ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

2008 m. birželio 27 d. Komisija pateikė Ispanijos Karalystei 2008 m. birželio 26 d. pasirašytą pagrįstą nuomonę pagal EB 228 straipsnio 2 dalį, kurioje teigė, kad ši valstybė narė nepriėmė visų būtinų priemonių Sprendimui Komisija / Ispanija (EU:C:2006:777) įvykdyti. Šioje pagrįstoje nuomonėje Komisija, be kita ko, nurodė tai, kad susigrąžinta tik pagal nagrinėjamas pagalbos schemas suteiktos pagalbos (toliau – nagrinėjama neteisėta pagalba) dalis ir kad Komisijos gauta informacija neleido identifikuoti visų nagrinėjimų pagalbos schemų gavėjų ir nustatyti, kaip Ispanijos institucijos priėjo prie išvados, kad dalis nagrinėjamos neteisėtos pagalbos neturi būti susigrąžinta. Be to, Komisija paragino Ispanijos Karalystę imtis būtinų priemonių šiam sprendimui įvykdyti, kad būtų atsižvelgta į šią pagrįstą nuomonę per du mėnesius nuo jos gavimo.
35

Komisija teigia, kad prašomos skirti vienkartinės sumos dydis, t. y. 6168 eurai už pažeidimo dieną, ir periodinės baudos dydis, t. y. 4722 eurai, buvo nustatyti remiantis kriterijais, įtvirtintais 2005 m. gruodžio 13 d. Komisijos komunikate dėl EB 228 straipsnio įgyvendinimo (SEC(2005) 1658), kuris atnaujintas Komisijos komunikatu dėl SESV 260 straipsnio įgyvendinimo ir duomenų, naudojamų apskaičiuojant vienkartines sumas ir periodines baudas, kurias Komisija siūlo Teisingumo Teismui per pažeidimo procedūrą, atnaujinimo (SEC(2010) 923), taikytiname SESV 260 straipsnio 2 dalimi reglamentuojamoms procedūroms pagal Komisijos komunikatą dėl SESV 260 straipsnio 3 dalies įgyvendinimo (OL C 12, 2011, p. 1) ir 2012 m. rugpjūčio 31 d. Komisijos komunikatą dėl duomenų, naudojamų apskaičiuojant vienkartines sumas ir periodines baudas, kurias Komisija siūlo Teisingumo Teismui per pažeidimo procedūrą, atnaujinimo (C(2012) 6106 galutinis).
31

Portugalijos ir Graikijos vyriausybės bei Komisija mano, kad toks transliavimo mokestis turi būti įtrauktas į PVM, mokėtino už komercinės reklamos transliavimo paslaugas, apmokestinamąją vertę, nes apmokestinimo tokiu mokesčiu momentas tiesiogiai susijęs su komercinės reklamos transliavimo paslaugų teikimu ir sutampa su už šias paslaugas mokėtino PVM apmokestinimo momentu. Be to, Graikijos vyriausybės teigimu, manant, kad apmokestinimo transliavimo mokesčiu momentas yra komercinės reklamos transliavimo paslaugų teikimas, kurio pageidauja dvi sutarties šalys, o jis mokamas ne vien paslaugos gavėjo naudai, Šeštosios direktyvos 11 straipsnio A skirsnio 3 dalies c punkte ir Direktyvos 2006/112 79 straipsnio pirmos pastraipos c punkte numatyta išimtis negali būti taikoma.
38

Dėl Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 2 dalies redakcijų kitomis Sąjungos kalbomis reikia konstatuoti, kad jose, kaip ir šio sprendimo 35 punkte pateiktoje redakcijoje prancūzų kalba, aiškiai minimas amžiaus, kurio sulaukus suteikiama arba įgyjama teisė gauti senatvės ar invalidumo išmokas, nustatymas pagal profesinės socialinės apsaugos sistemas. Pavyzdžiui, minėtos nuostatos redakcijoje ispanų kalba numatyta: „la determinación, para los regímenes profesionales de seguridad social, de edades para poder beneficiarse de prestaciones de jubilación o invalidez u optar a las mismas“, redakcijoje vokiečių kalba – „bei den betrieblichen Systemen der sozialen Sicherheit die Festsetzung von Altersgrenzen als Voraussetzung für die Mitgliedschaft oder den Bezug von Altersrente oder von Leistungen bei Invalidität“, reakcijoje anglų kalba – „the fixing for occupational social security schemes of ages for admission or entitlement to retirement or invalidity benefits“, o redakcijoje lenkų kalba – „ustalanie, dla systemów zabezpieczenia społecznego pracowników, wieku przyznania lub nabycia praw do świadczeń emerytalnych lub inwalidzkich“.
21

