinimus – Būtinas turinys

(Tarybos reglamentas Nr. 17)

4. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Teisė į gynybą – Teisminė kontrolė – Bendrijos teismo neribota jurisdikcija

(EB 229 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 17 straipsnis)

5. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Komisijos pareiga laikytis savo ankstesnių sprendimų – Pareigos nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

6. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Susipažinimas su byla – Apimtis – Trečiojo asmens žodžiu pateiktus kaltinimus pagrindžiantys įrodymai – Pareiga leisti su jais susipažinti suinteresuotajai įmonei, prireikus parengiant rašytinį dokumentą

7. Konkurencija – Baudos – Dydis – Tinkamumas – Teisminė kontrolė – Dalykai, į kuriuos gali atsižvelgti Bendrijos teismas – Baudą skiriančiame sprendime nepateikta informacija, kurios nereikalaujama jį motyvuojant – Įtraukimas

(EB 229 straipsnis, EB 230 straipsnis ir EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 17 straipsnis)

8. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Baudas skiriantis sprendimas – Kriterijų, kurie leido Komisijai įvertinti pažeidimo sunkumą ir trukmę, nurodymas – Pakankamas nurodymas

(EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa; Komisijos pranešimai 96/C 207/04 ir 98/C 9/03)

9. Konkurencija – Karteliai – Rinkos apibrėžimas – Dalykas – Poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai nustatymas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

10. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Baudos – Nustatymas – Kriterijai – Bendro baudų dydžio padidinimas – Leistinumas – Sąlygos

(Tarybos reglamentas Nr. 17)

11. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Nustatymo metodas pagal Komisijos priimtas gaires – Komisijos pareiga jų laikytis – Pasekmės – Pareiga motyvuoti bet kokį nukrypimą

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

12. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Remiantis tik jų pobūdžiu labai sunkiais pripažinti pažeidimai – Būtinybė nustatyti jų poveikį ir mastą – Nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Atsižvelgimas į atitinkamos įmonės bendrą apyvartą ir į apyvartos dalį, kuri yra susijusi su pažeidimo objektu esančių prekių pardavimu – Ribos

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

14. Konkurencija – Karteliai – Dalyvavimas konkurenciją pažeidžiančiuose įmonių susitikimuose – Aplinkybė, leidžianti daryti išvadą dėl dalyvavimo juose sukurtame kartelyje, jei nėra atsiribojimą įrodančių faktų – Dalyvavimas kartelyje dėl tariamo spaudimo – Aplinkybė, kuria įmonė negali remtis, jei nepasinaudojo galimybe pasiskųsti kompetentingoms valdžios institucijoms

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 17 3 straipsnis)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Su būtinybe užtikrinti atgrasantį poveikį susijęs pažeidimų sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

16. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pažeidimą konstatuojantis Komisijos sprendimas, priimtas vėliau nei kitas tai pačiai įmonei skirtas Komisijos sprendimas – Pažeidimų, esančių dviejų sprendimų objektu, tapatumo nebuvimas – „Non bis in idem“ principo pažeidimas – Nebuvimas

17. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Vertinimas atsižvelgiant į bendrą atitinkamų pardavimų vertę – Leistinumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

18. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pažeidimą konstatuojantis Komisijos sprendimas – Būtini pateikti įrodymai – Reikalingas įrodomosios galios laipsnis

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

19. Bendrijos teisė – Principai – Pagrindinės teisės – Nekaltumo prezumpcija – Procedūra konkurencijos srityje – Taikymas

20. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Kelių įmonių padarytas pažeidimas – Sunkumo vertinimas atsižvelgiant į individualų elgesį

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

21. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Vienos įmonės grasinimas represijomis kitai įmonei

22. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pažeidimą konstatuojantis Komisijos sprendimas – Pažeidime dalyvavusių kitų įmonių pareiškimų naudojimas kaip įrodymų – Leistinumas – Sąlygos

(EB 81 ir 82 straipsniai)

23. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijos gairių taikymas – Nustatymo metodo, kai remiamasi pačiu pažeidimo sunkumu ir jo trukme bei laikomasi kiekvienos įmonės apyvartai nustatytų maksimalių ribų, taikymas – Teisėtumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

24. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Pakartotinis pažeidimas – Sąvoka

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

25. Konkurencija – Baudos – Teisinio saugumo principo nepažeidimas nenustačius senaties termino

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

26. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Susitarimo neįgyvendinimas praktikoje – Vertinimas atsižvelgiant į kiekvienos įmonės individualų elgesį

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis)

27. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Kartelio įgyvendinimo kontrolės priemonių nebuvimas – Neatsižvelgimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

28. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Atitinkamos įmonės finansinė padėtis – Neatsižvelgimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

29. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas arba jos sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Elgesys,turintis padėti Komisijai konstatuoti pažeidimą – Informacija apie veiksmus, už kuriuos negali būti skiriama bauda pagal Reglamentą Nr. 17 – Neatsižvelgimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 11 straipsnio 4 ir 5 dalys bei 15 straipsnis; Komisijos pranešimas 96/C 207/04)

30. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Įmonės elgesys per administracinę procedūrą – Kiekvienos kartelyje dalyvavusios įmonės bendradarbiavimo apimties vertinimas – Vienodo požiūrio principo laikymasis – Skirtinga bendradarbiavimo apimtis, kuri pateisina nevienodą požiūrį

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 96/C 207/04)

31. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas arba jos sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Sumažinimas dėl faktų neginčijimo – Sąlygos

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 96/C 207/04 D 2 punktas)

1. Suteikiant galimybę asmenims, kuriems skirtas pranešimas apie kaltinimus, susipažinti su byla, pirmiausia yra siekiama leisti šiems asmenims susipažinti su Komisijos byloje esančiais įrodymais, kad jų pagrindu jie galėtų veiksmingai pareikšti nuomonę dėl pranešime apie kaltinimus Komisijos padarytų išvadų. Galimybė susipažinti su byla priklauso procesinėms garantijoms, kuriomis siekiama apsaugoti teisę į gynybą, ypač užtikrinti teisės būti išklausytam veiksmingą įgyvendinimą.

Taigi Komisija privalo visoms įmonėms, susijusioms su EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo procedūra, suteikti galimybę susipažinti su visais kaltinimus pagrindžiančiais ir paneigiančiais dokumentais, kuriuos ji gavo atlikdama tyrimą, išskyrus kitų įmonių komercinę paslaptį sudarančius dokumentus, institucijų vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją.

Jei paaiškėja, kad Komisija ginčijamame sprendime rėmėsi kaltinimus pagrindžiančiais dokumentais, kurių nėra tyrimo byloje ir kurie nebuvo pateikti ieškovei, šiais dokumentais negalima remtis kaip įrodymais.

(žr. 33?35, 65 punktus)

2. Jei vykstant administracinei procedūrai konkurencijos srityje dokumentai, kuriuose galėtų būti kaltinimus paneigiančių įrodymų, yra Komisijos tyrimo byloje, galimas teisių į gynybą pažeidimo konstatavimas nepriklauso nuo atitinkamos įmonės elgesio vykstant administracinei procedūrai ir nuo klausimo, ar ši įmonė privalėjo prašyti Komisijos suteikti jai galimybę susipažinti su byla arba atskirais dokumentais.

Tačiau dėl dokumentų, kuriuose galėtų būti kaltinimus paneigiančių įrodymų ir kurių nėra Komisijos tyrimo byloje, suinteresuotoji įmonė privalo pateikti institucijai atskirą prašymą suteikti galimybę su jais susipažinti; to nepadarius per administracinę procedūrą, paskui ši teisė prarandama, kiek tai susiję su galimybe pareikšti ieškinį dėl galutinio sprendimo panaikinimo.

(žr. 36–37, 42, 79 punktus)

3. Komisija įvykdo savo pareigą paisyti įmonių teisės būti išklausytoms, jei ji savo pranešime apie kaltinimus aiškiai nurodo, kad spręs klausimą, ar tam tikroms įmonėms turi būti skirtos baudos, ir pagrindžia baudos skyrimą galinčias lemti pagrindines faktines bei teisines aplinkybes, pavyzdžiui, tariamo pažeidimo sunkumą ir trukmę ir tai, ar pažeidimas buvo padarytas tyčia, ar dėl neatsargumo. Tai padariusi, ji įmonėms suteikia būtinus pagrindus gynybai ne tik dėl paties pažeidimo nustatymo, bet ir dėl baudos skyrimo.

(žr. 50 punktą)

4. Dėl baudų, skiriamų už konkurencijos normų pažeidimus, dydžio nustatymo reikėtų pažymėti, kad atitinkamų įmonių teises į gynybą Komisijoje užtikrina galimybės pateikti pastabas dėl pažeidimo trukmės, sunkumo ir numatyti antikonkurencinį pažeidimo pobūdį. Be to, įmonės turi papildomą garantiją dėl baudos dydžio nustatymo, nes pagal Reglamento Nr. 17 17 straipsnį, remiantis EB 229 straipsniu, Pirmosios instancijos teismui suteikiama neribota jurisdikcija ieškinių dėl sprendimų, kuriais Komisija yra nustačiusi baudą, atžvilgiu ir atitinkamai jis gali panaikinti, sumažinti arba padidinti paskirtas baudas. Įgyvendindamas neribotą jurisdikciją, Pirmosios instancijos teismas turi įvertinti, ar paskirtos baudos dydis yra proporcingas pažeidimo sunkumui ir trukmei, ir palyginti pažeidimo sunkumą bei įmonės aplinkybes.

(žr. 51, 136 punktus)

5. Vien tai, kad nustatydama baudos dydį Komisija savo ankstesniuose sprendimuose yra nusprendusi, jog tam tikri veiksniai nėra sunkinanti aplinkybė, nereiškia, jog vėliau priimtuose sprendimuose jos vertinimas turi būti toks pats. Kita vertus, kitoje byloje įmonei suteikta galimybė pareikšti savo nuomonę dėl ketinimo jai inkriminuoti pakartotinį pažeidimą visiškai nereiškia, kad Komisija privalo tai daryti visais atvejais ar kad nesuteikus tokios galimybės atitinkamai įmonei yra trukdoma visiškai pasinaudoti teise būti išklausytai.

(žr. 57, 153, 395 punktus)

6. Nėra jokio bendro Komisijos įpareigojimo, taikant Sutarties konkurencijos taisykles, parengti ataskaitas apie pokalbius, kuriuose ji dalyvavo per susitikimus tik su kai kuriomis pažeidimo dalyvėmis.

Tačiau tai, kad nėra nustatyta tokio reikalavimo, neatleidžia Komisijos nuo įsipareigojimų, susijusių su galimybe susipažinti su byla. Iš tikrųjų negali būti daroma prielaida, kad žodinių kontaktų su trečiosiomis šalimis praktika pažeidžia teises į gynybą. Tačiau, jei Komisija ketina savo sprendime panaudoti kitos pažeidime dalyvaujančios šalies pateiktą žodinį įrodymą pagrindžiantį kaltinimą, ji turi suteikti atitinkamai įmonei galimybę su juo susipažinti, kad ši galėtų veiksmingai pareikšti nuomonę dėl išvadų, kurias Komisija padarė, remdamasi šiuo įrodymu. Prireikus ji privalo tam parengti rašytinį dokumentą, kuris turi būti pridėtas prie bylos.

(žr. 66–67 punktus)

7. Ieškinių, kuriais ginčijami Komisijos sprendimai dėl baudų skyrimo įmonėms už konkurencijos taisyklių pažeidimą, atžvilgiu Pirmosios instancijos teismo kompetencija yra dvejopa. Pirma, pagal EB 230 straipsnį jis prižiūri šių sprendimų teisėtumą. Tai darydamas jis pirmiausia turi prižiūrėti, ar laikomasi EB 253 straipsnyje numatytos pareigos motyvuoti; jei šios pareigos nepaisoma, sprendimas turi būti panaikintas. Antra, Pirmosios instancijos teismas, turėdamas neribotą jurisdikciją, kuri jam pripažįstama pagal EB 229 straipsnį ir Reglamento Nr. 17 17 straipsnį, yra kompetentingas vertinti baudų dydžių tinkamumą. Atliekant šį vertinimą gali būti pagrįstai atsižvelgiama į papildomą informaciją, kurios nereikalaujama pateikti ginčijamame sprendime, kad būtų įgyvendinta EB 253 straipsnyje numatyta pareiga motyvuoti.

(žr. 95 punktą)

8. Apskaičiuojant už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą skirtiną baudą, pareigos motyvuoti apimtis turi būti nustatoma atsižvelgiant į Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą, pagal kurią, „nustatant baudos dydį, atsižvelgiama į pažeidimo sunkumą ir trukmę“. Formalūs pareigos motyvuoti reikalavimai yra įvykdomi Komisijai savo sprendime nurodžius kriterijus, kurie jai leidžia įvertinti pažeidimo sunkumą ir trukmę. Be to, baudų nustatymo metodo gairėse, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, ir pranešime dėl bendradarbiavimo kartelių atvejais yra pavyzdinės vertinimo kriterijų taisyklės, į kurias Komisija atsižvelgia vertindama pažeidimo sunkumą ir trukmę. Šiomis aplinkybėmis formalūs pareigos motyvuoti reikalavimai įvykdomi Komisijai savo sprendime nurodžius vertinimo kriterijus, į kuriuos ji atsižvelgė, taikydama gaires ir atitinkamu atveju pranešimą dėl bendradarbiavimo, ir kurie jai leido įvertinti pažeidimo sunkumą ir trukmę baudos dydžiui apskaičiuoti.

(žr. 97 punktą)

9. Taikant EB 81 straipsnio 1 dalį nagrinėjamą rinką reikia apibrėžti tam, kad būtų nustatyta, ar susitarimas gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir ar jo tikslas arba poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas bendrojoje rinkoje. Todėl Komisija pareigą sprendime, priimtame taikant EB 81 straipsnio 1 dalį, apibrėžti nagrinėjamą rinką turi tik tuo atveju, jei be tokio apibrėžimo neįmanoma nustatyti, ar nagrinėjami įmonių susitarimai, įmonių asociacijų sprendimai ir suderintieji veiksmai gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir ar jo tikslas arba poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas bendrojoje rinkoje.

(žr. 99 punktą)

10. Taikydama Reglamentą Nr. 17, Komisija turi diskreciją nustatyti baudų dydį, kad paveiktų įmonių elgesį, priversdama jas laikytis konkurencijos taisyklių.

