Byla T‑151/07

Kone Oyj ir kt.

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Liftų ir eskalatorių montavimo ir priežiūros rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Manipuliavimas viešaisiais pirkimais – Rinkų pasidalijimas – Kainų nustatymas“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Baudos – Baudų nustatymo metodo gairės – Teisinis pobūdis

(Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

2. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Nuoseklumas tarp kelioms įmonėms skirtų baudų

(EB 81 straipsnis; Komisijos reglamentas Nr. 1/2003; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

3. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Pareiga atsižvelgti į konkretų poveikį rinkai – Nebuvimas – Su pažeidimo pobūdžiu susijusio kriterijaus lemiamas vaidmuo

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

4. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymas – Komisijos diskrecija

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

5. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos įgaliojimai atlikti patikrinimus – Sprendimas atlikti patikrinimą – Pareiga motyvuoti – Apimtis

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 4 dalis)

6. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijos pranešimas dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo dėl kaltinamų įmonių bendradarbiavimo – Privalomumas Komisijai

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

7. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Vienodo požiūrio principo pažeidimas – Sąlygos – Situacijų panašumas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

8. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Galimybė susipažinti su byla – Apimtis – Atsisakymas atsiųsti dokumentą – Pasekmės – Būtinybė atitinkamai įmonei tenkančios įrodinėjimo pareigos lygmeniu atskirti kaltę patvirtinančius ir ją paneigiančius dokumentus

9. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Įmonės elgesys per administracinę procedūrą

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 1 dalis ir 20 straipsnio 3 dalis)

10. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymas – Baudos sumažinimas ne pagal šį pranešimą dėl neginčijimo

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimai 96/C 207/04 ir 2002/C 45/03)

11. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Baudos sumažinimas dėl faktinių aplinkybių neginčijimo – Sąlygos

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 96/C 207/04 D 2 punktas)

12. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Įmonės elgesys per administracinę procedūrą – Įmonių, aiškiai nepripažinusių Komisijos konstatuotų faktinių aplinkybių, baudos sumažinimo neteisėtumas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis)

1. Nors Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairės negali būti kvalifikuotos kaip teisės norma, kurios administracija turi paisyti bet kuriuo atveju, vis dėlto jose nustatyta elgesio taisyklė, nurodanti administracijos praktiką, nuo kurios konkrečiu atveju ji negali nukrypti, nenurodydama priežasčių, atitinkančių vienodo požiūrio principą. Priėmusi tokias elgesio taisykles ir apie jas pranešusi viešai paskelbdama, jog nuo šio momento taikys jas atvejams, kuriems skirtos šios normos, Komisija savanoriškai apribojo savo diskreciją ir negali nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju gali būti nubausta už bendrųjų teisės principų, pavyzdžiui, vienodo požiūrio ar teisėtų lūkesčių apsaugos principų, pažeidimą. Be to, minėtose gairėse bendrai ir abstrakčiai nustatytas metodas, kurio Komisija įsipareigojo laikytis nustatydama baudų dydį, todėl jomis užtikrinamas įmonių teisinis saugumas.

(žr. 34–36 punktus)

2. Net jeigu konstatuodama kelis labai sunkius pažeidimus viename sprendime Komisija turi laikytis proporcingumo tarp bendrų pradinės baudos dydžių ir įvairių paveiktų rinkų dydžių, nėra pagrindo manyti, kad bendras pradinės baudos dydis, nustatytas už kartelį vienoje valstybėje narėje, yra neproporcingas, palyginti su pradinės baudos dydžiais, nustatytais už kartelius kitose valstybėse narėse, nes pradinės baudos dydžius Komisija nustato pagrįstai ir nuosekliai, netaikydama konkrečios matematinės formulės, kurios taikyti ji bet kuriuo atveju neprivalo.

(žr. 54, 55 punktus)

3. Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimų sunkumas turi būti vertinamas remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, konkrečiomis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasomuoju poveikiu, tačiau privalomo ir baigtinio kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti bet kuriuo atveju, sąrašo nėra. Atitinkamos rinkos dydis iš esmės yra ne privalomas veiksnys, o tik vienas iš reikšmingų veiksnių vertinant pažeidimo sunkumą, o Komisija neprivalo apibrėžti atitinkamos rinkos arba įvertinti jos dydžio, jei nagrinėjamo pažeidimo dalykas yra antikonkurencinis.

Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse nenumatyta, kad baudų dydis apskaičiuojamas pagal bendrąją apyvartą arba pagal įmonių apyvartą atitinkamoje rinkoje. Vis dėlto gairėse nedraudžiama į tokią apyvartą atsižvelgti nustatant baudos dydį, kad būtų laikomasi bendrųjų Sąjungos teisės principų ir kai to reikia atsižvelgiant į aplinkybes.

Tokiomis aplinkybėmis, kadangi bendro pradinės baudos, skirtos už su viena valstybe nare susijusį pažeidimą, dydžio Komisija nenustatė remdamasi paveiktos rinkos dydžiu, bet savo sprendimą grindė šio pažeidimo pobūdžiu ir geografiniu paplitimu, argumentas, kad bendras pradinės baudos, skirtos už kartelį šioje valstybėje narėje, dydis turi atspindėti tariamai ribotą atitinkamos rinkos dydį, yra grindžiamas klaidinga prielaida, o Komisijos sprendimas nepažeidžia proporcingumo principo.

Tas pats pasakytina apie neatsižvelgimą į pažeidimo įtaką rinkai. Pagal minėtų gairių 1A punkto pirmą pastraipą Komisija, vertindama pažeidimo sunkumą, konkrečią įtaką rinkai turi išnagrinėti tik tuomet, jei ši įtaka gali būti įvertinta. Norėdama įvertinti šią įtaką, Komisija turi atsižvelgti į įprastą konkurenciją, kuri būtų buvusi, jei nebūtų pažeidimo. Tačiau kai Komisija mano, kad neįmanoma įvertinti pažeidimo konkretaus poveikio rinkai atitinkamoms įmonėms neįrodžius priešingai, savo sprendimą ji gali pagrįsti sunkiu pažeidimo pobūdžiu arba jo geografiniu paplitimu.

Antikonkurencinės praktikos įtaka savaime nėra lemiamas kriterijus vertinant pažeidimo sunkumą. Su tam tikro elgesio ketinimais susiję aspektai gali turėti daugiau reikšmės nei su šia įtaka susiję aspektai visų pirma tada, kai savo prigimtimi tai yra sunkus pažeidimas, pavyzdžiui, rinkų padalijimas. Atitinkamai pažeidimo pobūdis vaidina lemiamą vaidmenį apibūdinant pažeidimus kaip „labai sunkius“. Iš labai sunkių pažeidimų aprašymo minėtose gairėse matyti, kad susitarimai arba suderinti veiksmai, kuriais visų pirma siekiama pasidalyti rinkas, vien dėl savo pobūdžio gali būti pripažinti „labai sunkiais“ ir nebūtina apibūdinti tokių veiksmų konkrečiai pagal jų įtaką arba geografinį paplitimą. Šią išvadą patvirtina tai, jog aprašant sunkius pažeidimus aiškiai nurodoma, kad jie turi įtakos rinkai ir veikia didesnes bendrosios rinkos sritis, o labai sunkių pažeidimų aprašyme neminimas joks konkrečios įtakos rinkai arba poveikio tam tikroje konkrečioje teritorijoje reikalavimas.

Tokiomis aplinkybėmis Komisijos sprendime konstatuoti Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimai dėl paties savo pobūdžio yra vieni sunkiausių EB 81 straipsnio pažeidimų, nes jų dalyką sudaro slaptas konkurentų susitarimas pasidalyti rinkas arba įšaldyti turimas rinkų dalis, pasiskirstant naujų liftų ir (arba) eskalatorių pardavimo ir montavimo projektus, ir nekonkuruoti tarpusavyje dėl liftų ir eskalatorių priežiūros ir modernizavimo. Be sunkių konkurencijos trukdymų, kuriuos sukelia tokie karteliai, jais, įpareigojant šalis paisyti įvairių, dažnai nacionalinėmis sienomis apribotų, rinkų, šios rinkos taip pat atribojamos ir taip paneigiamas pagrindinis EB sutartyje numatytas Bendrijos rinkos integracijos tikslas. Tokie pažeidimai, ypač jei tai yra horizontalūs karteliai, taip pat pripažįstami ypač sunkiais arba akivaizdžiais pažeidimais.