Skundžiamo sprendimo 61 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad „atsižvelgiant į svarstymo procedūros pagal Direktyvos 2003/87 9 straipsnio 3 dalį ypatumus, pasibaigus šiai procedūrai ir Komisijai nepriėmus sprendimo per trijų mėnesių terminą, NPP tampa galutinis ir jam taikoma teisėtumo prezumpcija“, o galiausiai to sprendimo 62 punkte padarė išvadą, kad „ginčijamą sprendimą reikia panaikinti dėl to, kad pažeista Direktyvos 2003/87 9 straipsnio 3 dalis, nesant reikalo spręsti dėl kitų Latvijos Respublikos nurodytų ieškinio pagrindų priimtinumo ir esmės“.
14

Viena vertus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, jog DO, kuri yra sudedamoji A. Kuso darbo sutarties dalis, be kita ko, numatyta, kad darbo santykiai nutrūksta paskutinę metų, kai pagal darbo sutartį dirbančiam darbuotojui sukanka pensinis amžius, dieną. Šis amžius skiriasi atsižvelgiant į pagal darbo sutartį dirbančių darbuotojų lytį: 60 metų moterims ir 65 metai vyrams. Be to, nagrinėjama darbo sutartis sudaryta prieš Austrijos Respublikai įstojant į Europos Sąjungą, o darbo sutarties terminas pasibaigė po įstojimo. Atsižvelgdamas į teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus, taip pat į vienodo požiūrio į moteris ir vyrus vietą teisės sistemoje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą dėl Direktyvos 76/207 taikymo laiko atžvilgiu ir jos materialinės taikymo srities.
2

Šis prašymas buvo pateiktas pagal Oberlandesgericht Wien, posėdžiaujančio kaip Kartellgericht (Konkurencijos bylų teismas), ir nagrinėjančio Verband Druck & Medientechnik (toliau ‐ VDMT), įmonių asociacijos, pateiktą prašymą leisti susipažinti su bylos medžiaga, susijusia su Bundeswettbewerbsbehörde (Austrijos federalinė konkurencijos tarnyba, toliau ‐ BWB) pradėta teismine procedūra prieš Donau Chemie AG, Donauchem GmbH, DC Druck-Chemie Süd GmbH & Co KG, Brenntag Austria Holding GmbH, Brenntag CEE GmbH, ASK Chemicals GmbH, ankstesnis pavadinimas ‐ Ashland-Südchemie-Kernfest GmbH, ir ASK Chemicals AustriaGmbH, ankstesnis pavadinimas ‐ Ashland Südchemie Hantos GmbH (toliau kartu ‐ Donau Chemie ir kt.), užbaigta galutiniu Oberlandesgericht Wien sprendimu, kuriuo minėtoms įmonėms buvo skirta bauda už dalyvavimą kartelyje, draudžiamame pagal SESV 101 straipsnį.
25

Be to, Novartis teigimu, aplinkybę, kad buteliukuose, skirtuose vienintelei injekcijai, yra didesnė nei gydant būtina vaisto dozė, lemia gamybos procesas. Šis turinio perviršis taip pat skirtas užtikrinti saugų Lucentis vartojimą. Anot jos, perpilant originalų produktą rizikuojama, kad į jį pateks bakterijų, be to, kyla produkto laikymo paruoštuose naudoti švirkštuose, kaip antai tuose, kuriuos gamina atsakovė pagrindinėje byloje, problema.
45