Aplinkybė, kad Komisija anksčiau už tam tikros kategorijos pažeidimus skirdavo tam tikro dydžio baudas, nekliudo jai padidinti šių baudų neperžengiant Reglamento Nr. 17 nustatytų ribų, jei to reikia Bendrijos konkurencijos politikos įgyvendinimui užtikrinti. Atvirkščiai, veiksmingam Bendrijos konkurencijos taisyklių taikymui būtina, kad Komisija galėtų bet kuriuo metu baudų dydį pritaikyti prie šios politikos poreikių.

(žr. 134–135, 154, 395, 407, 415 punktus)

11. Kadangi Komisija priėmė baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gaires, skirtas tam, kad laikantis Sutarties būtų patikslinti kriterijai, kuriuos ji numato taikyti įgyvendindama savo diskreciją, ji pati apriboja savo diskreciją, nes turi laikytis savo pačios nustatytų pavyzdinių taisyklių. Kad nustatytų pažeidimų sunkumą, Komisija, be daugybės kriterijų, privalo atsižvelgti į tuos, kurie yra nustatyti gairėse, nebent atitinkamu atveju atskirai paaiškintų motyvus, kodėl konkrečiu klausimu ji nukrypo nuo gairių.

(žr. 138 punktą)

12. Komisija baudų nustatymo metodo gairėse, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, nurodė, kad labai sunkiais pažeidimais dažniausiai laikytini horizontalūs apribojimai, kaip antai „kainų karteliai“ bei rinkos dalijimosi kvotos, ir kiti tinkamam vidaus rinkos veikimui žalą darantys veiksmai. Iš šio pavyzdinio aprašymo matyti, kad susitarimai ir suderintieji veiksmai, kurių tikslas yra nustatyti kainas ir pasidalyti klientus, vien dėl savo pobūdžio gali būti kvalifikuojami kaip labai sunkūs pažeidimai, tad nebėra būtinybės šių veiksmų apibūdinti poveikio ar geografinės rinkos dydžio požiūriu. Šią išvadą patvirtina tai, kad pateikiant sunkiais laikytinų pažeidimų pavyzdinį aprašymą nurodyta, jog tai yra to paties tipo pažeidimai kaip ir lengvi, „tačiau įgyvendinami griežčiau, turintys didesnį poveikį rinkai ir paveikiantys didesnes bendrosios rinkos sritis“, o apibrėžiant labai sunkius pažeidimus apibrėžime neminimas nei poveikis, nei pasekmių atsiradimas atskiroje geografinėje teritorijoje.

(žr. 150–151 punktus)

13. Tarp pažeidimo sunkumo vertinimo kriterijų gali būti pažeidimo objektu esančių prekių kiekis ir vertė, įmonės dydis bei ekonominis pajėgumas ir atitinkamai įtaka, kurią ji gali padaryti rinkai. Viena vertus, darytina išvada, kad nustatant baudos dydį yra teisėta atsižvelgti tiek į bendrą įmonės apyvartą, kuri yra jos dydžio ir ekonominio pajėgumo rodiklis, nors netikslus ir netobulas, tiek į šios apyvartos dalį, kuri susijusi su pažeidimo objektu esančiu prekių pardavimu ir gali būti pažeidimo dydžio rodiklis. Kita vertus, darytina išvada, kad nei vienam, nei kitam iš šių skaičių nereikia suteikti neproporcingai didelės svarbos kitų vertinimo kriterijų atžvilgiu, nes tinkamas baudos dydis negali būti nustatytas remiantis vien apskaičiavimu pagal bendrą apyvartą.

(žr. 158, 367 punktus)

14. Nustačius, kad įmonė dalyvavo akivaizdžiai konkurenciją pažeidžiančiuose susitikimuose, ji pati turi pateikti įrodymų, kad jos dalyvavimas tokiuose susitikimuose neturėjo jokio konkurencijai prieštaraujančio tikslo, įrodyti, jog ji savo konkurentams paaiškino, kad tame susitikime dalyvavo kitu tikslu nei jie. Jei nėra tokį atsiribojimą įrodančių faktų, įmonės dalyvavimas, net ir pasyvus, tokiuose susitikimuose leidžia daryti išvadą, kad ji dalyvavo juose sukurtame kartelyje. Be to, dėl to, kad įmonė neįgyvendino per šiuos susitikimus pasiektų susitarimų, atsakomybė už dalyvavimą kartelyje nepanaikinama. Galiausiai įmonė, kuri dalyvavo tokiuose susitikimuose, negali remtis ta aplinkybe, kad ji juose dalyvauja dėl kitų, galbūt ekonomiškai pajėgesnių, dalyvių daromo spaudimo. Iš tikrųjų ji galėjo apie jai daromą spaudimą pranešti kompetentingoms institucijoms ir pagal Reglamento Nr. 17 3 straipsnį pateikti Komisijai skundą, o ne dalyvauti šiuose veiksmuose.

(žr. 164, 245, 423 punktus)

15. Siekis, kad baudos būtų atgrasančios, yra vienas iš būtinų kriterijų tikslinant baudas pagal pažeidimo sunkumą, nes juo siekiama neleisti, kad remiantis nustatymo metodu būtų nustatyti baudų dydžiai, kurie tam tikroms įmonėms būtų nepakankami tam, kad taip būtų užtikrintas pakankamai atgrasantis baudos poveikis.

(žr. 170 punktą)

16. Non bis in idem principas, taip pat nustatytas Europos žmogaus teisių konvencijos protokolo Nr. 7 4 straipsnyje, yra bendrasis Bendrijos teisės principas, kurio laikymąsi užtikrina teismai.

Bendrijos konkurencijos teisės srityje šis principas draudžia Komisijai dar kartą bausti arba persekioti įmonę už antikonkurencinius veiksmus, už kuriuos ji buvo nubausta arba dėl kurių buvo pripažinta nekalta ankstesniame Komisijos sprendime, dėl kurio nebegali būti paduotas ieškinys. Principo non bis in idem taikymui yra būtinos trys sąlygos: tos pačios faktinės aplinkybės, tas pats pažeidėjas ir tas pats saugomas teisinis interesas.

(žr. 184–185 punktus)

17. Konkurencijos taisyklių pažeidimo sunkumas nepriklauso vien nuo jo geografinių ribų ir nuo pažeidimo objektu esančių produktų pardavimo apimties bendro šių produktų pardavimo Europos Sąjungoje atžvilgiu. Iš tikrųjų, neatsižvelgiant į minėtus kriterijus, bendra atitinkamo pardavimo vertė taip pat yra svarbus pažeidimo sunkumo rodiklis, teisingai atspindintis sandorių, kuriems pažeidimu siekiama netaikyti normalių konkurencijos sąlygų, ekonominę svarbą.

(žr. 191 punktą)

18. Šiuo atžvilgiu dėl EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo įrodymų pateikimo primintina, kad Komisija turi įrodyti savo konstatuotą pažeidimą ir pateikti pakankamai įrodymų, patvirtinančių pažeidimą sudarančių aplinkybių buvimą. Kilus abejonių, teismas jas turėtų spręsti įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai. Taigi teismas negali pripažinti, kad Komisija pateikė pakankamai pažeidimo buvimo įrodymų, jei šiuo klausimu dar yra abejonių, ypač kai nagrinėjamas ieškinys dėl sprendimo, kuriuo paskirta bauda, panaikinimo.

Komisija turi pateikti tikslių ir neprieštaringų įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas tikrai buvo padarytas.

Vis dėlto reikia pabrėžti, kad kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo elemento atžvilgiu. Pakanka, kad šiuos reikalavimus atitiktų institucijos pateiktų įrodymų visuma.

(žr. 215, 217–218 punktus)

19. Nekaltumo prezumpcijos principas, įtvirtintas Europos žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnio 2 dalyje ir esantis viena iš pagrindinių teisių, kurios, remiantis Teisingumo Teismo praktika, patvirtinta Suvestinio Europos Akto preambulėje, Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 2 dalyje ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, yra saugomos Bendrijos teisės sistemoje. Atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį ir paskirtų sankcijų pobūdį bei griežtumą, nekaltumo prezumpcijos principas taikomas ir procedūroms dėl įmonėms taikomų konkurencijos normų pažeidimų, kai per šias procedūras gali būti nustatytos vienkartinės arba periodiškai mokamos baudos.

(žr. 216 punktą)

20. Jei pažeidimą padarė kelios įmonės, nustatant baudos dydį turi būti išnagrinėtas kiekvienos iš šių įmonių dalyvavimo darant pažeidimą sunkumas, dėl to ypač būtina nustatyti kiekvienos iš jų įtaką pažeidimui tuo laikotarpiu, kai ji dalyvavo jį darant.

Ši išvada yra logiška bausmių individualizavimo principo, pagal kurį įmonė turi būti baudžiama tik už aplinkybes, dėl kurių būtent ji yra kaltinama, pasekmė; šis principas taikomas visoms administracinėms procedūroms, kurioms vykstant pagal Bendrijos konkurencijos taisykles gali būti skirta bausmė.

(žr. 277–278 punktus)

21. Tai, kad kartelio šalis verčia kitą jo šalį išplėsti kartelio ribas, atsisakymo atveju jai grasindama represijomis, gali būti pripažinta sunkinančia aplinkybe. Iš tikrųjų tokio elgesio pasekmė yra tai, kad padidėja kartelio padaryta žala, ir taip besielgianti įmonė turi būti nubausta griežčiau.

(žr. 281 punktą)

22. Jokia Bendrijos teisės nuostata ar bendrasis principas nedraudžia Komisijai įmonės atžvilgiu remtis kitų kaltinamų įmonių parodymais. Jei būtų kitaip, būtų neįmanoma įvykdyti Komisijai nustatytos pareigos įrodyti EB 81 ir 82 straipsniams prieštaraujančius veiksmus ir tai būtų nesuderinama su jai EB sutartimi patikėta užduotimi prižiūrėti šių nuostatų tinkamą taikymą. Tačiau dėl dalyvavimo kartelyje kaltinamos įmonės pareiškimas, kurio teisingumą ginčija kitos kaltinamos įmonės, negali būti vertinamas kaip pakankamas nagrinėjamų aplinkybių įrodymas, jei jis neparemtas kitais įrodymais. Kai kartelyje dalyvauja tik dvi šalys, vienos iš jų kitos pareiškimo ginčijimo pakanka, kad būtų reikalaujama jį paremti kitais įrodymais. Juo labiau kad tai yra pareiškimas, kuriuo siekiama sušvelninti įmonės, kurios vardu jis yra daromas, atsakomybę, kad būtų pabrėžta kitos įmonės atsakomybė.

Kai dokumente yra vienos įmonės grasinimas kitai įmonei, tačiau jo įrodomąją galią ginčija pirmoji įmonė, nustatant, ar šis dokumentas yra pakankamas grasinimų įrodymas, pirmiausia reikia patikrinti jame nurodytos informacijos patikimumą. Ypač reikia atsižvelgti į dokumento kilmę, jo parengimo aplinkybes, adresatą ir atsakyti į klausimą, ar jo turinys atrodo logiškas ir patikimas.

(žr. 285–286 punktus)

23. Pagal baudų nustatymo metodo gairėse, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, nustatytą metodą baudos dydis ir toliau skaičiuojamas atsižvelgiant į Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje minimus du kriterijus, t. y. pažeidimo sunkumą ir jo trukmę, neviršijant tame pačiame straipsnyje nustatyto maksimalaus dydžio, susijusio su kiekvienos įmonės apyvarta.

Vadinasi, negalima teigti, kad gairėse peržengiamos šiame straipsnyje nustatyto teisinio bausmių pagrindo ribos.

(žr. 343–344 punktus)

24. Vertindama pažeidimo sunkumą baudos dydžiui nustatyti, Komisija turi atsižvelgti ne tik į ypatingas bylos aplinkybes, bet ir į pažeidimo kontekstą, bei užtikrinti, kad jos veiksmai turėtų atgrasantį poveikį visų pirma tokių pažeidimų atžvilgiu, kurie ypač kenkia Bendrijos tikslų įgyvendinimui.

Šiuo atžvilgiu nagrinėjant padaryto pažeidimo sunkumą turi būti atsižvelgta į tai, ar tai yra pakartotinis pažeidimas. Iš esmės atgrasančio poveikio atžvilgiu pakartotinis pažeidimas yra aplinkybė, pateisinanti nemažą pagrindinio baudos dydžio padidinimą. Pakartotinis pažeidimas faktiškai yra įrodymas, kad anksčiau paskirta bausmė neturėjo pakankamo atgrasančio poveikio.

Be to, pakartotinis pažeidimas, nors ir apibūdina tik pažeidimą padariusį asmenį, t. y. jo polinkį daryti tokius pažeidimus, būtent dėl tos pačios priežasties yra dar ir labai ryškus nagrinėjamo elgesio sunkumo bei atitinkamai būtinybės sugriežtinti bausmę siekiant veiksmingo atgrasančio poveikio rodiklis.

Pakartotinio pažeidimo sąvoka, kaip ji suprantama tam tikrose nacionalinės teisės sistemose, reiškia, jog asmuo naujus pažeidimus padarė būdamas baustas už panašaus pobūdžio pažeidimus.

Vis dėlto pagal pakartotinio pažeidimo sąvoką, atsižvelgiant į jos tikslą, nereikalaujama, jog anksčiau būtų skirta piniginė bauda, pakanka, kad anksčiau buvo konstatuotas pažeidimas. Iš esmės atsižvelgiant į pakartotinį pažeidimą griežtesnė bausmė už tam tikrą pažeidimą skiriama įmonei, kaltai dėl šį pažeidimą sudarančių aplinkybių, jei paaiškėja, kad ankstesnio pažeidimo konstatavimo nepakako, jog būtų užkirstas kelias pasikartoti neteisėtam elgesiui. Šiuo atžvilgiu esminis pakartotinio pažeidimo kriterijus yra ne anksčiau skirta bausmė, bet anksčiau padaryto pažeidimo konstatavimas.

(žr. 347?349, 362–363 punktus)

25. Senaties terminas gali užtikrinti teisinio saugumo principą, o jo pažeidimas gali būti šio principo pažeidimas tik tuo atveju, jei toks senaties terminas buvo nustatytas iš anksto; nei Reglamento Nr. 17 15 straipsnyje, kuris yra bausmių, Komisijos galimų skirti už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimus, teisinis pagrindas, nei baudų nustatymo metodo gairėse, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, tai nėra numatyta pakartotiniam įmonės padarytam pažeidimui konstatuoti.

