Byla T‑192/08

Transnational Company „Kazchrome“ AO ir

ENRC Marketing AG

prieš

Europos Sąjungos Tarybą

„Dempingas – Buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos, Kinijos, Egipto, Kazachstano ir Rusijos kilmės ferosilicio importas – Priežastinis ryšys – Bendrijos interesas – Nebendradarbiavimas – Turimi duomenys – Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusas – Teisė į gynybą – Pareiga motyvuoti“

Sprendimo santrauka

1. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Žala – Priežastinio ryšio nustatymas – Kriterijai

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 6 ir 7 dalys bei Tarybos reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 6 ir 7 dalys)

2. Tarptautiniai susitarimai – Pasaulio prekybos organizacijos steigimo sutartis – 1994 m. Bendrasis susitarimas dėl muitų tarifų ir prekybos (GATT 1994) – Tiesioginis veikimas – Nebuvimas – Negalėjimas remtis PPO susitarimais Bendrijos akto teisėtumui užginčyti – Išimtys – Bendrijos aktas, skirtas jų įgyvendinimui užtikrinti arba darantis į jas aiškią ir tikslią nuorodą

(EB 230 straipsnis; 1994 m. Bendrasis susitarimas dėl muitų tarifų ir prekybos)

3. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Žala – Institucijų diskrecija – Teisminė kontrolė – Ribos

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 3 straipsnis ir Tarybos reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnis)

4. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Žala – Priežastinio ryšio nustatymas – Institucijų pareigos

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 7 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 7 dalis)

5. Sąjungos teisė – Principai – Teisė į gynybą – Užtikrinimas vykstant administracinėms procedūroms – Antidempingas

6. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Žala – Priežastinio ryšio nustatymas – Institucijų pareigos

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 7 dalis, Tarybos reglamentas Nr. 172/2008 ir Tarybos reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 7 dalis)

7. Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Bylos dalyko nustatymas – Pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka – Bendra nuoroda į kitus raštus, net pridėtus prie ieškinio – Nepriimtinumas

(Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirma pastraipa ir 53 straipsnio pirma pastraipa; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas)

8. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Bendrijos intereso vertinimas – Atsižvelgimas į informaciją, susijusią su laikotarpiu po tiriamojo laikotarpio – Priimtinumas

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 6 straipsnio 1 dalis ir 21 straipsnio 1 dalis bei Tarybos reglamento Nr. 1225/2009 6 straipsnio 1 dalis ir 21 straipsnio 1 dalis)

9. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Bendrijos intereso vertinimas – Institucijų diskrecija – Aplinkybės, į kurias reikia atsižvelgti

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 21 straipsnio 1 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1225/2009 21 straipsnio 1 dalis)

10. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Reglamentas, nustatantis antidempingo muitus

(EB 253 straipsnis)

11. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Tyrimo eiga – Turimi duomenys – Galimybė panaudoti panaikinus tikrinamąjį vizitą

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 18 straipsnio 1 ir 3 dalys bei Tarybos reglamento Nr. 1225/2009 18 straipsnio 1 ir 3 dalys)

12. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Komisijos pareigos patikrinti suinteresuotųjų asmenų pateiktos informacijos tikslumą apimtis – Informacija, kuri buvo pateikta suteikiant rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą – Įtraukimas

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 7 dalies b punktas, 6 straipsnio 8 dalis ir 16 straipsnio 1 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1225/2009 2 straipsnio 7 dalies b punktas, 6 straipsnio 8 dalis ir 16 straipsnio 1 dalis)

13. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Bendrijos intereso vertinimas – Teisės į gynybą pažeidimas – Poveikio reglamento, nustatančio galutinius muitus, teisėtumui nebuvimas – Sąlygos

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 7 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 7 dalis)

1. Iš Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 6 dalies (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 6 dalis) matyti, kad institucijos turi įrodyti, jog importas dempingo kaina sukelia didelę žalą Bendrijos pramonei, atsižvelgiant į jo kiekį ir kainas (priskyrimo analizė). Iš Pagrindinio antidempingo reglamento 3 straipsnio 7 dalies (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 7 dalis) matyti, kad institucijos privalo nagrinėti visus kitus žinomus veiksnius, kurie tuo pat metu kaip importas dempingo kaina daro žalą Bendrijos pramonei, ir šių kitų veiksnių padarytos žalos nepriskirti minėtam importui (nepriskyrimo analizė).

Šiomis nuostatomis siekiama, kad institucijos atsietų ir atskirtų importo dempingo kaina žalingą poveikį nuo kitų veiksnių žalingo poveikio. Kad šis tikslas būtų pasiektas, tam tikromis aplinkybėmis būtina bendrai išnagrinėti kitus veiksnius. Taip yra būtent tuo atveju, kai institucijos, atlikusios atskirą nagrinėjimą, nusprendžia, kad kiekvienas iš šių kitų veiksnių neigiamai veikia Bendrijos pramonės padėtį, tačiau šio poveikio negalima laikyti reikšmingu.

Vertinti, ar esama priežastingumo ryšio, nebūtinai reikia visos Bendrijos pramonės lygmeniu, nes tokiu atveju nebūtų galima atsižvelgti į žalą, kurią atskiram Bendrijos gamintojui padarė kitas nei importas dempingo kaina veiksnys. Iš tiesų institucijos turi nagrinėti visus kitus, be importo dempingo kaina, žinomus veiksnius, kurie tuo pat metu kaip importas dempingo kaina daro žalą Bendrijos pramonei, ir juos nagrinėti taip, kad šių kitų veiksnių padaryta žala nebūtų priskirta minėtam importui. Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje nepatikslinta, kad atliekant šį nagrinėjimą reikia atsižvelgti tik į visai Bendrijos pramonei kitų veiksnių padarytą žalą. Todėl gali būti, kad tam tikromis aplinkybėmis į žalą, kurią atskiras Bendrijos gamintojas patyrė dėl kito veiksnio nei importas dempingo kaina, reikia atsižvelgti, nes šis veiksnys prisidėjo prie žalos, kuri padaryta visai Bendrijos pramonei. Vis dėlto tokia galimybė nereiškia, kad institucijos privalo sistemingai nagrinėti individualią kiekvieno Bendrijos gamintojo situaciją.

(žr. 30, 31, 37, 41–45, 88, 180, 194, 195, 209 punktus)

2. Atsižvelgiant į Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) susitarimų pobūdį ir bendrą sistemą, šie aktai iš esmės nėra tarp tų normų, kurių atžvilgiu Sąjungos teismas tikrina Sąjungos institucijų aktų teisėtumą pagal EB 230 straipsnio pirmą pastraipą. Tačiau jeigu Bendrija siekė įgyvendinti prisiimtą konkretų įsipareigojimą PPO arba tuo atveju, kai Sąjungos akte aiškiai daroma nuoroda į konkrečias PPO susitarimų nuostatas, Sąjungos teismas privalo vykdyti nagrinėjamo Sąjungos akto teisėtumo kontrolę, atsižvelgdamas į PPO taisykles. Taip yra Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 atveju, kuriuo siekiama į Sąjungos teisę kuo tiksliau perkelti 1994 m. antidempingo susitarime išdėstytus reikalavimus. Be to, nors PPO ginčų sprendimo institucijos pateikti antidempingo susitarimo išaiškinimai negali saistyti Bendrojo Teismo vertinant taikymo reglamento galiojimą, niekas nedraudžia Bendrajam Teismui juos nurodyti, kai aiškinama Pagrindinio reglamento nuostata.

(žr. 32, 33, 36 punktus)

3. Klausimas, ar Bendrijos pramonė patyrė žalą ir ar ją galima priskirti importui dempingo kaina, ir klausimas, ar kiti žinomi veiksniai prisidėjo prie Bendrijos pramonės patirtos žalos, apima sudėtingų ekonominių klausimų vertinimą, kurį atlikdamos institucijos turi didelę diskreciją. Todėl Sąjungos teismo vykdoma kontrolė institucijų atliekamo vertinimo atžvilgiu turi apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar faktai, kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas, buvo tikslūs, ar vertinant šiuos faktus nebuvo padaryta akivaizdi klaida arba ar nebuvo piktnaudžiaujama įgaliojimais.

(žr. 51, 90, 164 punktus)

4. Negalima teigti, kad, priežastingumo ryšio tarp importo dempingo kaina ir žalos Bendrijos pramonei analizę grindžiant teoriniu nominaliu panaudojimo pajėgumu, o ne realiu panaudojimo pajėgumu, neišvengiamai pažeidžiama nepriskyrimo taisyklė. Iš tiesų, nors gamybos priemones pritaikius kitai rinkai reikia pakoreguoti su gamybos pajėgumu susijusius duomenis, šiuose duomenyse visi laikini gamybos įrenginių sustabdymai neturi atsispindėti. Tačiau tokiomis aplinkybėmis institucijos privalo užtikrinti, kad laikomasi Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 7 dalyje (dabar – Reglamento 1225/2009 3 straipsnio 7 dalis) numatytų pareigų, ir gerai bei tinkamai atlikti nepriskyrimo analizę, atsiedamos ir atskirdamos žalą, kurią tam tikrais atvejais lemia šie laikini gamybos pertraukimai, nuo žalos, padarytos dėl importo dempingo kaina.

(žr. 105, 109 punktus)

5. Teisės į gynybą užtikrinimo reikalavimai yra privalomi ne tik vykstant procedūroms, kurios gali baigtis sankcijų skyrimu, bet taip pat vykstant tyrimo procedūroms prieš priimant reglamentus dėl antidempingo, kurie gali tiesiogiai ir konkrečiai paveikti atitinkamas įmones ir sukelti joms nepalankių padarinių. Ypač suinteresuotosioms įmonėms turi būti suteikta galimybė per administracinę procedūrą veiksmingai išreikšti savo nuomonę dėl nurodytų faktų ir aplinkybių tikrumo ir svarbos, taip pat dėl įrodymų, kuriais rėmėsi Komisija, grįsdama dempingo praktikos ir iš jos kylančios žalos egzistavimą.

Kalbant apie nenuoseklumą ir nukrypimus, paveikiančius pagrindinius faktus ir svarstymus, kuriais remiantis buvo nuspręsta nustatyti laikinus antidempingo muitus, suinteresuotoji šalis negali painioti savo teisės į gynybą neužtikrinimo su svarbiomis klaidomis, galinčiomis paveikti ginčijamo reglamento teisėtumą. Iš tikrųjų tai neįrodo, kad Komisija pažeidė šią teisę. Bet kuriuo atveju užtikrindamos teisę į gynybą institucijos neprivalo atsakyti į kiekvieną eksportuojančio gamintojo per procedūrą pateiktą argumentą, jos turi suinteresuotosioms šalims tik suteikti galimybę naudingai apginti savo interesus.

(žr. 110, 319, 321, 326, 327, 332 punktus)

6. Institucijos pažeidžia Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 7 dalį (dabar – Reglamento 1225/2009 3 straipsnio 7 dalis), jei neatsieja ir neatskiria Bendrijos pramonės daromo investicijų reikšmingo poveikio tyrimo laikotarpiu nuo importo dempingo kaina poveikio. Tas pats pasakytina ir apie tai, kad institucijos neįvertino Bendrijos gamintojų pelno negavimo poveikio visai Bendrijos pramonei.

Tačiau dėl tokio pažeidimo būtų pateisinama panaikinti tokį reglamentą, kaip Reglamentas Nr. 172/2008, tik tada, jei jis sukeltų abejonių šio reglamento teisėtumu, padarydamas negaliojančią visą institucijų atliktą priežastingumo ryšio analizę. Taip nėra, jei minėtos investicijos reikšmingai neprisidėjo prie Bendrijos pramonės patirtos žalos per tyrimo laikotarpį.

(žr. 116, 119, 120, 180–182, 211 punktus)

7. Pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmą pastraipą, Bendrajam Teismui taikytiną pagal to paties statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą, ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c ir d punktus ieškinyje turi būti nurodytas ginčo dalykas, ieškovės reikalavimai ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Jie turi būti nurodyti pakankamai aiškiai ir tiksliai, kad atsakovė galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas – priimti sprendimą. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir tinkamą teisingumo vykdymą, kad ieškinys būtų priimtinas, reikia, jog esminės jį pagrindžiančios faktinės ir teisinės aplinkybės išplauktų – kad ir glaustai, tačiau nuosekliai ir suprantamai – iš pačio ieškinio teksto. Nors ieškinio motyvai specifiniais klausimais gali būti paremti ir papildyti pateikiant nuorodą į prie jo pridėtų dokumentų ištraukas, bendroji nuoroda į kitus dokumentus, netgi ieškinio priedus, negali kompensuoti pagrindinių teisinės argumentacijos elementų, kurie turi būti nurodyti pačiame ieškinyje, nebuvimo.

(žr. 212 punktą)

8. Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 6 straipsnio 1 dalis (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 6 straipsnio 1 dalis) netaikoma nustatant, ar esama Bendrijos intereso įvesti antidempingo priemones, kaip tai numatyta šio reglamento 21 straipsnio 1 dalyje (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 21 straipsnio 1 dalis), ir dėl to informacija, susijusi su laikotarpiu po tiriamojo laikotarpio, gali būti vertinama darant išvadas šiuo klausimu. Iš tikrųjų tiriamojo laikotarpio nustatymo ir draudimo atsižvelgti į vėlesnes nei šis laikotarpis aplinkybes tikslas – užtikrinti, kad tyrimo rezultatai būtų tipiški ir patikimi. Minėto 6 straipsnio 1 dalyje numatytas tiriamasis laikotarpis skirtas visų pirma užtikrinti, kad suinteresuotųjų gamintojų veiksmai pradėjus antidempingo procedūrą neturėtų poveikio veiksniams, kuriais grindžiamas dempingo ir žalos apskaičiavimas, ir kad procedūros pabaigoje įvesti galutiniai muitai iš tikrųjų atlygintų žalą dėl dempingo.

Be to, viena vertus, minėto Pagrindinio reglamento 21 straipsnyje visai neribojamas laikotarpis, į kurio duomenis institucijos gali atsižvelgti, nustatydamos, ar esama Bendrijos intereso. Antra vertus, nagrinėjant Bendrijos interesą būtina įvertinti galimus numatytų priemonių taikymo ir netaikymo padarinius Bendrijos pramonės interesui ir kitiems esamiems interesams. Atliekant šį vertinimą reikalinga prognozė, pagrįsta būsimų įvykių prielaidomis, apimanti sudėtingų ekonominių aplinkybių vertinimą. Nagrinėdama sudėtingas ekonomines aplinkybes Komisija turi plačią diskreciją vertinti Bendrijos interesą. Todėl Sąjungos teismo vykdoma kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar faktai, kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas, buvo tikslūs, ar vertinant šiuos faktus nebuvo padaryta akivaizdžios klaidos arba ar nebuvo piktnaudžiaujama įgaliojimais.

