Byla C‑239/09

Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG

prieš

BVVG Bodenverwertungs‑ und ‑verwaltungs GmbH

(Landgericht Berlin prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Valstybės pagalba – Vokietijos Federacinės Respublikos suteikta pagalba žemei įsigyti – Žemės privatizacijos ir žemės ūkio restruktūrizacijos Vokietijos naujose Länder (federalinėse žemėse) programa“

Sprendimo santrauka

Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka – Viešosios valdžios institucijų atliekamas žemės ir miško ūkio paskirties žemės pardavimas – Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyti žemės vertės apskaičiavimo metodai – Leistinumas – Sąlygos

(EB 87 straipsnis)

Pagalbos sąvoka gali apimti ne tik pozityvias išmokas, bet taip pat paramą, kuri, būdama įvairių formų, sumažina paprastai įmonės biudžetui tenkančią naštą ir kuri, nebūdama subsidija siaurąja sąvokos prasme, yra tokio paties pobūdžio ir turi tokį pat poveikį. Todėl iš esmės negali būti atmesta tikimybė, kad valstybinės žemės pardavimas žemesne nei rinkos kaina gali būti valstybės pagalba.

Viešosios valdžios institucijų atliekamas žemės ar pastatų pardavimas įmonei ar fiziniam asmeniui, užsiimančiam ūkine veikla, kaip antai žemės ar miško ūkiu, gali turėti valstybės pagalbos požymių, ypač kai parduodama ne pagal rinkos vertę, t. y. ne už kainą, kurią privatus investuotojas, veikiantis įprastomis konkurencijos sąlygomis, būtų galėjęs nustatyti. Iš to matyti, kad kai nacionalinėje teisėje įtvirtinamos viešosios valdžios institucijų parduodamos žemės rinkos vertės apskaičiavimo taisyklės, tam, kad šios taisyklės atitiktų EB 87 straipsnį, jas taikant visais atvejais turi būti gaunama kiek įmanoma rinkos vertę atitinkanti kaina. Kadangi ši vertė yra teorinė, išskyrus pardavimo geriausia kaina atveju, kainos kitimo marža, gauta palyginus su teorine kaina, būtinai turi būti toleruojama.

Vis dėlto reikia pažymėti, kad bendrosios žemės ūkio politikos srityje nebūtinai bet koks valstybinės žemės pardavimas žemesne nei rinkos kaina turi būti laikomas nesuderinamu su Sutartimi. Sąjungos teisės aktų leidėjas, naudodamasis didele diskrecija, kurią jis turi bendrosios žemės ūkio politikos srityje, priėmė naujas specialiąsias taisykles dėl pagalbos suteikimo žemės ūkio politikos srityje, įskaitant, be kita ko, paramą investicijoms į žemės ūkio valdas, iš pradžių įtvirtindamas jas Reglamente Nr. 950/97 dėl žemės ūkio struktūrų efektyvumo pagerinimo, kuris taikomas ratione temporis pagrindinės bylos aplinkybėms, o vėliau – Reglamente Nr. 1257/99 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo paramos kaimo plėtrai.

Bet kuriuo atveju EB 87 straipsnis nedraudžia nacionalinės teisės aktų, kuriuose viešosios valdžios institucijų pagal privatizacijos planą parduodamos žemės ūkio ir miško paskirties žemės vertei nustatyti numatyti apskaičiavimo metodai, jeigu šiuose metoduose numatyta, jog, stipriai pakilus kainoms, jos atnaujinamos taip, kad pirkėjo iš tikrųjų mokama kaina kiek įmanoma atitiktų šios žemės rinkos vertę.