(žr. 352–353 punktus)

26. Baudų nustatymo metodo gairių, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, 3 punkte visos nurodytos lengvinančios aplinkybės vertinamos atsižvelgiant į kiekvienos įmonės elgesį.

Darytina išvada, kad, vertinant lengvinančias aplinkybes, be kita ko, ir susitarimų neįgyvendinimą, būtina įvertinti ne pažeidimo, kaip visumos, pasekmes, į kurias turi būti atsižvelgta vertinant konkretų pažeidimo poveikį rinkai, kai nustatomas pažeidimo sunkumas (gairių 1 punkto A dalies pirmoji pastraipa), bet į kiekvienos įmonės individualų elgesį, kad būtų įvertintas kiekvienos įmonės dalyvavimo darant pažeidimą sunkumas.

(žr. 383–384 punktus)

27. Tai, kad nėra kartelio įgyvendinimo kontrolės priemonių, savaime nelaikoma lengvinančia aplinkybe.

(žr. 393 punktą)

28. Komisija nėra įpareigota, nustatydama baudos už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimus dydį, atsižvelgti į įmonės finansinius sunkumus, nes tai reikštų, kad mažiausiai prie rinkos sąlygų prisitaikiusioms įmonėms suteikiamas nepagrįstas konkurencinis pranašumas.

(žr. 413 punktą)

29. Baudos sumažinimas dėl bendradarbiavimo per administracinę procedūrą pateisinamas tik tuo atveju, jei atitinkamos įmonės elgesys leido Komisijai lengviau konstatuoti pažeidimą arba prireikus jį nutraukti.

Šiuo atžvilgiu įmonės bendradarbiavimas per tyrimą nesuteikia teisės į jokį baudos sumažinimą, jei šis bendradarbiavimas neviršija jai pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 4 ir 5 dalis nustatytų įpareigojimų. Tačiau tuo atveju, kai, atsakydama į prašymą pateikti informaciją pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį, įmonė pateikia gerokai daugiau informacijos, nei Komisija pagal šį straipsnį gali pareikalauti, bauda atitinkamai įmonei gali būti sumažinta.

Tai, kad įmonė Komisijai per šios vykdomą tyrimą dėl kartelio pateikė informaciją apie veiksmus, už kuriuos bet kuriuo atveju ji neturi mokėti baudos pagal Reglamentą Nr. 17, nėra bendradarbiavimas, susijęs su pranešimo dėl bendradarbiavimo kartelių atvejais taikymo sritimi ar juo labiau su jo D punktu.

(žr. 449, 451–452, 471 punktus)

30. Vertindama įmonių bendradarbiavimą per administracinę procedūrą dėl draudžiamo kartelio, Komisija negali pažeisti vienodo požiūrio principo, kuris yra bendras Bendrijos teisės principas ir kuris pažeidžiamas, jei panašios situacijos vertinamos skirtingai ar skirtingos situacijos vertinamos vienodai, nebent tai būtų objektyviai pagrįsta.

Šiuo atžvilgiu įmonių bendradarbiavimo laipsnio vertinimas negali priklausyti nuo visiškai atsitiktinių veiksnių. Taigi skirtingas požiūris į atitinkamas įmones turi būti aiškinamas skirtingu bendradarbiavimo laipsniu, ypač tada, kai pateikiama skirtinga informacija arba ši informacija pateikiama skirtingais administracinės procedūros etaais ar skirtingomis aplinkybėmis.

Be to, jei bendradarbiaudama įmonė tik patvirtina tam tikrą kitos bendradarbiaujančios įmonės pateiktą informaciją ir tai padaro ne taip aiškiai ir tiksliai, šios įmonės bendradarbiavimas, nors tam tikru požiūriu Komisijai ir naudingas, negali būti prilygintas pirmosios įmonės, pateikusios šią informaciją, bendradarbiavimui. Pareiškimas, kuris tik tam tikra dalimi patvirtina Komisijos jau turimą pareiškimą, iš esmės pastebimai nepalengvina Komisijos užduoties ir atitinkamai negali būti pakankamas pagrindas pateisinti baudos sumažinimą dėl bendradarbiavimo.

(žr. 453?455 punktus)

31. Norėdama pasinaudoti baudos sumažinimu už faktinių aplinkybių neginčijimą pagal pranešimo dėl bendradarbiavimo kartelių atvejais D 2 punkto antrąją įtrauką įmonė, susipažinusi su pranešimu apie kaltinimus, turi Komisiją aiškiai informuoti, kad ji neketina ginčyti faktinių aplinkybių tikrumo.

Tačiau nepakanka, kad įmonė apskritai patvirtintų, jog ji neginčija nustatytų faktinių aplinkybių pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo, jei bylos aplinkybėmis šis tvirtinimas Komisijai visiškai neturi reikšmės. Iš tikrųjų tam, kad įmonei už bendradarbiavimą per administracinę procedūrą būtų galima sumažinti baudą, jos elgesys turėtų palengvinti Komisijos užduotį nustatyti Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimus ir nubausti už juos.

(žr. 504–505 punktus)

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (penktoji kolegija)

SPRENDIMAS

2005 m. spalio 25 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Baudos – Baudų nustatymo metodo gairės – Pranešimas dėl bendradarbiavimo“

Byloje T‑38/02

Groupe Danone, įsteigta Paryžiuje (Prancūzija), atstovaujama advokatų A. Winckler ir M. Waha,

ieškovė,

prieš

Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą A. Bouquet ir W. Wils, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

atsakovę,

dėl prašymo panaikinti 2001 m. gruodžio 5 d. Komisijos sprendimą 2003/569/EB dėl EB sutarties 81 straipsnio taikymo procedūros (byla IV/37.614/F3 – PO prieš Interbrew ir Alken‑Maes) (OL L 200, 2003, p. 1) arba bent jau sumažinti pagal šio sprendimo 2 straipsnį ieškovei skirtą baudą,

EUROPOS BENDRIJŲ

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas M. Vilaras, teisėjos E. Martins Ribeiro ir K. Jürimäe,

posėdžio sekretorius J. Plingers, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. gruodžio 8 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Teisės aktai

1 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17 – pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL 17, 1962, p. 204), 15 straipsnio 2 dalyje nustatyta:

„Komisija gali priimti sprendimą taikyti įmonėms arba įmonių asociacijoms baudas nuo 1 000 iki 1 000 000 (eurų) arba didesnes, bet ne didesnes kaip 10 % kiekvienos iš pažeidime dalyvaujančių įmonių praėjusių verslo metų apyvartos, jeigu tyčia arba dėl neatsargumo:

a) jos pažeidžia Sutarties (81) straipsnio 1 dalį arba (82) straipsnį; arba

b) sulaužo kurį nors (reglamento) 8 straipsnio 1 dalyje nustatytą įsipareigojimą.

Nustatant baudos dydį, atsižvelgiama į pažeidimo sunkumą ir trukmę.“

2 Baudų nustatymo metodo gairės, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi (OL C 9, 1998, p. 3, toliau – gairės) nustato šių baudų dydžių apskaičiavimo metodą, kai „pagrindinis nustatytasis baudos dydis didinamas dėl sunkinančių aplinkybių arba mažinamas dėl lengvinančių aplinkybių“ (gairių antroji pastraipa). Pagal tas pačias gaires „(šį) pagrindinį baudos dydį nulemia pažeidimo sunkumas ir trukmė, kurie yra vieninteliai kriterijai, numatyti Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje“ (gairių 1 punktas).

3 Komisijos pranešime dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių bylose (OL C 207, 1996, p. 4, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo) „apibrėžiamos sąlygos, kurioms esant įmonėms, bendradarbiaujančioms su Komisija atliekant tyrimą dėl kartelio, gali būti neskiriama arba sumažinama bauda, kuri joms būtų paskirta kitu atveju“ (pranešimo dėl bendradarbiavimo A 3 punktas).

4 Pranešimo dėl bendradarbiavimo D punkte nustatyta:

„D. Didelis baudos dydžio sumažinimas

1. Jei įmonė bendradarbiauja su Komisija nesant visoms B ir C (punktuose) nurodytoms sąlygoms, nebendradarbiavimo atveju jai skirtina bauda sumažinama 10–50 %.

2. Tai pirmiausia taikytina tuomet, kai:

– prieš siunčiant pranešimą apie kaltinimus įmonė pateikia Komisijai informaciją, dokumentus ar kitus įrodymus, padedančius patvirtinti padaryto pažeidimo buvimą,

– įmonė, gavusi pranešimą apie kaltinimus, Komisiją informuoja, kad neginčija faktinių aplinkybių, kuriomis Komisija grindžia savo kaltinimus, tikrumo.“

Faktinės bylos aplinkybės

5 Faktinių bylos aplinkybių susidarymo metu Interbrew NV (toliau – Interbrew) ir Brouwerijen Alken‑Maes NV (toliau – Alken Maes) Belgijos alaus rinkoje užėmė atitinkamai pirmąją ir antrąją vietas. Alken Maes buvo groupe Danone SA (toliau – ieškovė), kuri per kitą filialą – Brasseries Kronenbourg SA (toliau – Kronenbourg) – veikė ir Prancūzijos alaus rinkoje, filialas. 2000 m. ieškovė nutraukė savo veiklą alaus sektoriuje.

6 1999 m. Komisija pradėjo tyrimą byloje Nr. IV/37.614/F3 dėl galimų Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimų Belgijos alaus sektoriuje.

7 2000 m. rugsėjo 29 d. atlikdama šį tyrimą Komisija pradėjo procedūrą ir parengė pranešimą apie kaltinimus ieškovei ir įmonėms Interbrew, Alken‑Maes, NV Brouwerij Haacht (toliau – Haacht) bei NV Brouwerij Martens (toliau – Martens). Ieškovės atžvilgiu pradėta procedūra ir jai skirtas pranešimas apie kaltinimus buvo tik dėl jos tariamo dalyvavimo vadinamajame Interbrew ir Alken‑Maes kartelyje, susijusiame su Belgijos alaus rinka.

8 2001 m. gruodžio 5 d. Komisija priėmė Sprendimą 2003/569/EB dėl EB sutarties 81 straipsnio taikymo procedūros (byla IV/37.614/F3 PO/Interbrew ir Alken-Maes) (OL L 200, 2003, p. 1) ieškovės ir įmonių Interbrew, Alken‑Maes, Haacht bei Martens atžvilgiu (toliau – ginčijamas sprendimas).

9 Ginčijamame sprendime nustatyti du atskiri konkurencijos taisyklių pažeidimai, t. y., pirma, tarpusavyje susiję susitarimai ir (arba) suderintieji veiksmai Belgijos alaus pardavimo sektoriuje (toliau – Interbrew ir Alken-Maes kartelis) ir, antra, suderintieji veiksmai platintojo prekės ženklu pažymėto alaus pardavimo sektoriuje. Ginčijamu sprendimu nustatoma, kad ieškovė, Interbrew ir Alken‑Maes dalyvavo darant pirmąjį pažeidimą, o Interbrew, Alken‑Maes, Haacht ir Martens – antrąjį.

10 Nors faktinių bylos aplinkybių metu ieškovė buvo Alken Maes patronuojanti įmonė, ginčijamu sprendimu jai yra nustatytas tik vienas pažeidimas. Iš tikrųjų, atsižvelgiant į aktyvų ieškovės vaidmenį Interbrew ir Alken‑Maes kartelyje, ji buvo pripažinta atsakinga tiek už savo, tiek už Alken‑Maes dalyvavimą šiame kartelyje. Ir, atvirkščiai, Komisija nusprendė, kad ieškovei neturi būti priskiriama atsakomybė už filialo dalyvavimą suderintuose veiksmuose platintojo prekės ženklu pažymėto alaus pardavimo sektoriuje, atsižvelgiant į tai, kad ji pati šiame kartelyje nedalyvavo.

11 Ieškovė yra kaltinama padariusi pažeidimą tiesiogiai ir per savo filialą Alken‑Maes dalyvaudama sudarant tarpusavyje susijusius susitarimus ir (arba) imantis suderintųjų veiksmų dėl bendro nepuolimo pakto, kainų ir nuolaidų mažmeninėje prekyboje, klientų, tarp jų ir vadinamųjų nacionalinių klientų, pasidalijimo sektoriuje „Viešbučiai, restoranai, kavinės“ (toliau – „Vireka“), investicijų ir reklamos ribojimo „Vireka“ rinkoje, naujos tarifų struktūros taikymo „Vireka“ sektoriuje bei mažmeninėje prekyboje ir pasikeitimo informacija apie pardavimą „Vireka“ sektoriuje ir mažmeninėje prekyboje.

12 Ginčijamame sprendime nustatyta, kad šis pažeidimas buvo daromas nuo 1993 m. sausio 28 d. iki 1998 m. sausio 28 dienos

13 Nutarusi, kad aplinkybių visuma leidžia daryti išvadą, jog pažeidimas nutrauktas, Komisija nusprendė, kad atitinkamų įmonių nereikia pagal Reglamento Nr. 17 3 straipsnį įpareigoti jį nutraukti.

14 Tačiau Komisija nusprendė, kad pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį Interbrew ir ieškovei turi būti skirtos baudos už dalyvavimą kartelyje Interbrew ir Alken‑Maes.

15 Šiuo klausimu ginčijamame sprendime Komisija pažymėjo, kad visi kartelio Interbrew ir Alken‑Maes dalyviai pažeidimą padarė tyčia.

16 Ginčijamame sprendime apskaičiuodama skirtinos baudos dydį Komisija laikėsi gairėse nustatyto metodo ir pranešimo dėl bendradarbiavimo.

17 Ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje yra nustatyta:

„1 straipsnis

(Interbrew), (Alken-Maes) ir (ieškovė) pažeidė (EB) 81 straipsnio 1 dalį dalyvaudamos sudarant tarpusavyje susijusius susitarimus ir (arba) imdamosi suderintųjų veiksmų dėl bendro nepuolimo pakto, kainų ir nuolaidų mažmeninėje prekyboje, klientų pasidalijimo sektoriuje „Vireka“ („klasikinis“ „Vireka“ sektorius ir nacionaliniai klientai), investicijų ir reklamos ribojimo „Vireka“ rinkoje, naujos tarifų struktūros taikymo „Vireka“ sektoriuje bei mažmeninėje prekyboje ir pasikeitimo informacija apie pardavimą „Vireka“ sektoriuje bei mažmeninėje prekyboje nuo 1993 m. sausio 28 d. iki 1998 m. sausio 28 dienos.