(žr. 221–224, 227 punktus)

9. Pagal Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 21 straipsnio 1 dalį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 21 straipsnio 1 dalis) vertinant Bendrijos interesus, reikia įvertinti įvairių suinteresuotųjų šalių ir bendrą interesą. Komisija turi plačią diskreciją, vertindama Bendrijos interesą, kuria turi būti naudojamasi, kiekvienu atveju atsižvelgiant į visas svarbias aplinkybes. Vis dėlto ankstesnis sprendimas, kuriame daroma išvada, kad seniau to paties produkto importui iš tų pačių šalių kaip ir tas, dėl kurio pradėta tyrimo procedūra, nustatytos antidempingo priemonės neturi atstatomojo poveikio, gali būti reikšmingas, taikant Pagrindinio reglamento 21 straipsnio 1 dalį, jei prisideda įrodant, kad antidempingo priemonių įvedimas neatitinka bendrojo intereso.

(žr. 240, 241 punktus)

10. EB 253 straipsniu reikalaujamas motyvavimas turi aiškiai ir vienaprasmiškai atskleisti Sąjungos institucijos, kuri priėmė ginčijamą teisės aktą, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų susipažinti su jo priėmimo priežastimis, o Sąjungos teismas galėtų vykdyti priežiūrą. Tačiau institucijos, motyvuodamos laikiną arba galutinį reglamentą dėl antidempingo muitų, neturi atsakyti į visus suinteresuotųjų asmenų faktinius ir teisės klausimus, pateiktus vykstant administracinei procedūrai. Kadangi Komisija atliko aiškią ir nevienareikšmišką antidempingo priemonių padarinių atitinkamiems naudotojams analizę ir Taryba atliko glaustesnį, bet ne mažiau aiškų antidempingo muitų įvedimo poveikio minėtiems naudotojams tyrimą, institucijos negali būti apkaltintos neįvykdžiusios pareigos motyvuoti.

(žr. 256, 257 punktus)

11. Vykstant antidempingo procedūrai įvykdytų tyrimų srityje suinteresuotajai šaliai atšaukus tikrinamąjį vizitą taikoma ne Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 18 straipsnio 3 dalis (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 18 straipsnio 3 dalis), o jo 1 dalis. Iš tiesų, reikia manyti, kad toks atšaukimas patenka į šio reglamento 18 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Iš tikrųjų, nors šioje byloje nagrinėjamas tikrinamojo vizito atšaukimas nepriskirtinas prie paskutinių trijų šio Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 dalyje numatytų atvejų, jį reikia laikyti, jei nebuvo force majeure, atsisakymu suteikti Komisijai būtiną informaciją pagal šioje nuostatoje aprašytą pirmąjį atvejį. Tačiau negalima remtis Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 3 dalimi, siekiant apeiti pareigą užtikrinti tikrinamąjį vizitą, kai Komisijos tarnybos mano tokį vizitą esant būtiną. Žinoma, pagal šią nuostatą, kai pateiktoje informacijoje yra tam tikrų netikslumų, turimais duomenimis nesinaudojama tik tada, jei suinteresuotoji šalis visais įmanomais būdais stengėsi pateikti tinkamą informaciją. Tačiau negalima pripažinti, kad šalis taip elgėsi, jei ji atsisakė užtikrinti tikrinamąjį vizitą.

Kiek tai susiję su Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 dalies tikslu, kadangi juo Komisijai nesuteikiama teisė atlikti jokio tyrimo, leidžiančio įpareigoti gamintojus ar eksportuotojus, kurių atžvilgiu pateiktas skundas, dalyvauti tyrime arba pateikti informaciją, Taryba ir Komisija priklauso nuo suinteresuotųjų šalių noro bendradarbiauti ir joms pateikti informaciją per nustatytą terminą. Atsisakymas pažeidžia lojalaus ir rūpestingo bendradarbiavimo tikslą, kurio laikymąsi siekiama užtikrinti šio Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 1 dalimi.

Pagaliau, atlikus to paties Pagrindinio reglamento bendros sistemos analizę, matyti, kad būtent institucijos turi nuspręsti, ar būtina, kad būtų patikrinta suinteresuotosios šalies pateikta informacija, ją patvirtinti surengus tikrinamąjį vizitą tos šalies patalpose, o jei suinteresuotoji šalis trukdo tikrinti jos pateiktus duomenis, taikomas Pagrindinio reglamento 18 straipsnis, ir institucijos gali naudotis turimais duomenimis.

(žr. 270–276 punktus)

12. Kadangi Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 6 straipsnio 8 dalyje (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 6 straipsnio 8 dalis) neribojama pareigos tikrinti duomenis, naudojamus institucijų išvadoms pagrįsti, apimtis, tokia pareiga taikoma ir informacijai, kurią pateikė suinteresuotoji šalis, prašanti suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą. Be to, to paties Pagrindinio reglamento 16 straipsnio 1 dalis (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 16 straipsnio 1 dalis) neapriboja galimybės rengti tokius vizitus suinteresuotųjų šalių patalpose, jei Komisija tai laiko būtina dėl informacijos, kurią ji siekia patvirtinti. Darytina išvada, kad šia antrąja nuostata Komisijai leidžiama rengti vizitą eksportuojančio gamintojo patalpose, siekiant išnagrinėti jo prašymą suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir įsitikinti jame pateiktos informacijos teisingumu, jei ji tai laiko būtina.

Todėl aplinkybė, kad Pagrindinio antidempingo reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktu (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 2 straipsnio 7 dalies b punktas) nereikalaujama rengti tikrinamojo vizito eksportuojančio gamintojo, prašančio taikyti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą, patalpose, nereiškia, kad toks vizitas negali įvykti. Be to, negalima manyti, kad tikrinamojo vizito organizavimas nagrinėjant prašymą suteikti minėtą statusą yra papildoma sąlyga, kurios nėra minėto reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punkte.

(žr. 294–296 punktus)

13. Vykdydamos antidempingo procedūrą institucijos neturi reikalauti, kad Bendrijos gamintojai pateiktų paaiškinimus dėl tendencijų, susijusių su ekonomine padėtimi, nes gamintojai neprivalo atlikti nepriskyrimo analizės pagal Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 7 dalį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 7 dalis). Tokią analizę privalo atlikti institucijos, kad galėtų priimti laikiną ir galutinį sprendimus. Be to, net jei pagal teisės į gynybą užtikrinimo principą eksportuojantiems gamintojams turi būti pranešama apie pagrindines aplinkybes ir argumentus, kuriais remiantis ketinama nustatyti laikinuosius antidempingo muitus, vien dėl šios teisės pažeidimo reglamentas, kuriuo nustatomi galutiniai muitai, dar netampa negaliojantis, jeigu šio reglamento priėmimo procedūros trūkumas, dėl kurio atitinkamo reglamento, kuriuo nustatomi laikinieji muitai, priėmimo procedūra buvo pažeista, buvo ištaisytas.

(žr. 314, 319 punktus)

BENDROJO TEISMO (antroji kolegija)

SPRENDIMAS

2011 m. spalio 25 d.( )

„Dempingas – Buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos, Kinijos, Egipto, Kazachstano ir Rusijos kilmės ferosilicio importas – Priežastinis ryšys – Bendrijos interesas – Nebendradarbiavimas – Turimi duomenys – Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusas – Teisė į gynybą – Pareiga motyvuoti“

Byloje T‑192/08

Transnational Company „Kazchrome“ AO, įsteigta Aktobėje (Kazachstanas),

ENRC Marketing AG, įsteigta Klotene (Šveicarija),

iš pradžių atstovaujamos advokatų L. Ruessmann ir A. Willems, vėliau A. Willems ir S. de Knop,

ieškovės,

prieš

Europos Sąjungos Tarybą, iš pradžių atstovaujamą J.‑P. Hix, vėliau J.‑P. Hix ir B. Driessen iš pradžių padedamų advokatų G. Berrisch ir G. Wolf, vėliau G. Berrisch,

atsakovę,

palaikomą:

Europos Komisijos, atstovaujamos H. van Vliet ir K. Talabér-Ritz,

ir

Euroalliages, įsteigtos Briuselyje (Belgija), atstovaujamos advokatų J. Bourgeois, Y. van Gerven ir N. McNelis,

įstojusių į bylą šalių,

dėl prašymo iš dalies panaikinti 2008 m. vasario 25 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 172/2008, nustatantį galutinį antidempingo muitą ir galutinai surenkantį laikinąjį muitą, nustatytą importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos, Egipto, Kazachstano, Buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos ir Rusijos kilmės ferosiliciui (OL L 55, p. 6), kiek jis susijęs su ieškovėmis,

BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),

kurį sudaro pirmininkė I. Pelikánová, teisėjai K. Jürimäe (pranešėja) ir S. Soldevila Fragoso,

posėdžio sekretorius N. Rosner, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. gruodžio 7 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

1 Ieškovės, Transnational Company Kazchrome AO (toliau – Kazchrome) ir ENRC Marketing AG, gamina ir parduoda ferosilicį, vieną iš plieno ir geležies gamyboje naudojamų žaliavų. Kazchrome, įsteigta Kazachstane, visą savo produkciją parduota ENRC Marketing, kuri yra įsteigta Šveicarijoje. Pastaroji perparduoda Kazchrome produkciją visame pasaulyje.

2 2006 m. spalio 16 d. gavusi Euroalliages (Geležies lydinių pramonės sąveikos komitetas) skundą Europos Bendrijų Komisija pradėjo antidempingo procedūrą dėl Buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos, Kinijos, Egipto, Kazachstano ir Rusijos kilmės ferosilicio importo pagal 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 56, 1996, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45), iš dalies pakeistą (toliau – pagrindinis reglamentas) [pakeistas 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 343, p. 51, klaidų ištaisymas OL L 7, 2010, p. 22)], ypač pagal Pagrindinio reglamento 5 straipsnį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 5 straipsnis). Pranešimas apie procedūros inicijavimą paskelbtas 2006 m. lapkričio 30 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 291, p. 34). Tyrimas dėl dempingo ir žalos apėmė laikotarpį nuo 2005 m. spalio 1 d. iki 2006 m. rugsėjo 30 d. (toliau – tiriamasis laikotarpis). Su žalos įvertinimu susijusios tendencijos buvo nagrinėjamos nuo 2003 m. sausio mėn. iki tiriamojo laikotarpio pabaigos (toliau – nagrinėjamasis laikotarpis).

3 Vykdant šią procedūrą 2006 m. gruodžio 15 d. ieškovės pateikė Komisijos tarnyboms prašymą taikyti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės režimą (toliau – RER), remiantis Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktais (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktai).

4 2007 m. sausio 12 d. ieškovės atsakė į Komisijos antidempingo klausimyno klausimus ir pateikė dokumentą dėl žalos. 2007 m. sausio 25 d. ieškovės pateikė Komisijai papildomų pastabų dėl žalos.

5 2007 m. vasario 14 d. raštu ieškovės pranešė Komisijai, kad atsisako dalyvauti vykdant tyrimą, bet yra pasirengusios pateikti paaiškinimus dėl duomenų, kuriuos jau yra jai pateikusios. Tos pačios dienos faksu Komisija pranešė ieškovėms, kad atšaukė tikrinamąjį vizitą, numatytą nuo 2007 m. vasario 22 d. iki kovo 2 d. Ji pabrėžė, kad toks atšaukimas reiškia, jog jos tarnyboms ieškovių pateikti duomenys be patikrinimo negali būti priimti ir kad pagal Pagrindinio reglamento 10 straipsnį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 18 straipsnis) turbūt bus būtina tyrimo išvadas pateikti, remiantis turimais duomenimis. 2007 m. vasario 20 d. raštu ieškovės pranešė Komisijai, kad nors negali visapusiškai bendradarbiauti vykdant tyrimą, nori kiek įmanoma jai padėti jį vykdant.

6 2007 m. liepos 5 d. Komisija pranešė ieškovėms, jog joms nebus taikomas RER, nes ji negalėjo jų pateiktų duomenų patikrinti jų patalpose. 2007 m. liepos 16 d. ieškovės įteikė Komisijai pastabas dėl atsisakymo taikyti RER.

7 2007 m. rugpjūčio 29 d. Komisija paskelbė 2007 m. rugpjūčio 28 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 994/2007, nustatantį laikinąjį antidempingo muitą importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos, Egipto, Kazachstano, Buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos ir Rusijos kilmės ferosiliciui (OL L 223, p. 1, toliau – laikinasis reglamentas). Laikinuoju reglamentu ferosilicio importui iš Kazachstano nustatytas laikinasis antidempingo muitas, kurio norma siekė 33,9 %. Laikinojo reglamento 25 konstatuojamojoje dalyje Komisija patikslino, kad į ieškovių pateiktą prašymą taikyti RER neatsižvelgta, nes jos neleido atlikti patikrinimo vietoje.

8 2007 m. rugpjūčio 30 d. raštu Komisija pranešė ieškovėms pagrindinius faktus ir argumentus, dėl kurių imtasi laikinųjų antidempingo priemonių (toliau – laikinos informacijos dokumentas). 2007 m. rugsėjo 15 d. raštu Komisija išsiuntė ieškovėms laikinos informacijos dokumento papildymą. 2007 m. spalio 5 d. ieškovės pateikė Komisijai savo pastabas dėl laikinos informacijos dokumento.

9 2007 m. gruodžio 18 d. Komisija išsiuntė ieškovėms raštą, kuriame nurodė esminius faktus ir argumentus, kuriais remdamasi numatė rekomenduoti nustatyti galutines antidempingo priemones (toliau – galutinės informacijos dokumentas). Ieškovės pateikė pastabas dėl galutinės informacijos dokumento 2008 m. sausio 3 d. Komisijai išsiųstame rašte.

10 2008 m. vasario 25 d. Europos Sąjungos Taryba priėmė 2008 m. vasario 25 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 172/2008, nustatantį galutinį antidempingo muitą ir galutinai surenkantį laikinąjį muitą, nustatytą importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos, Egipto, Kazachstano, Buvusiosios Jugoslavijos Respublikos Makedonijos ir Rusijos kilmės ferosiliciui (OL L 55, p. 6; toliau – ginčijamas reglamentas). Pagal ginčijamą reglamentą galutinio antidempingo muito norma, taikoma produktų iš Kazachstano neto kainai Bendrijos pasienyje prieš sumokant muitą, yra 33,9 %.