(žr. 30–35, 43, 54 punktus ir rezoliucinę dalį)

TEISINGUMO TEISMO (pirmoji kolegija)

SPRENDIMAS

2010 m. gruodžio 16 d.( )

„Valstybės pagalba – Vokietijos Federacinės Respublikos suteikta pagalba žemei įsigyti – Žemės privatizacijos ir žemės ūkio restruktūrizacijos Vokietijos naujose Länder (federalinėse žemėse) programa“

Byloje C‑239/09

dėl Landgericht Berlin (Vokietija) 2009 m. birželio 18 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2009 m. liepos 1 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG

prieš

BVVG Bodenverwertungs‑ und ‑verwaltungs GmbH

TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),

kurį sudaro kolegijos pirmininkas A Tizzano (pranešėjas), teisėjai J.‑J. Kasel, A. Borg Barthet, E. Levits ir M. Safjan,

generalinis advokatas P. Cruz Villalón,

kancleris A. Calot Escobar,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,

išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

– Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG, atstovaujamos advokato G. Korth,

– BVVG Bodenverwertungs‑ und –verwaltungs GmbH, atstovaujamos advokato C. von Donat,

– Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos M. Lumma ir B. Klein,

– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos B. Stromsky ir B. Martenczuk,

susipažinęs su 2010 m. rugsėjo 30 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,

priima šį

Sprendimą

1 Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 87 straipsnio aiškinimu.

2 Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą Seydaland Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG (toliau – Seydaland) prieš BVVG Bodenverwertungs‑ und –verwaltungs GmbH (toliau – BVVG) dėl BVVG taikytų skaičiavimo metodų žemės ūkio paskirties žemės pardavimo kainai nustatyti.

Teisinis pagrindas

Europos Sąjungos teisė

Valstybės pagalbos taisyklės

3 1977 m. liepos 10 d. Komisijos komunikato dėl valstybės pagalbos elementų valdžios institucijoms parduodant žemę ir pastatus (OL C 209, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 143; toliau – komunikatas) II antraštinės dalies 1 punkto pirmoje pastraipoje numatyta:

„Žemės ir pastatų pardavimas pagal tinkamai paviešintą atvirą ir besąlyginę konkurso, kuris gali būti prilygintas aukcionui, procedūrą, kada priimama geriausia arba vienintelė siūloma kaina, iš esmės yra rinkos kaina ir todėl parduodant tai nelaikoma valstybės pagalba <…>.“

4 Pagal komunikato II antraštinės dalies 2 punkto a papunkčio pirmą pastraipą, kai „valdžios institucijos planuoja nesivadovauti procedūromis, aprašytomis [II antraštinės dalies 1 punkte]“, tik „prieš pradedant derėtis dėl pardavimo <...> atliekamas vieno ar daugiau nepriklausomų turto vertintojų nepriklausomas vertinimas, kurio metu nustatoma rinkos kaina, panaudojant bendrai priimtus rinkos rodiklius bei vertinimo standartus“, leidžia pripažinti, kad nėra valstybės pagalbos požymių.

5 Pagal komunikato II antraštinės dalies 2 punkto a papunkčio penktą pastraipą:

„Rinkos kaina“ reiškia galimą žemės ir pastatų pardavimo kainą pagal atskirą sutartį, sudarytą tarp norinčio parduoti pardavėjo ir pirkėjo, [neturinčio jokių ryšių su pardavėju,] vertės nustatymo dieną, darant prielaidą, kad turtas yra viešai pateikiamas į rinką, rinkos sąlygos leidžia jį parduoti numatyta tvarka bei, atsižvelgiant į turto pobūdį, yra numatytas normalus laikotarpis deryboms dėl jo pardavimo <...>.“

6 1999 m. sausio 20 d. Sprendimu 1999/268/EB dėl žemės įsigijimo pagal Kompensacijų įstatymą (OL L 17, p. 21, toliau – 1999 m. sausio 20 d. sprendimas) Europos Bendrijų Komisija pripažino iš dalies nesuderinamą su bendrąja rinka pagalbos schemą, įtvirtintą Vokietijos Federacinės Respublikos žemės privatizacijai naujose Länder (federalinėse žemėse) skirtoje programoje.