2 straipsnis

Už 1 straipsnyje nustatytus pažeidimus (Interbrew) ir (ieškovei) skiriamos šios baudos:

a) (Interbrew) – 45, 675 milijonų eurų bauda;

b) (ieškovei) – 44, 043 milijonų eurų bauda.

<…>“

Procesas ir šalių reikalavimai

18 Ši byla buvo pradėta ieškovės ieškiniu, Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu 2002 m. vasario 22 dieną.

19 Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (penktoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį. Pirmosios instancijos teismas pagal Procedūros reglamento 64 straipsnį paprašė šalis pateikti tam tikrus dokumentus ir atsakyti į rašytinius klausimus. Šalys per nustatytą terminą prašymą įvykdė.

20 2004 m. lapkričio 30 d. laišku ieškovė Pirmosios instancijos teismo paprašė, pirma, pridėti prie bylos 2004 m. rugsėjo 29 d. Komisijos sprendimą dėl EB sutarties 81 straipsnio taikymo procedūros (byla COMP/C.37750/B2 – Brasseries Kronenbourg, Brasseries Heineken), paskelbtą Nr. C (2004) 3597 galutinis (toliau – sprendimas Kronenbourg/Heineken), ir, antra, taikyti Procedūros reglamento 64 straipsnio 4 dalyje numatytas proceso organizavimo priemones, prašant Komisijos prieš posėdį ar per jį pareikšti nuomonę apie jos tyrimo rezultatus dėl tariamo Interbrew piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi Belgijos alaus rinkoje.

21 2004 m. gruodžio 3 d. Sprendimu Pirmosios instancijos teismas, viena vertus, pridėjo prie bylos minėtą laišką ir Komisijai pranešė, kad per posėdį ji turės pateikti savo pastabas dėl ieškovės prašymo pridėti prie bylos sprendimą Kronenbourg/Heineken. Kita vertus, jis atmetė prašymą taikyti proceso organizavimo priemonę, kuria siekiama, kad Komisija pareikštų nuomonę dėl savo tyrimo rezultatų, susijusių su tariamu Interbrew piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi Belgijos alaus rinkoje.

22 2004 m. gruodžio 8 d. įvykusiame posėdyje buvo išklausytos šalių nuomonės ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo žodžiu pateiktus klausimus. Per posėdį Komisija paskelbė, kad neprieštarauja ieškovės prašymui pridėti prie bylos sprendimą Kronenbourg/Heineken, ir tai buvo padaryta Pirmosios instancijos teismo sprendimu.

23 Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą pagal EB 230 straipsnį arba, remiantis EB 229 straipsniu, bent jau sumažinti pagal šio sprendimo 2 straipsnį skirtą baudą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

24 Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

25 Savo ieškinį ieškovė grindžia aštuoniais pagrindais. Kaip pagrindiniai, yra nurodomi du ieškinio pagrindai, kuriais siekiama ginčijamo sprendimo panaikinimo ir kurie susiję su teisių į gynybą bei gero administravimo principo pažeidimu (pirmasis ieškinio pagrindas) ir pareigos motyvuoti pažeidimu (antrasis ieškinio pagrindas). Kiti šeši ieškinio pagrindai pateikiami subsidiariai – jais siekiama sumažinti paskirtos baudos dydį. Jie yra susiję atitinkamai su tuo, kad, nustatant pagrindinį baudos dydį, pažeidus proporcingumo, vienodo požiūrio ir non bis in idem principus, buvo klaidingai įvertinti pažeidimo sunkumas (trečiasis ieškinio pagrindas) ir jo trukmė (ketvirtasis ieškinio pagrindas), nepagrįstai sunkinančia aplinkybe pripažintas spaudimas Interbrew atžvilgiu (penktasis ieškinio pagrindas), ieškovės atžvilgiu nepagrįstai atsižvelgta į sunkinančią aplinkybę – pakartotinį pažeidimą (šeštasis ieškinio pagrindas), nepakankamai atsižvelgta į taikytinas lengvinančias aplinkybes (septintasis ieškinio pagrindas) ir, pažeidžiant vienodo požiūrio principą bei pranešimą dėl bendradarbiavimo, buvo neteisingai įvertintas ieškovės bendradarbiavimo mastas (aštuntasis ieškinio pagrindas).

A – Dėl reikalavimų panaikinti ginčijamą sprendimą

1. Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su teisių į gynybą ir gero administravimo principo pažeidimu

26 Šį ieškinio pagrindą sudaro trys dalys. Pirmąja dalimi ieškovė tvirtina, kad neturėjo galimybės ištirti aplinkybių, kuriomis buvo parengtas Komisijos kaltinimą grindžiantis dokumentas. Antrąja dalimi ieškovė pažymi, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija neleido jai susipažinti su kriterijais, į kuriuos buvo atsižvelgta apskaičiuojant baudą. Galiausiai trečiąja dalimi ieškovė tvirtina, kad Komisijos ir Interbrew susitikimai nebuvo paremti dokumentais, taip pat, kad Komisija atsisakė jai pateikti Interbrew atsakymą į pranešimą apie kaltinimus – tai yra ne tik teisių į gynybą, bet ir gero administravimo principo pažeidimas.

a) Dėl pirmosios dalies, susijusios su tuo, kad ieškovė neturėjo galimybės ištirti aplinkybių, kuriomis buvo parengtas Komisijos kaltinimą pagrindžiantis dokumentas

Šalių argumentai

27 Ieškovė tvirtina, jog ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas dėl tos priežasties, kad jai nebuvo suteikta galimybė pateikti komentarų dėl dokumento, kurio kopiją Nyderlanduose atlikdama susijusį tyrimą Komisija iš pradžių pasiėmė įmonėje Heineken NV (toliau – Heineken), ištraukos (toliau – „Heineken dokumentas“) ir jos ginčyti. Komisija šį dokumentą nurodo ginčijamo sprendimo 55 konstatuojamojoje dalyje, juo pagrįsdama išvadą, kad, grasindama represijomis, ieškovė Prancūzijos rinkoje darė spaudimą Interbrew, jog priverstų ją išplėsti kartelio ribas. Ginčijamo sprendimo 54 konstatuojamojoje dalyje minimi kiti įrodymai, kuriais grindžiama ši išvada, tėra vienašališki Interbrew pareiškimai.

28 Ieškovė pripažįsta, kad „Heineken dokumentas“ yra cituojamas pranešime apie kaltinimus ir kad kai jai buvo pateikta bylos medžiaga, ji susipažino su šiomis citatomis. Tačiau ginčijamame sprendime Komisija tik nurodė „Heineken dokumento“ gavimo vietą ir aplinkybes, neatlikusi kitų formalumų suteikdama jam įrodomąją galią, ir nesuteikė ieškovei progos ištirti, kokiomis aplinkybėmis jis buvo parengtas.

29 Ieškovė neturėjo galimybės susipažinti su iki šio dokumento parengimo arba jį parengus buvusiais laiškais ar vidaus dokumentais, kurių nėra byloje. Joks su šiuo dokumentu susijęs dokumentas, kuris galėjo būti rastas atliekant tyrimą Nyderlanduose, nebuvo pridėtas prie bylos, neatsižvelgiant į tai, kad ieškovė to prašė. Heineken ir Interbrew komentarai dėl šio dokumento reikšmės, jei jie buvo, taip pat nepridėti prie bylos. Be to, Komisijos ir Heineken susirašinėjimas dėl „Heineken dokumento“ konfidencialumo, kurį pateikė Komisija, nesuteikė jokios papildomos informacijos ir neįrodė, kad pati Komisija turėjo šiam dokumentui aiškinti būtinus duomenis.

30 Šiuo atžvilgiu ieškovė formuluoja du alternatyvius kaltinimus. Arba ši aiškinimui reikalinga informacija egzistavo, bet nebuvo pridėta prie bylos ir galimybė susipažinti su byla buvo suteikta netinkamai, pažeidžiant teises į gynybą, arba šios aiškinimui būtinos informacijos nebuvo ir Komisija, įpareigota objektyviai atlikti tyrimą, turėjo patikrinti „Heineken dokumente“ pateikiamos informacijos tikrumą, kad sužinotų jo parengimo aplinkybes.

31 Ieškovė teigia, kad bet kuriuo atveju, jei ji būtų žinojusi, kas yra „Heineken dokumento“ autorius ir kokiomis aplinkybėmis šis dokumentas buvo parengtas, administracinės procedūros rezultatas galbūt būtų kitoks, nes ji būtų galėjusi įrodyti, kad šis dokumentas nėra autentiškas arba kad jis neatitinka tikrovės. Tokiu atveju vienašališki Interbrew pareiškimai būtų nepakankamas šiai įmonei tariamai daryto spaudimo įrodymas. Taigi pagal Pirmosios instancijos teismo praktiką teisės į gynybą buvo pažeistos (2000 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją, vadinamojo „Cementas“, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink. p. II‑491, 247 punktas).

32 Komisija pažymi, kad ieškovė turėjo galimybę susipažinti su „Heineken dokumentu“, kurio „kontekstą“ ji galėjo visiškai suvokti, be to, administracinės procedūros metu ieškovė nė karto nenurodė, kad yra pažeidžiamos jos teisės į gynybą. Bet kuriuo atveju „Heineken dokumentas“ nėra vienintelis ieškovės grasinimų Interbrew įrodymas.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

33 Pagal nusistovėjusią teismų praktiką konkurencijos bylose suteikiant galimybę asmenims, kuriems yra skirtas pranešimas apie kaltinimus, susipažinti su byla pirmiausia yra siekiama leisti šiems asmenims susipažinti su Komisijos byloje esančiais įrodymais, kad jų pagrindu jie galėtų veiksmingai pareikšti nuomonę dėl pranešime apie kaltinimus Komisijos padarytų išvadų (žr. 2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją, T‑191/98 ir T‑212/98–T‑214/98, Rink. p. II‑3275, 334 punktą ir nurodytą teismų praktiką). Taigi galimybė susipažinti su byla priklauso procesinėms garantijoms, kuriomis siekiama apsaugoti teisę į gynybą, ypač užtikrinti teisės būti išklausytam veiksmingą įgyvendinimą (žr. minėto sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją 334 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

34 Taigi Komisija privalo visoms įmonėms, susijusioms su EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo procedūra, suteikti galimybę susipažinti su visais kaltinimus pagrindžiančiais ir paneigiančiais dokumentais, kuriuos ji gavo atlikdama tyrimą, išskyrus kitų įmonių komercinę paslaptį sudarančius dokumentus, institucijų vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją (žr. šio sprendimo 33 punkte minėto sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją 335 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

35 Jei paaiškėja, kad Komisija ginčijamame sprendime rėmėsi kaltinimus pagrindžiančiais dokumentais, kurių nėra tyrimo byloje ir kurie nebuvo pateikti ieškovei, šiais dokumentais negalima remtis kaip įrodymais (šiuo klausimu žr.1983 m. spalio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo AEG prieš Komisiją, 107/82, Rink. p. 3151, 24–30 punktus, šio sprendimo 31 punkte minėto sprendimo Cementas 382 punktą ir šio sprendimo 33 punkte minėto sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją 338 punktą).

36 Dėl dokumentų, kuriuose galėtų būti kaltinimus paneigiančių įrodymų, pažymėtina, kad jei šie dokumentai yra Komisijos tyrimo byloje, galimas teisių į gynybą pažeidimo konstatavimas nepriklauso nuo atitinkamos įmonės elgesio vykstant administracinei procedūrai ir nuo klausimo, ar ši įmonė privalėjo prašyti Komisijos suteikti jai galimybę susipažinti su byla arba atskirais dokumentais (1995 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Solvay prieš Komisiją, T‑30/91, Rink. p. II‑1775, 96 punktas ir šio sprendimo 33 punkte minėto sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją 340 punktas).

37 Tačiau dėl dokumentų, kuriuose galėtų būti kaltinimus paneigiančių įrodymų ir kurių nėra Komisijos tyrimo byloje, ieškovė privalo pateikti institucijai atskirą prašymą suteikti galimybę su jais susipažinti; to nepadarius per administracinę procedūrą, po to ši teisė prarandama, kiek tai yra susiję su galimybe pareikšti ieškinį dėl galutinio sprendimo panaikinimo (šio sprendimo 31 punkte minėto sprendimo Cementas 383 punktas ir šio sprendimo 33 punkte minėto sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją 340 punktas).

38 Ieškovės pateiktų kaltinimų pagrįstumą reikia tirti remiantis būtent šiais principais.

39 Visų pirma pažymėtina, kad visiškai neginčijama, jog Komisija „Heineken dokumentą“ iš pradžių gavo per Heineken patalpų Nyderlanduose patikrinimą, kurį ji atliko 2000 m. kovo 22 ir 23 d. pagal Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalį tirdama kitą bylą. Vėliau su dabar nagrinėjama byla susijusios administracinės procedūros metu prašydama pateikti informaciją pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį, 2000 m. balandžio 14 d. Komisija pareikalavo, kad Heineken jai perduotų naują šio dokumento kopiją, kuri buvo pridėta prie bylos.

40 Taip pat svarbu pažymėti, kad ieškovė pripažįsta, jog „Heineken dokumentas“ yra cituojamas pranešime apie kaltinimus ir ji su šiomis citatomis susipažino, kai administracinės procedūros metu jai buvo suteikta galimybė susipažinti su byla. Taigi būtent dėl šio dokumento ieškovė turėjo realią galimybę įgyvendinti savo teisę būti išklausytai.

41 Tačiau ieškovė tvirtina, kad neturėjo galimybės susipažinti su laiškais arba vidaus dokumentais, kurių galbūt buvo iki „Heineken dokumento“ parengimo arba jį parengus ir kuriuose galėjo būti kaltinimus paneigiančių įrodymų.

42 Ieškovės kaltinimas, kad Komisija jai nepateikė šių turimų laiškų arba vidaus dokumentų, yra atmestinas. Primintina, kad pagal teismų praktiką ieškovė teisių į gynybą pažeidimu gali remtis, tik jei vykstant administracinei procedūrai ji pateikė atskirą prašymą suteikti galimybę susipažinti su šiais dokumentais (žr. šio sprendimo 37 punktą).