Procesas ir šalių reikalavimai

11 2008 m. gegužės 21 d. Teismo kanceliarijoje ieškovės pateikė šį ieškinį.

12 Atitinkamai 2008 m. rugsėjo 1 ir 3 d. Teismo kanceliarijoje pateiktais aktais Euroalliages ir Komisija paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Tarybos reikalavimus.

13 2008 m. spalio 28 d. Teismo kanceliarijoje pateiktu aktu ieškovės paprašė, remiantis Teismo procedūros reglamento 116 straipsnio 2 dalimi, nepateikti tam tikros konfidencialios informacijos Euroalliages pateikiamuose procesiniuose dokumentuose. Susirašinėjimo su šia šalimi tikslais ieškovės pateikė nekonfidencialią pastabų ar nagrinėjamų dokumentų versiją.

14 2008 m. gruodžio 2 d. ir 2009 m. vasario 16 d. nutartimis Teismo antrosios kolegijos pirmininkas patenkino atitinkamai Komisijos ir Euroalliages prašymus leisti įstoti į bylą.

15 2009 m. kovo 10 d. Teismo kanceliarijoje pateiktu raštu Euroalliages pareiškė neprieštaraujanti dėl ieškovių pateikto konfidencialumo prašymo.

16 2009 m. birželio 26 d. Teismo kanceliarijoje pateiktu raštu Komisija informavo Teismą, kad atsisako pateikti įstojimo į bylą paaiškinimą, bet dalyvaus teismo posėdyje.

17 Ieškovės Teismo prašo:

– pripažinti ieškinį priimtiną,

– panaikinti ginčijamą reglamentą tiek, kiek jis yra su jomis susijęs,

– priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.

18 Taryba, palaikoma Komisijos, Teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

19 Euroalliages Teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas, įskaitant tas, kurias ji patyrė įstojusi į bylą.

Dėl teisės

20 Grįsdamos ieškinį dėl panaikinimo, ieškovės nurodo keturis pagrindus. Pirmuoju ieškinio pagrindu ieškovės ginčija priežastingumo ryšio tarp importo dempingo kaina ir žalos buvimo vertinimą. Antruoju ieškinio pagrindu jos kelia klausimą dėl Bendrijos intereso analizės. Pateikdamos trečiąjį ieškinio pagrindą jos kritikuoja institucijų atliktą jų bendradarbiavimo vykdant tyrimą vertinimą, Pagrindinio reglamento 18 straipsnio taikymą ir prašymo taikyti RER nagrinėjimą. Ketvirtuoju ieškinio pagrindu ieškovės nurodo savo teisės į gynybą pažeidimą.

A – Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, susijusio su priežastingumo ryšiu tarp importo dempingo kaina ir žalos

21 Pateikdamos ieškinio pirmąjį pagrindą ieškovės nurodo kaltinimus, kuriuos galima suskirstyti į tris grupes:

– pirma, kaltinimai, susiję su teisės principų, reglamentuojančių priežastingumo ryšio tarp importo dempingo kaina ir Bendrijos pramonės patirtos žalos analizę, aiškinimu: šio ieškinio pagrindo pirmoje dalyje ieškovės nurodo teisės klaidas, padarytas aiškinant Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalis (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 6 ir 7 dalys);

– antra, kaltinimai, susiję su institucijų atlikta atskira kai kurių kitų nei importas dempingo kaina veiksnių, kurie galėjo lemti Bendrijos pramonės patirtą žalą arba prie jos prisidėti, analize: šiuo atžvilgiu šio ieškinio pagrindo antroje–aštuntoje dalyse ieškovės nurodo institucijų padarytas akivaizdžias vertinimo klaidas ir įvairius pažeidimus, atskirai analizuojant kai kuriuos žalos veiksnius;

– trečia, kaltinimai, susiję su tuo, kad nebuvo bendrai analizuoti kiti nei importas dempingo kaina žalos veiksniai: šio ieškinio pagrindo pirmoje ir aštuntoje dalyse ieškovės konkrečiau nurodo, kad institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes neatliko bendros šių veiksnių analizės.

22 Šios trys kaltinimų grupės bus nagrinėjamos viena po kitos.

1. Dėl priežastingumo ryšio analizei taikomų teisės principų aiškinimo (ieškinio pirmojo pagrindo pirma dalis)

a) Šalių argumentai

23 Pateikdamos ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį ieškovės tvirtina, kad Tarybos metodika, taikoma priežastingumo ryšiui tarp importo dempingo kaina ir žalos nustatyti, pagrįsta dviem teisės klaidomis.

24 Pirma, ieškovės tvirtina, kad Tarybos požiūris atspindi dirbtinį žalos priskyrimo ir nepriskyrimo analizių atskyrimą. Pagal Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį, adekvati priežastingumo ryšio analizė reikalauja iš pradžių atsižvelgti į kitus žinomus veiksnius, kad nebūtų supainiotas nagrinėjamo importo ir kitų veiksnių poveikis. Todėl institucijos negalėjo daryti išvados, jog nagrinėjamas importas lėmė žalą, prieš tai neišnagrinėjusios, ar iš tiesų jos nelėmė kiti veiksniai.

25 Antra, ieškovės nurodo, jog iš Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) apeliacinės institucijos pranešimų ir Teisingumo Teismo bei Bendrojo Teismo praktikos matyti, kad priežastinių veiksnių įtaką reikia nagrinėti kartu.

26 Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, atsako, kad siekiant nustatyti, ar importas dempingo kaina padarė materialinės žalos, pirmiausia būtina išnagrinėti, ar žalą lėmė šis importas, atsižvelgiant į importo dempingo kaina kiekį ir kainas ir apskaičiavus kainos sumažinimo dydį. Tik kai nustatomas priežastingumo ryšys, būtina tirti, ar kiti veiksniai galėjo prisidėti prie žalos tiek, kad dėl jų priežastinis ryšys nutrūktų. Taryba mano, kad teisiniu požiūriu neprivaloma kartu nagrinėti kitų veiksnių, kad praktiškai toks nagrinėjimas neatliekamas ir kad tai nėra Sąjungos teismo patvirtintas principas.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

27 Ieškinio pirmojo pagrindo pirma dalis iš esmės susijusi su Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių taikymo sąlygomis. Pagal šią nuostatą Taryba ir Komisija privalo ištirti, ar žala, kurią jos ketina nustatyti, iš tiesų atsirado dėl importo dempingo kaina, ir neatsižvelgti į dėl kitų veiksnių atsiradusią žalą (1992 m. birželio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Extramet Industrie prieš Tarybą, C‑358/89, Rink. p. I‑3813, 16 punktas ir 2007 m. kovo 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Aluminium Silicon Mill Products prieš Tarybą, T‑107/04, Rink. p. II‑669, 72 punktas).

28 Visų pirma, reikia nustatyti, ar, kaip tvirtina ieškovės, pagal šią nuostatą reikalaujama, kad institucijos pirmiausia išnagrinėtų importo dempingo kaina ir kitų žinomų veiksnių įtaką Bendrijos pramonės patirtai žalai, o tada nuspręstų, ar yra priežastingumo ryšys tarp minėto importo ir dempingo, ar, kaip tvirtina Taryba, pirmiausia reikia nagrinėti, ar šis importas padarė žalos, o tada, nustačius priežastingumo ryšį, – ar kiti veiksniai galėjo prisidėti prie žalos tiek, kad minėtą priežastingumo ryšį nutrauktų.

29 Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikia išnagrinėti Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių sąvokas, tikslą ir kontekstą.

30 Pirma, kiek tai susiję su šios nuostatos sąvokomis, iš Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 dalies matyti, kad institucijos turi įrodyti, jog importas dempingo kaina sukelia didelę žalą Bendrijos pramonei, atsižvelgiant į jo kiekį ir kainas. Čia kalbama apie vadinamąją priskyrimo analizę. Iš Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalies matyti, kad institucijos privalo nagrinėti visus kitus žinomus veiksnius, kurie tuo pat metu kaip importas dempingo kaina daro žalą Bendrijos pramonei, ir šių kitų veiksnių padarytos žalos nepriskirti minėtam importui. Čia kalbama apie vadinamąją nepriskyrimo analizę.

31 Antra, kaip pažymėjo ieškovės ir Taryba savo dokumentuose, Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalimis siekiama, kad institucijos atsietų ir atskirtų importo dempingo kaina žalingą poveikį nuo kitų veiksnių žalingo poveikio. Jei institucijos atsisako atsieti ir atskirti skirtingų žalos veiksnių poveikį, jos negali tinkamai nuspręsti, kad importas dempingo kaina padarė žalą Bendrijos pramonei.

32 Trečia, dėl šios nuostatos konteksto, tiek, kiek pagal Pagrindinio reglamento 5 konstatuojamąją dalį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 3 konstatuojamoji dalis) minėto reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalimis į Sąjungos teisę perkeliamas PPO steigimo sutarties (OL L 336, 1994, p. 3) 1A priede nurodytos Sutarties dėl 1994 m. bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos (GATT) VI straipsnio įgyvendinimo (OL L 336, p. 103, toliau – antidempingo susitarimas) 3.5 straipsnis, reikia remtis šia nuostata ir PPO ginčų sprendimo institucijos pateiktu jos išaiškinimu.

33 Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, jog atsižvelgiant į PPO susitarimų pobūdį ir bendrą sistemą, šie aktai iš esmės nėra tarp tų normų, kurių atžvilgiu Sąjungos teismas tikrina Sąjungos institucijų aktų teisėtumą pagal EB 230 straipsnio pirmą pastraipą (1999 m. lapkričio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo Portugalija prieš Tarybą, C‑149/96, Rink. p. I‑8395, 47 punktas ir 2003 m. sausio 9 d. Sprendimo Petrotub ir Republica prieš Tarybą, C‑76/00 P, Rink. p. I‑79, 53 punktas). Tačiau jeigu Bendrija siekė įgyvendinti prisiimtą konkretų įsipareigojimą PPO arba tuo atveju, kai Sąjungos akte aiškiai daroma nuoroda į konkrečias PPO susitarimų nuostatas, Sąjungos teismas privalo vykdyti nagrinėjamo Sąjungos akto teisėtumo kontrolę, atsižvelgdamas į PPO taisykles (minėtų Teisingumo Teismo sprendimų Portugalija prieš Tarybą 49 punktas; Petrotub ir Republica prieš Tarybą 54 punktas ir 2007 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Ikea Wholesale, C‑351/04, Rink. p. I‑7723, 30 punktas).

34 Iš Pagrindinio reglamento 5 konstatuojamosios dalies matyti, kad juo siekiama į Sąjungos teisę kuo tiksliau perkelti 1994 m. antidempingo susitarime išdėstytus reikalavimus, tarp kurių visų pirma yra reikalavimai, susiję su žalos ir priežastingumo ryšio tarp importo dempingo kaina ir žalos nustatymu (šiuo klausimu žr. 33 punkte minėto Sprendimo Petrotub ir Republica prieš Tarybą 55 punktą).

35 Vadinasi, Pagrindinio reglamento nuostatas reikia aiškinti kiek įmanoma atsižvelgiant į atitinkamas antidempingo susitarimo nuostatas (šiuo klausimu žr. 1998 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Bettati, C‑341/95, Rink. p. I‑4355, 20 punktą ir 33 punkte minėto Sprendimo Petrotub ir Republica prieš Tarybą 57 punktas).

36 Be to, nors PPO ginčų sprendimo institucijos pateikti antidempingo susitarimo išaiškinimai negali saistyti Bendrojo Teismo vertinant ginčijamo reglamento galiojimą (šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Van Parys, C‑377/02, Rink. p. I‑1465, 54 punktą), niekas nedraudžia Bendrajam Teismui juos nurodyti, kai, kaip šiuo atveju, aiškinama Pagrindinio reglamento nuostata (šiuo klausimu žr. 2008 m. rugsėjo 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Reliance Industries prieš Tarybą ir Komisiją, T‑45/06, Rink. p. II‑2399, 107 punktą).

37 Tokiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad PMO apeliacinė institucija 2001 m. rugpjūčio 23 d. priimtame pranešime dėl ginčo „JAV – Karštai valcuotas plienas“ (WT/DS184AB/R, 226 punktas) nurodė, jog laikydamosi antidempingo susitarimo 3.5 straipsnio formuluotės dėl nepriskyrimo, tyrimą atliekančios institucijos turi tinkamai įvertinti kitų žinomų veiksnių padarytą žalą nacionalinei pramonei ir atsieti bei atskirti importo dempingo kaina žalingą poveikį nuo šių kitų veiksnių žalingo poveikio.

38 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalyse institucijoms nenustatoma nei privaloma priskyrimo analizės ir nepriskyrimo analizės, kurias jos turi atlikti, forma, nei jų eilės tvarka. Tačiau šioje nuostatoje numatyta, kad šių rūšių analizę reikia atlikti taip, kad būtų galima atsieti ir atskirti importo dempingo kaina žalingą poveikį nuo to, kurį lėmė kiti veiksniai.

39 Tokiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad šalių nesutarimas šiuo klausimu yra ne esminis, o semantinis. Iš tiesų, būdas, kuriuo Taryba savo dokumentuose aprašo metodiką, kurią taikydamos institucijos atliko priskyrimo ir nepriskyrimo analizę, nereikšmingas, nes šiuo atveju Tarybos ir Komisijos veiksmingai taikyta metodika joms sudarė sąlygas užtikrinti, kad kitų nei importas dempingo kaina veiksnių padaryta žala nebus priskirta šiam importui. Pirmiausia, laikinojo reglamento 112–114 konstatuojamosiose dalyse ir ginčijamo reglamento 85 ir 86 konstatuojamosiose dalyse institucijos nagrinėjo importo dempingo kaina poveikį. Tada laikinojo reglamento 115–136 konstatuojamosiose dalyse ir ginčijamo reglamento 87–101 konstatuojamosiose dalyse jos nagrinėjo kitų veiksnių poveikį. Galiausiai, laikinojo reglamento 137–140 konstatuojamosiose dalyse ir ginčijamo reglamento 102–104 konstatuojamosiose dalyse jos pateikė trumpą priskyrimo ir nepriskyrimo analizės sintezę ir iš jos padarė išvadas dėl priežastingumo ryšio. Į žalos veiksnius, kitus nei importas dempingo kaina, atsižvelgta tik antrajame etape, tačiau institucijos galutinę išvadą dėl žalos priskyrimo vis tiek padarė pasibaigus šiam antrajam etapui, todėl žalingą importo dempingo kaina poveikį galėjo atsieti ir atskirti nuo kitų veiksnių lemto poveikio.