(žr. 32, 46, 47, 56, 61, 62, 64, 67–69 punktus)

4. Pranešimas dėl baudų neskyrimo ir sumažinimo kartelių bylose yra instrumentas, kuriuo siekiama patikslinti kriterijus, kuriuos, laikydamasi aukštesnės galios teisės normų, Komisija ketina taikyti, kai naudojasi savo diskrecija nustatydama baudas, skirtas už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą. Iš to kyla šios diskrecijos apsiribojimas, kuris vis dėlto nėra nesuderinamas su didelės Komisijos diskrecijos išsaugojimu.

Taigi Komisija turi didelę diskreciją vertindama, ar įrodymai, kuriuos pateikė įmonė, paprašiusi taikyti Pranešimą dėl bendradarbiavimo, turi didelę papildomąją vertę, kaip tai suprantama pagal minėto pranešimo 21 dalį.

Taip pat konstatavusi, kad įrodymai turi didelę papildomąją vertę, kaip tai suprantama pagal Pranešimo dėl bendradarbiavimo 21 dalį, Komisija turi diskreciją nustatyti tikslų baudos sumažinimo atitinkamai įmonei lygį. Pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmoje pastraipoje yra numatytos baudos dydžio sumažinimo ribos skirtingoms nurodytoms įmonių kategorijoms. Atsižvelgiant į minėtą diskreciją, Sąjungos teismas gali skirti sankciją tik už akivaizdų šios diskrecijos ribų peržengimą.

Tam, kad būtų atleista nuo baudų pagal Pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies b punktą reikia, kad įmonė būtų pirmoji, pateikusi įrodymų, kurie, Komisijos manymu, leidžia jai konstatuoti EB 81 straipsnio pažeidimą.

Be to, būtent įmonės bendradarbiavimo kokybė lemia tai, ar ji gali būti atleista nuo baudų pagal šią nuostatą. Nepakanka to, kad tokia įmonė pateikė informacijos ir įrodymų, leidžiančių sėkmingai tirti pažeidimą. Nors nebūtina, kad pateikti įrodymai būtų pakankami visam pažeidimui ar jo mažiausioms detalėms įrodyti, vis dėlto tokie įrodymai turi būti pakankamo pobūdžio, tikslumo ir įrodomosios galios, kad Komisija galėtų konstatuoti EB 81 straipsnio pažeidimą.

Šiuo atžvilgiu pareiškimų, grindžiamų atitinkamos įmonės vadovų atsiminimais, kai negalima atmesti galimybės, kad juose yra netikslumų, taip pat vienašališkų pareiškimų negali pakakti pažeidimui konstatuoti, jeigu jų nepagrindžia tikslūs ir nuoseklūs dokumentiniai įrodymai. Komisija savo sprendime turi pateikti tikslių ir nuoseklių įrodymų, pagrindžiančių tvirtą įsitikinimą tuo, kad pažeidimas buvo padarytas.

Tokiomis aplinkybėmis Komisija akivaizdžiai neperžengia savo diskrecijos ribų, kai atsisako atleisti nuo baudos įmonę, pateikusią ribotos įrodomosios galios įrodymų, kurie nėra pažeidimo laikotarpio ir kurių dalis be datos. Aplinkybė, kad ši įmonė buvo atleista nuo baudos už tokio paties tipo pažeidimą, padarytą kitose valstybėse narėse, šiuo atžvilgiu neturi reikšmės, nes kiekvienu atveju pateiktos informacijos pobūdis ir tikslumas buvo skirtingi.

Be to, Komisija akivaizdžiai neperžengia diskrecijos, kurią ji turi skirtos baudos sumažinimo tikslu vertindama įmonės bendradarbiavimą, ribų, kai padaro išvadą, jog ne pažeidimo laikotarpio įrodymai, kurie paneigia antikonkurencinį kartelio tikslą ir kurie nevienareikšmiai, yra nepakankamai tikslūs, kad juos būtų galima pripažinti turinčiais didelę papildomąją vertę, kaip tai suprantama pagal minėto Pranešimo dėl bendradarbiavimo 21 dalį. Kai įmonė, Komisijai nepateikusi prašyme atleisti nuo baudos arba ją sumažinti pažeidimo laikotarpio įrodymų, šiai institucijai perduoda tam tikros informacijos, kuri jai prieš tai nebuvo žinoma, šią informaciją galima laikyti labai sustiprinančia Komisijos galimybes įrodyti kartelį tik jeigu atitinkama įmonė tą informaciją susieja su minėto kartelio egzistavimu, nes įmonės įnašas turi veiksmingai sustiprinti Komisijos galimybes įrodyti pažeidimą. Taigi bet koks Komisijos taikomas baudos sumažinimas turi atspindėti faktinį įmonės indėlį Komisijai įrodant pažeidimą.

(žr. 80, 81, 83, 84, 91, 94, 97–99, 100, 102, 103, 108, 111–113, 117–119, 122–124, 162, 165, 169, 174–176, 179 punktus)

5. Savo sprendimuose atlikti patikrinimus Komisija turi aiškiai nurodyti prezumpcijas, kurias ketina patikrinti. Tačiau nebūtina, kad sprendime atlikti patikrinimą būtų nurodytas tikslus atitinkamos rinkos apibrėžimas, tikslus įtariamų pažeidimų teisinis kvalifikavimas ir laikotarpis, per kurį šie pažeidimai buvo padaryti.

(žr. 116 punktą)

6. Komisijos pranešimas dėl baudų neskyrimo ir sumažinimo kartelių bylose sukelia teisėtų lūkesčių, kuriais gali remtis įmonės, ketinančios pranešti Komisijai apie kartelio egzistavimą. Taigi dėl tokių teisėtų lūkesčių, kuriuos pagal šį pranešimą gali turėti su Komisija pageidaujančios bendradarbiauti įmonės, atsiradimo Komisija yra įpareigota į juos atsižvelgti, kai nustatydama įmonei skirtinos baudos dydį vertina jos bendradarbiavimą. Teisėtų lūkesčių, kad bus atleistas nuo baudų, ūkio subjektas iš principo negali grįsti vien tuo, kad Komisija neatsakė į prašymą.

(žr. 127, 130, 186 punktus)

7. Vertindama kartelio dalyvių bendradarbiavimą Komisija negali nepaisyti vienodo požiūrio principo. Šis principas nepažeidžiamas, nes dvi padėtys nėra panašios tuo atveju, kai Komisija, viena vertus, atleidžia nuo baudos įmonę, kurios informacija leido pradėti pirmuosius patikrinimus, ir, kita vertus, atsisako atleisti nuo baudos kitą įmonę, kuri pateikė informacijos po to, kai Komisija atliko šiuos pirmuosius patikrinimus.

(žr. 135, 137, 138, 140 punktus)

8. Teisės į gynybą užtikrinimas per visą procedūrą, galinčią pasibaigti sankcijų skyrimu, pirmiausia vienkartinių arba periodinių baudų, yra vienas iš pagrindinių Sąjungos teisės principų, kurio turi būti laikomasi net per administracinę procedūrą.

Suteikiant galimybę asmenims, kuriems yra skirtas pranešimas apie kaltinimus, susipažinti su bylos medžiaga konkurencijos bylose pirmiausia siekiama leisti šiems asmenims susipažinti su Komisijos byloje esančiais įrodymais, kad jų pagrindu asmenys galėtų veiksmingai pareikšti nuomonę dėl pranešime apie kaltinimus Komisijos padarytų išvadų. Todėl galimybė susipažinti su bylos medžiaga yra viena iš procedūrinių garantijų, skirtų apsaugoti teisę į gynybą ir visų pirma užtikrinti, kad būtų galima veiksmingai pasinaudoti teise būti išklausytam.