43 Tačiau ieškovė tokio prašymo nepateikė. Iš tikrųjų, pirma, savo atsakyme į pranešimą apie kaltinimus ieškovė dėl „Heineken dokumento“ tvirtina tik tai, kad „šio dokumento įrodomoji galia atrodo abejotina (ir kad) niekas (pranešime apie kaltinimus) arba dokumente neleidžia (ieškovei) nustatyti jo autoriaus arba ištirti parengimo aplinkybių“. Šis tvirtinimas negali būti vertinamas kaip atskiras prašymas suteikti galimybę susipažinti su atitinkamais laiškais arba vidaus dokumentais. Per posėdį Pirmosios instancijos teismui pateikus atitinkamus klausimus, ieškovė patvirtino, kad administracinės procedūros metu jos prašymas suteikti galimybę susipažinti su byla buvo bendro pobūdžio. Antra, 2002 m. sausio 24 ir 28 d. laiškuose ieškovė tik labai apibendrintai, atskirai nenurodydama nagrinėjamų dokumentų, pateikė antrąjį prašymą suteikti galimybę susipažinti su byla, kuris, šiaip ar taip, buvo pateiktas pasibaigus administracinei procedūrai.

44 Dėl ieškovės kaltinimo, kad jei Komisija neturėjo jokių laiškų arba vidaus dokumentų, buvusių iki „Heineken dokumento“ parengimo arba jį parengus, nepatikrinusi šio dokumento turinio tikrumo ji pažeidė savo pareigą būti nešališka, pakanka pažymėti, kad šis kaltinimas nėra susijęs su teisių į gynybą pažeidimo klausimu. Iš tikrųjų ieškovė prašo nustatyti, ar Komisija pakankamai pagrindė tai, ką ji norėjo įrodyti pasinaudodama būtent „Heineken dokumentu“, ir ar šio dokumento turinio atitiktis tikrovei tiek, kiek jis būtinas šiam įrodymui, yra pakankamai pagrįsta. Taigi ieškovė ginčija „Heineken dokumento“ įrodomąją galią, o šis klausimas neturi reikšmės nagrinėjant šį ieškinio pagrindą, susijusį su teisių į gynybą pažeidimu (šiuo klausimu žr. 1995 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo ICI prieš Komisiją, T‑37/91, Rink. p. II‑1901, 72 punktą), ir bus nagrinėjamas toliau 260, 261, 271–273 ir 284–290 punktuose.

45 Taigi pirmoji ieškinio pagrindo dalis atmestina.

b) Dėl antrosios dalies, susijusios su tuo, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija neleido ieškovei susipažinti su kriterijais, į kuriuos buvo atsižvelgta apskaičiuojant baudos dydį

Šalių argumentai

46 Ieškovė teigia, kad jos teisės į gynybą buvo pažeistos dėl to, jog Komisija nesuteikė galimybės susipažinti su kriterijais, kuriais ji numatė remtis nustatydama baudos dydį, arba pateikti komentarų dėl šių kriterijų. Pranešime apie kaltinimus Komisija tik pateikė kelių eilučių gairėse nustatyto metodo santrauką, ir šiame pranešime niekas neleido ieškovei numatyti ypač nepalankaus Komisijos pateikto jos vertinimo ir iš to kylančio nevienodo požiūrio į ieškovę ir Interbrew.

47 Konkrečiai kalbant, pranešime apie kaltinimus niekas jai nerodė, kad Komisija jos atžvilgiu ketina atsižvelgti į pakartotinio pažeidimo faktą, nors ši sunkinanti aplinkybė Komisijos sprendimų praktikoje taikoma nenuosekliai. Pavyzdžiui, 2001 m. Komisija kelis kartus nubaudė pakartotinai pažeidimą padariusias įmones, tačiau nustatydama baudą neatsižvelgė į šią sunkinančią aplinkybę. Taip buvo įmonės F. Hoffmann-La Roche AG (toliau – Hoffmann-La Roche) atveju 2001 m. lapkričio 21 d. Komisijos sprendime 2003/2/EB dėl EB sutarties 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (byla COMP/E‑1/37.512 – Vitaminai) (OL L 6, 2003, p. 1, toliau – sprendimas Vitaminai) bei 2001 m. gruodžio 5 d. Komisijos sprendime 2002/742/EB dėl EB sutarties 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (byla COMP/E‑1/36.604 – Citrinos rūgštis) (OL L 239, 2002, p. 18, toliau – sprendimas Citrinos rūgštis), įmonės Stora Kopparbergs Bergslags AB (toliau – Stora) atveju byloje, kurioje buvo priimtas 2001 m. gruodžio 20 d. Komisijos sprendimas 2004/337/EB dėl EB Sutarties 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (byla COMP/E‑1/36.212 – Savaime kopijuojantis popierius) (OL L 115, 2004,p. 1, toliau – sprendimas Savaime kopijuojantis popierius), nors priimant sprendimą įmonės pavadinimas buvo kitoks, arba įmonės Volkswagen AG (toliau – Volkswagen) atveju 2001 m. birželio 29 d. Komisijos sprendime 2001/711/EB dėl EB Sutarties 81 straipsnio taikymo procedūros (byla COMP/F‑2/36.693 – Volkswagen) (OL L 262, p. 14, toliau – sprendimas Volkswagen II). Šis skirtingas požiūris nėra pagrįstas.

48 Tokios nuorodos nebuvimas juo labiau yra nepalankus ieškovei dėl to, kad byloje, kurioje buvo priimtas 2001 m. birželio 20 d. Komisijos sprendimas 2002/405/EB dėl EB sutarties 82 straipsnio taikymo procedūros (COMP/E‑2/36.041/PO – Michelin) (OL L 143, 2002, p. 1, toliau – sprendimas Michelin II), kuriame Komisija, kaip sunkinančia aplinkybe, taip pat rėmėsi pakartotiniu pažeidimu, prieš jį priimant įmonei buvo suteikta galimybė pateikti savo argumentus šiuo klausimu.

49 Komisija tvirtina, kad ji turi diskreciją nustatyti baudos dydį ir kad pranešime apie kaltinimus ji nurodė visas aplinkybes, į kurias ketino atsižvelgti nustatydama baudos dydį, taip pat ir tas, kurios turi būti nurodytos, kad būtų patenkintas reikalavimas atskleisti motyvus. Be to, ji neprivalėjo nurodyti savo ketinimo atsižvelgti į sunkinančią aplinkybę – pakartotinį pažeidimą. Šiaip ar taip, ieškovė negalėjo nežinoti, jog gairėse yra aiškiai nurodyta, kad pakartotiniai to paties pobūdžio pažeidimai yra sunkinanti aplinkybė ir kad jau du kartus buvo nustatyta, jog ji padarė pažeidimą.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

50 Pagal nusistovėjusią teismų praktiką Komisija įvykdo savo pareigą paisyti įmonių teisę būti išklausytoms, jei ji savo pranešime apie kaltinimus aiškiai nurodo, kad spręs klausimą, ar tam tikroms įmonėms turi būti skirtos baudos, ir pagrindžia baudos skyrimą galinčias lemti pagrindines faktines bei teisines aplinkybes, pavyzdžiui, tariamo pažeidimo sunkumą ir trukmę, ir tai, ar pažeidimas buvo padarytas tyčia ar dėl neatsargumo. Tai padariusi, ji suteikia įmonėms būtinus pagrindus gynybai ne tik dėl paties pažeidimo nustatymo, bet ir dėl baudos skyrimo (1983 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją, 100/80–103/80, Rink. p. 1825, 21 punktas ir 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo ABB Asea Brown Boveri prieš Komisiją, T‑31/9959, Rink. p. II‑1881, 78 punktas).

51 Dėl baudų dydžio nustatymo reikėtų pažymėti, kad atitinkamų įmonių teises į gynybą Komisijoje užtikrina galimybė pateikti pastabas dėl pažeidimo trukmės, sunkumo ir galimybės numatyti antikonkurencinį pažeidimo pobūdį. Be to, įmonės turi papildomą garantiją dėl baudos dydžio nustatymo, nes Pirmosios instancijos teismui yra suteikiama neribota jurisdikcija ir, svarbiausia, galimybė panaikinti arba sumažinti baudą pagal Reglamento Nr. 17 17 straipsnį (1994 m. spalio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tetra Pak prieš Komisiją, T‑83/91, Rink. p. II‑755, 235 punktas ir šiuo klausimu žr. šio sprendimo 50 punkte minėto sprendimo ABB Asea Brown Boveri prieš Komisiją 79 punktą).

52 Šioje byloje visų pirma konstatuotina, kad pranešimo apie kaltinimus 213 punkte Komisija, atsižvelgusi į priekaištus, nurodė savo ketinimą skirti baudas įmonėms, kurioms buvo skirtas pranešimas, tarp jų ir ieškovei. Pranešimo apie kaltinimus 214 punkte Komisija taip pat nurodė, kad nustatydama baudos dydį ji turi atsižvelgti į visas bylos aplinkybes, ypač į pažeidimo trukmę bei sunkumą. Be to, šio pranešimo 216 punkte Komisija nurodė, kad, be pranešime apie kaltinimus nurodytų aplinkybių, ji ypač atsižvelgs į tai, jog nagrinėjami karteliai buvo tyčinis EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimas.

53 Tame pačiame 216 punkte Komisija taip pat nurodė, kad tokie susitarimai dėl rinkų pasidalijimo ir kainų nustatymo, kokie yra aprašyti pranešime apie kaltinimus, pagal savo pobūdį yra sunkiausias EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimas. Pranešimo apie kaltinimus 215 punkte ji patikslino, kad vertindama pažeidimo sunkumą atsižvelgs į pažeidimo pobūdį, jo tikrąjį poveikį rinkai, jei jį galima įvertinti, ir atitinkamos rinkos geografines ribas. Be to, šio pranešimo 216 punkte ji paminėjo, kad nustatys, koks buvo kiekvienos įmonės vaidmuo darant pažeidimą, atsižvelgdama, be kitų aplinkybių, į kiekvienos įmonės vaidmenį sudarant nagrinėjamus slaptus susitarimus ir į jos dalyvavimo darant pažeidimą trukmę.

54 Pranešimo apie kaltinimus 217 punkte Komisija taip pat pažymėjo, kad kiekvienai įmonei skirtos baudos dydis atspindės sunkinančias ir lengvinančias aplinkybes ir kad ji taikys pranešimą dėl bendradarbiavimo, jei tam atsiras pagrindas. Galiausiai 218 punkte Komisija nurodė, kad ji ketina nustatyti tokį baudos dydį, kuris būtų pakankamas atgrasančiam poveikiui užtikrinti.

55 Iš viso to darytina išvada, kad Komisija, kaip reikalaujama pagal minėtą teismų praktiką, pranešime apie kaltinimus (213–218 punktai) aiškiai nurodė savo ketinimą skirti baudas įmonėms, kurioms šis pranešimas apie kaltinimus buvo skirtas, ir teisines bei faktines aplinkybes, į kurias ji atsižvelgtų apskaičiuodama ieškovei skirtinos baudos dydį, šiuo atžvilgiu nepažeisdama jos teisės būti išklausytai.

56 Antra, dėl ieškovei taikomos sunkinančios aplinkybės – pakartotinio pažeidimo pažymėtina, kad, pirma, gairėse tos pačios įmonės pakartotinis to paties pobūdžio pažeidimas yra nurodomas kaip sunkinančios aplinkybės pavyzdys ir, antra, kad Komisija pranešime apie kaltinimus nurodė, jog atsižvelgs į kiekvienos įmonės individualų vaidmenį sudarant slaptus susitarimus ir jog baudos dydis atspindės sunkinančias bei lengvinančias aplinkybes. Taigi ieškovė negalėjo nežinoti, kad Komisija atsižvelgs į šią sunkinančią aplinkybę, jei padarys išvadą, kad yra jai taikyti būtinos aplinkybės.

57 Trečia, dėl argumento, susijusio su ieškovės diskriminavimu kitų pakartotinį pažeidimą padariusių įmonių, kurioms ši sunkinanti aplinkybė nebuvo taikoma, atžvilgiu, svarbu pabrėžti, jog vien tai, kad nustatydama baudos dydį Komisija savo ankstesniuose sprendimuose yra nusprendusi, kad tam tikri veiksniai nėra sunkinanti aplinkybė, nereiškia, jog vėliau priimtuose sprendimuose jos vertinimas turi būti toks pats (kaip analogiją pirmiausia žr. 1991 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hercules Chemicals prieš Komisiją, T‑7/89, Rink. p. II‑1711, 357 punktą; 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mayr‑Melnhof prieš Komisiją, T‑347/94, Rink. p. II‑1751, 368 punktą ir 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo LR AF 1998 prieš Komisiją, T‑23/99, Rink. p. II‑1705, 234 ir 337 punktus). Kita vertus, kaip matyti iš šio sprendimo 56 punkte pateiktų samprotavimų, kitoje byloje įmonei suteikta galimybė pareikšti savo nuomonę dėl ketinimo jai inkriminuoti pakartotinį pažeidimą visiškai nereiškia, kad Komisija privalo tai daryti visais atvejais ar kad nesuteikus tokios galimybės ieškovei yra trukdoma visiškai pasinaudoti savo teise būti išklausytai.

58 Tokiomis aplinkybėmis antroji ieškinio pagrindo dalis yra atmestina.

c) Dėl trečiosios dalies, susijusios su tuo, kad Komisijos ir Interbrew susitikimai nebuvo paremti dokumentais, ir dėl Komisijos atsisakymo pateikti ieškovei Interbrew atsakymą į pranešimą apie kaltinimus

Šalių argumentai

59 Ieškovė tvirtina, kad, pirma, nei pranešime apie kaltinimus, nei ginčijamame sprendime nėra tikslios informacijos, kuri leistų įvertinti ginčijamo sprendimo 34 konstatuojamojoje dalyje minimų Komisijos tarnautojų ir Interbrew atstovų susitikimų turinį bei reikšmę. Be to, prie Komisijos bylos nėra pridėta jokio šių susitikimų, apie kuriuos, beje, ieškovei iki ginčijamo sprendimo priėmimo nebuvo pranešta, protokolo. Antra, 2002 m. vasario 7 d. laišku atsisakydama pateikti ieškovei Interbrew atsakymą į pranešimą apie kaltinimus, Komisija pažeidė ieškovės teises į gynybą ir gero administravimo principą.

60 Visu pirma ieškovė teigia, kad jai nebuvo suteikta galimybė patikrinti ir prireikus ginčyti galimų Interbrew pareiškimų, padarytų per minėtus susitikimus, nors šie pareiškimai galėjo turėti daug įtakos Komisijos tyrimo objektu esančių faktinių aplinkybių ir įmonių bendradarbiavimo vertinimui.