40 Vadinasi, šiuo atveju priežastingumo ryšio analizė, pateikta laikinojo reglamento 111–140 konstatuojamosiose dalyse ir ginčijamo reglamento 83–104 konstatuojamosiose dalyse, nėra pagrįsta teisės klaida, kiek tai susiję su tuo, kad institucijos pirmiausia atliko priskyrimo analizę, o tada nepriskyrimo analizę.

41 Toliau reikia nustatyti, ar, kaip tvirtina ieškovės, kitus nei importas dempingo kaina žalos veiksnius reikia nagrinėti kartu, ar, kaip tvirtina Taryba, juos reikia nagrinėti atskirai. Kaip ir ankstesnįjį, šį klausimą reikia nagrinėti, atsižvelgiant į Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių sąvokas, tikslą ir kontekstą.

42 Pirma, dėl Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių sąvokų, kurios perteiktos šio sprendimo 30 punkte, reikia pažymėti, kad šioje nuostatoje nepatikslinama, ar kitus nei importas dempingo kaina žalos veiksnius reikia nagrinėti kartu, ar atskirai.

43 Antra, kaip minėta šio sprendimo 31 punkte, Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių tikslas – atsieti ir atskirti importo dempingo kaina žalingą poveikį nuo kitų veiksnių žalingo poveikio, kad kitų veiksnių padaryta žala nebūtų priskirta minėtajam importui. Kad šis tikslas būtų pasiektas, tam tikromis aplinkybėmis būtina bendrai išnagrinėti kitus veiksnius. Taip yra būtent tuo atveju, kai institucijos, atlikusios atskirą nagrinėjimą, nusprendžia, kad kiekvienas iš šių kitų veiksnių neigiamai veikia Bendrijos pramonės padėtį, tačiau šio poveikio negalima laikyti reikšmingu. Kaip ieškovės nurodė savo dokumentuose, jei dešimt kitų nei importas dempingo kaina veiksnių kartu lemia 99 % žalos, bet nė vienas iš jų nepadarė reikšmingos įtakos Bendrijos pramonės patirtai žalai, institucijos toliau manytų, kad minėtas importas lėmė materialinę žalą, nes nė vienas iš dešimties kitų veiksnių, vertinamas atskirai, nebūtų pripažintas lėmusiu žalą. Tokia analizė neatitinka Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių tikslo.

44 Trečia, šios nuostatos konteksto analizė patvirtina, kad tam tikromis aplinkybėmis būtina bendrai išnagrinėti kitus veiksnius. Kaip jau pabrėžta, Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalimi į Sąjungos teisę perkeliamas antidempingo susitarimo 3.5 straipsnis. 2003 m. rugpjūčio 18 d. pranešime dėl ginčo „Europos Bendrijos (EB) – vamzdžiai arba vamzdelių jungiamosios detalės“, (WT/DS219/AB/R, 190 ir 192 punktai), PPO apeliacinė institucija nusprendė, kad nors antidempingo susitarimo 3.5 straipsniu nereikalaujama kiekvienu atveju įvertinti bendro kitų priežastinių veiksnių poveikio, gali būti atvejų, kai dėl jiems būdingų specifinių faktinių aplinkybių neįvertinusi bendro kitų priežastinių veiksnių poveikio tyrimą atliekanti institucija klaidingai priskirtų kitų priežastinių veiksnių poveikį importui dempingo kaina. Anot PPO apeliacinės institucijos, tyrimą atliekanti institucija neprivalo nagrinėti bendros kitų priežastinių veiksnių įtakos su sąlyga, kad atsižvelgiant į specifines faktines bylos aplinkybes, ji įvykdo savo pareigą importui dempingo kaina nepriskirti kitų priežastinių veiksnių padarytos žalos.

45 Vadinasi, reikia pritarti ieškovėms, kad tam tikrais atvejais bendra kitų nei importas dempingo kaina žalos veiksnių poveikio analizė gali būti būtina. Taip yra būtent tuo atveju, kai institucijos nusprendžia, jog daug kitų nei importas dempingo kaina žalos veiksnių galėjo prisidėti prie žalos, bet kiekvieno iš jų individualaus poveikio negalima pripažinti reikšmingu.

46 Todėl reikia konstatuoti, kad Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalių aiškinimas, kurį palaiko Taryba ne ginčijamame reglamente, o tik savo dokumentuose, yra klaidingas. Tačiau tai nereiškia, kad ginčijamas reglamentas pagrįstas teisės klaida, dėl kurios būtų pateisinama jį panaikinti. Ginčijamame reglamente Taryba tik pateikė atskirą skirtingų žalos veiksnių analizę, visiškai nenurodydama, kad mano, jog bendra minėtų veiksnių analizė nereikalinga. Todėl išvadą, kad ginčijamas reglamentas pagrįstas teisės klaida, būtų galima daryti, tik jei taip pat būtų nuspręsta, kad šiuo atveju tokia bendra analizė būtina.

47 Iš šio sprendimo 45 punkto matyti, jog reikia nagrinėti ieškovių kaltinimus, susijusius su kiekvieno iš kitų žinomų žalos veiksnių atskira analize, kad būtų galima nustatyti, ar šiuo atveju reikalinga bendra analizė. Išvada, kad Taryba, atlikusi tik atskirą kiekvieno žalos veiksnio analizę, padarė teisės klaidą, negalima, kol nenustatyta, ar kiekvieno iš kitų žinomų žalos veiksnių atskira analizė yra neteisėta ir ar šios bylos aplinkybėmis būtina bendra kitų žalos veiksnių analizė; šis nagrinėjimas pateiktas šio sprendimo 49–215 punktuose.

48 Tačiau jau reikia atmesti ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį, kiek ji susijusi su institucijų teisės klaida, padaryta parenkant priežastingumo ryšio analizės metodiką.

2. Dėl kitų nei importas dempingo kaina žalos veiksnių atskiros analizės (ieškinio pirmojo pagrindo antra–aštunta dalis)

49 Pirmiausia primintini teismo praktikoje įtvirtinti principai, kurių laikantis reikia nagrinėti įvairius ieškovių pateiktus kaltinimus, susijusius su įvairių kitų nei importas dempingo kaina žalos veiksnių atskira analize.

50 Pagal teismo praktiką, minėtą šio sprendimo 27 punkte, Taryba ir Komisija privalo ištirti, ar žalą, kurią jos siekia nustatyti, tikrai padarė importas dempingo kaina, ir atmesti bet kokią kitų veiksnių padarytą žalą.

51 Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką, klausimas, ar Bendrijos pramonė patyrė žalą ir ar ją galima priskirti importui dempingo kaina, bei klausimas, ar kiti žinomi veiksniai prisidėjo prie Bendrijos pramonės patirtos žalos, apima sudėtingų ekonominių klausimų vertinimą, kurį atlikdamos institucijos turi plačią diskreciją. Todėl Sąjungos teismo vykdoma kontrolė institucijų atliekamo vertinimo atžvilgiu turi apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar faktai, kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas, buvo tikslūs, ar vertinant šiuos faktus nebuvo padaryta akivaizdi klaida arba ar nebuvo piktnaudžiaujama įgaliojimais (šiuo klausimu žr. 27 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Aluminium Silicon Mill Products prieš Tarybą 71 punktą ir 2008 m. gruodžio 17 d. Sprendimo HEG ir Graphite India prieš Tarybą, T‑462/04, Rink. p. II‑3685, 120 punktą).

a) Dėl ieškinio pirmojo pagrindo antros dalies, susijusio su plieno paklausos ir kainų Bendrijos ir pasaulio rinkose pokyčiais

Šalių argumentai

52 Ieškovės tvirtina, kad ginčijamo reglamento 85 konstatuojamoji dalis pagrįsta akivaizdžia vertinimo klaida ir pažeidžia Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalis, nes spaudimo Bendrijos kainoms negalima priskirti importui dempingo kaina; jį lėmė pasaulio rinkos kainų ir plieno paklausos pokyčiai.

53 Iš tiesų, pirma, ferosilicio kainos taip pat kito visose didelėse pasaulio rinkose ir Bendrijos kainų kitimas atspindėjo pasaulio rinkos pokyčius. Anot ieškovių, nuo 2005 m. iki tiriamojo laikotarpio pabaigos visose rinkose kainoms mažėjant, akivaizdžiai nepagrįsta teigti, kad jei nebūtų importo dempingo kaina, Bendrijoje kainos būtų išaugusios ir padengtų didėjančias Bendrijos pramonės sąnaudas pridėjus pagrįstą pelno maržą.

54 Antra, mažas ferosilicio kainas lėmė ne importas dempingo kaina, o paklausos kitimas. Taryba pati ginčijamame reglamente pripažino, kad ferosilicio kainos kito, atsižvelgiant į paklausos svyravimus. Tačiau ji ferosilicio kainų pokyčius Bendrijoje klaidingai nagrinėjo lygindama su pasaulinės žaliavinio plieno gamybos pokyčiais, nors šias kainas lemia plieno gamyba Bendrijoje. Ferosilicio kainų kitimas Bendrijoje tiksliai atspindėjo plieno paklausos kitimą ir minėtos kainos sumažėjo proporcingai paklausos sąstingiui ar mažėjimui Bendrijoje. Todėl ieškovės mano, kad net jei nebūtų priverstinio kainų sumažinimo dėl importo dempingo kaina, Bendrijos pramonė būtų patyrusi nuostolių dėl sąnaudų padidėjimo ir tuo pačiu sumažėjusios paklausos.

55 Trečia, ieškovės nurodo, kad tiriamuoju laikotarpiu ferosilicis Bendrijoje buvo parduodamas už aukštesnę kainą nei kitose rinkose. Tačiau remiantis pasaulio rinka, kur kainos artėja prie pusiausvyros, negalima tvirtinti, kad rinkos, kur nagrinėjami produktai parduodami brangiausiai, kainos yra neteisingai priverstinai mažinamos ar nuvertinamos.

56 Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.

Bendrojo Teismo vertinimas

57 Pirmojo pagrindo antra dalis iš esmės susijusi su tuo, kaip institucijos vertina vaidmenį, kurį atliko pasaulinių ferosilicio kainų ir plieno pramonės paklausos pokyčiai, kaip kiti žinomi veiksniai, galėję lemti Bendrijos pramonės patirtą žalą arba prie jos prisidėti.

58 Šiuo atžvilgiu, reikia pažymėti, kad Taryba ginčijamo reglamento 85 konstatuojamojoje dalyje nurodė, jog dėl importo dempingo kaina Bendrijos pramonė negalėjo pakelti pardavimo kainų tiek, kad padengtų visas savo sąnaudas. Ginčijamo reglamento 87–90 konstatuojamosiose dalyse Taryba išdėstė priežastis, kodėl ji nusprendė atmesti tvirtinimą, jog žemas ferosilicio kainos lygis susijęs ne su importu dempingo kainai, o su pasaulio rinkos, kuri pati kinta dėl plieno pramonės paklausos svyravimų, dinamika. Taryba paaiškino, kad rinkos ekonomikoje paprastai kainas lemia pasiūlos ir paklausos lygis, tačiau gali būti ir kitų veiksnių, pavyzdžiui, importas dempingo kaina. Ji patikslino, kad neabejotina, jog ferosilicio paklausa pasaulyje, ypač plieno pramonėje, tam tikrais nagrinėjamojo laikotarpio momentais paveikė kainų nustatymą, tačiau buvo laikotarpių, kai ferosilicio kainos sumažėjo nepaisant didėjančios paklausos. Taryba konstatavo, kad net ir Bendrijos lygmeniu ferosilicio kainos tam tikrais momentais mažėjo, nepaisant padidėjusios paklausos iš plieno pramonės.

59 Ieškovės ginčija šią išvadą, pateikdamos tris argumentus. Pirma, kadangi pasaulio rinkos kainos mažėjo, ypač nuo 2005 m. iki tiriamojo laikotarpio pabaigos, net ir nesant importo dempingo kaina Bendrijos kainos negalėjo augti. Antra, ferosilicio kainos Bendrijoje keitėsi pagal Bendrijos plieno gamybos svyravimus ir sumažėjo tuo pat metu, kai paklausa iš Bendrijos plieno pramonės sustingo arba sumažėjo. Trečia, kainos Bendrijos rinkoje buvo aukščiausios pasaulyje, vadinasi, nebuvo jokio priverstinio kainų mažinimo ar nuvertinimo.

60 Nė vienas iš šių trijų argumentų neįrodo, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 6 ir 7 dalis.

61 Kalbant apie pirmąjį argumentą, susijusį su kainų kitimu pasaulio rinkoje, reikia pažymėti, kad ieškovės, grįsdamos šį argumentą, nurodo ieškinyje pateiktą lentelę, iš kurios, anot jų, matyti, jog ferosilicio kainos visose svarbiose pasaulio rinkose kinta taip pat ir kad Bendrijos kainų kitimas tik atspindi pasaulio rinkos pokyčius. Nors tiesa, kad ši lentelė parodo, jog Bendrijos ferosilicio kainos apskritai kito taip pat kaip kainos JAV ir Japonijoje, ji visiškai nepatvirtina, kad kainos pasaulio rinkoje mažėjo visą nagrinėjamąjį laikotarpį, t. y. nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2006 m. rugsėjo 30 d. ar bent nuo 2005 m. sausio iki tiriamojo laikotarpio pabaigos, t. y. 2006 m. rugsėjo 30 d. Atvirkščiai, iš šios lentelės aišku, kad kainos kilo 2003–2004 m. ir tiriamuoju laikotarpiu. Šias tendencijas patvirtino laikinojo reglamento 96 konstatuojamojoje dalyje pateikti duomenys apie vidutines kainas Bendrijoje, kurių ieškovės neginčijo. Taigi jos negalėjo įrodyti, kad dėl bendro ferosilicio kainų mažėjimo buvo nepagrįsta tvirtinti, jog nesant importo dempingo kaina Bendrijos kainos būtų pakilusios tiek, kad Bendrijos pramonė būtų galėjusi padengti savo didėjančias sąnaudas ir gauti pagrįstą pelno maržą.