Taigi Komisija privalo įmonėms, susijusioms su EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo procedūra, suteikti galimybę susipažinti su visais kaltę patvirtinančiais ir paneigiančiais dokumentais, kuriuos ji gavo atlikdama tyrimą, išskyrus kitų įmonių komercines paslaptis, institucijų vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją.

Be to, paprastu kaltinimus patvirtinančio dokumento nepateikimu teisė į gynybą pažeidžiama tik jeigu atitinkama įmonė gali įrodyti, kad Komisija šiuo dokumentu grindė kaltinimą dėl pažeidimo buvimo ir kad šis kaltinimas galėjo būti įrodytas tik darant nuorodą į minėtą dokumentą.

Kita vertus, kiek tai susiję su kaltę paneigiančio dokumento neperdavimu, atitinkama įmonė turi tik įrodyti, kad jo neatskleidimas galėjo turėti įtakos procedūros eigai ir Komisijos sprendimo turiniui šios įmonės nenaudai. Tad įmonei pakanka įrodyti, jog minėtus kaltę paneigiančius dokumentus ji būtų galėjusi panaudoti savo gynybai taip, kad jeigu būtų turėjusi galimybę jais remtis per administracinę procedūrą, būtų galėjusi pateikti įrodymų, kurie nesutampa su Komisijos tuo etapu padarytomis išvadomis, todėl bent jau dėl veiksmų, kuriais ji kaltinama, sunkumo ir trukmės būtų galėjusi padaryti kokią nors įtaką Komisijos sprendime pateiktiems vertinimams ir atitinkamai baudos dydžiui.

(žr. 143–147, 151 punktus)

9. Nustatant už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą skirtinos baudos dydį, šio dydžio sumažinimas dėl bendradarbiavimo per administracinę procedūrą pateisinamas tik tuo atveju, jei atitinkamos įmonės elgesys leido Komisijai lengviau konstatuoti pažeidimą ir prireikus jį nutraukti. Be to, įmonė, aiškiai pareiškianti, kad neginčija faktų konstatavimų, kuriais Komisija grindžia savo kaltinimus, gali būti laikoma palengvinusia Komisijos užduotį konstatuoti Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimus ir už juos nubausti.

Taip pat, remiantis Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 1 dalimi ir 20 straipsnio 3 dalimi, įmonės privalo atsakyti į prašymus pateikti informacijos ir leisti atlikti patikrinimus. Bendradarbiavimas vykstant tyrimui, neviršijantis pareigų, tenkančių įmonei pagal šias nuostatas, nepateisina baudos sumažinimo.

Be to, tariamai lanksčios įmonės pozicijos dėl prašymų informaciją, kurią ji pateikė Komisijai, laikyti konfidencialia negalima pripažinti palengvinančia Komisijos užduotį. Pagrįsti konfidencialumo prašymai tyrimui nekliudo ir bet kuriuo atveju būtent atitinkama įmonė turi prašyti duomenis, kurie, jos nuomone, neturėtų būti perduoti tretiesiems asmenims, laikyti konfidencialiais.

Tai reiškia, jog taip apribotas bendradarbiavimas negali sukelti teisėtų lūkesčių, kad bauda bus sumažinta.

(žr. 204, 222 punktus)

10. Teisę remtis teisėtų lūkesčių apsauga turi kiekvienas asmuo, esantis tokioje padėtyje, kai Sąjungos administracija paskatino jo pagrįstų lūkesčių atsiradimą, suteikusi jam tikslias garantijas. Kita vertus, teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu negalima remtis tuo atveju, kai administracija nesuteikė tikslių garantijų. Tokios garantijos – tai tiksli, nesąlyginė ir nuosekli informacija iš įgaliotų ir patikimų šaltinių.

Nustatant baudos už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą dydį, pranešime apie kaltinimus esantis teiginys, kad Komisija ketina sumažinti baudą ne pagal Pranešimą dėl baudų neskyrimo ir sumažinimo kartelių bylose, negali būti tiksli garantija dėl to, kokiu mastu ar dydžiu tam tikrais atvejais bus sumažinta atitinkamų įmonių bauda. Todėl toks teiginys bet kuriuo atveju nesukuria kokių nors teisėtų lūkesčių šiuo atžvilgiu.

Dėl ankstesnės Komisijos sprendimų praktikos taip pat negalėjo atsirasti atitinkamų įmonių teisėtų lūkesčių dėl to, kokiu dydžiu bus sumažinta bauda.

Bet kuriuo atveju ūkio subjektai negali pagrįstai tikėtis, kad esama situacija, kuri gali būti pakeista institucijoms pasinaudojus diskrecija, išliks nepakitusi. Taigi dėl veiksmingo Sąjungos konkurencijos taisyklių taikymo veikiau reikalaujama, kad Komisija galėtų bet kuriuo metu pritaikyti baudų lygį prie šios politikos poreikių.

(žr. 206–208, 210, 212 punktus)

11. Tam, kad įmonei būtų sumažinta bauda dėl faktinių aplinkybių neginčijimo, remiantis Pranešimo dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių bylose D 2 punkto antra įtrauka, ji turi aiškiai informuoti Komisiją apie tai, kad, susipažinusi su pranešimu apie kaltinimus, neketina ginčyti faktinių aplinkybių. Bendro pobūdžio pareiškimo, kad atitinkama įmonė neginčija, jog slapti susitarimai tiek, kiek juos patvirtina Komisijos bylos medžiagoje esančios faktinės aplinkybės, buvo susiję su vienu tęstiniu pažeidimu, negalima laikyti palengvinančiu Komisijos užduotį konstatuoti Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimus ir už juos nubausti. Taip pat yra tuo atveju, kai faktinių aplinkybių neginčijimas yra visiškai formalus ir nevienareikšmis ir neturi jokios teigiamos įtakos nustatant faktines aplinkybes, nes atitinkama įmonė apsiriboja tuo, kad savo dalyvavimą apibūdina arba vien hipotetinėmis sąvokomis, arba taip, kad antikonkurencinis susitarimų poveikis atrodytų kuo mažesnis.

(žr. 227, 230, 231 punktus)

12. Nustatydama už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą skirtinos baudos dydį Komisija negali pažeisti vienodo požiūrio principo, kai vertina kartelio dalyvių bendradarbiavimą. Tačiau vienodo požiūrio principo laikymasis turi būti suderintas su teisėtumo principo, pagal kurį niekas negali savo tikslais remtis pažeidimu, padarytu kito asmens naudai, laikymusi.

Gali būti laikoma, kad įmonė, aiškiai paskelbusi, jog neginčija faktų konstatavimų, kuriais Komisija grindžia savo kaltinimus, palengvino Komisijos užduotį konstatuoti Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimus ir už juos nubausti. Savo sprendimuose, kuriais konstatuojamas šių taisyklių pažeidimas, Komisija turi teisę tokį elgesį laikyti faktų konstatavimų pripažinimu, taigi – tokių konstatavimų pagrįstumo įrodymu. Todėl toks elgesys gali pateisinti baudos sumažinimą.

Kitaip yra tuo atveju, kai įmonė savo atsakyme ginčija esminius tokių konstatavimų elementus. Taip elgdamasi per administracinę procedūrą įmonė nepalengvina Komisijos užduoties.