61 Šiuo atžvilgiu ieškovė pirmiausia teigia, kad Komisija Interbrew atžvilgiu apskritai laikėsi geranoriško požiūrio, priešingai ieškovei parodytam griežtumui. Pavyzdžiui, atsižvelgiant į šių neoficialių susitikimų turinį būtų galima paaiškinti tai, kad procedūros metu nebuvo minima dominuojanti Interbrew padėtis, dėl kurios ir buvo pradėtas tyrimas. Be to, ginčijamame sprendime minimas L. B. (Alken‑Maes) ir A. B. (Interbrew) 1996 m. gruodžio 9 d. pokalbis telefonu byloje nėra pagrįstas bylos dokumentais. Taip pat nėra pagrįstas ir 1994 m. gegužės 5 d. Interbrew vidaus susirinkimo turinys – per šį susirinkimą Interbrew įmonės Chief Executive Officer (toliau – CEO) (M.), t. y. jos vyriausiasis vadovas, atskleidė planą, tariamai atitinkantį ieškovės reikalavimą, kad Interbrew 500 000 hektolitrų alaus perduotų Alken‑Maes.

62 Antra, ieškovė tvirtina, kad ji neturėjo galimybės susipažinti su Interbrew atsakymu į pranešimą apie kaltinimus, nes Komisija atsisakė suteikti šią galimybę. Ieškovė 2002 m. sausio 24 ir 28 d. laiškais Komisijai pateikė aiškų prašymą suteikti galimybę dar kartą susipažinti su byla, ypač su Interbrew atsakymu į pranešimą apie kaltinimus, bet 2002 m. vasario 7 d. laišku Komisija atsisakė patenkinti šį prašymą.

63 Komisija tvirtina, jog ieškovė žinojo, kad vyksta neoficialūs susitikimai, ir per administracinę procedūrą nė karto nepaprašė šių susitikimų ataskaitų, kurių, beje, nėra ir kurios bet kuriuo atveju nebūtų naudingos. Visos ginčijamame sprendime esančios faktinės aplinkybės yra pagrįstos bylos dokumentais ir ieškovė niekada neginčijo, kad turėjo galimybę su jais susipažinti. Paraiška dėl galimybės susipažinti su dokumentais pagal 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43) buvo atsiimta.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

64 Visų pirma dėl neoficialių susitikimų su bylos šalimis pažymėtina, kad nei ieškovė, nei Komisija savo laiškuose neginčija tos aplinkybės, kad nebuvo rengiamos šių susitikimų ataskaitos. Šia pirmojo ieškinio pagrindo dalimi, susijusia su šiais susitikimais, teigiama, kad Komisija, paisydama teisės konkurencijos bylose susipažinti su bylos medžiaga, privalo parengti tokias ataskaitas ir suteikti bylos šalims galimybę su jomis susipažinti.

65 Šiuo atžvilgiu primintina, kad šio sprendimo 33 ir 34 punktuose minėtoje teismų praktikoje nustatyta, jog konkurencijos bylose teisė susipažinti su byla yra suteikiama, kad asmenys, kuriems yra skirtas pranešimas apie kaltinimus, susipažintų su Komisijos byloje esančiais įrodymais, jog būtų galima veiksmingai įgyvendinti teisę būti išklausytam. Taigi Komisija privalo visoms suinteresuotosioms įmonėms suteikti galimybę susipažinti su visais kaltinimus pagrindžiančiais ir paneigiančiais dokumentais, kuriuos ji gavo atlikdama tyrimą, išskyrus kitų įmonių komercinę paslaptį sudarančius dokumentus, Komisijos vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją.

66 Tačiau iš teismų praktikos taip pat darytina išvada, kad nėra jokio bendro Komisijos įpareigojimo taikant Sutarties konkurencijos taisykles parengti ataskaitas apie pokalbius, kuriuos ji turėjo per susitikimus su kitomis bylos šalimis (šiuo klausimu žr. 33 punkte minėto sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją 351 punktą).

67 Tačiau tai, kad nėra nustatyta tokio reikalavimo, neatleidžia Komisijos nuo įsipareigojimų, susijusių su galimybe susipažinti su byla. Iš tikrųjų negali būti daroma prielaida, kad žodinių kontaktų su trečiosiomis šalimis praktika pažeidžia teises į gynybą. Tačiau, jei Komisija ketina savo sprendime panaudoti kitos pažeidime dalyvaujančios šalies pateiktą kaltinimą pagrindžiantį žodinį įrodymą, ji turi suteikti atitinkamai įmonei galimybę su juo susipažinti, kad ši galėtų veiksmingai pareikšti nuomonę dėl išvadų, kurias Komisija padarė remdamasi šiuo įrodymu. Prireikus ji turi tam parengti rašytinį dokumentą, kurį reikia pridėti prie bylos (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 33 punkte minėto sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją 352 punktą).

68 Šioje byloje konstatuotina, jog, išskyrus du konkrečius atvejus, ieškovės argumentus sudaro bendro pobūdžio tvirtinimai, kad, pirma, neoficialūs susitikimai galėjo turėti daug įtakos tyrimo objektu esančių faktinių aplinkybių ir įmonių bendradarbiavimo vertinimui, antra, kad procedūros metu Komisijos požiūris į Interbrew apskritai buvo geranoriškas, priešingai ginčijamo sprendimo griežtumui ieškovės atžvilgiu, ir galiausiai, kad jei per oficialius susitikimus pateikta informacija buvo naudinga Interbrew, ji negalėjo nepakenkti jos padėčiai.

69 Šis bendro pobūdžio argumentavimas, kai nepatikslinama, iš kur matyti, kad kaltinimus pagrindžiantys įrodymai, į kuriuos Komisija atsižvelgė ginčijamame sprendime, yra pagrįsti per neoficialius susitikimus gauta informacija, neleidžia nustatyti teisių į gynybą pažeidimo, nagrinėtino atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 36 punkte minėto sprendimo Solvay prieš Komisiją 60 punktą). Iš tikrųjų, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 33 punkte, konkurencijos bylose teisė susipažinti su byla yra pripažįstama vien tam, kad atitinkamos įmonės galėtų veiksmingai pareikšti savo nuomonę dėl pranešime apie kaltinimus Komisijos padarytų išvadų. Ieškovė nenurodo, išskyrus du konkrečius tvirtinimus, kurie bus nagrinėjami toliau, jokio pranešime apie kaltinimus ir vėliau priimtame ginčijamame sprendime pareiškiamo kaltinimo, kuris būtų pagrįstas per neoficialius susitikimus žodžiu gauta informacija, su kuria ji neturėjo galimybės susipažinti, todėl šiuo atžvilgiu ieškovė negali Komisijai priekaištauti dėl teisių į gynybą pažeidimo (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 33 punkte minėto sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją 353 ir 354 punktus).

70 Dėl minėtų konkrečių tvirtinimų, pagal kuriuos ginčijamame sprendime esančios nuorodos į 1996 m. gruodžio 9 d. pokalbį telefonu ir 1994 m. gegužės 5 d. vidaus susirinkimo turinį gali būti pagrįstos tik neoficialių susitikimų turiniu, reikėtų pažymėti, kad turi būti ištirta, ar šios faktinės aplinkybės yra pagrįstos konkrečiais byloje esančiais įrodymais.

71 Visų pirma dėl ginčijamo sprendimo 91 konstatuojamojoje dalyje minimo 1996 m. gruodžio 9 d. pokalbio telefonu konstatuotina, jog pranešimo apie kaltinimus 93 punkte yra nurodyta, kad „po rugsėjo 19 d. (įvykusio) susitikimo L. B. (Alken‑Maes) 1996 m. gruodžio 9 d. kalbėjosi telefonu su A. B. (Interbrew)“. Prie šio sakinio puslapio apačioje yra 116 išnaša, kurioje nurodyta: „Alken‑Maes 2000 m. kovo 7 d. laiškas ir jo 42 bei 44 priedai (7884, 8513 ir 8528–8530 (Komisijos bylos puslapiai)) su nuorodomis į šiuos dokumentus: atliktas patikrinimas įmonėje Alken-Maes – dokumentas AvW19 (150–153 (Komisijos bylos puslapiai)) ir dokumentas MV17 (532–541 (Komisijos bylos puslapiai))“. Tos pačios nuorodos yra ginčijamo sprendimo 91 konstatuojamosios dalies 123 išnašoje puslapio apačioje.

72 Į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą, kuriuo jis prašė patikslinti, kuo remdamasi Komisija padarė išvadą, kad 1996 m. gruodžio 9 d. įvyko L. B. (Alken‑Maes) ir A. B. (Interbrew) pokalbis telefonu dėl Interbrew tarifų, ji atsakė, kad šią išvadą padarė remdamasi savo bylos 8513 puslapiu, kuris yra paskutinis Alken‑Maes 2000 m. kovo 7 d. laiško Komisijai 42 priedo puslapis.

73 Išnagrinėjus šį dokumentą, kurį sudaro L. B. (Alken‑Maes) ranka daryti užrašai, paaiškėja, kad nors jame neminimas joks 1996 m. gruodžio 9 d. įvykęs pokalbis telefonu, vis dėlto yra kelios pastabos, kurios atrodo vėlesnės nei pirmoji dokumento redakcija ir kurios primena atsakymus į anksčiau užrašytus klausimus dėl tarifinių Interbrew sąlygų. Trijose iš šių pastabų yra data „(9/12/96)“ ir dviejose – santrumpa „IB“ (Interbrew), be to, vienoje yra inicialai A. B. (Interbrew).

74 Pirmiausia darytina išvada, kad pranešime apie kaltinimus yra nuoroda į tai, kad 1996 m. gruodžio 9 d. buvo kontaktas tarp Interbrew ir Alken‑Maes dėl Alken‑Maes tarifinių sąlygų ir kad kontakto, kuriuo remiasi Komisija, buvimas yra pagrindžiamas byloje esančiu dokumentu, su kuriuo ieškovė galėjo susipažinti, nes buvęs jos filialas Alken‑M aes pats pateikė jį Komisijai. Tai, ar šis kontaktas buvo telefonu, ar ne, neturi reikšmės įgyvendinant teisę būti išklausytam, nes, nors, Komisijos tvirtinimas šiuo klausimu, deja, nėra paremtas, ieškovės teisė būti išklausytai yra susijusi su kontakto buvimu arba atitinkamu atveju – su jo turiniu, o ne telefoniniu arba kitokiu jo pobūdžiu, nes šis aspektas neturi reikšmės nustatant, ar jis susijęs su pažeidimu.

75 Antra, dėl ginčijamo sprendimo 53 konstatuojamojoje dalyje esančio tvirtinimo, būtent, kad Interbrew įmonės CEO per 1994 m. gegužės 5 d. vidaus susirinkimą atskleistas „planas“ „atitiko Danone ir Kronenbourg prašymą“, t. y. kad Interbrew perleistų Alken‑Maes 500 000 hektolitrų alaus (pirmiausia mažmeninėje prekyboje), turi būti konstatuota, jog pranešimo apie kaltinimus 55 punkte yra nurodyta, kad „per įmonėje Interbrew vykusią vidaus diskusiją (M.) atskleidžia šį planą, atitinkantį Danone ir Kronenbourg prašymą. Interbrew turi perleisti Alken‑Maes 500 000 hektolitrų alaus (pirmiausia mažmeninėje prekyboje) ir, jei „Interbrew neįvykdys šio prašymo, Interbrew France su Heineken pagalba bus sužlugdyta ir Belgijoje su Interbrew bus kovojama smarkiai sumažinant kainas“. Toliau 56 punkte patikslinama, kad „Kronenbourg pateiktas planas buvo nagrinėjamas 1994 m. gegužės 5 d. Interbrew vidaus susirinkime“. Pranešimo apie kaltinimus 55 punkte puslapio apačioje yra 35 ir 36 išnašos, kuriose daroma nuoroda į 2000 m. vasario 28 d. laišką ir jo 18 priedą (Komisijos bylos 7683 puslapis). Tos pačios nuorodos į dokumentus yra ginčijamo sprendimo 53 konstatuojamojoje dalyje.

76 Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad 2000 m. vasario 28 d. Interbrew laiško 18 priedo, kurį sudaro C. iš Interbrew pareiškimas, 2 puslapyje yra šis sakinys:

„Per vidaus susirinkimą (1994 m. gegužės 5 d.) (M.) mums paminėjo planą, kuris buvo Kronenbourg prašymas. Iš esmės KRO griebėsi šantažo, kad ITW perleistų AM 500 000 (hektolitrų) (pirmiausia sektoriuje „Food“). Priešingu atveju jos su Heineken pagalba sužlugdytų ITW‑France ir kovotų su ITW‑Belgique smarkiai sumažindamos kainas.“

77 Konstatuotina, kad ginčijamo sprendimo 53 konstatuojamojoje dalyje ir pranešimo apie kaltinimus 55 ir 56 punktuose esantis tvirtinimas iš esmės pakartoja Interbrew raštu pateiktos informacijos turinį, ši informacija yra byloje ir todėl ieškovė turėjo galimybę su ja susipažinti. Taigi ji negali remtis tuo, kad ginčijamo sprendimo 53 konstatuojamojoje dalyje pateikto tvirtinimo atžvilgiu negalėjo realiai įgyvendinti savo teisės būti išklausytai.

78 Iš viso to darytina išvada, kad, pirma, tvirtinimai, tariamai grindžiami neoficialiais susitikimais su Interbrew, buvo pranešime apie kaltinimus ir, antra, šiaip ar taip, kiek tai buvo būtina EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimui įrodyti, jie buvo grindžiami dokumentais, su kuriais ieškovė turėjo galimybę susipažinti. Taigi darytina išvada, kad ieškovė galėjo veiksmingai pareikšti nuomonę dėl šių tvirtinimų ir jos teisės būti išklausytai buvo paisoma.

79 Antra, dėl argumento, kuriuo ieškovė teigia, kad buvo pažeistos jos teisės į gynybą, nes buvo atsisakyta suteikti jai galimybę susipažinti su dokumentais, prie bylos pridėtais po 2002 m. spalio 5 d., kai ji susipažino su byla, ypač su Interbrew atsakymu į pranešimą apie kaltinimus tiek, kiek jame galėjo būti kaltinimus paneigiančių įrodymų, pakanka priminti, kad prašymas dėl galimybės susipažinti su bylos priedais buvo pateiktas 2002 m. sausio 24 ir 28 d. laiškais, kai administracinė procedūra jau buvo pasibaigusi. Nepateikus prašymo administracinės procedūros metu, dėl praleisto termino buvo prarasta teisė tai padaryti, kiek tai susiję su vėliau pateiktu ieškiniu dėl panaikinimo (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 31 punkte minėto sprendimo Cementas 383 punktą). Todėl šis argumentas yra atmestinas.