62 Dėl antrojo argumento, susijusio su paklausos plieno pramonėje svyravimu ir ferosilicio kainų Bendrijoje analize, palyginti su pasauline žaliavinio plieno gamyba, reikia pažymėti, kad ieškovės atmeta galutinės informacijos dokumente institucijų pateiktą grafiką, iliustruojantį ferosilicio kainų kitimą Bendrijoje atsižvelgiant į pasaulinės žaliavinio plieno gamybos pokyčius, ir grįsdamos savo argumentą nurodo ieškinio priede pateiktą grafiką, iliustruojantį Bendrijos ferosilicio kainų kitimą atsižvelgiant į Bendrijos plieno gamybos pokyčius. Tačiau, kitaip nei tvirtina ieškovės, remiantis šiuo grafiku negalima įrodyti, kad ferosilicio kainos Bendrijoje kito pagal Bendrijos plieno gamybos svyravimus ir sumažėjo tuo pat metu, kai Bendrijos plieno pramonės paklausa sustingo ar sumažėjo.

63 Pirma, svarbu pritarti Tarybai, kad iš šio grafiko aišku, jog Bendrijos kainos ne visada kito pagal Bendrijos plieno gamybos svyravimus. Pavyzdžiui, grafike nurodyta, kad 2004 m., kai Bendrijos plieno gamyba padidėjo, kainos toliau mažėjo. 2006 m. pagal grafiką plieno gamyba sumažėjo, tačiau kainos padidėjo. Šie pavyzdžiai patvirtina, kad ieškovių pateikto grafiko neužtenka, norint patvirtinti jų teiginį, kad paklausos mažėjimas lėmė kainų mažėjimą.

64 Antra, reikia pažymėti, kad grafikas nerodo paklausos mažėjimo visą nagrinėjamąjį laikotarpį. Jame pavaizduotas plieno gamybos didėjimas nuo 2003 m. trečiojo ketvirčio iki 2004 m. antrojo ketvirčio, nuo 2004 m. ketvirtojo ketvirčio iki 2005 m. antrojo ketvirčio ir pirmuosius tris tiriamojo laikotarpio, t. y. nuo 2005 m. spalio 1 d. iki 2006 m. rugsėjo 30 d., ketvirčius. Iš grafiko taip pat matyti, kad ferosilicio kainos Bendrijoje didėjo nuo 2003 m. trečiojo ketvirčio iki 2004 m. antrojo ketvirčio ir visą tiriamąjį laikotarpį. Atsižvelgiant į šiuos teigiamus pokyčius neužtenka tvirtinti, kad Bendrijos kainos sumažėjo, kai paklausa iš Bendrijos plieno pramonės sustingo ar sumažėjo, siekiant įrodyti, jog Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, tvirtindama, kad dėl importo dempingo kaina Bendrijos pramonė negalėjo padidinti savo pardavimo kainų tiek, kad padengtų savo sąnaudas. Ieškovės turėjo įrodyti, jog plieno gamyba minėtais laikotarpiais didėjo per mažai, kad būtų galima padidinti kainas tiek, kad Bendrijos ferosilicio gamintojai galėtų perkelti gamybos sąnaudų padidėjimo naštą vartotojams, tačiau jos to nepadarė.

65 Dėl trečiojo argumento, pagal kurį kainos Bendrijoje buvo tokio lygio, kad negalima tvirtinti, jog jos priverstinai sumažintos ar nusmukdytos, reikia priminti, kad priverstinis kainų sumažinimas ar nusmukdymas yra teisės sąvokos, vartojamos Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 3 dalyje (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 3 dalis). Schematiškai, apibrėždamos priverstinį kainų sumažinimą pagal šią nuostatą, institucijos lygina Bendrijos kainas su nustatytomis importo kainomis, kad gautų priverstinio kainų sumažinimo skirtumą procentais. Vis dėlto, konstatavusios, kad Bendrijos kainos buvo nusmukdytos arba nepakankamai pakeltos, institucijos toliau schematiškai lygina importo kainas su tiksline Bendrijos kaina, t. y. su kaina, kuri būtų buvusi pasiekta, nesant importo dempingo kaina, kad gautų žalos pašalinimo maržą, irgi išreikštą procentais. Šiuo atveju iš laikinojo reglamento 87–89 ir 112 konstatuojamųjų dalių matyti, kad institucijos apibrėžė priverstinį kainų sumažinimą, taikydamos Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 3 dalį. Laikinojo reglamento 89 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė apskaičiavusi, kad priverstinio kainų sumažinimo marža, nelygu eksportuojantys gamintojai, siekia 4–11 %, išskyrus tris eksportuojančius gamintojus, dėl kurių nenustatytas joks priverstinis kainos mažinimas. Tačiau ieškovės nepateikia jokio argumento, keliančio abejonių dėl institucijų pateikto priverstinio kainų mažinimo maržos apskaičiavimo. Vien konstatavimas, kad Bendrijos kainos yra didžiausios pasaulyje, negali sukelti tokių abejonių.

66 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, jog Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą tvirtindama, kad Bendrijos pramonė negalėjo pakelti pardavimo kainų tiek, kad padengtų visas savo sąnaudas, ne dėl pasaulio rinkos pokyčių ir plieno pramonės paklausos svyravimo, o dėl importo dempingo kaina.

67 Taigi ieškinio pirmojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.

b) Dėl ieškinio pirmojo pagrindo trečios dalies, susijusios su žalos, kurią Bendrijos pramonė padarė pati sau, poveikiu

Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su kai kurių Bendrijos gamintojų gamybos perorientavimu

– Šalių argumentai

68 Ieškovės tvirtina, kad Taryba tinkamai neatsižvelgė į įtaką, kurią Bendrijos pramonės patirtai žalai padarė savanoriškas Huta Laziska S.A., OFZ a.s. ir Vargön Alloys AB gamybos perorientavimas 2004 m., kurie ginčijamame reglamente apibūdinti kaip „ypač sėkmingi“.

69 Pirma, institucijos padarė rimtą fakto klaidą, turėjusią didelės įtakos priežastingumo ryšio analizei, nes, nors, kaip matyti iš laikinojo reglamento 135 konstatuojamosios dalies, 2004 m. du Bendrijos ferosilicio gamintojai pakeitė savo gamybą į mangano lydinių gamybą, iš to paties reglamento 93 konstatuojamosios dalies matyti, kad į šį ferosilicio gamybos sumažinimą atsižvelgta tik nuo 2005 m. Sprendimas sumažinti ferosilicio gamybą, esant palankioms rinkos sąlygoms, lėmė ferosilicio vieneto gamybos sąnaudų padidėjimą, gamybos ir pardavimo sumažėjimą ir didesnę stoką rinkoje. Tai, kad į gamybos perorientavimą neatsižvelgta 2004 m. atžvilgiu, lėmė apgaulingą Bendrijos pramonės gamybos pajėgumo, gamybos ir pelningumo pokyčių vaizdą.

70 Antra, institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą tvirtindamos, kad gamybos perorientavimas buvo reakcija į importą dempingo kaina. Iš tiesų, 2004 m. buvo ypatingi metai, kuriais Bendrijos pramonės pelningumas labiausiai išaugo per nagrinėjamąjį laikotarpį ir jos investicijų grąža pasiekė beveik 20 %, tačiau Huta Laziska nusprendė perorientuoti savo gamybą į silikomanganą, t. y. produktą, kuriam pagaminti reikia mažiau energijos ir kurį gaminti yra pelningiau. Todėl, anot ieškovių, Bendrijos pramonės patirta žala 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu paaiškinama šiuo savanorišku gamybos perorientavimu, lėmusiu gamybos sąnaudų padidėjimą, dėl kurio gamyba dar sumažėjo.

71 Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

72 Šis kaltinimas iš esmės susijęs su tuo, kaip institucijos analizavo poveikį Bendrijos pramonei, kurį lėmė kai kurių Bendrijos gamintojų krosnių, anksčiau naudotų ferosiliciui gaminti, pritaikymas silikomangano gamybai 2004 m.

73 Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad Komisija analizavo minėto gamybos pakeitimo poveikį laikinojo reglamento 135 ir 136 konstatuojamosiose dalyse. Ji patvirtino, kad nepaisant gamybos perorientavimo sąnaudų, 2004 m. dalis gamybos buvo perorientuota, nes Bendrijos rinkoje trūko mangano lydinių, o ferosilicio pasiūla buvo pakankama. Ji padarė išvadą, kad kai kurių Bendrijos gamintojų sprendimas sumažinti gamybą nebuvo savanoriškas; tokį sprendimą lėmė Bendrijos pramonei ferosilicį pelningai parduoti trukdęs importo dempingas. Be to, laikinojo reglamento 93 konstatuojamojoje dalyje pateikiamoje lentelėje, kurioje nurodomas gamybos pajėgumas ir pajėgumo naudojimas, siekdama atsižvelgti į gamybos perorientavimą, ji pakoregavo duomenis apie gamybos pajėgumą nuo 2005 m.

74 Ieškovės ginčija laikinojo reglamento 93 konstatuojamąją dalį, taip pat 135 bei 136 konstatuojamąsias dalis.

75 Pirma, dėl ieškovių argumento, kad padaryta fakto klaida, turinti įtakos laikinojo reglamento 93 konstatuojamajai daliai, Taryba, atsakydama į rašytinį klausimą, pateiktą taikant proceso organizavimo priemonę, paaiškino, kad gamyba pakeista 2004 m. gruodžio pradžioje. Per posėdį ji taip pat pripažino, kad perorientuoto pajėgumo 2004 m. gruodžio mėn. nebuvo galima naudoti ferosiliciui gaminti. Todėl reikia konstatuoti, kad duomenis apie gamybos pajėgumą reikėjo pakoreguoti ne nuo 2005 m., o nuo 2004 m.. Vadinasi, laikinojo reglamento 93 konstatuojamojoje dalyje yra realus netikslumas.

76 Tačiau Teismas nesutinka su ieškovėmis dėl šio netikslumo padarinių. Reikia pripažinti, jog, kaip per posėdį pažymėjo Taryba, atsižvelgiant į aplinkybę, kad gamybos pajėgumas sumažėjo tik nuo 2004 m. gruodžio mėn., bendras šio pajėgumo koregavimas visų 2004 m. atžvilgiu būtų labai nedidelis ir atitiktų dvyliktąją 2005 m. koregavimo dalį. Be to, net jei gamybos pajėgumas būtų pakoreguotas 2004 m., vis tiek Bendrijos ferosilicio rinkos ekonominė padėtis 2004 m. buvo tokia: padidėjusi paklausa, padidėjęs importo dempingo kaina mastas, sumažėjusi gamyba, truputį sumažėjęs gamybos pajėgumas, sumažėjęs Bendrijos pramonės pardavimo mastas ir rinkos dalis, padidėjusi kaina, pelno marža ir investicijų grąža. Kitaip tariant, išskyrus gamybos pajėgumą, gamybos mastą, pardavimo mastą ir rinkos dalį, visi ekonominiai rodikliai rodė teigiamus pokyčius. Žinoma, tokiomis aplinkybėmis tikėtina, kad kai kurių Bendrijos gamintojų sprendimą pakeisti gamybą lėmė komercinis pasirinkimas, kuriuo siekiama didesnio pelningumo silikomangano rinkoje, o ne importas dempingo kaina ferosilicio rinkoje, dėl kurio kilo pavojus Bendrijos pramonės pelningumui. Vis dėlto, taip pat tikėtina, kad kai kurių Bendrijos gamintojų sprendimas perorientuoti gamybą priimtas atsižvelgiant ne tik į didesnio pelningumo silikomangano rinkoje perspektyvą, bet ir į importą maža kaina, kurio mastas labai padidėjo jau 2004 m. ir dėl kurio pelningumo ferosilicio rinkoje perspektyva tapo ne tokia patraukli kaip silikomangano rinkoje.

77 Todėl fakto klaida laikinojo reglamento 93 konstatuojamojoje dalyje neiškraipė priežastingumo ryšio analizės.

78 Antra, dėl ieškovių argumento, kad institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes laikinojo reglamento 136 konstatuojamojoje dalyje nurodė, jog gamyba perorientuota reaguojant į importą dempingo kaina, šio sprendimo 76 punkte nustatyta, kad tikėtina, jog gamybos perorientavimą lėmė komercinis sprendimas, kuriuo siekiama didesnio pelningumo silikomangano rinkoje, o ne importas dempingo kaina ferosilicio rinkoje, dėl kurio kilo pavojus Bendrijos pramonės pelningumui, tačiau taip pat tikėtina, jog sprendimai perorientuoti gamybą priimti atsižvelgiant ne tik į didesnio pelningumo silikomangano rinkoje perspektyvą, bet ir į importą maža kaina ferosilicio rinkoje.

79 Todėl reikia daryti išvadą, kad nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, kad institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.

80 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti šį kaltinimą kaip nepagrįstą.

Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su tam tikrų Bendrijos gamintojų gamybos pertraukimu

– Šalių argumentai

81 Ieškovės tvirtina, kad Taryba neatsižvelgė į poveikį, kurį Bendrijos pramonės patirtai žalai padarė kai kurių Bendrijos gamintojų savanoriški gamybos pertraukimai, ir jį klaidingai priskyrė ginčijamam importui.

82 Pirma, Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje atsisakiusi atsižvelgti į Huta Laziska gamybos pertraukimo poveikį, motyvuodama tuo, kad vertinimą, ar esama priežastingumo ryšio, reikia atlikti visos Bendrijos pramonės lygmeniu, nors minėtas veiksnys paveikė visos Bendrijos pramonės rezultatus. Šiuo atžvilgiu ieškovės nurodo, pirma, kad Huta Laziska nagrinėjamuoju laikotarpiu kelis kartus pertraukė gamybą dėl sunkumų, palaikant santykius su energijos tiekėju, antra, kad ji buvo priversta persiorientuoti į mažiau energijos suvartojančių ir pelningesnių produktų, pavyzdžiui, silikomangano, gamybą, ir, trečia, kad pagal 2007 m. gruodžio 4 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1420/2007, nustatantį galutinį antidempingo muitą importuojamam Kinijos Liaudies Respublikos ir Kazachstano kilmės silikomanganui ir nutraukiantį tyrimą dėl importuojamo Ukrainos kilmės silikomangano (OL L 317, p. 5), institucijos analizavo Huta Laziska padėties kitimą atskirai.

83 Antra, institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, neatsižvelgdamos į poveikį, kurį lėmė tai, kad FerroAtlántica SL didžiausio energijos suvartojimo laikotarpiais pertraukdavo gamybos procesą ir siekdavo didžiausio pelno, parduodama energiją, ir tai, kad Vargön Alloys tiriamuoju laikotarpiu nutraukė ferosilicio gamybą. Dėl FerroAtlántica ieškovės dublike nurodo, kad atsiliepime į ieškinį Taryba pirmą kartą teigė, jog ferosilicio gamybos nutraukimas elektros energijos suvartojimo piko valandomis visada buvo šios bendrovės verslo modelio dalis. Šis tvirtinimas paneigtas ginčijamo reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje, kurioje Taryba tvirtino, jog gamybos sumažinimas nutraukus elektros energiją nebuvo atliekamas reguliariai.