7 Šio sprendimo 2 straipsnio antroje pastraipoje nurodyta:

„Pagalba <...>, viršijanti maksimalios 35 % paramos žemės ūkio paskirties žemei mažiau palankiose ūkininkauti vietovėse intensyvumą pagal [1997 m. gegužės 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 950/97 dėl žemės ūkio struktūrų efektyvumo pagerinimo (OL L 142, p. 1)], nesuderinama su bendrąja rinka.“

8 Išnagrinėjusi Vokietijos Federacinės Respublikos priėmus 1999 m. sausio 20 d. sprendimą padarytus minėtos programos pakeitimus, Komisija priėmė 1999 m. gruodžio 22 d. Sprendimą dėl valstybės pagalbos patvirtinimo pagal EB sutarties 87 ir 88 straipsnius (buvę 92 ir 93 straipsniai) (OL C 46, 2000, p. 2, toliau – 1999 m. gruodžio 22 d. sprendimas), apie kurį Vokietijos Federacinei Respublikai buvo pranešta 2000 m. sausio 19 d. laišku ir kuris susijęs su ta pačia iš dalies pakeista programa.

9 Pastaruoju sprendimu konkrečiai nebuvo pateikta prieštaravimų dėl aptariamos pagalbos schemos pakeitimų, susijusių su žemės ūkio paskirties žemės pardavimo kainai apskaičiuoti taikytu kriterijumi. Pagal šį kriterijų nuo tada Vokietijos valdžios institucijos turi remtis parduodamos žemės rinkos verte, sumažinta 35 %.

Specialios pagalbos žemės ūkio srityje taisyklės

10 Reglamento Nr. 950/97 7 straipsnio 2 dalyje numatyta:

„Visa paramos vertė, išreikšta investicijų apimties procentais, negali viršyti:

<…>

b) [palankių ūkininkauti] vietovių atveju:

– 35 %, kai investuojama į nekilnojamąjį turtą,

– <…>“

11 Šio reglamento 12 straipsnio 2 dalyje nustatyta:

„(Paprastai leidžiama parama) Valstybės narės gali suteikti paramą investicijoms, skirtoms:

a) pirkti žemę,

<…>“

12 Vėliau minėtas reglamentas buvo panaikintas ir pakeistas 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiančiu bei panaikinančiu tam tikrus reglamentus (OL L 160, p. 80; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 391), kuris įsigaliojo 1999 m. liepos 3 d. Šio reglamento 7 straipsnio antroje pastraipoje numatyta:

„Bendra paramos suma, išreikšta reikalavimus atitinkančių investicijų apimties procentais, gali būti ne didesnė kaip 40 % <...>.“

Nacionalinė teisė

13 Siekdama priderinti nuosavybės į žemės ar miškų ūkio paskirties žemę naujose Länder tvarką prie Vokietijos Federacinės Respublikos teisės sistemos, Vokietijos Federacinė Respublika priėmė 1994 m. rugsėjo 27 d. Kompensacijų įstatymą (Ausgleichleistungsgesetz) (BGBl. I 1994, p. 2624, toliau – AusglLeistG). Į šį įstatymą buvo įtraukta žemės įsigijimo programa, vėliau išplėtota 1995 m. gruodžio 20 d. Žemės įsigijimo reglamentu (Flächenerwerbsverordnung) (BGBl. I 1995, p. 2072, toliau – FlErwV).

14 Siekdama įvykdyti 1999 m. sausio 20 d. sprendimą, Vokietijos Federacinė Respublika vėliau padarė tam tikrus AusglLeistG ir FlErwV pakeitimus, į kuriuos daroma nuoroda 1999 m. gruodžio 22 d. sprendime.

15 Taigi AusglLeistG buvo pakeista referencinė žemės ūkio žemės vertė, kuri nuo šiol turi būti apskaičiuojama pagal rinkos vertę, sumažintą 35 %, o ne, kaip anksčiau buvo numatyta, dauginant iš trijų tam tikrus verčių vienetus, nustatytus 1935 m.

16 FlErwV 5 straipsnio 1 dalimi buvo įtvirtintas minėtos referencinės vertės apskaičiavimo metodas, grindžiamas nebe žemės ūkio paskirties žemės rinkos verte, o regioninių nekilnojamojo turto ekspertų atliekamomis ekspertizėmis. Šioje nuostatoje numatyta:

„Pagal AusglLeistG 3 straipsnio 7 dalį <...> žemės ūkio paskirties žemės rinkos vertė nustatoma pagal 1988 m. gruodžio 6 d. Įkainojimo reglamento <...> reikalavimus <...>. Jeigu yra nustatytos regioninės referencinės ariamosios žemės ir ganyklų vertės (regionale Wertansätze), tai vertę reikia nustatyti pagal šias vertes. Federalinis finansų ministras skelbia regionines referencines vertes Bundesanzeiger (federalinis teisinių pranešimų leidinys). Potencialus pirkėjas arba privatizavimo agentūra gali reikalauti nustatyti kitokią rinkos vertę, ir tai atlieka pagal Vokietijos statybos kodekso (Baugesetzbuch) 192 straipsnį sudaryta ir regione kompetentinga ekspertizės komisija (Gutachterausschuss), jeigu yra faktinių duomenų, rodančių, jog referencinės regioninės vertės nėra tinkamas pagrindas vertei nustatyti.“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

17 Seydaland yra žemės ūkio pramonės sektoriuje veikianti įmonė. BVVG yra Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (valstybinė įstaiga, kuriai pavestos su Vokietijos suvienijimu susijusios specialiosios užduotys) dukterinė bendrovė, kurios visas kapitalas priklauso minėtai įstaigai ir kuriai pavesta privatizuoti žemės ūkio ir miško paskirties žemę.

18 Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal 2007 m. gruodžio 18 d. sutartį BVVG pardavė Seydaland žemės ūkio paskirties žemę. Visa pirkimo kaina buvo 245 907,91 EUR, iš kurių 210 810,18 EUR buvo už žemės ūkio paskirties žemę.

19 Manydama, jog sumokėta kaina buvo per didelė, Seydeland paprašė sugrąžinti dalį už šią žemę sumokėtos sumos, tvirtindama, kad remiantis regioninėmis referencinėmis vertėmis apskaičiuota šios žemės pardavimo kaina yra tik 146 850,24 EUR.

20 BVVG nepatenkinus šio prašymo, Seydaland pareiškė Landgericht Berlin ieškinį dėl šios sumos sugrąžinimo. Grįsdama savo ieškinį Seydaland tvirtina, kad pagal 2007 m. gruodžio 18 d. sutarties 2 straipsnio 5 punktą pirkėjas aiškiai turi teisę į tai, kad pardavimo kaina ir jos apskaičiavimo būdas būtų patikrinti, ir prašyti teismo šią kainą pakeisti.

21 Anot Seydaland, BVVG aptariamos žemės pardavimo kainą turėjo apskaičiuoti pagal regionines referencines vertes arba kreiptis į FlErwV 5 straipsnio 1 dalyje nurodytą ekspertų komisiją. Be to, Seydaland teigė, kad bet kuriuos atveju ši pardavimo kaina negalėjo būti nustatyta pagal dabartinę rinkos situaciją, kaip tai padarė BVVG.

22 Savo ruožtu BVVG tvirtina, kad, apskaičiuojant aptariamos žemės vertę, nereikėjo atsižvelgti į regionines referencines vertes, nes paprastai šios vertės atitinka ne dabartinę rinkos situaciją, o situaciją, buvusią prieš dvejus metus. Taigi, nustačius šiomis vertėmis grindžiamą kainą, būtų suteikta Sąjungos teisei prieštaraujanti pagalba.

23 Šiuo klausimu BVVG paaiškino, jog federalinis finansų ministras pripažino šį neatitikimą ir 2007 m. liepos 10 d. davė nurodymą BVVG iš esmės išnagrinėti Bundesanzeiger paskelbtas regionines referencines vertes, nes šios vertės nebegalėjo daugiau būti tinkamas pagrindas žemės ūkio paskirties žemės rinkos vertei apskaičiuoti, kai jos skyrėsi daugiau nei 20 % nuo vidutines panašaus turto pardavimo kainos. Atsakovės pagrindinėje byloje skaičiavimu, būtent taip ir buvo nagrinėjamu atveju.

24 Tokiomis aplinkybėmis Landgericht Berlin, manydamas, kad jo nagrinėjamo ginčo baigtis priklauso nuo Sąjungos teisės išaiškinimo, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

„Ar FlErwV, kuris buvo priimtas įgyvendinant AusglLeistG 4 straipsnio 3 dalies 1 punktą, 5 straipsnio 1 dalies antruoju ir trečiuoju sakiniais nepažeidžiamas EB 87 straipsnis?“

Dėl prejudicinio klausimo

25 Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo įvertinti FlErwV 5 straipsnio 1 dalies atitiktį EB 87 straipsniui.