80 Dėl prašymo susipažinti su dokumentais, pateikto 2002 m. kovo 4 d. pagal Reglamentą Nr. 1049/2001, pakanka konstatuoti, jog šio reglamento 7 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad „visiško arba dalinio atsisakymo atveju pareiškėjas gali per 15 darbo dienų nuo institucijos atsakymo gavimo pateikti kartotinę paraišką, prašydamas, kad institucija dar kartą peržiūrėtų savo poziciją“. Konstatuotina, kad po Komisijos 2002 m. kovo 26 d. atsisakymo patenkinti ieškovės prašymą susipažinti su dokumentais ieškovė per nustatytą terminą pakartotinės paraiškos nepateikė – tai ji patvirtino per posėdį, atsakydama į Pirmosios instancijos teismo klausimą, ir 2002 m. kovo 4 d. paraišką atsiėmė.

81 Todėl ieškinio pagrindo trečioji dalis ir atitinkamai visas ieškinio pagrindas yra atmestini.

2. Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su pareigos nurodyti motyvus pažeidimu

a) Šalių argumentai

82 Ieškovė tvirtina, kad ginčijamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas dėl to, kad, pirma, jame visiškai nėra apibrėžiamos atitinkamos rinkos, nors tai yra būtina padaryti prieš imantis bet kokio antikonkurencinio elgesio vertinimo, ir, antra, ginčijamame sprendime yra tiesiog daroma nuoroda į gaires dėl baudos dydžio apskaičiavimo ir nenurodoma jai skirtos baudos dydžiui nustatyti taikytų kriterijų konkreti reikšmė.

83 Taigi ginčijamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas, pirma, dėl to, kad, priešingai nei reikalaujama pagal Pirmosios instancijos teismo praktiką (1992 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo SIV ir kt. prieš Komisiją, vadinamojo Plokščias stiklas, T‑68/89, T‑77/89 ir T‑78/89, Rink. p. II‑1403, 159 punktas), jis pagrįstas ne pakankamu atitinkamos rinkos apibrėžimu, o tik konstatavimu, kad yra „Belgijos alaus rinka“. Komisija padarė klaidą neišnagrinėjusi, kokios yra nagrinėjamos (-ų) rinkos (-ų) tikslios geografinės ribos ir ar galimas įvairių alaus produktų keitimas kitais. Tai, kad savo atsakyme į ieškinį Komisija žodžius „Belgijos alaus rinka“ pakeitė žodžiais „Belgijos alaus sektorius“, netenkina ieškovės prieštaravimo, pagal kurį šioje byloje rinkos apibrėžimas yra neatsiejamas nuo pažeidimo apibrėžimo. Minėtų geografinių rinkų, t. y. Belgijos ir Prancūzijos, apibrėžimas ginčijamame sprendime yra nepakankamai paremtas dokumentais.

84 Be to, Komisija atsižvelgė į su Prancūzijos rinka susijusias faktines aplinkybes, tačiau neįvertino būtinybės jas nagrinėti atsižvelgiant į specifines šios rinkos charakteristikas. Pavyzdžiui, Komisija rėmėsi argumentu dėl tariamo ieškovės grasinimo Interbrew represijomis Prancūzijos rinkoje, o toks konkurenciją ribojantis elgesys gali būti įrodytas tik nustačius, kad įmonė turi tam tikrą įtaką tinkamai apibrėžtoje rinkoje.

85 Pasak Komisijos, šioje byloje tam tikrų faktinių aplinkybių, – 1994 m. gegužės 11 d. susitikimo, 1994 m. liepos 6 d. pokalbio telefonu ir 1997 m. balandžio 17 d. susitikimo, – kuriomis buvo remiamasi nustatant ginčijamo sprendimo objektu esantį pažeidimą, tikslas buvo platesnis nei vien Belgija. Be to, pasak Komisijos, Belgijos ir Prancūzijos tarpusavio ryšiai ir elgesio šiose dviejose šalyse panašumas yra svarbūs pažeidimo elementai, ypač dėl tariamų grasinimų.

86 Šiuo atžvilgiu tai, kad Komisija atskirai vertina panašius veiksmus, neatitinka jos įprastos praktikos viename sprendime konstatuoti skirtingus pažeidimą sudarančius veiksmus, jei tarp jų yra ryšys kartelio šalių tapatumo, kartelio mechanizmų įvairiose šalyse panašumo arba įvairių teritorijų ar produktų tarpusavio sąsajų požiūriu (žr., pavyzdžiui, 1996 m. sausio 10 d. Komisijos sprendimą 96/478/EB dėl EB sutarties 85 straipsnio taikymo procedūros (IV/34.279/F3 – ADALAT) (OL L 201, p. 1, toliau – sprendimas ADALAT) ir sprendimus Vitaminai bei Savaime kopijuojantis popierius).

87 Dėl to, kad buvo priimti keli sprendimai, ieškovė atsiduria teisinio netikrumo padėtyje ir Komisijai atsiranda galimybė kelis kartus, taikant pagrindinius baudos dydžius ir tam tikrais atvejais – juos padidinančius koeficientus, dirbtinai padidinti bendrą už atitinkamas faktines aplinkybes paskirtų baudų sumą, nesuteikiant suinteresuotosioms įmonėms galimybės suprasti, kuo skiriasi jų veiksmai ir kodėl jie laikomi atskirais pažeidimais.

88 Antra, ginčijamas sprendimas baudos apskaičiavimo atžvilgiu taip pat yra nepakankamai motyvuotas. Jo 294 konstatuojamojoje dalyje tiesiog daroma nuoroda į gairėse nustatytą metodą, ir nors gairių tikslas yra „(užtikrinti) Komisijos sprendimų skaidrumą ir nešališkumą įmonių ir Teisingumo Teismo atžvilgiu“, Komisija jai nustatytos pareigos motyvuoti neįvykdė ir pažeidė teisinio saugumo principą.

89 Jei baudos dydis nustatomas taikant metodą, kai paimamas pradinis skaičius, kuris paskui tikslinamas, svarbiausia, kad Komisija pakankamai detaliai nurodytų su baudos dydžio apskaičiavimu susijusių kriterijų reikšmę, kad būtų įgyvendintas pareigos motyvuoti tikslas, t. y. kad, siekdama apginti savo teises, ieškovė galėtų įvertinti baudos dydžio nustatymo nuoseklumą ir teisėtumą, Teisingumo Teismas ir Pirmosios instancijos teismas galėtų vykdyti kontrolę ir kiekvienas suinteresuotasis asmuo – susipažinti su Komisijos EB sutarties taikymo sąlygomis.

90 Šiuo atveju, nors Komisija ir nėra įpareigota laikytis kokios nors aritmetinės formulės, ginčijamame sprendime nenurodomos nei paskirtos baudos apskaičiavimo detalės, nei tai, kiek konkrečiai yra svarbus kiekvienas iš kriterijų, suformuluotų nustatant jos dydį. Taigi, priešingai nei kituose sprendimuose dėl kartelių, kaip antai Vitaminai ir Savaime kopijuojantis popierius, savavališkas 25 milijonų eurų pradinio baudos dydžio pasirinkimas ir ginčijamo sprendimo 305 konstatuojamojoje dalyje siekiamas baudos atgrasantis poveikis nėra paremti patikimais kriterijais. Tai, kad atitinkama rinka nėra pakankamai apibrėžta, parodo nepakankamą baudos dydžio apskaičiavimo motyvaciją, nes pagal gaires, pasirenkant pradinį baudos dydį, yra atsižvelgiama į atitinkamos geografinės rinkos dydį, kartelio poveikį rinkai ir joje realizuotą apyvartą.

91 Konkrečiai kalbant, Komisija, remdamasi ieškovės atžvilgiu nustatytomis dviem sunkinančiomis aplinkybėmis, t. y. Interbrew atžvilgiu darytu spaudimu ir pakartotiniu pažeidimu, padidino baudą iš viso 50 %, nenurodydama kiekvienos taikomos sunkinančios aplinkybės santykinės svarbos. Tai, kad nepatikslinama, kiek sąlygiškai yra svarbus kiekvienas iš kriterijų, taikomų apskaičiuojant baudos dydį, neleidžia ieškovei įvertinti, kiek reikia sumažinti paskirtą baudą.

92 Be to, aiškių ir tinkamų nuorodų nebuvimas dar labiau neatleistinas atsižvelgiant į tai, jog Komisija pripažįsta, kad yra jos tarnybų parengti dokumentai dėl vidaus konsultavimosi ir svarstymo apskaičiuojant baudos dydį ir kad nebuvo suteikta galimybė susipažinti su šiais dokumentais. Tai verčia manyti, kad Komisija ginčijamame sprendime atsižvelgė į kitus kriterijus, ne tuos, su kuriais buvo leista susipažinti, tačiau tie kiti kriterijai sprendime nenurodyti.

93 Konkrečiau kalbant, ieškovė tvirtina, kad Komisija nepakankamai motyvavo jos atžvilgiu nustatytą sunkinančią aplinkybę – pakartotinį pažeidimą. Ši nepakankama motyvacija dar labiau kritikuotina atsižvelgiant į tai, kad Komisija pakartotinio pažeidimo atveju ne visada padidina baudos dydį, o savo sprendimų praktika ji parodo, kad turi abejonių dėl pakartotinio pažeidimo svarbos nustatant baudos dydį, ir gairių priėmimas šio netikrumo nepanaikino.

94 Komisija ginčija ieškovės argumentus.

b) Pirmosios instancijos teismo vertinimas

95 Ieškinių, kuriais ginčijami Komisijos sprendimai dėl baudų skyrimo įmonėms už konkurencijos taisyklių pažeidimą, atžvilgiu Pirmosios instancijos teismo kompetencija yra dvejopa. Pirma, pagal EB 230 straipsnį jis prižiūri šių sprendimų teisėtumą. Tai darydamas jis pirmiausia turi prižiūrėti, ar laikomasi EB 253 straipsnyje numatytos pareigos motyvuoti; jei šios pareigos nepaisoma, sprendimas turi būti panaikintas. Antra, Pirmosios instancijos teismas, turėdamas neribotą jurisdikciją, kuri jam pripažįstama pagal EB 229 straipsnį ir Reglamento Nr. 17 17 straipsnį, yra kompetentingas vertinti baudų dydžių tinkamumą. Atliekant šį vertinimą gali būti pagrįstai atsižvelgiama į papildomą informaciją, kurios nereikalaujama pateikti ginčijamame sprendime, kad būtų įgyvendinta EB 253 straipsnyje numatyta pareiga motyvuoti (2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo KNP BT prieš Komisiją, C‑248/98 P, Rink. p. I‑9641, 38–40 punktai ir 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cheil Jedang prieš Komisiją, T‑220/00, Rink. p. II‑2473, 215 punktas).

96 Dėl pareigos motyvuoti kontrolės reikėtų pažymėti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką nurodant motyvus pagal EB 253 straipsnį aktą priėmusi institucija turi pateikti aiškius ir nedviprasmiškus motyvus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų susipažinti su priimto akto pagrindimu, o kompetentingas teismas – vykdyti kontrolę. Pareiga motyvuoti turi būti vertinama atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį ir į interesą gauti paaiškinimus, kurį asmenys, kuriems šis aktas skirtas, arba kiti šiuo aktu tiesiogiai ir asmeniškai suinteresuoti asmenys gali turėti. Nėra reikalaujama, kad nurodant motyvus būtų tiksliai pagrįsti visi susiję faktiniai ir teisiniai elementai, nes tai, ar aktų motyvavimas tenkina EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jų tekstą, bet ir į kontekstą bei nagrinėjamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą (1985 m. kovo 13 d. sprendimo Nyderlandai ir Leeuwarder Papierwarenfabriek prieš Komisiją, 296/82 ir 318/82, Rink. p. 809, 19 punktas; 1988 m. balandžio 2 d. Sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink's France, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 63 punktas ir šio sprendimo 95 punkte minėto sprendimo Cheil Jedang prieš Komisiją 216 punktas).

97 Dėl pareigos motyvuoti, apskaičiuojant už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą skirtiną baudą, apimties primintina, pirma, kad ji turi būti nustatoma atsižvelgiant į Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą, pagal kurią, „nustatant baudos dydį, atsižvelgiama į pažeidimo sunkumą ir trukmę“. Formalūs pareigos motyvuoti reikalavimai yra įvykdomi Komisijai savo sprendime nurodžius kriterijus, kurie jai leidžia įvertinti pažeidimo sunkumą ir trukmę (2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sarrió prieš Komisiją, C‑291/98 P, Rink. p. I‑9991, 73 punktas ir 2002 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, Rink. p. I‑8375, 463 punktas). Antra, gairėse ir pranešime dėl bendradarbiavimo yra pavyzdinės vertinimo kriterijų taisyklės, į kurias Komisija atsižvelgia vertindama pažeidimo sunkumą ir trukmę (šio sprendimo 95 punkte minėto sprendimo Cheil Jedang prieš Komisiją 217 punktas). Šiomis aplinkybėmis formalūs pareigos motyvuoti reikalavimai įvykdomi Komisijai savo sprendime nurodžius vertinimo kriterijus, į kuriuos ji atsižvelgė taikydama gaires ir atitinkamu atveju pranešimą dėl bendradarbiavimo ir kurie jai leido įvertinti pažeidimo sunkumą ir trukmę baudos dydžiui apskaičiuoti (95 punkte minėto sprendimo Cheil Jedang prieš Komisiją 218 punktas).