84 Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

85 Šis kaltinimas susijęs su tuo, kaip institucijos analizavo trijų Bendrijos gamintojų Huta Laziska, FerroAtlántica ir Vargön Alloys gamybos pertraukimų poveikį Bendrijos pramonei.

86 Iš esmės ieškovės kaltina Tarybą ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje tinkamai neišnagrinėjus Huta Laziska gamybos pertraukimų poveikio ir neatsižvelgus į FerroAtlántica ir Vargön Alloys gamybos pertraukimus.

87 Pirma, dėl akivaizdžios vertinimo klaidos, tariamai padarytos nagrinėjant Huta Laziska padėtį, reikia priminti, kad ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje Taryba tvirtino, jog patirtos žalos priežastį reikia analizuoti visos Bendrijos pramonės lygmeniu ir kad net jei su šiuo gamintoju susijusių duomenų būtų galima neįtraukti vertinat žalą, tendencijos, susijusios su likusia Bendrijos pramonės dalimi, vis tiek būtų aiškiai neigiamos ir toliau liudytų didelę žalą.

88 Šiuo atžvilgiu, pirmiausia reikia pritarti ieškovėms, jog vertinti, ar esama priežastingumo ryšio, nebūtinai reikia visos Bendrijos pramonės lygmeniu, kad nebūtų galima atsižvelgti į žalą, kurią atskiram Bendrijos gamintojui padarė kitas nei importas dempingo kaina veiksnys. Iš tiesų šio sprendimo 30 punkte jau pabrėžta, kad atlikdamos nepriskyrimo analizę, numatytą Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje, institucijos turi nagrinėti visus kitus, be importo dempingo kaina, žinomus veiksnius, kurie tuo pat metu kaip importas dempingo kaina daro žalą Bendrijos pramonei, ir juos nagrinėti taip, kad šių kitų veiksnių padaryta žala nebūtų priskirta minėtam importui. Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje nepatikslinta, kad atliekant šį nagrinėjimą reikia atsižvelgti tik į visai Bendrijos pramonei kitų veiksnių padarytą žalą. Atsižvelgiant į tai, jog, kaip minėta šio sprendimo 31 punkte, šia nuostata siekiama, kad institucijos atsietų ir atskirtų importo dempingo kaina žalingą poveikį nuo kitų veiksnių žalingo poveikio, gali būti, kad tam tikromis aplinkybėmis į žalą, kurią atskiras Bendrijos gamintojas patyrė dėl kito veiksnio nei importas dempingo kaina, reikia atsižvelgti, nes šis veiksnys prisidėjo prie žalos, kuri padaryta visai Bendrijos pramonei.

89 Tiesa, kad ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje Taryba su tam tikrais niuansais tvirtina, jog žalos priežastis reikia nagrinėti visos Bendrijos pramonės lygmeniu, o tai leidžia manyti, kad į žalos veiksnį, atskirai veikiantį vieną Bendrijos gamintoją, gali būti visiškai neatsižvelgta. Tačiau, kitaip nei tvirtina ieškovės, į žalą, kurią gamybos pertraukimas galėjo padaryti Huta Laziska, buvo tinkamai atsižvelgta. Kaip nurodyta šio sprendimo 87 punkte, Taryba paaiškino, jog net jei su šiuo gamintoju susijusių duomenų būtų galima neįtraukti vertinat žalą, tendencijos, susijusios su Bendrijos pramone, vis tiek toliau rodytų, kad padaryta žala. Ieškovės nesistengia įrodyti, kad šis teiginys pagrįstas akivaizdžia vertinimo klaida. Jos tik tvirtina, kad Huta Laziska patirti sunkumai su elektros energijos tiekėju lėmė gamybos pertraukimus, o Taryba sutiko į tai atsižvelgti ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje.

90 Galiausiai dėl Reglamento Nr. 1420/2007, kaip priminta šio sprendimo 50 ir 51 punktuose, institucijos, naudodamosi savo diskrecija, privalo nagrinėti, ar Bendrijos pramonė patyrė žalą ir ar ši žala priskiriama importui dempingo kaina, ar prie jos atsiradimo prisidėjo kiti žinomi veiksniai. Ši diskrecija turi būti įgyvendinama kiekvienu atveju atsižvelgiant į reikšmingas aplinkybes (šiuo klausimu žr. 1990 m. kovo 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Gestetner Holdings prieš Tarybą ir Komisiją, C‑156/87, Rink. p. I‑781, 43 punktą). Bet kuriuo atveju, kitaip nei tvirtina ieškovės, Huta Laziska padėtis ginčijamame reglamente iš esmės vertinama taip pat kaip Reglamente Nr. 1420/2007. Kaip ir ginčijamame reglamente, Reglamente Nr. 1420/2007 nėra atskiro poskyrio, skirto Huta Laziska. Be to, kaip ir ginčijamame reglamente, Huta Laziska padėtis vertinama poskyryje, kuriame analizuojamas gamybos sąnaudų kitimo poveikis žalai. Tarp Reglamento Nr. 1420/2007 ir ginčijamo reglamento galima nustatyti vienintelį skirtumą. Ginčijamame reglamente Taryba, darydama prielaidą ir tik tam, kad atmestų bet kokį poveikį visos Bendrijos pramonės patirtos žalos įvertinimui, pripažino, jog Huta Laziska patirtą žalą galėjo lemti jos ginčas su elektros energijos tiekėju, o Reglamente Nr. 1420/2007 ji pripažino, kad šis ginčas bei elektros energijos sąnaudų padidėjimas galėjo turėti įtakos Huta Laziska rezultatams, bet bendrai gamybos sąnaudų pokyčiai neprisidėjo prie Bendrijos pramonės patirtos žalos.

91 Vadinasi, nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, kad ginčijamo reglamento 101 konstatuojamojoje dalyje padaryta akivaizdi vertinimo klaida.

92 Antra, dėl akivaizdžios vertinimo klaidos, tariamai padarytos vertinant FerroAtlántica ir Vargön Alloys gamybos pertraukimus, reikia pažymėti, kad, kiek tai susiję su FerroAtlántica, ieškovės per posėdį nurodė, jog, jų nuomone, šios bendrovės gamybos pertraukimai lėmė „pačios sau padarytą“ žalą, nes brangstant elektros energijai FerroAtlántica pirmenybę teikė energijos, o ne ferosilicio pardavimui. Svarbu pripažinti, kad vienintelis dokumentas, kuriuo remiasi ieškovės, nurodydamos šią tariamą institucijų padarytą akivaizdžią vertinimo klaidą, yra 2007 m. vasario 26 d. FerroAtlántica raštas Euroalliages. Šiame rašte FerroAtlántica paaiškino, kad dėl jos tarifų sistemos elektros energijos vartojimo piko valandomis sustabdyta ferosilicio gamyba, o jos per šias valandas pagaminta energija perparduota. Šis raštas visai neįrodo, kad FerroAtlántica pertraukia gamybą, kai padidėja elektros energijos kainos. Taigi ieškovės nepateikė jokių įrodymų, kad FerroAtlántica gamybos sumažėjimas elektros energijos vartojimo piko valandomis prisidėjo prie visos Bendrijos pramonės patirtos žalos ir kad Taryba turėjo į jį atsižvelgti.

93 Be to, kiek tai susiję su Vargön Alloys, ieškovės tik tvirtina, kad ši bendrovė nutraukė gamybą tiriamojo laikotarpio viduryje. Prie ieškinio pridėtame dokumente jos teigia, kad gamyba nutraukta dėl elektros energijos kainų lygio, tačiau nepateikia jokio įrodymo šiam teiginiui pagrįsti. Taigi jos niekaip neįrodo, kad ši bendrovė pati prisidėjo prie žalos sau ir kad ji gamybą nutraukė ne dėl importo dempingo kaina. Vadinasi, negalima tvirtinti, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, atskirai neišnagrinėjusi Vargön Alloys padėties.

94 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti šį pirmojo pagrindo trečios dalies kaltinimą kaip nepagrįstą.

Dėl trečiojo kaltinimo, susijusio su teorinio nominalaus gamybos pajėgumo naudojimu

– Šalių argumentai

95 Ieškovės tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžių vertinimo klaidų ir pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį bei jų teisę į gynybą, atsisakydama vietoj teorinio nominalaus gamybos pajėgumo naudoti realų gamybos pajėgumą.

96 Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes, pirma, nepaisė elementų, tokių kaip gamybos perorientavimas ir elektros energijos tiekimo pertraukimas, padariusių didelį poveikį svarbiems žalos veiksniams, t. y. gamybos pajėgumui ir gamybos pajėgumo panaudojimui.

97 Antra, ieškovės nurodo, kad klaidinga teigti, kaip tai daro Taryba, jog net jei remtųsi realiu gamybos pajėgumu, gamybos pajėgumo ir pajėgumo panaudojimo tendencijos, o taip pat išvados dėl žalos buvimo, liktų nepakitusios. Iš tiesų, net jei tendencijos, susijusios su gamybos pajėgumu ir pajėgumo panaudojimu liktų nepakitusios, aplinkybė, kad, pavyzdžiui, pajėgumo panaudojimas nuo 50 % pakilo iki 95 %, būtų svarbi, nes toks padidėjimas reikštų, kad Bendrijos pramonė nepajėgia patenkinti paklausos.

98 Trečia, anot ieškovių, Tarybai tvirtinant, kad galima naudoti teorinį nominalų panaudojimo pajėgumą, nes gamybos sustabdymai ar sumažinimas yra nereguliarūs, daroma rimta fakto klaida ir akivaizdi vertinimo klaida. Ieškovės pažymi, kad gamybos sumažinimas ir sustabdymai buvo reguliarūs, todėl į tai reikia atsižvelgti. Taip yra FerroAtlántica gamybos pertraukimo elektros energijos vartojimo piko valandomis atveju, kuris buvo būdingas jos verslo modeliui ir todėl buvo daromas reguliariai. Be to, buvo atliekamas kasmetinis ferosilicio krosnių remontas, kurio metu jomis nebuvo galima naudotis. Ieškovės taip pat teigia, kad jei apskaičiuojant gamybos pajėgumą atsižvelgiama tik į reguliarius įvykius, daroma akivaizdi vertinimo klaida. Kai sumažėjo Huta Laziska aprūpinimas elektros energija, ji kelis kartus labai sumažino pajėgumą, o tai trukdė gaminti ferosilicį, neatsižvelgiant į rinkos sąlygas.

99 Be to, anot ieškovių, priežastingumo ryšio analizę pagrindžiant teoriniu nominaliu panaudojimo pajėgumu, o ne realiu panaudojimo pajėgumu, neišvengiamai pažeidžiama nepriskyrimo taisyklė, numatyta Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje, nes taip nuslepiama tikra duomenis apie gamybą veikiančių pokyčių priežastis.

100 Galiausiai, ieškovės tvirtina, kad ginčijamu reglamentu pažeidžiama jų teisė į gynybą, nes teiginys, kad net jei būtų atsižvelgta į realų panaudojimo pajėgumą, tendencijos liktų nepakitusios, nėra pagrįstas.

101 Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

102 Pateikdamos šį kaltinimą, ieškovės iš esmės tvirtina, kad remdamosi teoriniu nominaliu gamybos pajėgumu, o ne realiu gamybos pajėgumu institucijos, pirma, padarė akivaizdžių vertinimo klaidų ir fakto klaidą, antra, pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį ir, trečia, pažeidė jų teisę į gynybą.

103 Pirma, dėl institucijų padarytų akivaizdžių vertinimo klaidų ir fakto klaidos, reikia priminti, kad Komisija laikinojo reglamento 92 ir 93 konstatuojamosiose dalyse paaiškino, jog nustatė gamybos pajėgumą, remdamasi Bendrijos pramonės gamybos vienetų teoriniu nominaliu pajėgumu, kurį pakoregavo, atsižvelgdama į tai, kad du Bendrijos gamintojai nagrinėjamuoju laikotarpiu dalį ferosilicio gamybos perorientavo į kitų geležies lydinių gamybą. Be to, ginčijamo reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje Taryba atsakė į kritiką dėl laikinojo reglamento 93 konstatuojamojoje dalyje taikytos metodikos ir į kai kurių suinteresuotųjų šalių per administracinę procedūrą pateiktus pasiūlymus taikyti dydį, nustatytą įvertinus gamybos sustabdymą dėl techninės priežiūros ir elektros energijos tiekimo pertraukimo. Šiuo atžvilgiu ji nurodė tyrimą, kuris, anot jos, įrodo, kad gamybos sustabdymo dėl techninės priežiūros ir elektros energijos tiekimo pertraukimo atvejai buvo laikini ir nagrinėjamuoju laikotarpiu reguliariai nesikartojo. Ji taip pat paaiškino, kad net ir pakoregavus gamybos pajėgumą, gamybos pajėgumo ir pajėgumo panaudojimo tendencijos bei išvados dėl materialinės žalos liktų nepakitusios.

104 Ieškovės mano, kad šiuose samprotavimuose yra akivaizdi vertinimo klaida, nes juose neatsižvelgta į gamybos pertraukimus ir perorientavimą. Svarbu pastebėti, kad ieškovių tvirtinimas yra netikslus, nes jos nenurodo, apie kokius pertraukimus ir kokį gamybos perorientavimą kalba. Darant prielaidą, kad jos turi mintyje įvykius, aptartus nagrinėjant du ankstesnius kaltinimus, t. y. Huta Laziska gamybos perorientavimą ir pertraukimus bei FerroAtlántica ir Vargön Alloys gamybos pertraukimus, reikia pirmiausia pripažinti, kad ieškovės neginčija, jog į Huta Laziska 2004 m. sprendimą pereiti nuo ferosilicio prie silikomangano gamybos atsižvelgta laikinojo reglamento 93 konstatuojamojoje dalyje esančioje gamybos pajėgumo ir pajėgumo panaudojimo lentelėje, pakoreguojant minėtą pajėgumą 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu.

