Kalbant apie paramos Irano vyriausybei kriterijų, iš Sprendimo 2012/35, kuriuo iš dalies pakeistas Sprendimas 2010/413 ir ginčijamas kriterijus įtrauktas į Sprendimo 2010/413 20 straipsnio 1 dalies c punktą, 13 konstatuojamosios dalies matyti, jog Taryba konstatavo, kad parama Irano vyriausybei padėtų jai vykdyti branduolinę veiklą, dėl kurios kyla ginklų platinimo pavojus, arba kurti branduolinių ginklų siuntimo į taikinį sistemas, ir nusprendė išplėsti įtraukimo į sąrašus kriterijus bei nustatyti lėšų įšaldymo priemones ir asmenims, ir subjektams, kurie tai vyriausybei teikia paramą, nereikalaujant, kad ši parama būtų tiesiogiai ar netiesiogiai susijusi su tokia veikla.

Tačiau sąvoka „parama Irano vyriausybei“ nereiškia ryšio tarp šios paramos ir Irano Islamo Respublikos branduolinės veiklos įrodymo. Šiuo atžvilgiu nereikia painioti, pirma, Sprendimo 2010/413 dėl ribojamųjų priemonių Iranui 20 straipsnio 1 dalies c punkte ir Reglamento Nr. 267/2012 dėl ribojamųjų priemonių Iranui 23 straipsnio 2 dalies d punkte įtvirtinto kriterijaus, susijusio su parama Irano vyriausybei, su, antra, kriterijumi dėl „paramos Irano veiklai, susijusiai su didesne branduolinių ginklų platinimo rizika, arba Irano branduolinių ginklų siuntimo į taikinį sistemų kūrimu“, įtvirtintu šio sprendimo 20 straipsnio 1 dalies b punkte ir šio reglamento 23 straipsnio 2 dalies a punkte. Taikant pirmąjį kriterijų nereikalaujama, kad būtų tam tikro laipsnio, net ir netiesioginė, sąsaja su Irano branduoline veikla, tačiau sąsaja turi būti taikant minėtąjį antrąjį kriterijų, susijusį su parama Irano branduolinei veiklai.

Atsižvelgiant į lėšų įšaldymo priemonių tikslą, iš minėto kriterijaus nedviprasmiškai matyti, kad jis tiksliai ir konkrečiai taikomas atitinkamo asmens ar subjekto veiklai, kuri, net savaime neturėdama tiesioginio ar netiesioginio ryšio su branduolinių ginklų platinimu, gali jį skatinti, nes per ją Irano vyriausybei teikiami ištekliai arba materialinės, finansinės ar logistinės priemonės, leidžiančios tęsti platinimo veiklą.

Iš Sprendimo 2010/413 dėl ribojamųjų priemonių Iranui ir Reglamento Nr. 267/2012 dėl ribojamųjų priemonių Iranui matyti, kad ribojamosios priemonės gali būti nustatytos asmenims arba subjektams, teikiantiems paramą Irano Islamo Respublikai įsigyjant karinėje arba su ja susijusiose srityse draudžiamas prekes ir technologijas, arba teikiantiems techninę pagalbą dėl šių prekių ar technologijų. Iš tikrųjų ryšys tarp pastarųjų ir branduolinių ginklų platinimo Sąjungos teisės aktų leidėjo įtvirtintas bendrosiose taikytinų aktų nuostatose.

Konkrečiai kalbant, Sprendimo 2010/413 1 straipsnio 1 dalies c punkte draudžiama tiekti, parduoti arba perduoti Irano Islamo Respublikai visų rūšių ginklus ir susijusius reikmenis, įskaitant karines transporto priemones ir įrangą. Be to, pagal Reglamento Nr. 267/2012 5 straipsnio 1 dalies a punktą draudžiama Irano asmenims, subjektams arba įstaigoms tiesiogiai arba netiesiogiai teikti techninę pagalbą, susijusią su Tarybos patvirtintame Europos Sąjungos bendrajame karinės įrangos sąraše išvardytomis prekėmis bei technologijomis ar su tame sąraše nurodytų prekių tiekimu, gamyba, priežiūra ir naudojimu, arba jeigu jos skirtos naudoti Irane. Taigi Reglamente Nr. 267/2012 numatęs tokį draudimą, susijusį su tam tikra karine įranga, teisės aktų leidėjas nustatė ryšį tarp Irano Islamo Respublikos šios rūšies įrangos įgijimo ir Irano vyriausybės veiklos, dėl kurios kyla ginklų platinimo arba branduolinių ginklų siuntimo į taikinį sistemų kūrimo pavojus.

Tokį aiškinimą patvirtina Saugumo Tarybos rezoliucijos 1737 (2006) ir 1929, paminėtos atitinkamai Sprendimo 2012/35, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2010/413, 1 ir 4 konstatuojamosiose dalyse. Sąjungos bendrosios taisyklės, reglamentuojančios ribojamųjų priemonių priėmimą, turi būti aiškinamos atsižvelgiant į Saugumo Tarybos rezoliucijų, kurias jos įgyvendina, tekstą ir tikslą. Abiejose minėtose rezoliucijose daroma nuoroda į priimtinas konkrečias priemones, kuriomis būtų užkirstas kelias Irano Islamo Respublikos vykdomai padidintos rizikos technologijų, kuriomis remiamos jo branduolinės ir raketų programos, kūrimo veiklai. Konkrečiai kalbant, įrangos ir technologijų, kurias pagal minėtas rezoliucijas draudžiama tiekti Irano Islamo Respublikai, sąrašuose, į kuriuos daroma nuoroda Rezoliucijoje 1929, konkrečiai nurodyti palydovai ir bepiločiai orlaiviai.

Todėl parama Irano vyriausybės mokslo tyrimų ir technologinės plėtros veiklai karinėje ir su ja susijusiose srityse tenkina kriterijų, susijusį su paramos Irano vyriausybei teikimu, įtvirtintą Sprendimo 2010/413 20 straipsnio 1 dalies c punkte ir Reglamento Nr. 267/2012 23 straipsnio 2 dalies d punkte, kai kalbama apie įrangą ir technologijas, išvardytas bendrajame karinės įrangos sąraše, kurias Irano Islamo Respublikai draudžiama įsigyti.

(žr. 61–65 punktus)