26 Šiuo klausimu reikia priminti, jog pagal nusistovėjusią teismo praktiką SESV 267 straipsnyje įtvirtinta procedūra yra pagrįsta aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų atskyrimu, todėl Teisingumo Teismas turi teisę tik priimti sprendimą dėl šiame straipsnyje nurodytų Sąjungos aktų aiškinimo ar galiojimo ir neturi vertinti nacionalinės tiesės nuostatų aiškinimo (visų pirma žr. 2007 m. sausio 18 d. Sprendimo Auroux ir kt., C‑220/05, Rink. p. I‑385, 25 punktą bei 2010 m. spalio 7 d. Sprendimo Dos Santos Palhota ir kt., C‑515/08, Rink. p. I‑0000, 18 punktą).

27 Tačiau, atsižvelgdamas į tai, kad nacionaliniam teismui reikia pateikti naudingą atsakymą, kuris šiam leistų išspręsti jo nagrinėjamą bylą, Teisingumo Teismas prireikus turi performuluoti jam pateiktus klausimus (2006 m. gegužės 4 d. Sprendimo Haug, C‑286/05, Rink. p. I‑4121, 17 punktas ir 2008 m. kovo 11 d. Sprendimo Jager, C‑420/06, Rink. p. I‑1315, 46 punktas).

28 Atsižvelgiant į šią teismo praktiką, užduotą klausimą reikia suprasti taip, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar EB 87 straipsnį reikia aiškinti kaip draudžiantį nacionalinės teisės aktus, kuriuose viešosios valdžios institucijų pagal privatizacijos planą parduodamai žemės ūkio ir miško paskirties žemės vertei nustatyti numatyti apskaičiavimo metodai, kaip antai įtvirtintieji FlErwV 5 straipsnio 1 dalies antrame ir trečiame sakiniuose.

29 Be to, siekiant pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, reikia laikyti, kaip to prašo Vokietijos vyriausybė, kad klausimas susijęs su visa minėto 5 straipsnio 1 dalimi, t. y. reikia atsižvelgti ir į šios dalies pirmą bei ketvirtą sakinius.

30 Tai patikslinus, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką pagalbos sąvoka gali apimti ne tik tokias pozityvias išmokas, kaip subsidijos, paskolos arba įmonių kapitalo dalių įsigijimas, bet taip pat paramą, kuri, būdama įvairių formų, sumažina paprastai įmonės biudžetui tenkančią naštą ir kuri, nebūdama subsidija siaurąja sąvokos prasme, yra tokio paties pobūdžio ir turi tokį pat poveikį. (visų pirma žr. 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C‑156/98, Rink. p. I‑6857, 25 punktą; 2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Chronopost ir La Poste/UFEX ir kt., C‑341/06 P ir C‑342/06 P, Rink. p. I‑4777, 123 punktą ir 2009 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Presidente del Consiglio dei Ministri, C‑169/08, Rink. p. I‑10821, 56 punktą).

31 Todėl iš esmės negali būti atmesta tikimybė, kad valstybinės žemės pardavimas žemesne nei rinkos kaina gali būti valstybės pagalba.

32 Vis dėlto taip pat reikia pažymėti, kad bendrosios žemės ūkio politikos srityje nebūtinai bet koks valstybinės žemės pardavimas žemesne nei rinkos kaina turi būti laikomas nesuderinamu su EB sutartimi. Sąjungos teisės aktų leidėjas, naudodamasis didele diskrecija, kurią jis turi bendrosios žemės ūkio politikos srityje (1980 m. spalio 29 d. Sprendimo Maizena prieš Tarybą, 139/79, Rink. p. 3393, 23 punktas ir 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo Agrana Zucker, C‑365/08, Rink. p. I‑0000, 30 punktas), priėmė naujas specialiąsias taisykles dėl valstybės pagalbos suteikimo žemės ūkio politikos srityje, įskaitant, be kita ko, paramą investicijoms į žemės ūkio valdas, iš pradžių įtvirtindamas jas Reglamente Nr. 950/97, kuris taikomas ratione temporis pagrindinės bylos aplinkybėms ir kuris vėliau panaikintas Reglamentu Nr. 1257/99.