Be to, reikia priminti, kad nors Sąjungos pirminė teisė negali garantuoti apdraustajam, kad jo persikėlimas į kitą valstybę narę išliks neutralus socialinės apsaugos atžvilgiu, be kita ko, kiek tai susiję su ligos išmokomis ir senatvės pensijomis, ir, atsižvelgiant į esančius valstybių narių sistemų ir teisės aktų šioje srityje skirtumus, toks persikėlimas konkrečiu atveju suinteresuotajam asmeniui gali būti daugiau ar mažiau palankus arba nepalankus, kiek tai susiję su socialine apsauga, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad tokia atitiktis galimas tik tuomet, jei visų pirma dėl aptariamų nacionalinės teisės aktų atitinkamo darbuotojo padėtis netampa mažiau palanki, palyginti su asmenų, kurie visą veiklą vykdo valstybėje narėje, kur šie aktai taikomi, arba jeigu šie aktai paprasčiausia nelemia socialinio draudimo įmokų, kurios prarandamos, mokėjimo (šiuo klausimu žr. 2002 m. kovo 19 d. Sprendimo Hervein ir kt., C-393/99 ir C-394/99, Rink. p. I-2829, 51 punktą; 2006 m. kovo 9 d. Sprendimo Piatkowski, C-493/04, Rink. p. I-2369, 34 punktą; minėto Sprendimo van Delft ir kt. 100 ir 101 punktus ir 2011 m. birželio 30 d. Sprendimo da Silva Martins, C-388/09, Rink. p. I-5737, 72 ir 73 punktus).
30

Iš tiesų primintina, kad investuotojai, kurie tiesiogiai investuoja savo pajamas į vertybinius popierius, nėra PVM mokėtojai ir kad sandorių, susijusių su specialių investicinių fondų valdymu, atleidimu nuo mokesčio, numatyto Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 6 papunktyje, pirmiausia siekiama smulkiems investuotojams palengvinti investavimą į vertybinius popierius per kolektyvinio investavimo subjektus, nepatiriant PVM išlaidų, kad būtų užtikrintas bendros PVM sistemos neutralumas pasirenkant tarp tiesioginio investavimo į vertybinius popierius ir investavimo tarpininkaujant kolektyvinio investavimo subjektams (žr. minėto Sprendimo Abbey National 62 punktą ir 2007 m. birželio 28 d. Sprendimo JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust ir The Association of Investment Trust Companies, C-363/05, Rink. p. I-5517, 45 punktą).
(9)

Lėšos, sutaupytos taikant moduliavimą, naudojamos kaimo plėtros politikos priemonėms finansuoti. Nuo to laiko, kai buvo priimtas Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003, žemės ūkio sektoriuje iškilo daug naujų ir sunkių problemų, pavyzdžiui, klimato kaita ir vis didėjanti bioenergijos svarba, taip pat poreikis užtikrinti geresnę vandentvarką ir veiksmingiau apsaugoti biologinę įvairovę. Bendrijos, kaip Kioto protokolą <...> pasirašiusios Šalies, buvo paprašyta atnaujinti savo politiką atsižvelgiant į klimato kaitos aspektą. Be to, atsižvelgdama į dideles problemas, susijusias su vandens trūkumu ir sausromis, Taryba 2007 m. spalio 30 d. išvadose „Vandens trūkumas ir sausros“ laikėsi nuomonės, kad reikia toliau spręsti vandentvarkos klausimus žemės ūkio srityje. Be to, 2006 m. gruodžio 18 d. išvadose „Biologinės įvairovės nykimo sustabdymas“ Taryba pabrėžė, kad biologinės įvairovės apsauga išlieka labai svarbus uždavinys ir, nors padaryta didelė pažanga, norint 2010 m. pasiekti Bendrijos biologinės įvairovės tikslą reikės dėti papildomas pastangas. Be to, kadangi inovacijos visų pirma galėtų prisidėti prie naujų technologijų, produktų ir procesų kūrimo, jos stiprins pastangas spręsti šias naujas problemas. 2015 m. nustojus taikyti pagal 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1234/2007, nustatantį bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas <...>, nustatytą pieno kvotų schemą, pieno sektoriuje veiklą vykdantiems ūkininkams reikės konkrečių pastangų siekiant prisitaikyti prie pakitusių sąlygų, visų pirma nepalankioje padėtyje esančiuose regionuose. Todėl tokią konkrečią padėtį reikėtų taip pat laikyti nauju iššūkiu, kurį valstybės narės, siekdamos užtikrinti poveikio sušvelninimą jų pieno sektoriuose, turėtų sugebėti spręsti.
26