105 Kiek tai susiję su 2005 ir 2006 m. Huta Laziska gamybos pertraukimais dėl ginčo su elektros energijos tiekėju ir 2006 m. Vargön Alloys gamybos pertraukimu, anot ieškovių, dėl elektros energijos sąnaudų padidėjimo, reikia pripažinti, kad institucijų samprotavimai yra ne pagrįsti, bet ir be akivaizdžios vertinimo klaidos. Iš ginčijamo reglamento 81 konstatuojamosios dalies matyti, kad institucijos nusprendė nekoreguoti duomenų, susijusių su gamybos pajėgumu, nes minėti gamybos pertraukimai buvo laikini. Institucijų požiūris buvo teisingas, nes, kitaip nei tvirtina ieškovės, iš bylos dokumentų matyti, kad minėti pertraukimai iš tiesų buvo laikini. Nors duomenys, susiję su gamybos pajėgumu, turėjo atspindėti tokius laikinus įrenginių sustabdymus, kaip nurodomi šiuo atveju, jais būtų nukrypta nuo jų funkcijos pateikti rodiklius, susijusius su Bendrijos pramonės gamybos pajėgumu, o ne produkcijos variacijas, kurias atspindi gamybos duomenys. Vis dėlto, kad institucijų požiūris nebūtų pagrįstas akivaizdžia vertinimo klaida, į tokius laikinus gamybos sustabdymus reikia atsižvelgti atliekant nepriskyrimo analizę, numatytą Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje.

106 Šiuo atveju institucijos ginčijamo reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje patvirtino, kad net ir pakoregavus gamybos pajėgumą išvados dėl Bendrijos pramonės patirtos didelės žalos liktų tokios pačios. Nors ieškovės tvirtina, kad šis teiginys yra klaidingas, jos to niekaip neįrodo. Jos tik tvirtina, kad, net jei gamybos pajėgumo ir pajėgumo naudojimo tendencijos liktų nepakitusios, aplinkybė, kad, pavyzdžiui, pajėgumo naudojimas nuo 50 % pakyla iki 95 %, yra svarbi, nes toks padidėjimas reiškia, kad Bendrijos pramonė negali patenkinti paklausos. Be to, kad situacija, kuria remiasi ieškovės, yra vien teorinė, aplinkybė, kad Bendrijos pramonė šiuo atveju aptariamoje situacijoje, kai iš kelių ekonominių rodiklių matyti, jog Bendrijos pramonė patyrė žalą, negali patenkinti paklausos nerodo šios žalos priežasties ir pati savaime negali įrodyti, kad minėta žala kilo ne dėl importo dempingo kaina.

107 Kiek tai susiję su FerroAtlántica gamybos pertraukimais, šio sprendimo 92 punkte jau nustatyta, kad ieškovės nepateikė jokio įrodymo, kad šis reguliarus gamybos sumažėjimas prisidėjo prie visos Bendrijos pramonės patirtos žalos. Nors, kaip pabrėžia ieškovės, gamybos pajėgumo pakoregavimas, siekiant atsižvelgti į šiuos gamybos pertraukimus, būtų galėjęs pakeisti Bendrijos pramonės pajėgumo panaudojimo dalį, taip įrodant, kad ji buvo mažiau pajėgi patenkinti paklausą, šio sprendimo 106 punkte jau pažymėta, kad tokioje situacijoje, kai keli ekonominiai rodikliai atspindėjo Bendrijos pramonės patirtą žalą, tokia aplinkybė pati savaime negali įrodyti, kad žalos atsiradimo priežastis nebuvo importas dempingo kaina.

108 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad nė vienas ieškovių pateiktas argumentas neįrodo, kad padarytos akivaizdžios vertinimo klaidos, remiantis teoriniu nominaliu pajėgumu.

109 Antra, kalbant apie Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalies pažeidimą, negalima pritarti ieškovių tvirtinimui, kad priežastingumo ryšio analizę pagrindžiant teoriniu nominaliu panaudojimo pajėgumu, o ne realiu panaudojimo pajėgumu, neišvengiamai pažeidžiama nepriskyrimo taisyklė. Iš tiesų reikia pažymėti, kad nors neabejotina, jog gamybos priemones pritaikius kitai rinkai, kaip šiuo atveju, reikia pakoreguoti su gamybos pajėgumu susijusius duomenis, jau šio sprendimo 105 punkte pabrėžta, kad šiuose duomenyse visi laikini gamybos įrenginių sustabdymai neturi atsispindėti, nes šie sustabdymai atsispindi gamybos duomenyse. Tačiau tokiomis aplinkybėmis institucijos privalo užtikrinti, kad laikomasi Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje numatytų pareigų, ir gerai bei tinkamai atlikti nepriskyrimo analizę, atsiedamos ir atskirdamos žalą, kurią tam tikrais atvejais lemia šie laikini gamybos pertraukimai, nuo žalos, padarytos dėl importo dempingo kaina.

110 Trečia, kalbant apie ieškovių teisės į gynybą pažeidimą, reikia priminti, kad iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, jog teisės į gynybą užtikrinimo reikalavimai yra privalomi ne tik vykstant procedūroms, kurios gali baigtis sankcijų paskyrimu, bet taip pat vykstant tyrimo procedūroms prieš priimant reglamentus dėl antidempingo, kurie gali tiesiogiai ir konkrečiai paveikti atitinkamas įmones ir sukelti joms nepalankius padarinius (1991 m. birželio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo Al-Jubail Fertilizer prieš Tarybą, C‑49/88, Rink. p. I‑3187, 15 punktas). Ypač suinteresuotosioms įmonėms turi būti suteikta galimybė per administracinę procedūrą veiksmingai išreikšti savo nuomonę dėl nurodytų faktų ir aplinkybių tikrumo ir svarbos bei dėl įrodymų, kuriais rėmėsi Komisija, grįsdama dempingo praktikos ir iš jos kylančios žalos egzistavimą (minėto Sprendimo Al-Jubail Fertilizer prieš Tarybą 17 punktas).

111 Šiuo atžvilgiu svarbu pritarti Tarybai, kad galutinės informacijos dokumento 80 punktas iš esmės sutapo su ginčijamo reglamento 81 konstatuojamąja dalimi, pagal kurią net pakoregavus gamybos pajėgumą tendencijos nebūtų pasikeitusios. Tačiau ieškovės pastabose dėl galutinės informacijos dokumento neprašė joms pateikti šį teiginį patvirtinančių duomenų. Todėl jos negali teigti, kad pažeista jų teisė į gynybą.

112 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šį kaltinimą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

Dėl ketvirtojo kaltinimo, susijusio su Bendrijos pramonės investicijomis 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu.

– Šalių argumentai

113 Ieškovės tvirtina, kad Taryba pažeidė nepriskyrimo taisyklę, numatytą Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje, nes ginčijamame reglamente neatsižvelgė į dideles Bendrijos pramonės investicijas 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu, kurios tiriamuoju laikotarpiu sudarė daugiau kaip trečdalį visų Bendrijos pramonės nuostolių. Šiuo atžvilgiu ieškovės pabrėžia, kad institucijos laikinojo reglamento 99 konstatuojamojoje dalyje nurodė, jog Bendrijos pramonė 2005 m. investavo beveik 10 mln. EUR, tiriamuoju laikotarpiu – beveik 6 mln. EUR; šios investicijos skirtos gamybos įrangai modernizuoti. Anot ieškovių, atsižvelgiant į šių investicijų apimtį, palyginti su pramonės pelningumu, šių investicijų poveikį reikėjo nagrinėti, nepaisant to, kad jos per ilgą laiką nuvertėjo, kad ir kaip būtų atsakyta į klausimą, ar privalomų aplinkosaugos teisės nuostatų laikymasis lėmė žalą, kurią Bendrijos pramonė padarė pati sau.

114 Pirma, Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, atsako, kad ieškovės pervertina investicijų apimtį ir jų poveikį pelningumui. Investicijų suma per tiriamąjį laikotarpį nepalyginama su šiuo laikotarpiu užfiksuotais nuostoliais. Anot Tarybos, kadangi nagrinėjamos investicijos buvo investicijos į per daugelį metų nusidėvėjusią gamybos įrangą, tik nedidelė 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu padarytų investicijų dalis turėjo įtakos pelnui. Antra, kadangi investicijos padarytos, siekiant prisiderinti prie privalomų aplinkosaugos teisės nuostatų reikalavimų, jų negalima laikyti „pačios sau padaryta“ žala. Trečia, į šių investicijų poveikį atsižvelgta laikinojo reglamento 99, 100 ir 109 konstatuojamosiose dalyse bei ginčijamo reglamento 82 konstatuojamojoje dalyje aptariant žalos veiksnius. Ketvirta, ieškovės nepateikė jokio įrodymo, kad institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, priėjusios išvadą, jog nagrinėjamos investicijos nėra „pačios sau padaryta“ žala.

– Bendrojo Teismo vertinimas

115 Ieškovės iš esmės tvirtina, kad institucijos pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį, nes neatsižvelgė į 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu Bendrijos pramonės padarytų didelių investicijų, tiriamuoju laikotarpiu lėmusių daugiau kaip trečdalį visų Bendrijos pramonės nuostolių, poveikį.

116 Šiuo atžvilgiu svarbu pritarti ieškovėms, kad iš laikinojo reglamento 99 konstatuojamosios dalies matyti, jog 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu padarytos didelės investicijos. Tačiau nei Komisija laikiname reglamente, nei Taryba ginčijamame reglamente neaptarė šių investicijų, atlikdama nepriskyrimo analizę. Taigi, kitaip nei tvirtina Taryba, minėtuose reglamentuose visiškai nenagrinėjama, ar minėtos investicijos lėmė „pačios sau padarytą“ žalą. Atsižvelgiant į jų dydį, t. y. beveik 10 mln. EUR 2005 m. ir beveik 6 mln. EUR tiriamuoju laikotarpiu, minėtos investicijos galėjo prisidėti prie Bendrijos pramonės patirtos žalos. Todėl reikia pripažinti, jog institucijos pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalį, neatsiejusios ir neatskyrusios minėtų investicijų poveikio nuo importo dempingo kaina poveikio.

117 Šios išvados nepaneigia Tarybos argumentai. Pirma, kitaip nei ji tvirtina, aplinkybė, kad investicijos padarytos siekiant prisitaikyti prie privalomų aplinkos apsaugos teisės aktų, neatleidžia institucijų nuo pareigos atlikti nepriskyrimo analizę. Nesvarbu, ar žala būtų pripažinta „pačios sau padaryta“ žala, nes investicijos galėjo paveikti Bendrijos pramonę, o Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalimi draudžiama institucijoms priskirti žalą importui dempingo kaina, kuri jam nepriskirtina.

118 Antra, tiesa, kaip pastebi Taryba, kad bendra investicijų suma per tiriamąjį laikotarpį negali būti lyginama su tuo pačiu laikotarpiu užfiksuotais nuostoliais. Vis dėlto, tai nekeičia fakto, kad institucijos neatliko tinkamos nepriskyrimo analizės investicijų atžvilgiu.

119 Jei Taryba pažeidė Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje esančią nepriskyrimo taisyklę, dėl tokio pažeidimo būtų pateisinama panaikinti ginčijamą reglamentą tik tada, jei jis sukeltų abejonių šio reglamento teisėtumu, padarydamas negaliojančią visą institucijų atliktą priežastingumo ryšio analizę (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Shanghai Teraoka Electronic prieš Tarybą, T‑35/01, Rink. p. II‑3663, 167 punktą). Tačiau ieškovės šiuo atžvilgiu nepateikė jokio argumento.

120 Teismas mano, kad šis pažeidimas nedaro poveikio ginčijamo reglamento teisėtumui. Kaip nurodė Taryba, nagrinėjamos investicijos buvo investicijos į per daugelį metų nusidėvėjusią gamybos įrangą ir tik dalis jų turėjo įtakos Bendrijos pramonės pelningumui 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu. Šiuo atžvilgiu, atsakydama į rašytinį klausimą, Teismo pateiktą taikant proceso organizavimo priemonę, Taryba, remdamasi tiksliais duomenimis ir paaiškinimais, nurodė, kad 2005 m. investicijos lėmė tik maždaug 4,7 % Bendrijos pramonės pelningumo nuostolių 2005 m. Todėl minėtos investicijos negali būti pripažintos labai prisidėjusiomis prie 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu Bendrijos pramonės patirtos žalos.

121 Vadinasi, konstatuotas pažeidimas negali paneigti ginčijamo reglamento teisėtumo ir šį kaltinimą, taip pat ir visą ieškinio pirmojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti.

c) Dėl ieškinio pirmojo pagrindo ketvirtos dalies, susijusios su žaliavų sąnaudų padidėjimo įtaka

Šalių argumentai

122 Ieškovės tvirtina, kad institucijos tinkamai neatsižvelgė į žaliavų sąnaudų padidėjimo įtaką Bendrijos pramonės patirtai žalai, taip padarydamos akivaizdžių vertinimo klaidų.

123 Pirma, Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, ginčijamo reglamento 99 konstatuojamojoje dalyje tvirtindama, kad lydinių pramonės gamybos sąnaudos padidėjo visame pasaulyje, todėl taip pat paveikė pasaulio pramonę. Ieškovių nuomone, net jei gamybos sąnaudos galėjo padidėti visame pasaulyje, toks padidėjimas neturi visur tokio pat poveikio.

124 Iš tiesų Taryba neatsižvelgė į tai, kad Bendrijos gamintojų bazinės gamybos sąnaudos yra didesnės nei kitų pasaulio gamintojų. Anot ieškovių, nors visi gamintojai susiduria su analogišku gamybos sąnaudų padidėjimu, tie, kurių bazinės sąnaudos didesnės, patiria didesnę žalą ir ją patiria greičiau nei kiti. Todėl, ieškovių nuomone, priešingai nei Taryba nurodė ginčijamame reglamente, trečiosios šalies gamintojas nebūtinai yra priverstas tiek pat kelti kainas kaip Bendrijos gamintojas, kuris susiduria su tokiu pačiu sąnaudų padidėjimu, nes nagrinėjamos pardavimo kainos atžvilgiu trečiosios šalies gamintojas naudojasi didesniu pradiniu pelningumu.

125 Visų pirma, institucijos turėjo informacijos, įrodančios, kad Bendrijos gamintojų struktūrinės ferosilicio gamybos sąnaudos buvo didesnės nei gamintojų iš šalių, kurių atžvilgiu vykdoma antidempingo procedūra. Ieškovės prašo Teismo nurodyti pateikti šią informaciją. Toliau ieškovės per administracinę procedūrą pateikė įrodymų, kad 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu Bendrijos ferosilicio kainos buvo didžiausios pasaulyje, o Bendrijos pramonės gamybos sąnaudos vis labiau šias kainas viršijo. Galiausiai ieškovės pažymi, kad 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu, kai Bendrijos pramonės sąnaudos stulbinančiai išaugo, kainos visose pasaulio rinkose sumažėjo dėl sumažėjusio suvartojimo. Nors Bendrijos pramonė taikė didžiausias pasaulyje kainas, dėl gamybos sąnaudų didėjimo 2005 m. ir tiriamuoju laikotarpiu ji patyrė nuostolių.