98 Nagrinėjamoje byloje Komisija šiuos reikalavimus patenkino.

99 Pirma, dėl kaltinimo, kad Komisija iš anksto neapibrėžė atitinkamos rinkos, konstatuotina, kad šioje byloje Komisija visiškai neprivalėjo apibrėžti nagrinėjamos rinkos. Iš esmės iš teismų praktikos darytina išvada, kad taikant EB 81 straipsnio 1 dalį nagrinėjamą rinką reikia apibrėžti tam, kad būtų nustatyta, ar susitarimas gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir ar jo tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas bendrojoje rinkoje (1995 m. vasario 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo SPO ir kt. prieš Komisiją, T‑29/92, Rink. p. II‑289, 74 punktas; šio sprendimo 31 punkte minėto sprendimo Cementas 1093 punktas ir 2000 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Volkswagen prieš Komisiją, T‑62/98, Rink. p. II‑2707, 230 punktas). Todėl Komisija pareigą sprendime, priimtame taikant EB 81 straipsnio 1 dalį, apibrėžti nagrinėjamą rinką turi tik tuo atveju, jei be tokio apibrėžimo neįmanoma nustatyti, ar nagrinėjami įmonių susitarimai, įmonių asociacijų sprendimai ir suderinti veiksmai gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir ar jo tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas bendrojoje rinkoje (1998 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo European Night Services ir kt. prieš Komisiją, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 ir T‑388/94, Rink. p. II‑3141, 93–95 ir 105 punktai ir minėto sprendimo Volkswagen prieš Komisiją 230 punktas). Ieškovė neginčija, kad nagrinėjami susitarimai ir suderintieji veiksmai galėjo paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir jų tikslas buvo riboti arba iškraipyti konkurenciją bendrojoje rinkoje. Todėl, kadangi šiuo atveju taikydama EB 81 straipsnį Komisija neprivalėjo iš anksto apibrėžti atitinkamos rinkos, šiuo atžvilgiu negali būti nustatytas joks pareigos nurodyti motyvus pažeidimas.

100 Dėl tų pačių priežasčių taikydama gaires Komisija turi aiškiai ir nedviprasmiškai motyvuoti konstatuotus ieškovės grasinimus, kad įvykdytų EB 253 straipsnio reikalavimus, tačiau išankstinis nagrinėjamos rinkos apibrėžimas nėra būtinas. Todėl ieškovės argumentai, plėtojami priešinga prasme, yra atmestini.

101 Tai taikytina ir samprotavimams, susijusiems su atsižvelgimu į geografines rinkos ribas. Ieškovei tvirtinant, kad nepakankamas nacionalinės rinkos pobūdžio motyvavimas Komisijai leido nepagrįstai konstatuoti atskirus pažeidimus ir dirbtinai padidinti ieškovei paskirtų baudų dydį, pakanka pažymėti, kad toks ketinimas Komisijai yra priskiriamas visiškai hipotetiškai, jis nėra pagrįstas jokiu įrodymu ir grindžiamas tik spėjimais. Todėl su juo susijęs argumentas yra atmestinas.

102 Antra, dėl kaltinimo, susijusio su nepakankamu baudos dydžio apskaičiavimo motyvavimu, svarbu pažymėti, kad Komisija ginčijamo sprendimo 296–328 konstatuojamosiose dalyse nurodė kriterijus, į kuriuos ji atsižvelgė apskaičiuodama kiekvienai atitinkamai įmonei skirtos baudos dydį. Iš minėtų ginčijamo sprendimo konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija aiškiai ir išsamiai nurodė savo motyvus, taip leisdama ieškovei susipažinti su vertinimo kriterijais, į kuriuos buvo atsižvelgta įvertinant pažeidimo sunkumą ir trukmę, kad būtų apskaičiuotas baudos dydis, o Pirmosios instancijos teismui – vykdyti savo kontrolę. Darytina išvada, kad ginčijamas sprendimas tenkina reikalavimą pateikti motyvus, Komisijai nustatytą pagal EB 253 straipsnį.

103 Todėl šis ieškinio pagrindas ir atitinkamai visi reikalavimai panaikinti ginčijamą sprendimą yra atmestini.

B – Dėl subsidiariai pateikiamų reikalavimų sumažinti paskirtos baudos dydį

104 Siekdama sumažinti paskirtos baudos dydį ieškovė pateikia šešis ieškinio pagrindus. Jie yra susiję atitinkamai su tuo, kad, pažeidus proporcingumo, vienodo požiūrio ir non bis in idem principus, nustatant pagrindinį baudos dydį buvo klaidingai įvertintas pažeidimo sunkumas, ir nustatyta pažeidimo trukmė, nepagrįstai sukinančia aplinkybe pripažintas spaudimas Interbrew atžvilgiu, nepagrįstai atsižvelgta į pakartotinio pažeidimo faktą ieškovės atžvilgiu, nepakankamai atsižvelgta į taikytinas lengvinančias aplinkybes ir galiausiai, pažeidus vienodo požiūrio principą ir pranešimą dėl bendradarbiavimo, buvo neteisingai įvertintas ieškovės bendradarbiavimo mastas.

1. Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su tuo, kad, pažeidus proporcingumo, vienodo požiūrio ir non bis in idem principus, nustatant pagrindinį baudos dydį buvo klaidingai įvertintas pažeidimo sunkumas

a) Šalių argumentai

Ieškovės argumentai

105 Ieškovė Komisijos už atitinkamo sunkumo pažeidimą nustatyto konkretaus pagrindinio baudos dydžio pagrįstumą ginčija remdamasi keturiais nuosekliais prieštaravimais, t. y. kad pažeidžiant gaires ir tam tikrus bendruosius Bendrijos teisės principus buvo klaidingai įvertintas, pirma, pažeidimo sunkumas, antra, ieškovės faktinis ekonominis pajėgumas padaryti pastebimą žalą kitiems ūkio subjektams, ypač vartotojams, trečia, baudos lygis, kuris užtikrintų pakankamą atgrasantį poveikį, ir, ketvirta, klaidingai atsižvelgta į tai, kad ieškovė turėjo teisinių bei ekonominių žinių ir infrastruktūrų, leidžiančių jai lengviau atpažinti pažeidimus savo veikloje ir suvokti iš to kylančias pasekmes konkurencijos teisės požiūriu.

106 Ji mano, kad, atsižvelgiant, be kita ko, į sąlygiškai labai nedidelį kartelio objektu esančio produkto kiekį, palyginti su apskritai Europos Sąjungoje suvartojamo alaus kiekiu, labai nedidelę šio kartelio apimamą teritoriją ir jos pasiektą gana kuklią šio produkto apyvartą, pagrindinis baudos dydis bet kuriuo atveju neturėjo viršyti aštuonių milijonų eurų.

– Dėl pažeidimo sunkumo įvertinimo: vienodo požiūrio ir proporcingumo principų pažeidimas

107 Komisijos pateikto pažeidimo sunkumo įvertinimo pagal gairių 1 punkto A dalies pirmąją pastraipą atžvilgiu ieškovė neginčija ginčijamo sprendimo 297 konstatuojamojoje dalyje išvardijamų pažeidimo faktinių aplinkybių, kurias ji tvirtina kartu su Alken‑Maes pripažinusi ir apie kurias yra pranešusi Komisijai, bet ginčija reikšmę, kurią Komisija suteikia visoms faktinėms aplinkybėms, nurodytoms pažeidimo sunkumui skirtoje ginčijamo sprendimo dalyje, ir iš to kylantį galutinį pažeidimo kvalifikavimą kaip labai sunkaus. Ieškovė mano, jog taip kvalifikuodama pažeidimą Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą, nes skirtingai vertino panašias situacijas, mat tokio pobūdžio pažeidimų ji niekada nekvalifikavo kaip labai sunkių (57 punkte minėto sprendimo Hercules Chemicalsprieš Komisiją 295 punktas).

108 Visų pirma ieškovė tvirtina, kad nors Komisija ir taikė gairėse nurodytą pažeidimo sunkumo nustatymo metodą, ji neišnagrinėjo konkretaus nagrinėjamo kartelio poveikio rinkai klausimo.

109 Taip pat ji teigia, kad Komisijos išvada dėl labai sunkaus pažeidimo pobūdžio prieštarauja tiek gairėse jos nurodytiems pavyzdžiams, tiek jos sprendimų praktikai po gairių paskelbimo. Pažeidimas kaip labai sunkus paprastai kvalifikuojamas tik organizuotų, net oficialių, kartelių atveju, kai veikia sudėtingi tikrinimo, organizavimo ir priežiūros mechanizmai, kurių mastas gerokai skiriasi nuo šioje byloje nagrinėjamų veiksmų ir kurie veikia pasauliniu arba kelių didelių valstybių narių lygmeniu, be to, šie labai sunkiais laikomi pažeidimai turi apimti ne mažiau kaip keturių didžiausių Bendrijos valstybių narių teritoriją (1999 m. gruodžio 8 d. Komisijos sprendimas 2003/382/EB, susijęs su EB sutarties 81 straipsnio taikymo procedūra (byla IV/E‑1/35.860‑B – Besiūliai plieno vamzdžiai) (OL L 140, 2003, p. 1, toliau – sprendimas Besiūliai plieno vamzdžiai).

110 Pirma, ieškovė mano, kad pažeidimas, atsižvelgiant į jo nedidelį organizavimo laipsnį, turėjo būti apibūdintas kaip sunkus, o ne labai sunkus, juo labiau kad Komisija pažeidimus, kurių sudėtingumo laipsnis buvo mažiausiai toks pats kaip ir šioje byloje nagrinėjamo pažeidimo, apibūdindavo kaip sunkius (2001 m. gruodžio 11 d. Komisijos sprendimas 2003/25/EB dėl EB sutarties 81 straipsnio taikymo procedūros – byla COMP/E‑1/37.919 (ex. 37.391) – Euro zonos valiutų keitimo banko išlaidos – Vokietija (OL L 15, 2003, p. 1, toliau – sprendimas Vokietijos bankai); 1998 m. gruodžio 9 d. Komisijos sprendimas 1999/271/EB dėl EB sutarties 85 straipsnio taikymo procedūros (IV/34.466 – Graikijos keltai) (OL L 109, 1999, p. 24, toliau – sprendimas Graikijos keltai) ir 1998 m. spalio 14 d. Komisijos sprendimas 1999/210/EB dėl EB sutarties 85 straipsnio taikymo procedūros (byla IV/F‑3/33.708 – British Sugar plc, byla IV/F‑3/33.709 – Tate & Lyle plc, byla IV/F‑3/33.710 – Napier Brown & Company Ltd ir byla IV/F‑3/33.711 – James Budgett Sugars Ltd) (OL L 76, 1999, p. 1, toliau – sprendimas British Sugar).

111 Antra, atsižvelgiant į nedidelę Belgijos teritoriją, Komisija šioje byloje parodė pernelyg didelį griežtumą, pažeisdama proporcingumo ir vienodo požiūrio principus, nes iš jos sprendimų praktikos matyti, jog tai, kad pažeidimas buvo susijęs su nelabai svarbia rinka arba nedidele teritorija, ne kartą buvo pripažįstama aplinkybe, pagrindžiančia pažeidimo kvalifikavimą kaip sunkaus, o ne labai sunkaus (sprendimai Graikijos keltai, British Sugar ir Vokietijos bankai).

112 Trečia, Komisijos argumentas, kad vienas iš kriterijų vertinant pažeidimo sunkumą buvo tiesioginis pažeidimo poveikis vartotojams, yra netaikytinas. Pasak ieškovės, pirma, sprendimuose Vokietijos bankai ir British Sugar karteliai turėjo tuos pačius bruožus, tačiau Komisija jų nekvalifikavo kaip labai sunkių, ir, antra, šioje byloje nagrinėjamų produktų platinimo struktūra tiek prekybos tinkluose, tiek „Vireka“ sektoriuje, atsižvelgiant į prekių kiekį, priklausantį sandėlio savininkui, atliko rimtos atsvaros karteliui vaidmenį ir leido iš dalies sušvelninti jo neigiamą poveikį vartotojams.

113 Ieškovė daro išvadą, kad Komisija negalėjo, nerizikuodama pažeisti vienodo požiūrio principo, kvalifikuoti ginčijamame sprendime nustatyto pažeidimo kaip labai sunkaus, nes tai nebuvo organizuotas kartelis su sudėtingomis struktūromis ir mechanizmais, užtikrinančiais įmonių tarpusavio įsipareigojimų laikymąsi, ir jis apėmė tik nedidelę teritoriją ir nedidelę alaus gamybos Europos Sąjungoje dalį. Todėl baudos dydis turi būti gerokai sumažintas.

114 Bet kuriuo atveju, net jei Komisija, kvalifikuodama pažeidimą kaip labai sunkų, nepažeidė vienodo požiūrio principo, pagrindinis baudos dydis turi būti sumažintas, kad būtų atsižvelgta į labai nedidelį pažeidimo poveikį Bendrijos rinkai ir nedideles kartelio objektu esančio produkto pardavimo apimtis, kaip Komisija tai padarė sprendime Besiūliai plieno vamzdžiai. Iš tikrųjų šiame sprendime Komisija, nekeisdama pažeidimo kvalifikavimo, nustatė perpus mažesnį pagrindinį baudos dydį, nei ji numato gairėse už labai sunkų pažeidimą, remdamasi tuo pagrindu, kad kartelio dalyvių nagrinėjamo produkto pardavimas keturiose atitinkamose valstybėse narėse tesudarė 19 % Bendrijos vartojimo. Šioje byloje kartelio objektu esantys produktai sudaro mažiau kaip 2,5 % bendro vartojimo Europos Sąjungoje. Todėl Komisijos nustatytas konkretus pagrindinis baudos dydis yra neproporcingas šių produktų apimties ir vertės atžvilgiu ir turėtų būti sumažintas.

– Dėl ieškovės faktinio ekonominio pajėgumo padaryti pastebimą žalą kitiems ūkio subjektams vertinimo: proporcingumo principo pažeidimas

115 Dėl Komisijos pateikto ieškovės ekonominio pajėgumo pažeisti konkurenciją vertinimo ieškovė tvirtina, kad Komisija turi remtis rinka, kurioje yra padarytas pažeidimas, ir baudos dydis turi protingai atitikti šioje rinkoje realizuotą apyvartą (1994 m. liepos 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Parker Pen prieš Komisiją, T‑77/92, Rink. p. II‑549, 94 punktas).

116 Taip pat svarbu atsižvelgti į nagrinėjamų įmonių padėtį atitinkamoje rinkoje, kad būtų įvertintas jų pajėgumas daryti įtaką konkurencijai.

117 Komisija nesilaikė šių dviejų principų, nors jie ir nurodyti ginčijamame sprendime. Per nagrinėjamą laikotarpį Interbrew apyvarta, susijusi su pardavimu rinkoje, buvo keturis kartus didesnė negu ieškovės, tačiau Interbrew nustatytas konkretus pagrindinis baudos dydis buvo mažiau nei du kartus didesnis nei nustatytasis ieškovei. Šis neproporcingumas prieštarauja Komisijos neseniai priimtų sprendimų praktikai, pavyzdžiui, 2002 m. liepos 2 d. Komisijos sprendimui 2003/674/EB dėl EB sutarties 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (byla C.37.519 – Metioninas) (OL L