Be to, kalbant apie tariamą C. V. Radu pagrindinių teisių pažeidimą, pažymėtina, kad pagrindinėje baudžiamojoje byloje jis, prieštaraudamas perdavimui, tvirtino, jog pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatas vykdančiosios Rumunijos teisminės institucijos neturi galimybės patikrinti, ar paisyta jam Chartijoje ir ŽTK garantuojamų teisių į teisingą teismą, nekaltumo prezumpciją ir laisvę, o nagrinėjami Europos arešto orderiai buvo išduoti be šaukimo į teismą ir nesuteikus jam galimybės pasisamdyti advokato ar gintis pačiam. C. V. Radu iš esmės tą patį tvirtino ir per šios bylos nagrinėjimo posėdį Teisingumo Teisme.
25

Šiomis aplinkybėmis Tribunal du travail de Bruxelles nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą: „Ar Reglamento [Nr. 1408/71] 79 straipsnio [1 dalimi] pažeidžiami lygybės ir nediskriminavimo principai, įtvirtinti, be kita ko, 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos [Europos] žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 14 straipsnyje, prireikus taikomi kartu su [EB] sutarties konsoliduotos redakcijos 17, 39 ir (arba) 43 straipsniais, kai ji aiškinama taip, kad pagal ją draudimo, darbo pagal sutartį ar savarankiško darbo laikotarpių lygiavertiškumo taisykles, numatytas [šio reglamento] 72 straipsnyje, galima taikyti tik atsižvelgiant į mirusio tėvo padėtį, o tai reiškia, kad pagal [Konsoliduoto įstatymo] 56bis straipsnio 1 dalį likęs gyvas tėvas, kuris, neatsižvelgiant į jo pilietybę, yra valstybės narės pilietis ar patenka į [to paties reglamento] taikymo asmenų atžvilgiu sritį ir [Konsoliduoto įstatymo] 56bis straipsnio 1 dalyje nurodytu dvylikos mėnesių laikotarpiu dirbo kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje, negali įrodyti, kad atitinka sąlygą, pagal kurią, kaip reikalavimo teisę turintis asmuo, kaip tai suprantama pagal [to paties įstatymo] 51 straipsnio 3 dalies 1 punktą, per dvylika mėnesių iki mirties būtų galėjęs reikalauti šešių nustatyto dydžio mėnesinių pašalpų, nors likusiam gyvam tėvui, Belgijos arba kitos Europos Sąjungos valstybės narės piliečiui, kuris [Konsoliduoto įstatymo] 56bis straipsnio 1 dalyje nurodytu dvylikos mėnesių laikotarpiu dirbo tik Belgijoje, tam tikrais atvejais dėl to, kad jis niekada nebuvo išvykęs iš Belgijos teritorijos, būtų leidžiama tai įrodyti?“
2

Šis prašymas pateiktas sprendžiant ginčą tarp Grande Área Metropolitana do Porto (toliau – GAMP), savivaldybių asociacijos, ir kelių nacionalinės valdžios institucijų, atstovaujamų Comissão Directiva do Programa Operacional Potencial Humano (Žmogiškųjų išteklių veiksmų programos vykdomasis komitetas), Ministério do Ambiente e do Ordenamento do Território, dabar – Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território (Aplinkos ir teritorijų tvarkymo ministerija, dabar – Žemės ūkio, jūrų, aplinkos ir teritorijų tvarkymo ministerija) ir Ministério do Trabalho e da Solidariedade Social (Darbo ir socialinio solidarumo ministerija), dėl Europos Sąjungos fondų lėšų naudojimo.
22

2009 m. sausio 21 d. priimtu sprendimu Maahanmuuttovirasto atmetė pateiktą prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje dėl to, kad O. neturi pakankamų lėšų. Be to, ji nusprendė, kad nagrinėjamu atveju nėra jokio motyvo nukrypti nuo su pragyvenimo lėšomis susijusios sąlygos, kaip yra leidžiama pagal Užsieniečių įstatymo 39 straipsnio 1 dalį esant ypač sunkioms aplinkybėms arba kai tai būtina dėl vaiko intereso.
66