33 Taigi pagal Reglamento Nr. 950/97 7 straipsnio 2 dalies b punktą visa paramos vertė, išreikšta reikalavimus atitinkančių investicijų apimties procentais, negalėjo viršyti 35 % investuojant į nekilnojamąjį turtą. Ši riba Reglamentu Nr. 1257/99 buvo padidinta iki 40 %.

34 Be to, kiek tai susiję su viešosios valdžios institucijų įmonei ar fiziniam asmeniui, užsiimančiam ūkine veikla, kaip antai žemės ūkiu ar miškininkyste, parduodama žeme ar pastatais, reikia pažymėti, jog Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad toks pardavimas gali turėti valstybės pagalbos požymių, ypač kai parduodama ne pagal rinkos vertę, t. y. ne už kainą, kurią privatus investuotojas, veikiantis įprastomis konkurencijos sąlygomis, būtų galėjęs nustatyti (šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Komisija prieš Scott, C‑290/07 P, Rink. p. I‑0000, 68 punktą).

35 Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad kai nacionalinėje teisėje įtvirtinamos viešosios valdžios institucijų parduodamos žemės rinkos vertės apskaičiavimo taisyklės, tam, kad šios taisyklės atitiktų EB 87 straipsnį, jas taikant visais atvejais turi būti gaunama kiek įmanoma rinkos vertę atitinkanti kaina. Kadangi ši vertė yra teorinė, išskyrus pardavimo geriausia kaina atveju, kainos kitimo marža, gauta palyginus su teorine kaina, būtinai turi būti toleruojama, kaip tai teisingai nurodo Komisija komunikato II antraštinės dalies 2 punkto b papunktyje.

36 Kalbant apie pagrindinėje byloje nagrinėjamą nuostatą, visų pirma reikia konstatuoti, jog, priešingai, nei teigia Seydaland ir Vokietijos valstybė, 1999 m. gruodžio 22 d. sprendimu minėta nuostata nebuvo pripažinta suderinama su EB 87 straipsniu. Kaip pažymi Seydaland, iš šio sprendimo matyti, kad aptariama nuostata Komisija rėmėsi tik siekdama apibūdinti padarytus FlErwV pakeitimus, palyginti su ta pačia pagalbos schema, kurią ji nagrinėjo 1999 m. sausio 20 d. sprendime.

37 Be to, 1999 m. gruodžio 22 d. sprendime FlErwV 5 straipsnio 1 dalis nenagrinėta iš esmės, Komisija tik analizavo Vokietijos privatizacijos planu suteiktos pagalbos intensyvumą ir aspektus, kuriuos 1999 m. sausio 20 d. sprendime ji pripažino esančius diskriminacinio pobūdžio.

38 Toliau reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog tik pardavimas geriausia kaina ir eksperto nustatoma kaina yra tinkami žemės rinkos vertei nustatyti. Todėl jis mano, jog FlErwV 5 straipsnio 1 dalies antrame ir ketvirtame sakiniuose numatyti metodai neleidžia teisingai nustatyti minėtos vertės.

39 Šiuo klausimu reikia patikslinti: nors taikant geriausios kainos ir ekspertizės metodus gali būti gaunamos kainos, atitinkančios realias rinkos vertes, kaip tai pažymi Komisija komunikato II antraštinės dalies 1 punkte ir 2 punkto a papunktyje, neatmetama tikimybė, kad toks pats rezultatas gali būti pasiektas taikant ir kitus metodus.

40 Būtent FlErwV 5 straipsnio 1 dalyje ir numatyti tam tikri šie metodai.

41 Pirma, joje numatytas apskaičiavimo metodas, pagal kurį žemės ūkio paskirties žemės vertė nustatoma palyginus su regioninėmis referencinėmis vertėmis. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šis metodas tik neteisingai leidžia nustatyti parduodamos žemės rinkos vertę, ypač dėl to, kad jis neatspindi didelio Rytų Vokietijoje esančios žemės ūkio pasirties žemės kainų pakilimo nuo 2007 metų.