(žr. 234, 235 punktus)

BENDROJO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS

2011 m. liepos 13 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Liftų ir eskalatorių montavimo ir priežiūros rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Manipuliavimas viešaisiais pirkimais – Rinkų pasidalijimas – Kainų nustatymas“

Byloje T‑151/07

Kone Oyj, įsteigta Helsinkyje (Suomija),

Kone GmbH, įsteigta Hanoveryje (Vokietija),

Kone BV, įsteigta Vorburge (Nyderlandai),

atstovaujamos solisitoriaus T. Vinje, advokatų D. Paemen, J. Schindler, B. Nijs, A. Tomtsis, QC J. Flynn ir baristerio D. Scannell,

ieškovės,

prieš

Europos Komisiją, atstovaujamą É. Gippini Fournier ir R. Sauer

atsakovę,

dėl prašymo panaikinti 2007 m. vasario 21 d. Komisijos sprendimą C (2007) 512 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį (byla COMP/E‑1/38.823 – Liftai ir eskalatoriai) arba, nepatenkinus pirmojo reikalavimo, – sumažinti ieškovėms skirtų baudų dydį,

BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkė M. E. Martins Ribeiro (pranešėjas), teisėjai N. Wahl ir A. Dittrich,

posėdžio sekretorė K. Andová, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. spalio 16 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

1 Šios bylos dalyką sudaro prašymas panaikinti 2007 m. vasario 21 d. Komisijos sprendimą C (2007) 512 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį (byla COMP/E‑1/38.823 – Liftai ir eskalatoriai) (toliau – ginčijamas sprendimas), kurio santrauka paskelbta 2008 m. kovo 26 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 75, p. 19), arba, nepatenkinus pirmojo reikalavimo, – prašymas sumažinti ieškovėms skirtų baudų dydį.

2 Ginčijamame sprendime Europos Bendrijų Komisija pripažino, kad EB 81 straipsnį pažeidė šios bendrovės:

– Kone Belgium SA, Kone GmbH (toliau – Kone Vokietija), Kone Luxembourg Sàrl, Kone BV Liften en Roltrappen (toliau – Kone Nyderlandai) ir Kone Oyj (toliau – KC) (toliau visos kartu arba atskirai – Kone),

– Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG (toliau – Otis Vokietija), General Technic Otis Sàrl, General Technic Sàrl, Otis BV (toliau – Otis Nyderlandai), Otis Elevator Company (toliau – OEC) ir United Technologies Corporation (toliau – UTC) (toliau visos kartu arba atskirai – Otis),

– Schindler SA, Schindler Deutschland Holding GmbH (toliau – Schindler Vokietija), Schindler Sàrl, Schindler Liften BV (toliau – Schindler Nyderlandai) ir Schindler Holding Ltd (toliau – Schindler Holding) (toliau visos kartu arba atskirai – Schindler),

– ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (toliau – TKA), ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (toliau – TKF), ThyssenKrupp Elevator AG (toliau – TKE), ThyssenKrupp AG (toliau – TKAG), ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl ir ThyssenKrupp Liften BV (toliau – TKL) (toliau visos kartu arba atskirai – ThyssenKrupp) ir

– Mitsubishi Elevator Europe BV (toliau – MEE).

3 Viena iš šios bylos ieškovių, t. y. KC, yra Suomijoje įsikūrusi pasaulinė mechaninės priežiūros ir gamybos įmonė, parduodanti, gaminanti, montuojanti ir modernizuojanti liftus, eskalatorius, taip pat automatines pastatų duris. KC savo veiklą eskalatorių ir liftų srityje vykdo per nacionalines dukterines bendroves. Šios dukterinės bendrovės yra, be kita ko, Vokietijoje – Kone Vokietija, o Nyderlanduose – Kone Nyderlandai (ginčijamo sprendimo 15, 18 ir 20 konstatuojamosios dalys).

Administracinė procedūra

Komisijos tyrimas

4 2003 m. vasarą Komisijai buvo pateikta informacija apie galimą keturių pagrindinių Europos liftų ir eskalatorių gamintojų, vykdančių komercinę veiklą Sąjungoje, t. y. Kone, Otis, Schindler ir ThyssenKrupp, kartelį (ginčijamo sprendimo 3 ir 91 konstatuojamosios dalys).

Vokietija

5 Nuo 2004 m. sausio 28 d. ir 2004 m. kovo mėn. Komisija, vadovaudamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio [EB 81] ir [82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 sk., p. 3), 14 straipsnio 3 dalimi, atliko patikrinimus, be kita ko, dukterinių bendrovių Otis ir ThyssenKrupp patalpose Vokietijoje (ginčijamo sprendimo 104 ir 106 konstatuojamosios dalys).

6 2004 m. vasario 12 d. ir 18 d. Kone papildė savo 2004 m. vasario 2 d. su Belgija susijusį prašymą, pateiktą pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155) (toliau – 2002 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo), su Vokietija susijusia informacija. 2004 m. kovo–2005 m. vasario mėn. Otis savo 2004 m. kovo 11 d. su Belgija susijusį prašymą taip pat papildė su Vokietija susijusia informacija. 2004 m. lapkričio 25 d. Schindler, remdamasi minėtu pranešimu, pateikė prašymą, kuriame buvo su Vokietija susijusi informacija ir kuris buvo papildytas 2004 m. gruodžio–2005 m. vasario mėn. Galiausiai 2005 m. gruodį ThyssenKrupp, taip pat remdamasi minėtu pranešimu, pateikė Komisijai su Vokietija susijusį prašymą (ginčijamo sprendimo 105, 107, 112 ir 114 konstatuojamosios dalys).

7 2004 m. rugsėjo–lapkričio mėn. Komisija, vadovaudamasi 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 18 straipsniu, taip pat išsiuntė prašymus pateikti informaciją įmonėms, dalyvavusioms darant pažeidimą Vokietijoje, keliems klientams šioje valstybėje narėje ir Belgijos asociacijoms VDMA, VFA bei VMA (ginčijamo sprendimo 110, 111 ir 113 konstatuojamosios dalys).

Nyderlandai

8 2004 m. kovo mėn., remdamasi 2002 m. pranešimu dėl bendradarbiavimo, Otis pateikė su Nyderlandais susijusį prašymą, kuris vėliau buvo papildytas. 2004 m. balandžio mėn. remdamasi šiuo pranešimu ThyssenKrupp pateikė prašymą, kuris vėliau taip pat buvo kelis kartus papildytas. Galiausiai 2004 m. liepos 19 d. Kone papildė savo 2004 m. vasario 2 d. su Belgija susijusį prašymą su Nyderlandais susijusia informacija (ginčijamo sprendimo 127, 129 ir 130 konstatuojamosios dalys).

9 2004 m. liepos 27 d. pagal minėto pranešimo 8 dalies a punktą Otis buvo sąlyginai atleista nuo baudos (ginčijamo sprendimo 131 konstatuojamoji dalis).

10 Nuo 2004 m. balandžio 28 d. Komisija, vadovaudamasi Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalimi, atliko patikrinimus, be kita ko, dukterinių bendrovių Kone, Schindler, ThyssenKrupp ir MEE patalpose Nyderlanduose, taip pat asociacijos Boschduin patalpose (ginčijamo sprendimo 128 konstatuojamoji dalis).

11 2004 m. rugsėjo mėn., vadovaudamasi Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsniu, Komisija išsiuntė prašymus pateikti informaciją įmonėms, dalyvavusioms darant pažeidimą Nyderlanduose, keliems klientams šioje valstybėje narėje ir asociacijoms VLR bei Boschduin (ginčijamo sprendimo 133 ir 134 konstatuojamosios dalys).

Pranešimas apie kaltinimus

12 2005 m. spalio 7 d. Komisija priėmė pranešimą apie kaltinimus, kuris buvo skirtas, be kita ko, šio sprendimo 2 punkte minėtoms bendrovėms. Visos pranešimo apie kaltinimus adresatės pateikė rašytines pastabas, atsakydamos į Komisijos pateiktus kaltinimus (ginčijamo sprendimo 135 ir 137 konstatuojamosios dalys).

13 Klausymai nebuvo surengti, nes nė viena pranešimo apie kaltinimus adresatė nepateikė atitinkamo prašymo (ginčijamo sprendimo 138 punktas).

Ginčijamas sprendimas

14 2007 m. vasario 21 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriame konstatavo, kad bendrovės, kurioms buvo skirtas šis sprendimas, dalyvavo darant keturis sudėtinius ir tęstinius EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimus keturiose valstybėse narėse, kai pasidalijo rinkas susitardamos arba derindamos veiksmus paskirstant viešuosius pirkimus ir sutartis dėl liftų ir eskalatorių pardavimo, montavimo, priežiūros ir modernizavimo (ginčijamo sprendimo 2 konstatuojamoji dalis).