Antra, skundžiamo sprendimo 166 punkte Bendrasis Teismas atmetė kaltinimus teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principų pažeidimu motyvuodamas tuo, kad jie pagrįsti klaidinga prielaida, jog 2005 m. gairės taikytos atgaline data. To sprendimo 167 punkte jis, be kita ko, pažymėjo: „Šie kaltinimai bet kuriuo atveju nėra pagrįsti. Teismų praktika [Aéroports de Paris], iš kurios matyti, kad oro uosto eksploatavimas yra ekonominė veikla, susiformavo 2000 m. Be to, [minėtame] Sprendime Ryanair prieš Komisiją, kuriame buvo nagrinėjama iki 2005 m. gairių priėmimo susiklosčiusi situacija, teismų praktika [Aéroports de Paris] buvo patvirtinta, kiek tai susiję su regioninio oro uosto eksploatavimu. Taip pat pasakytina, jog iš [2001 m. kovo 13 d.] Komisijos sprendimo matyti, kad tuo metu Komisija nebeatmetė galimybės, jog priemonė regioninių oro uostų infrastruktūros plėtrai gali būti valstybės pagalba. Šiame sprendime, kuris, priešingai nei teigia ieškovės, taip pat buvo skirtas oro uostų infrastruktūros finansavimui, Komisija, kaip tai, be kita ko, matyti iš 17 konstatuojamosios dalies, iš esmės nusprendė, kad, jeigu nagrinėjama priemonė būtų pripažintina valstybės pagalba, ji būtų suderinama su bendrąja rinka pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą. Galiausiai reikia pažymėti, kad jeigu Vokietijos valdžios institucijos 2002 m. pranešė apie valstybės pagalbą N 644i/2002 dėl teisinio saugumo priežasčių, kaip tai leidžia suprasti ieškovės <...>, reiškia, jog jos svarstė nagrinėjamų priemonių, kurios buvo skirtos pagerinti regioninio oro uosto infrastruktūrą, galimybę būti pripažintomis valstybės pagalba. Be to, procedūroje dėl šios pagalbos 2003 m. birželio 30 d. Komisija su nuoroda į sprendimus [Aéroports de Paris] Vokietijos institucijoms iš esmės pranešė, kad nėra aišku, jog „pagalba regioninių oro uostų statyboms ir plėtrai gali būti <...> pripažinta bendra infrastruktūrai skirta priemone, neturinčia reikšmės valstybės pagalbos požiūriu“.
21

2011 m. sausio 18 d. Taryba paskelbė pranešimą, skirtą asmenims ir subjektams, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, numatytos Sprendime 2010/656 ir Reglamente Nr. 560/2005 (OL C 14, 2011, p. 8, toliau – 2011 m. sausio 18 d. pranešimas). Šiame pranešime Taryba priminė, jog ji nusprendė, kad Sprendimo 2010/656 su pakeitimais, padarytais ginčijamu sprendimu, II priede ir Reglamento Nr. 560/2005 su pakeitimais, padarytais ginčijamu reglamentu, IA priede išvardyti asmenys ir subjektai turėtų būti įtraukti į asmenų, kuriems taikomos šiuose aktuose nustatytos ribojamosios priemonės, sąrašus. Ji atkreipė šių asmenų ir subjektų dėmesį į galimybę pateikti prašymą atitinkamos valstybės narės kompetentingoms institucijoms, siekiant gauti leidimą naudoti įšaldytas lėšas pagrindiniams poreikiams ar specialiems mokėjimams. Be to, ji nurodo, kad šie asmenys ir subjektai gali pateikti jai prašymą persvarstyti sprendimą įtraukti juos į pirmiau nurodytus sąrašus. Galiausiai Taryba priminė apie galimybę „pagal [SESV] 275 straipsnio antroje pastraipoje ir [SESV] 263 straipsnio ketvirtoje ir šeštojoje pastraipose numatytas sąlygas apskųsti jos sprendimą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui“.
29