42 Šiuo klausimu savo rašytinėse pastabose Vokietijos vyriausybė pripažįsta, kad į šį rinkos kainų pokytį šiek tiek pavėluotai atsižvelgta nustatant nekilnojamojo turto vertes, taikytas per šią vertinimo procedūrą. Be to, kaip nurodo BVVG ir ši vyriausybė, reikia atsižvelgti į tai, kad paprastai minėtos vertės atnaujinamos tik kas dveji metai.

43 Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti: kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 47 punkte, tais atvejais, kai regioninėmis referencinėmis vertėmis pagrįstas metodas neapima atnaujinimo mechanizmo, leidžiančio kuo tiksliau žemės pardavimo kainą priderinti prie rinkos vertės ypač didelio kainų kilimo laikotarpiu, jis negali tinkamai atspindėti aptariamos rinkos kainų realumo. Kadangi, norint atlikti tokį vertinimą, reikia išaiškinti nacionalinę teisę, tai turi padaryti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

44 Be to, nesvarbus Seydaland teiginys, kad, taikant pagrindinėje byloje numatytą regioninėmis referencinėmis vertėmis grindžiamą metodą, gaunama kaina, patenkanti tarp rinkos kainos ir kainos, gautos pritaikius 35 % sumažinimą, atitinkantį pagal Reglamentą Nr. 950/97 nacionalinės teisės aktais įtvirtintos paramos intensyvumą.

45 Tokiu teiginiu neatsižvelgiama į tai, kad žemės ar pastato rinkos vertės nustatymas yra išankstinė sąlyga, kurią būtina įvykdyti prieš šiai vertei taikant pagalbos intensyvumo rodiklį pagal specialias Sąjungos taisykles, apie kurias priminta šio sprendimo 32 ir 33 punktuose.

46 Antra, FlErwV 5 straipsnio 1 dalyje numatytas kitas metodas – esant realių įrodymų, rodančių, jog regioninės referencinės vertės yra netinkamas pagrindas konkretaus nekilnojamojo turto vertei nustatyti, pirkėjas arba privatizavimo agentūra gali reikalauti, jog nekilnojamojo turto ekspertų komisija atliktų ekspertizę, kad nustatytų minėtą vertę pagal Statybos kodekso 192 straipsnį.

47 Dėl pastarosios nuostatos, atsakydama į Teisingumo Teismo raštu užduotą klausimą, Vokietijos vyriausybė nurodė, kad minėtos komisijos ekspertai kreipiasi į biurą, kuris parengia ekspertizę atsižvelgdamas į daugelį žemei įvertinti svarbių kriterijų, kaip antai: referencinės nekilnojamojo turto vertės, visų kainų referencinės vertės, nuomos kainos, palūkanų normos, įprastos statybos sąnaudos ir prisitaikymo prie rinkos veiksniai.

48 Šiuo klausimu dėl šio sprendimo 43 punkte išdėstytų priežasčių reikia pripažinti, jog vien tai, kad minėtai nekilnojamojo turto ekspertų komisijai veikiant nustatoma kaina, lygiavertė rinkos kainai, gali tenkinti atitikties Sutarties nuostatoms valstybės pagalbos srityje kriterijus.

49 Trečia, dėl galimybės tvirtinti, kaip tai daro Vokietijos vyriausybė, kad FlErwV 5 straipsnio 1 dalyje numatytas trečias apskaičiavimo metodas, nes joje daroma nuoroda į 1988 m. gruodžio 6 d. Įkainojimo reglamentą, reikia visų pirma priminti, kad savo nagrinėjamose bylose prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, koks nacionalinės teisės aiškinimas yra teisingas (2010 m. birželio 22 d. Sprendimo Melki ir Abdeli, C‑188/10 ir C‑189/10, Rink. p. I‑0000, 49 punktas).