126 Ieškovės taip pat tvirtina, kad institucijos neatsižvelgė į tai, kad nors visose rinkose taikytos kainos buvo ekvivalentiškos makroekonomikos lygmeniu, atsižvelgiant į makroekonominius skirtumus, Bendrijos gamintojus labiau paveikė gamybos sąnaudų elementų pabrangimas nei gamintojus iš šalių, kurių atžvilgiu vykdomas antidempingo tyrimas. Iš tiesų, dauguma gamintojų, įsteigtų minėtose šalyse, buvo vertikaliai integruoti, o tai juos saugojo nuo kainų pasaulio rinkose nestabilumo; nė vienas Bendrijos gamintojas nėra panašiai vertikaliai integruotas. Bendrijos gamintojai negalėjo pasinaudoti ta pačia masto ekonomija kaip gamintojai, įsteigti šalyse, kurių atžvilgiu vykdomas antidempingo tyrimas. Pavyzdžiui, Erdos Xijin Kuangye Co., Ltd, vienas iš Kinijos ferosilicio gamintojų, turi beveik dvigubai didesnį gamybos pajėgumą nei visi Bendrijos gamintojai kartu paėmus. Todėl vieneto gamybos sąnaudos trečiosiose šalyse apskritai buvo mažos.

127 Antra, institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą laikinojo reglamento 132 konstatuojamojoje dalyje, nes atsakydamos į argumentą, kad gamybos sąnaudų padidėjimas lėmė žalą, tvirtino, kad visame pasaulyje energijos kainos didėjo, kai kuriais atvejais net daugiau nei Europoje. Iš tiesų, nebuvo užtikrintas nepriskyrimo reikalavimo laikymasis tiesiog lyginant elektros energijos kainas visame pasaulyje arba šalyse, kurių atžvilgiu vykdomas antidempingo tyrimas, su taikomomis Europoje. Ieškovių nuomone, institucijos turėjo nustatyti elektros energijos kainų pakilimo poveikį Bendrijos pramonei ir jį atskirti nuo ferosilicio importo poveikio. Tiksliau kalbant, institucijos neatsižvelgė nei į Eurostato duomenis, nei į savo pačių atliktų Bendrijos elektros energijos rinkos tyrimų rezultatus, iš kurių matyti, kad energijos sąnaudos valstybėse narėse, kuriose įsteigti Bendrijos ferosilicio gamintojai, iš esmės padidėjo. Kadangi elektros energijos kainos Sąjungos viduje iš esmės skiriasi, institucijos turėjo palyginti realius Bendrijos gamintojų duomenis su gamintojų, įsteigtų šalyse, kurių atžvilgiu vykdomas antidempingo tyrimas, duomenimis. Elektros energijos kainų lygis pasaulyje neturi reikšmės – svarbu tik, kiek elektros energijos kainos padidėjo ferosilicį gaminančiose šalyse, palyginti su taikomomis Bendrijos pramonei. Anot ieškovių, nors energijos kainos trečiosiose šalyse galbūt padidėjo, jos vis tiek išliko žemesnės nei taikomosios Bendrijos pramonei, o tai sudarė sąlygas trečiosiose šalyse įsteigtiems ferosilicio gamintojams toliau gauti pelną, kai tuo tarpu Bendrijos pramonė patyrė nuostolių.

128 Trečia, ginčijamo reglamento 92 konstatuojamojoje dalyje Taryba padarė akivaizdžią klaidą, aiškindama Komisijos tarnybų darbinį dokumentą „Analysis of economic indicators of the EU metals industry: the impact of raw materials and energy supply on competitiveness“ („ES metalų pramonės ekonominių rodiklių analizė: žaliavų ir energijos tiekimo poveikis konkurencingumui“, toliau – Komisijos darbinis dokumentas), kuriuo remdamasi ji atmetė argumentą, kad Bendrijos pramonei trūksta konkurencingumo dėl jos sąnaudų struktūros. Anot ieškovių, šiame dokumente aiškiai nurodyta, kad Bendrijos metalo pramonė patiria didėjantį konkurentų, kurių gamybos sąnaudų struktūra yra kitokia, spaudimą. Konkrečiau tariant, dokumente teigiama, kad Bendrijos gamintojų geležies lydinių, kurių gamybai reikia daugiausia energijos, t. y. silicio ir ferosilicio, pardavimas yra pažeidžiamas, nes jiems trūksta konkurencingumo sąnaudų atžvilgiu.

129 Taryba, palaikoma į bylą įstojusių šalių, ginčija ieškovių argumentus.

Bendrojo Teismo vertinimas

130 Ši ieškinio pirmojo pagrindo dalis susijusi su tuo, kaip institucijos analizavo žaliavų sąnaudų padidėjimo įtaką Bendrijos pramonės patirtai žalai. Iš esmės ieškovės tvirtina, kad padarytos trys akivaizdžios vertinimo klaidos. Anot jų, šios klaidos padarytos ginčijamo reglamento 92 ir 99 konstatuojamosiose dalyse ir laikinojo reglamento 132 konstatuojamojoje dalyje.

131 Pirma, dėl ginčijamo reglamento 99 konstatuojamosios dalies reikia priminti, kad ji išdėstyta taip:

„Kalbant apie sąnaudų padidėjimą, Bendrijos pramonė teigė, kad pastebėtas lydinių pramonės sąnaudų padidėjimas paprastai vyksta visame pasaulyje, todėl jis taip pat daro įtaką pasaulio pramonei. Išanalizavus pagrindinių sąnaudų elementų kainų pokyčius nagrinėjamuoju laikotarpiu nustatyta, kad sąnaudos (elektros energijos, kvarcito ir elektrodų pastos) padidėjo. Tačiau atlikus tyrimą nustatyta, kad nors šį padidėjimą iš dalies kompensavo pardavimo kainos, dėl importo mažomis dempingo kainomis Bendrijos pramonė negalėjo perkelti viso sąnaudų padidėjimo pardavimo kainoms.“

132 Ieškovės tvirtina, kad Taryba padarė akivaizdžią vertinimo klaidą teigdama, jog lydinių pramonės gamybos sąnaudos padidėjo visame pasaulyje ir todėl šis padidėjimas taip pat daro įtaką pasaulio pramonei.

133 Šiuo atžvilgiu svarbu pažymėti, kad, kitaip nei tvirtina ieškovės, Taryba ginčijamo reglamento 99 konstatuojamojoje dalyje visiškai neteigė, kad lydinių pramonės gamybos sąnaudos padidėjo visame pasaulyje ir todėl šis padidėjimas taip pat daro įtaką pasaulio pramonei. Iš šios konstatuojamosios dalies aiškiai matyti, kad Taryba tik perteikė Bendrijos pramonės suformuluotą teiginį.

134 Be to, Taryba šiuo Bendrijos pramonės teiginiu visiškai nesirėmė, grįsdama laikinojo reglamento 133 konstatuojamojoje dalyje pateiktą išvadą, kad gamybos sąnaudų padidėjimas nenutraukė priežastingumo ryšio tarp importo dempingo kaina ir žalos. Ginčijamo reglamento 99 konstatuojamojoje dalyje Taryba konstatavo, kad padidėjo tam tikros gamybos sąnaudos, bet padarė išvadą, kad šį padidėjimą buvo galima kompensuoti padidinant kainas, tačiau dėl importo dempingo kaina tik iš dalies. Kitaip tariant, anot Tarybos, gamybos sąnaudos padidėjo, tačiau Bendrijos pramonė patyrė žalą ne dėl šio padidėjimo, o todėl, kad, esant ginčijamam importui, sąnaudų padidėjimo nebuvo galima visiškai perkelti į pardavimo kainas.

135 Ieškovės nepateikia jokio įrodymo, kad Taryba taip padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, nes jos tik stengiasi įrodyti, kad klaidinga tvirtinti, jog sąnaudų padidėjimas padarė tokią pačią įtaką pasaulio pramonei. Todėl reikia atmesti ieškovių argumentą, susijusį su ginčijamo reglamento 99 konstatuojamąja dalimi, ir nebūtina reikalauti pateikti dokumentų.

136 Antra, dėl argumento, susijusio su laikinojo reglamento 132 konstatuojamąja dalimi, reikia priminti, kad šioje konstatuojamojoje dalyje Komisija pripažino, jog elektros energijos kainos sudaro didžiąją dalį nagrinėjamojo produkto gamybos sąnaudų, tačiau atlikus tyrimą taip pat nustatyta, kad visame pasaulyje, įskaitant nagrinėjamąsias šalis, energijos kainos didėjo, kai kuriais atvejais net daugiau nei Sąjungoje. Laikinojo reglamento 133 konstatuojamojoje dalyje Komisija nusprendė, kad tokiomis aplinkybėmis energijos klausimas negali nutraukti priežastingumo ryšio tarp importo dempingo kaina ir Bendrijos pramonės patirtos žalos.

137 Ieškovės ginčija šias konstatuojamąsias dalis, motyvuodamos tuo, kad laikydamasi Pagrindinio reglamento 3 straipsnio 7 dalyje nurodytos nepriskyrimo taisyklės Komisija negalėjo tik apskritai ir niekuo nesiremdama tvirtinti, jog energijos kainos padidėjo visame pasaulyje, kai kuriais atvejais net daugiau nei Sąjungoje. Du motyvai, kuriais ieškovės grindžia šį savo teiginį, vis dėlto, neįtikina.

138 Ieškovės tvirtina, kad Komisija turėjo nagrinėti Eurostato duomenis ir savo pačios tyrimų, susijusių su elektros energijos rinka, rezultatus, kurie, anot jų, įrodo, jog elektros energijos kainos stipriai padidėjo valstybėse narėse, kuriose įsteigti Bendrijos gamintojai. Tačiau ieškovės nepateikia jokio įrodymo šiam teiginiui pagrįsti.

139 Be to, ieškovės tvirtina, kad Komisija turėjo palyginti duomenis, susijusius su Bendrijos gamintojais ir eksportuojančiais gamintojais, kurių atžvilgiu atliekamas tyrimas. Tačiau ieškovės nepateikė jokio įrodymo, kad toks statistinis palyginimas gali įrodyti, jog energijos sąnaudos Bendrijoje padidėjo tiek, kad lėmė Bendrijos pramonės patirtą žalą. Todėl ieškovių argumentą, susijusį su laikinojo reglamento 132 konstatuojamąja dalimi, reikia atmesti.

140 Trečia, dėl argumento, susijusio su ginčijamo reglamento 92 konstatuojamąja dalimi, reikia pažymėti, kad Taryba šioje dalyje nagrinėjo Bendrijos pramonės konkurencingumo klausimą ir Komisijos darbinį dokumentą, kuris, anot ieškovių, patvirtina Bendrijos pramonės konkurencingumo trūkumą dėl jai tenkančių didelių sąnaudų. Šioje konstatuojamojoje dalyje Taryba nusprendė, kad Komisija minėtame dokumente nedaro jokios išvados apie tariamą Europos geležies lydinių pramonės konkurencingumo trūkumą. Atvirkščiai, anot Tarybos, šiame darbiniame dokumente nurodoma, kad geležies lydinių gamintojai susiduria su didėjančiu importu iš trečiųjų šalių, pavyzdžiui, Kinijos, Rusijos, Ukrainos, Brazilijos ir Kazachstano; jei artimiausiu metu nebus užtikrintos vienodos sąlygos su konkurentais iš trečiųjų šalių, tai gali kelti pavojų ilgo laikotarpio Europos geležies lydinių pramonės pajėgumui.

141 Ieškovės mano, kad Taryba klaidingai išaiškino šį darbinį dokumentą. Konkrečiai tariant, jų nuomone, Komisija jame patvirtino, kad Bendrijos ferosilicio pardavimas yra pažeidžiamas, nes dėl sąnaudų jam trūksta konkurencingumo.

142 Šiuo atžvilgiu reikia pritarti ieškovėms, kad Komisijos darbiniame dokumente tvirtinama, jog Bendrijos metalo pramonė patiria didėjantį spaudimą iš konkurentų, kurių gamybos sąnaudų struktūra yra kitokia ir kurie gauna žaliavų ir (arba) energijos už mažesnę kainą.

143 Vis dėlto, Teismas nesutinka su ieškovių aiškinimu, susijusiu su Bendrijos ferosilicio gamintojų pažeidžiamumu dėl jų sąnaudų struktūros. Ieškovės nurodo darbinio dokumento dalį, kurioje teigiama, kad „Bendrijos geležies lydinių, ypač silicio ir ferosilicio, gamintojai susiduria su importo iš trečiųjų šalių, pavyzdžiui, Kinijos, Rusijos, Ukrainos, Brazilijos ir Kazachstano, didėjimu“, ir patikslinama, kad „nedelsiant neužtikrinus vienodų sąlygų su konkurentais iš trečiųjų šalių, Bendrijos geležies lydinių pramonės pajėgumui išsilaikyti ilguoju laikotarpiu gali iškilti pavojus“. Tačiau nei iš šių frazių teksto, nei iš jų konteksto negalima daryti išvados, kad Bendrijos ferosilicio pardavimas yra pažeidžiamas, nes Bendrijos gamintojams dėl sąnaudų trūksta konkurencingumo. Būtų nepagrįsta nuorodą, kad būtina įvesti vienodas sąlygas su konkurentais iš trečiųjų šalių, aiškinti kaip reiškiančią, jog Bendrijos gamintojai yra pažeidžiami dėl jiems tenkančių sąnaudų struktūros. Būtų daug pagrįsčiau manyti, kad Komisija norėjo atkreipti dėmesį į nenormaliai mažas kainas, kurias taiko eksportuojantys gamintojai iš trečiųjų šalių. Be to, punkto, kuriame pateikta ši nuoroda, pabaigoje Komisija paminėjo antidempingo priemones dėl feromolibdeno, tai patvirtina, kad Komisija, kalbėdama apie vienodų sąlygų su konkurentais iš trečiųjų šalių įvedimą, nurodė galimą antidempingo priemonių priėmimą.

144 Todėl reikia pripažinti, jog nė vienas iš ieškovių pateiktų argumentų neįrodo, kad ginčijamo reglamento 92 konstatuojamojoje dalyje Taryba klaidingai aiškino Komisijos darbinį dokumentą ir padarė akivaizdžią vertinimo klaidą Bendrijos pramonei tenkančių gamybos sąnaudų struktūros poveikio jos patirtai ž