15 Dėl ginčijamo sprendimo adresačių Komisija nusprendė, kad, be suinteresuotųjų įmonių dukterinių bendrovių Belgijoje, Vokietijoje, Liuksemburge ir Nyderlanduose, šių dukterinių bendrovių patronuojančiosios bendrovės turi būti pripažintos solidariai atsakingomis už EB 81 straipsnio pažeidimus, kuriuos padarė jų atitinkamos dukterinės bendrovės, nes pažeidimo padarymo laikotarpiu jos galėjo daryti lemiamą įtaką jų komercinei politikai ir galėjo būti preziumuojama, kad jos naudojosi šia galia (ginčijamo sprendimo 608, 615, 622, 627 ir 634–641 konstatuojamosios dalys). MEE patronuojančiosios bendrovės nebuvo pripažintos solidariai atsakingomis už savo dukterinės bendrovės elgesį, nes nepavyko įrodyti, kad jos darė lemiamą įtaką šios elgesiui (ginčijamo sprendimo 643 konstatuojamoji dalis).

16 Apskaičiuodama baudų dydį, ginčijamame sprendime Komisija taikė metodą, apibrėžtą Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairėse [Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairės] (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171, toliau – 1998 m. gairės). Ji taip pat išnagrinėjo, ar ir kiek atitinkamos įmonės tenkina 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo nustatytas sąlygas.

17 Komisija pripažino pažeidimus „labai sunkiais“ dėl jų pobūdžio ir aplinkybės, kad kiekvienas iš jų apėmė visą tam tikros valstybės narės teritoriją (Belgijos, Vokietijos, Liuksemburgo arba Nyderlandų), net jei nebuvo įmanoma įvertinti jų tikros įtakos (ginčijamo sprendimo 671 konstatuojamoji dalis).

18 Siekdama atsižvelgti į faktinę ekonominę suinteresuotųjų įmonių galimybę padaryti pastebimą žalą konkurencijai, Komisija kiekvienos šalies atveju suskirstė šias įmones į kelias kategorijas pagal jų apyvartą liftų ir (arba) eskalatorių rinkoje, o prireikus – priežiūros ir modernizavimo paslaugų rinkoje (ginčijamo sprendimo 672 ir 673 konstatuojamosios dalys).

19 Kalbant apie kartelį Vokietijoje, Kone, Otis ir ThyssenKrupp buvo priskirtos pirmajai kategorijai, kuriai buvo nustatyta 70 000 000 EUR pradinė bauda. Schindler buvo priskirta antrajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 17 000 000 EUR pradinės baudos dydis (ginčijamo sprendimo 676–679 konstatuojamosios dalys). Pradinei Otis skirtinai baudai buvo pritaikytas dauginimo koeficientas 1,7, o pradinei ThyssenKrupp skirtinai baudai – dauginimo koeficientas 2, siekiant atsižvelgti į jų dydį ir bendrus išteklius, todėl jų pradinės baudos atitinkamai padidėjo iki 119 000 000 EUR ir 140 000 000 EUR (ginčijamo sprendimo 690 ir 691 konstatuojamosios dalys). Kadangi Kone, Otis ir ThyssenKrupp padarytas pažeidimas truko aštuonerius metus ir keturis mėnesius (nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2003 m. gruodžio 5 d.), Komisija 80 % padidino šių įmonių pradines baudas. Schindler padarytas pažeidimas truko penkerius metus ir keturis mėnesius (nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2000 m. gruodžio 6 d.), todėl šiai įmonei Komisija pradinę baudą padidino 50 %. Taigi Kone pagrindinė bauda sudarė 126 000 000 EUR, Otis – 214 200 000 EUR, Schindler – 25 500 000 EUR ir ThyssenKrupp – 252 000 000 EUR (ginčijamo sprendimo 693 ir 696 konstatuojamosios dalys). Komisija nusprendė, kad ThyssenKrupp turi būti pripažinta padariusia pažeidimą pakartotinai ir dėl šios sunkinančios aplinkybės 50 % padidino jos baudą (ginčijamo sprendimo 697–707 konstatuojamosios dalys). Suinteresuotųjų įmonių atveju nebuvo pripažinta jokių lengvinančių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 727–729, 735, 736, 742–744, 749, 750 ir 753–755 konstatuojamosios dalys). Kone bauda buvo sumažinta didžiausiu 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos pirmoje įtraukoje numatytu procentu – 50 % ir dar 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių. Atsižvelgus į minėto pranešimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos antroje įtraukoje nustatytas ribas, Otis bauda buvo sumažinta 25 % ir dar 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių. Atsižvelgus į šio pranešimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos trečioje įtraukoje nustatytas ribas, Schindler bauda buvo sumažinta 15 % ir dar 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių. ThyssenKrupp bauda buvo sumažinta 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 778–813 konstatuojamosios dalys).

20 Kalbant apie kartelį Nyderlanduose, Kone buvo priskirta pirmajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 55 000 000 EUR pradinės baudos dydis. Otis buvo priskirta antrajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 41 000 000 EUR pradinės baudos dydis. Schindler buvo priskirta trečiajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 24 500 000 EUR pradinės baudos dydis. ThyssenKrupp ir MEE buvo priskirtos ketvirtajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 8 500 000 EUR pradinės baudos dydis (ginčijamo sprendimo 684 ir 685 konstatuojamosios dalys). Pradinei Otis skirtinai baudai buvo pritaikytas dauginimo koeficientas 1,7, o pradinei ThyssenKrupp skirtinai baudai – dauginimo koeficientas 2, siekiant atsižvelgti į jų dydį ir bendrus išteklius, todėl jų pradinės baudos atitinkamai padidėjo iki 69 700 000 EUR ir 17 000 000 EUR (ginčijamo sprendimo 690 ir 691 konstatuojamosios dalys). Kadangi Otis ir ThyssenKrupp padarytas pažeidimas truko penkerius metus ir dešimt mėnesių (nuo 1998 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. kovo 5 d.), Komisija 55 % padidino šių įmonių pradines baudas. Kone ir Schindler padarytas pažeidimas truko ketverius metus ir devynis mėnesius (nuo 1999 m. birželio 1 d. iki 2004 m. kovo 5 d.), todėl Komisija 45 % padidino šių įmonių pradines baudas. MEE padarytas pažeidimas truko ketverius metus ir vieną mėnesį (nuo 2000 m. sausio 11 d. iki 2004 m. kovo 5 d.), todėl Komisija 40 % padidino šios įmonės pradinę baudą. Taigi Kone pradinė bauda sudarė 79 750 000 EUR, Otis – 108 035 000 EUR, Schindler – 35 525 000 EUR, ThyssenKrupp – 26 350 000 EUR ir MEE – 11 900 000 EUR (ginčijamo sprendimo 695 ir 696 konstatuojamosios dalys). Komisija nusprendė, kad ThyssenKrupp turi būti pripažinta padariusia pažeidimą pakartotinai ir dėl šios sunkinančios aplinkybės 50 % padidino jos baudą (ginčijamo sprendimo 697, 698 ir 715–720 konstatuojamosios dalys). Suinteresuotųjų įmonių atveju nebuvo pripažinta jokių lengvinančių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 724–726, 731, 732, 737, 739–741, 745–748 ir 751–755 konstatuojamosios dalys). Pritaikius 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, Otis buvo visiškai atleista nuo baudos. Atsižvelgus į minėto pranešimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos pirmoje įtraukoje nustatytas ribas, ThyssenKrupp bauda buvo sumažinta 40 % ir dar 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių. Schindler ir MEE baudos buvo sumažintos 1 % dėl to, kad jos neginčijo faktinių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 836–855 konstatuojamosios dalys).