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Bundesverwaltungsgericht manė, kad pagal Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnio 1 dalį nesuteikiama nei teisė atgaline data išduoti leidimą gyventi, nei nuo konkretaus darbo nepriklausoma teisė apsigyventi šalyje. Šiuo atžvilgiu priešAufenthaltsgesetz įsigaliojimą išduotas leidimas dirbti po šio įstatymo įsigaliojimo, t. y. po 2005 m. sausio 1 d., laikomas tik vidaus administraciniu sutikimu. Be to, šie teisės aktai negalėjo prieštarauti Sprendimo Nr. 1/80 13 straipsnyje įtvirtintai standstill išlygai, nes neterminuoto leidimo dirbti išdavimas Vokietijos piliečių sutuoktiniams buvo nustatytas tik 1998 m. rugsėjo mėn. priėmus ArGV, taigi pagal 1980 m. galiojusius teisės aktus, numatytus nurodytame 13 straipsnyje, neterminuotą leidimą dirbti buvo galima išduoti tik po to, kai teisėtai šalyje išgyvenama nepertraukiamą aštuonerių metų laikotarpį.
22

2004 m. liepos 30 d. Įstatymo dėl bendrojo laisvo Sąjungos piliečių judėjimo (Gesetz über die allgemeine Freizügigkeit von Unionsbürgern, toliau – FreizügG/EU) 5 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta: „1. Teisę laisvai judėti turintiems Sąjungos piliečiams ir jų šeimos nariams, kurie yra Europos Sąjungos valstybės narės piliečiai, ex officio nedelsiant išduodami dokumentai, patvirtinantys teisę gyventi šalyje. 2. Teisę laisvai judėti turintiems šeimos nariams, kurie nėra Sąjungos piliečiai, per šešių mėnesių laikotarpį po to, kai jie pateikė reikalaujamus duomenis, ex officio išduodama leidimo gyventi šalyje kortelė Sąjungos piliečio šeimos nariams, galiojanti penkerius metus. Patvirtinimą apie tai, kad reikalaujami duomenys pateikti, šeimos narys gauna nedelsiant.“
41

Šiuo klausimu reikia priminti, kad Sąjungos teisės normos išaiškinimas, kurį pateikia Teisingumo Teismas įgyvendindamas SESV 267 straipsniu jam suteiktą kompetenciją, paaiškina ir patikslina šios normos prasmę ir apimtį, kaip ji turi arba turėjo būti suprantama ir taikoma nuo įsigaliojimo momento. Iš to išplaukia, kad taip išaiškintą normą teismas gali ir turi taikyti net teisiniams santykiams, atsiradusiems ir susidariusiems iki sprendimo, kuriame išnagrinėtas prašymas dėl išaiškinimo, jei, be to, yra patenkintos sąlygos, leidžiančios kompetentinguose teismuose pareikšti ieškinį, susijusį su šios normos taikymu (žr., be kita ko, 2012 m. gegužės 10 d. Sprendimo Santander Asset Management SGIIC ir kt., C-338/11–C-347/11, 58 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
11

2003 m. liepos 23 d. rekomendacijos priede pateikiamų gairių 1.1 punkte „Sambūvio sąvoka“ numatyta: „[GMO] auginimas neišvengiamai turės įtakos žemės ūkio produktų gamybos organizavimui Europos Sąjungoje. Pirma, dėl jo kyla klausimas, kokių priemonių imtis, kai genetiškai modifikuotos kultūros atsitiktinai (netyčia) atsiranda genetiškai nemodifikuotose ir atvirkščiai, ir, antra, kaip galima užtikrinti augintojo galimybę rinktis skirtingas gamybos sistemas. Iš esmės ūkininkai turėtų turėti galimybę auginti pasirinktų rūšių žemės ūkio kultūras, t. y. genetiškai modifikuotas, tradicines ar ekologiškas kultūras. Sąjungoje neturi būti neleidžiama užsiimti kokia nors žemdirbystės forma. Be to, kyla klausimas, susijęs su vartotojų pasirinkimu. Siekiant suteikti Europos vartotojams galimybę rinktis tarp genetiškai modifikuotų ir genetiškai nemodifikuotų maisto produktų, neužtenka vien tik tinkamai veikiančios atsekamumo ir ženklinimo sistemos, taip pat reikalingas žemės ūkio sektorius, kuris galėtų tiekti skirtingų rūšių produktus. Maisto pramonės įmonių gebėjimas vartotojui suteikti didelį pasirinkimą susijęs su žemės ūkio sektoriaus gebėjimu taikyti skirtingas gamybos sistemas. Sambūvis susijęs su ūkininkų galimybe realiai rinktis genetiškai modifikuotas, ekologiškas ar tradicines kultūras paisant teisės aktuose nustatytų pareigų ženklinimo ir (arba) grynumo standartų srityje. Jei GMO kiekis atsitiktinai didesnis nei Bendrijos teisės aktuose nustatyta leistina riba, būtina etiketėje nurodyti, kad produkte yra GMO. Dėl to galėtų būti prarandamos pajamos, nes sumažėtų atitinkamo produkto rinkos kaina arba būtų sunku jį parduoti. Be to, ūkininkai gali patirti papildomų išlaidų, jei jie turės įdiegti monitoringo sistemas ir priemones, kuriomis siekiama sumažinti genetiškai modifikuotų ir genetiškai nemodifikuotų kultūrų susimaišymo lygį. Taigi dėl sambūvio kyla problema dėl galimo genetiškai modifikuotų žemės ūkio produktų ir kitų produktų susimaišymo ekonominio poveikio ir taikytinų valdymo priemonių, skirtų sumažinti bet kokią susimaišymo riziką, ir šių priemonių sąnaudų nustatymo. <…>“
33