50 Kita vertus, Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas, būdingas Sutarties sistemai ta prasme, kad leidžia bylą nagrinėjančiam nacionaliniam teismui pagal savo kompetenciją užtikrinti visišką Sąjungos teisės veiksmingumą (šiuo klausimu žr. 2003 m. gegužės 15 d. Sprendimo Mau, C‑160/01, Rink. p. I‑4791, 34 punktą), įpareigoja nacionalinį teismą atsižvelgti į visą nacionalinę teisę tam, kad būtų įvertinta, kokiu mastu ji turi būti taikoma, siekiant išvengti priešingo Sąjungos teisei rezultato (šiuo klausimu žr. 1999 m. vasario 25 d. Sprendimo Carbonari ir kt., C‑131/97, Rink. p. I‑1103, 49 ir 50 punktus ir 2004 m. spalio 5 d. Sprendimo Pfeiffer ir kt., C-397/01–C‑403/01, Rink. p. I‑8835, 115 punktą).

51 Vadinasi, nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išnagrinėti, ar FlErwV 5 straipsnio 1 dalis gali būti aiškinama atitinkančia EB 87 straipsnį prasme, ypač atsižvelgdamas į kitas galimas taikyti nacionalines nuostatas, kaip antai 1988 m. gruodžio 6 d. Įkainojimo reglamentas ir, kaip pažymi BVVG, prireikus Vokietijos civilinio kodekso 104 straipsnio 2 dalis.

52 Be to, reikia pažymėti dar ir tai, kad net jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pripažins, jog FlErwV 5 straipsnio 1 dalis atitinka EB 87 straipsnį, negali būti atmesta tikimybė, kad tam tikrais atvejais, taikant šioje nacionalinės teisės nuostatoje numatytą metodą, bus gaunamas rinkos vertės neatitinkantis rezultatas. Tokiomis aplinkybėmis pagal visoms valstybinėms institucijoms, įskaitant nacionalinius teismus ir administracines institucijas, tenkančią pareigą netaikyti Sąjungos teisei prieštaraujančios nacionalinės teisės nuostatos minėtas teismas ir administracinės institucijos, kuriems pavesta jas taikyti, privalo netaikyti minėtos nacionalinės nuostatos (šiuo klausimu žr. 1989 m. birželio 22 d. Sprendimo Fratelli Costanzo, 103/88, Rink. p. 1839, 31 punktą ir 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo CIF, C‑198/01, Rink. p. I‑8055, 48 ir 49 punktus).

53 Šiuo atžvilgiu nacionalinis teismas privalo atsižvelgti į tai, kad tai reiškia pareigą prireikus imtis visų priemonių palengvinti visišką Sąjungos teisės įgyvendinimą (šiuo klausimu žr. 1972 m. liepos 13 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, 48/71, Rink. p. 529, 7 punktą ir minėto Sprendimo CIF 49 punktą).

54 Tokiomis aplinkybėmis atsakymas į užduotą klausimą yra toks: EB 87 straipsnį reikia aiškinti kaip nedraudžiantį nacionalinės teisės aktų, kuriuose viešosios valdžios institucijų pagal privatizacijos planą parduodamos žemės ūkio ir miško paskirties žemės vertei nustatyti numatyti apskaičiavimo metodai, kaip antai įtvirtintieji FlErwV 5 straipsnio 1 dalyje, jeigu šiuose metoduose numatyta, jog, stipriai pakilus kainoms, jos atnaujinamos taip, kad pirkėjo iš tikrųjų mokama kaina kiek įmanoma atitiktų šios žemės rinkos vertę.

Dėl bylinėjimosi išlaidų

55 Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:

EB 87 straipsnį reikia aiškinti kaip nedraudžiantį nacionalinės teisės aktų, kuriuose viešosios valdžios institucijų pagal privatizacijos planą parduodamos žemės ūkio ir miško paskirties žemės vertei nustatyti numatyti apskaičiavimo metodai, kaip antai įtvirtintieji 1995 m. gruodžio 20 d. Žemės įsigijimo reglamento (Flächenerwerbsverordnung) 5 straipsnio 1 dalyje, jeigu šiuose metoduose numatyta, jog, stipriai pakilus kainoms, jos atnaujinamos taip, kad pirkėjo iš tikrųjų mokama kaina kiek įmanoma atitiktų šios žemės rinkos vertę.

Parašai.