21 Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis išdėstyta taip:

„1 straipsnis

<...>

2. Kalbant apie Vokietiją, toliau nurodytos įmonės pažeidė [EB] 81 straipsnį, nurodytais laikotarpiais nacionaliniu lygmeniu dalyvaudamos su liftais ir eskalatoriais susijusiuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose reguliariai sudarydamos kolektyvinius susitarimus, siekdamos pasidalinti rinkas, pasiskirstyti viešuosius ir privačius pirkimus bei kitas pardavimo ir montavimo sutartis pagal iš anksto nustatytas dalis:

– Kone: [KC] ir [Kone Vokietija] – nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2003 m. gruodžio 5 d.,

– Otis: [UTC], [OEC] ir [Otis Vokietija] – nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2003 m. gruodžio 5 d.,

– Schindler: Schindler Holding <...> ir [Schindler Vokietija] – nuo 1995 m. rugpjūčio 6 d. iki 2000 m. gruodžio 6 d. ir

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] ir [TKF] – nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2003 m. gruodžio 5 d.

<...>

4. Kalbant apie Nyderlandus, toliau nurodytos įmonės pažeidė [EB] 81 straipsnį, nurodytais laikotarpiais nacionaliniu lygmeniu dalyvaudamos su liftais ir eskalatoriais susijusiuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose reguliariai sudarydamos kolektyvinius susitarimus, siekdamos pasidalinti rinkas, pasiskirstyti viešuosius ir privačius pirkimus bei kitas pardavimo ir montavimo sutartis pagal iš anksto nustatytas dalis ir nekonkuruoti tarpusavyje dėl priežiūros ir modernizavimo sutarčių:

– Kone: [KC] ir [Kone Nyderlandai] – nuo 1999 m. birželio 1 d. iki 2004 m. kovo 5 d.,

– Otis: [UTC], [OEC] ir [Otis Nyderlandai] – nuo 1998 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. kovo 5 d.,

– Schindler: Schindler Holding <...> ir [Schindler Nyderlandai] – nuo 1999 m. birželio 1 d. iki 2004 m. kovo 5 d.,

– ThyssenKrupp: [TKAG] ir [TKL] – nuo 1998 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. kovo 5 d. ir

– [MEE] – nuo 2000 m. sausio 11 d. iki 2004 m. kovo 5 d.

2 straipsnis

<...>

2. Už 1 straipsnio 2 dalyje nurodytus pažeidimus Vokietijoje skiriamos tokios baudos:

– Kone: solidariai [KC] ir [Kone Vokietija] – 62 370 000 EUR,

– Otis: solidariai [UTC], [OEC] ir [Otis Vokietija] – 159 043 500 EUR,

– Schindler: solidariai Schindler Holding <...> ir [Schindler Vokietija] – 21 458 250 EUR ir

– ThyssenKrupp: solidariai [TKAG], [TKE], [TKA] ir [TKF] –374 220 000 EUR.

<...>

4. Už 1 straipsnio 4 dalyje nurodytus pažeidimus Nyderlanduose skiriamos tokios baudos:

– Kone: solidariai [KC] ir [Kone Nyderlandai] – sumoka 79 750 000 EUR,

– Otis: solidariai [UTC], [OEC] ir [Otis Nyderlandai] – 0 EUR,

– Schindler: solidariai Schindler Holding <...> ir [Schindler Nyderlandai] – 35 169 750 EUR,

– ThyssenKrupp: solidariai [TKAG] ir [TKL] – 23 477 850 EUR ir

– [MEE] – 1 841 400 EUR.

<...>“

Procesas ir šalių reikalavimai

22 Pareiškimu, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2007 m. gegužės 8 d., ieškovės KC, Kone Vokietija ir Kone Nyderlandai pateikė šį ieškinį.

23 Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu Bendrasis Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, imdamasis proceso organizavimo priemonių pagal Procedūros reglamento 64 straipsnį, pateikė šalims rašytinį klausimą ir paprašė jų pateikti dokumentus. Ieškovės į Bendrojo Teismo klausimą per nustatytą terminą neatsakė. Tačiau jos į jį atsakė 2009 m. rugsėjo 10 d. raštu. Minėtame rašte ir 2009 m. rugsėjo 28 d. rašte ieškovės pabrėžė, kad tam tikri duomenys yra konfidencialaus pobūdžio ir paprašė, kad Bendrasis Teismas šių duomenų neskelbtų. Šalys atsakė į prašymą pateikti dokumentus per nustatytą terminą.

24 Per 2009 m. spalio 16 d. posėdį buvo išklausytos šalių pastabos ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.

25 2009 m. spalio 14 d. nutartimi, remdamasis Procedūros reglamento 65 straipsnio b punktu, 66 straipsnio 1 dalimi ir 67 straipsnio 3 dalies antra pastraipa, Bendrasis Teismas nurodė Komisijai pateikti dokumentus, kurie, jos manymu, yra konfidencialūs. Komisija prašymą įvykdė per nustatytą terminą. Kadangi Bendrasis Teismas manė, kad minėti dokumentai nėra būtini ginčui išspręsti, jie buvo grąžinti Komisijai jų neperduodant ieškovėms ir žodinė proceso dalis buvo užbaigta.

26 Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio 2 dalį tiek, kiek ja skiriama bauda KC ir Kone Vokietija bei neskirti baudos arba ją skirti mažesnę nei nustatyta ginčijamame sprendime,

– panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio 4 dalį tiek, kiek ja skiriama bauda KC ir Kone Nyderlandai bei skirti mažesnę baudą nei nustatyta ginčijamame sprendime,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

27 Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

28 Ieškovės ginčija, pirma, ginčijamo sprendimo 2 straipsnio 2 dalies, kuria atitinkamoms įmonėms skiriamos baudos už Vokietijoje padarytus pažeidimus, teisėtumą ir, antra, ginčijamo sprendimo 2 straipsnio 4 dalies, kuria atitinkamoms įmonėms skiriamos baudos už Nyderlanduose padarytus pažeidimus, teisėtumą.

29 Šiuo tikslu ieškovės remiasi trimis ieškinio pagrindais. Pirmasis pagrindas susijęs su 1998 m. gairių ir proporcingumo principo pažeidimu nustatant pradinių baudų dydį. Antrasis pagrindas susijęs su 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo pažeidimu ir teisėtų lūkesčių apsaugos principo, vienodo požiūrio principo ir teisės į gynybą pažeidimu. Trečiasis pagrindas susijęs su teisėtų lūkesčių apsaugos ir vienodo požiūrio principų pažeidimu apskaičiuojant baudų sumažinimo dėl bendradarbiavimo ne pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo dydį.

Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su 1998 m. gairių ir proporcingumo principo pažeidimu nustatant pradinių baudų dydį

30 Ieškovės teigia, kad Komisija klaidingai taikė 1998 m. gaires ir pažeidė proporcingumo principą nustatydama pradinių baudų, skirtų už pažeidimus Vokietijoje ir Nyderlanduose, dydžius.

31 Visų pirma primintina, jog iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad Komisija turi didelę diskreciją pasirinkti baudų apskaičiavimo metodą. Šiame 1998 m. gairėse apibrėžtame metode yra įvairių lankstumo nuostatų, leidžiančių Komisijai naudotis savo diskrecija laikantis Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo Papierfabrik August Koehler ir kt. prieš Komisiją, C‑322/07 P, C‑327/07 P ir C‑338/07 P, Rink. p. I‑7191, 112 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

32 Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimų sunkumas turi būti vertinamas remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, konkrečiomis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasančiu poveikiu, tačiau privalomo ir baigtinio kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti bet kuriuo atveju, sąrašo nėra (2009 m. kovo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo Archer Daniels Midland prieš Komisiją, C‑510/06 P, Rink. p. I‑1843, 72 punktas ir 2009 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją, C‑534/07 P, Rink. p. I‑7415, 54 punktas).

33 Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 16 punkte, Komisija šioje byloje baudų dydį nustatė taikydama 1998 m. gairėse apibrėžtą metodą.

34 Nors 1998 m. gairės negali būti kvalifikuotos kaip teisės norma, kurios administracija turi paisyti bet kuriuo atveju, vis dėlto jose nustatyta elgesio taisyklė, nurodanti administracijos praktiką, nuo kurios konkrečiu atveju ji negali nukrypti, nenurodydama priežasčių, atitinkančių vienodo požiūrio principą (žr. 2005 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 209 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; 2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Carbone Lorraine prieš Komisiją, T‑73/04, Rink. p. II‑2661, 70 punktą).