Komisija mano, kad Austrijos Respublikos argumentas dėl to, kad važiavimo transportu lengvata yra socialinė išmoka, yra nepagrįstas. Visų pirma tokia lengvata nekompensuojamos šeimos išlaidos, kaip to reikalaujama pagal Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio u punkto i papunktį, o tik sumažinamos išlaidos, kurių universitetų ir aukštųjų mokyklų studentai patiria naudodamiesi viešuoju transportu. Važiavimo transportu lengvatos taikomos tiesiogiai studentams, o ne jų tėvams. Be to, Austrijos Respublikos pateiktas važiavimo transportu lengvatų aprašymas neleidžia tvirtinti, kad jos atitinka socialinės išmokos sąlygas pagal Reglamentą Nr. 1408/71. Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad studentai neturi jokios teisės aktuose įtvirtintos teisės į šias išmokas. Galiausiai būtų nelogiška 1992 m. įstatyme numatytą transporto išmoką laikyti parama išlaikymui, kai šiuo atveju nagrinėjama važiavimo transportu lengvata laikoma išmoka šeimai. Komisijos nuomone, aplinkybė, kad kai kuriose federalinėse žemėse važiavimo transportu lengvata taikoma neatsižvelgiant į tai, ar gaunamos pašalpos šeimai Austrijoje, yra papildomas įrodymas, kad ši lengvata nėra išmoka šeimai.
17

Mokesčių administratorius G. Tóth nurodė sumokėti papildomą 5600000 HUF dydžio PVM sumą už 2007 m., remdamasis tuo, kad M. L. išrašytose sąskaitose faktūrose nurodytas mokestis negalėjo būti atskaitytas, nes nuo 2007 m. birželio 20 d. pastarasis nebegalėjo būti laikomas apmokestinamuoju asmeniu ir dėl to po šios datos jis nebegalėjo išrašyti galiojančių sąskaitų faktūrų. Be to, dalyje M. L. išrašytų sąskaitų faktūrų nurodyta ankstesnė data nei sąskaitų faktūrų knygos, iš kurios jos paimtos, pirkimo data, t. y. 2007 m. rugsėjo 7 diena. Galiausiai G. Tóth nepasidomėjo asmenų, kurie dirbo darbų atlikimo vietoje, statusu.
31

Be to, to paties protokolo 10 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad, kiek tai susiję su Sąjungos teisės aktais policijos ir teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose srityje, priimtais pagal ES sutarties VI antraštinę dalį iki Lisabonos sutarties įsigaliojimo, Teisingumo Teismo įgaliojimai išliks tokie patys, įskaitant tuos, kurie buvo priimti pagal minėtos ES sutarties 35 straipsnio 2 dalį. Pagal šio protokolo 10 straipsnio 3 dalį šio straipsnio 1 dalyje nurodyta pereinamojo laikotarpio priemonė nustoja galioti po penkerių metų nuo 2009 m. gruodžio 1 d., kai įsigaliojo Lisabonos sutartis.