20.

Dėl šios priežasties High Court teikia Teisingumo Teismui šiuos klausimus: „1. Ar sprendimas pratęsti sutikimo dėl plėtros galiojimo trukmę reiškia susitarimą dėl projekto, kuriam taikoma Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalis? 2. Ar atsakymui į pirmąjį klausimą turi įtakos kuri nors iš toliau nurodytų aplinkybių? a) Sutikimas dėl plėtros (kurio trukmė turi būti pratęsta) buvo duotas pagal nacionalinės teisės nuostatą, kuria nebuvo tinkamai įgyvendinta Buveinių direktyva, nes teisės akte atitinkamas vertinimas pagal Buveinių direktyvą buvo neteisingai prilygintas poveikio aplinkai vertinimui pagal PAV direktyvą. b) Iš pradžių suteiktame leidime dėl plėtros nebuvo nurodyta, ar prašymas dėl sutikimo buvo nagrinėjamas pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalyje nustatytą 1 ar 2 etapą, be to, jame nepateikiami „visapusiški, tikslūs ir galutiniai duomenys bei išvados, galintys išsklaidyti pagrįstas mokslines abejones dėl numatytų darbų poveikio nagrinėjamai“ teritorijai, kaip to reikalaujama 2011 m. lapkričio 24 d. Sprendime Komisija / Ispanija (C‑404/09, EU:C:2011:768). c) Pradinis sutikimo dėl plėtros terminas baigėsi, todėl šis sutikimas nustojo galioti visam plėtros projektui. Pagal sutikimą dėl plėtros negalima atlikti jokių plėtros darbų tol, kol nagrinėjamas galimas sutikimo galiojimo termino pratęsimas. d) Pagal sutikimą dėl plėtros niekada nebuvo atlikti jokie plėtros darbai. 3. Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą yra teigiamas, į kokias aplinkybes turi atsižvelgti kompetentinga institucija, atlikdama 1 etapo patikrinimą pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį? Pavyzdžiui, ar kompetentinga institucija turi atsižvelgti į kurią nors arba visas toliau nurodytas aplinkybes: i) ar yra kokių nors pasikeitimų, susijusių su siūlomais darbais ir naudojimu; ii) ar kaip nors pasikeitė aplinkos sąlygos, pavyzdžiui, atsižvelgiant į Europos svarbos teritorijų nustatymą po to, kai buvo priimtas sprendimas duoti sutikimą dėl plėtros; iii) ar buvo kokių nors svarbių pasikeitimų mokslo žinių srityje, pavyzdžiui, ar buvo atliktos naujesnės apklausos apie Europos svarbos teritorijų reikalavimus atitinkančius interesus? Kita vertus, ar kompetentinga institucija turi įvertinti viso plėtros projekto poveikį aplinkai? 4. Ar yra koks nors skirtumas tarp: i) sutikimo dėl plėtros, kuriame nustatomas veiklai taikomas terminas (veiklos etapas); ir ii) sutikimo dėl plėtros, kuriame tik nustatomas terminas, kuriuo gali būti atliekami statybos darbai (statybos etapas), tačiau nenustatoma jokio termino, taikomo veiklai arba naudojimui, jeigu per tą laikotarpį statybos darbai užbaigiami? 5. Kokiu mastu nacionalinis teismas privalo (jei apskritai privalo) aiškinti teisės aktus kuo labiau atsižvelgdamas į Buveinių direktyvos ir Orhuso konvencijos nuostatas ir į reikalavimą, kurį bylos šalys aiškiai iškėlė tuose klausimuose, kuriuos prašoma išaiškinti? Konkrečiau kalbant, jeigu nacionalinėje teisėje numatyti du sprendimų priėmimo procesai, iš kurių tik pagal vieną užtikrinama atitiktis Buveinių direktyvai, ar nacionalinis teismas nacionalinės teisės aktus privalo aiškinti taip, kad galima taikyti tik reikalavimus atitinkantį sprendimų priėmimo procesą, nepaisant to, kad teisme nagrinėjamos bylos šalys aiškiai neprašė, kad būtų pateiktas šis konkretus išaiškinimas? 6. Jeigu, remiantis atsakymu į minėto antrojo klausimo a dalį, matyti, jog svarbu išnagrinėti, ar sutikimas dėl plėtros (kurio trukmė turi būti pratęsta) buvo duotas pagal nacionalinės teisės nuostatą, kuria remiantis buvo netinkamai įgyvendinta Buveinių direktyva, ar tokiu atveju nacionalinis teismas turi netaikyti nacionalinės procesinės teisės taisyklės, pagal kurią skundo pateikėjui atimama galimybė kvestionuoti ankstesnio sutikimo dėl plėtros (kurio galiojimas pasibaigė) teisėtumą, atsižvelgiant į vėlesnį prašymą dėl sutikimo dėl plėtros? Ar tokia nacionalinės procesinės teisės taisyklė nesuderinama su pareiga apginti teises, kaip neseniai dar kartą konstatuota 2016 m. lapkričio 17 d. Sprendime Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882)?“