35 Priėmusi tokias elgesio taisykles ir apie jas pranešusi viešai paskelbdama, jog nuo šio momento taikys jas atvejams, kuriems skirtos šios normos, Komisija savanoriškai apribojo savo diskreciją ir negali nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju gali būti nubausta už bendrųjų teisės principų, pavyzdžiui, vienodo požiūrio ar teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimą (žr. 34 punkte minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 211 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; 34 punkte minėto Sprendimo Carbone‑Lorraine prieš Komisiją 71 punktą).

36 Be to, 1998 m. gairėse bendrai ir abstrakčiai nustatytas metodas, kurio Komisija įsipareigojo laikytis nustatydama baudų dydį, ir todėl jomis užtikrinamas įmonių teisinis saugumas (34 punkte minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 211 ir 213 punktai).

37 Galiausiai primintina, jog 1998 m. gairėse numatyta, pirma, kad reikia nustatyti paties pažeidimo sunkumo laipsnį ir tuo remiantis galima nustatyti bendrą pradinį dydį (1A punkto antra pastraipa). Antra, sunkumo laipsnis vertinamas atsižvelgiant į padarytų pažeidimų pobūdį ir atitinkamos įmonės požymius, visų pirma jos dydį ir padėtį atitinkamoje rinkoje, dėl kurių gali būti koreguojamas pradinis dydis, įmonės suskirstytos į kategorijas ir nustatytas specialus pradinis dydis (1A punkto trečia–septinta pastraipos).

38 Šiuo atveju, kiek tai susiję su ginčijamame sprendime pateiktu pažeidimo sunkumo įvertinimu, Komisija kartu išnagrinėjo keturis pažeidimus, konstatuotus ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje, „nes [jie] <...> turi bendrų požymių“ (ginčijamo sprendimo 657 konstatuojamoji dalis).

39 Pirmiausia, kalbėdama apie pažeidimų pobūdį, Komisija ginčijamo sprendimo 658 ir 659 konstatuojamosiose dalyse paaiškina:

„658 Pažeidimai, dėl kurių priimtas šis sprendimas, daugiausia buvo slaptas konkurentų susitarimas pasidalyti rinkas arba įšaldyti turimas rinkų dalis, pasiskirstant naujų liftų ir (arba) eskalatorių pardavimo ir montavimo projektus, ir nekonkuruoti tarpusavyje dėl liftų ir eskalatorių priežiūros ir modernizavimo (išskyrus Vokietiją, kur kartelio dalyvės nesitarė dėl priežiūros ir modernizavimo veiklos). Tokie horizontalūs apribojimai dėl paties savo pobūdžio yra vieni sunkiausių [EB] 81 straipsnio pažeidimų. Dėl pažeidimų šioje byloje iš klientų buvo dirbtinai atimta galimybė pasinaudoti konkurencinės pasiūlos privalumais. Taip pat pažymėtina, kad tam tikri projektai, kuriais buvo manipuliuojama, buvo iš mokesčių finansuojami viešieji pirkimai, kaip tik skelbiami tam, kad būtų gauti konkurencingi, be kita ko, gero kokybės ir kainos santykio požiūriu, pasiūlymai.

659 Vertinant pažeidimo sunkumą, su jo tikslu susiję veiksniai paprastai yra svarbesni nei susiję su jo įtaka, ypač tuomet, kai, kaip yra šioje byloje, susitarimai susiję su labai sunkiais pažeidimais, kaip antai, kainų nustatymu ir rinkos pasidalijimu. Susitarimo įtaka paprastai nėra lemiamas kriterijus vertinant pažeidimo sunkumą.“

40 Komisija teigia, kad „nesiekė įrodyti konkrečios pažeidimo įtakos, nes buvo neįmanoma pakankamai tikrai nustatyti konkurencijos veiksnių (kaina, komercinės sąlygos, kokybė, inovacijos ir kt.), kurie būtų vyravę, jei nebūtų buvę pažeidimų“ (ginčijamo sprendimo 660 konstatuojamoji dalis). Tačiau ji nusprendė, kad „yra <...> akivaizdu, jog pažeidimai turėjo faktinės įtakos“, ir šiuo atžvilgiu paaiškina, jog „tai, kad kartelio dalyviai įgyvendino įvairius antikonkurencinius susitarimus, savaime suponuoja, jog buvo padaryta įtaka rinkai, net jei tikrąją įtaką sunku įvertinti, nes nėra žinoma, be kita ko, nei tai, ar pateikiant pasiūlymus buvo sukčiaujama dėl kitų projektų ir kiek tokių projektų būta, nei kiek projektų galėjo būti paskirstyta tarp kartelio dalyvių neiškilus būtinybės joms susisiekti tarpusavyje“ (ginčijamo sprendimo 660 konstatuojamoji dalis). Toje pačioje konstatuojamojoje dalyje Komisija priduria, kad „didelės bendros konkurentų rinkos dalys parodo tikėtiną antikonkurencinį poveikį, o santykinis šių rinkos dalių stabilumas per visą pažeidimų laikotarpį patvirtina tokį poveikį“.

41 Tada ginčijamo sprendimo 661–669 konstatuojamosiose dalyse Komisija atsako į ieškovių per administracinę procedūrą pateiktus argumentus, kuriais siekiama įrodyti nedidelę pažeidimų įtaką rinkai.

42 Dėl atitinkamos geografinės rinkos dydžio Komisija ginčijamo sprendimo 670 konstatuojamojoje dalyje nustatė, kad „karteliai, dėl kurių buvo priimtas [ginčijamas] sprendimas, atitinkamai apėmė visą Belgijos, Vokietijos, Liuksemburgo ir Nyderlandų teritoriją“ ir kad „iš teismų praktikos aiškiai išplaukia, jog nacionalinė geografinė rinka, apimanti visą valstybės narės teritoriją, savaime sudaro didelę bendrosios rinkos dalį“.

43 Galiausiai ginčijamo sprendimo 671 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, kad, „atsižvelgiant į pažeidimų pobūdį ir į tai, kad kiekvienas iš jų apėmė visą vienos valstybės narės (Belgijos, Vokietijos, Liuksemburgo arba Nyderlandų) teritoriją, kiekviena sprendimo adresatė padarė vieną arba kelis labai sunkius EB 81 straipsnio pažeidimus“. Ji padarė išvadą, jog „šie veiksniai yra tokio pobūdžio, kad pažeidimai turi būti pripažinti labai sunkiais, net jei negalima įvertinti jų tikrosios įtakos“.

44 Pirma, kalbėdamos apie Vokietijoje padarytą pažeidimą, ieškovės teigia, jog ginčijamame sprendime neatsižvelgiama į pačios Komisijos išvadas, kad kartelis Vokietijoje buvo susijęs ne su visais liftų projektais. Taigi rinką, kuriai padaryta įtaka, sudaro tik liftų projektai, kurių vertė viršija 1 mln. EUR, t. y. maždaug 20–30 % visos rinkos, o tai savo prašymuose atleisti nuo baudų patvirtino Kone, Otis ir ThyssenKrupp (ginčijamo sprendimo 281 ir 664 konstatuojamosios dalys). Savo dublike ieškovės taip pat pažymi, jog, pirma, bendros pradinės baudos, nustatytos už pažeidimą Vokietijoje, ir, antra, pradinių baudų, nustatytų už pažeidimus Belgijoje ir Nyderlanduose, palyginimas patvirtina, kad už Vokietijoje padarytą pažeidimą nustatyta pradinė bauda yra neproporcinga, nes, priešingai nei Vokietijos kartelio atveju, Belgijos ir Nyderlandų karteliai yra susiję su visa liftų rinka.

45 Šiuo atžvilgiu svarbu pabrėžti, kad ieškovės neginčija 1998 m. gairių 1A punkte apibrėžto bendro pradinės baudos dydžio nustatymo metodo teisėtumo. Šis metodas atitinka fiksuotų tarifų nustatymo logiką, pagal kurią bendras pagal pažeidimo sunkumą nustatomas pradinės baudos dydis apskaičiuojamas atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį ir geografinį paplitimą, taip pat į konkrečią pažeidimo įtaką rinkai, jeigu ji gali būti įvertinta (2006 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo BASF prieš Komisiją, T-15/02, Rink. p. II‑497, 134 punktas ir 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Wieland-Werke prieš Komisiją, T‑116/04, Rink. p. II‑1087, 62 punktas).

46 Be to, atitinkamos rinkos dydis iš esmės nėra privalomas veiksnys, o tik vienas iš reikšmingų veiksnių vertinant pažeidimo sunkumą, ir pagal nusistovėjusią teismų praktiką Komisija neprivalo apibrėžti atitinkamos rinkos arba įvertinti jos dydžio, jei nagrinėjamo pažeidimo dalykas yra antikonkurencinis (šiuo klausimu žr. 32 punkte minėto Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją 55 ir 64 punktus ir 2009 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hoechst prieš Komisiją, T‑161/05, Rink. p. II‑3555, 109 punktą). Taigi nustatydama pradinės baudos dydį Komisija gali, bet neprivalo atsižvelgti į rinkos, kurioje buvo padarytas pažeidimas, vertę (šiuo klausimu žr. 45 punkte minėto Sprendimo BASF prieš Komisiją 134 punktą ir 45 punkte minėto Sprendimo Wieland‑Werke prieš Komisiją 63 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). 1998 m. gairėse nenumatyta, kad baudų dydis apskaičiuojamas pagal bendrąją apyvartą arba pagal įmonių apyvartą atitinkamoje rinkoje. Vis dėlto gairėse nedraudžiama į tokią apyvartą atsižvelgti nustatant baudos dydį, kad būtų laikomasi bendrųjų Sąjungos teisės principų ir, jei tai reikalinga dėl aplinkybių (2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją, T‑224/00, Rink. p. II‑2597, 187 punktas).

47 Todėl ieškovių argumentas, kad bendras pradinės baudos dydis, nustatytas už kartelį Vokietijoje, turėtų atspindėti tariamai ribotą atitinkamos rinkos dydį, yra grindžiamas klaidinga prielaida ir turi būti atmestas.

48 Šiuo atveju, kaip pažymėta šio sprendimo 38–43 punktuose, vertindama pažeidimo sunkumą Komisija atsižvelgė į pažeidimo pobūdį ir geografinį atitinkamos rinkos dydį.

49 Priešingai nei teigia ieškovės, iš ginčijamo sprendimo 664 konstatuojamosios dalies, kurioje Komisija atsako į Kone ir Otis argumentus dėl tariamai ribotos pažeidimo įtakos, matyti, kad susitarimai Vokietijoje padarė įtaką ne tik eskalatoriams ir liftų projektams, kurių vertė viršija 1 mln. EUR, nes Komisija manė, jog tikėtina, „kad veikla, susijusi su karteliu dėl liftų projektų, kurių vertė viršija 1 mln. EUR ir kurie apima greitaeigius brangius liftus, galėjo daryti įtaką likusiai liftų rinkos daliai“. Toje konstatuojamojoje dalyje Komisija taip pat pažymėjo, kad bendra projekto vertė yra svarbesnė už liftų skaičių ir tipą, kad neįmanoma įrodyti konkrečios pažeidimo įtakos ir kad iš faktinių aplinkybių aiškiai matyti, jog šalys turėjo ketinimą ne pašalinti tam tikrus produktų tipus, bet susitarti dėl projektų, kur buvo lengviausia pašalinti konkurenciją.

50 Taip pat reikia priminti, kad pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo pateiktame prašyme dėl Vokietijos pati Kone konkrečiai nurodė, jog [konfidencialu]( ) (taip pat žr. ginčijamo sprendimo 256 konstatuojamąją dalį), o tai rodo, kad karteliu buvo siekiama įšaldyti rinkos dalis visoje liftų rinkoje. Kaip pabrėžia Komisija, aiškus slaptas susitarimas dėl projektų, kurių vertė viršija 1 mln. EUR, yra nesuderinamas su agresyvia konkurencija dėl mažesnės vertės projektų. Be to, iš ginčijamo sprendimo 241 konstatuojamosios dalies, kurios ieškovės neginčijo, matyti, kad ThyssenKrupp taip pat nurodė, jog atskirais atvejais buvo nagrinėjami ir mažesnės vertės projektai. Tai reiškia, jog ieškovių argumentas, kad liftų atveju kartelis buvo susijęs tik su maždaug 20–30 % Vokietijos rinkos, turi būti atmestas.

51 Be to, kalbant apie kartelį Vokietijoje, reikia pažymėti, kad nors Komisija nemėgino įrodyti konkrečios pažeidimo įtakos (ginčijamo sprendimo 660 konstatuojamoji dalis), ji nustatė sumažintą pradinės baudos dydį tam, kad atitinkamų įmonių naudai būtų atsižvelgta į tai, jog karteliais galėjo būti padaryta tiesioginė įtaka ne visai liftų rinkai. Taigi, kaip ginčijamo sprendimo 664 konstatuojamojoje dalyje pažymėjo Komisija, atsakydama į tam tikrų kartelio dalyvių argumentus, kad liftų atveju kartelis buvo susijęs tik su greitaeigiais liftais, nustatydama pradinės baudos dydį iš tiesų ji „atsižvelgė į tai, kad pagal kartelį vykdoma veikla galbūt nebuvo padaryta tiesioginė įtaka visai liftų rinkai“. Aišku, kad pradinė bauda už kartelį Vokietijoje, išreiškus ją kaip viso rinkos dydžio procentinę dalį, buvo nustatyta mažesnė nei pradinės baudos, pritaikytos už kitus ginčijamame sprendime nagrinėjamus kartelius (žr. šio sprendimo 55 punktą).

52 Taip pat, net jeigu liftų atveju kartelis Vokietijoje turėjo įtakos tik liftų projektams, kurių vertė viršija 1 mln. EUR (to ieškovės neįrodė ir tam, beje, prieštarauja tam tikri ThyssenKrupp pareiškimai) (žr. šio sprendimo 50 punktą), pradinės baudos dydis būtų pateisinamas, net jeigu būtų lyginamas su dydžiais, nustatytais už kitus kartelius. Svarbu pabrėžti, kad su karteliu Vokietijoje susijusi geografinė rinka buvo daug didesnė už su kitais karteliais susijusias geografines rinkas.

53 Be to, reikia pabrėžti, kad sąlyginai mažas nagrinėjamų produktų rinkos dydis, net jeigu jis būtų įrodytas, turi nedidelę reikšmę, palyginti su visais kitais pažeidimo sunkumą parodančiais veiksniais, paminėtais ginčijamo sprendimo 657–671 konstatuojamosiose dalyse ir šio sprendimo 38–43 punktuose (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Roquette Frères prieš Komisiją, T‑322/01, Rink. p. II‑3137, 151 punktą).

54 Galiausiai, net jeigu konstatuodama kelis labai sunkius pažeidimus viename sprendime Komisija turi laikytis proporcingumo tarp bendrų pradinės baudos dydžių ir įvairių paveiktų rinkų dydžių, šiuo atveju nėra pagrindo manyti, kad bendras pradinės baudos dydis, nustatytas už kartelį Vokietijoje, yra neproporcingas, palyginti su pradinės baudos dydžiais, nustatytais už kartelius Belgijoje ir Nyderlanduose.

55 Reikšmingų duomenų nagrinėjimas parodo, kad Komisija, atsižvelgdama į paveiktų rinkų dydį, pradines baudas už pažeidimus, padarytus susijusiose valstybėse narėse, nustatė pagrįstai ir nuosekliai, netaikydama konkrečios matematinės formulės, kurios taikyti ji bet kuriuo atveju neprivalėjo (žr. šio sprendimo 45–47 punktus). Pirma, didžiausios, t. y. Vokietijos rinkos, kurios vertė sudaro 576 mln. EUR, atveju buvo nustatytas 70 mln. EUR bendras pradinės baudos dydis. Antra, kitų dviejų pagal dydį rinkų, t. y. Nyderlandų ir Belgijos, kurių vertė atitinkamai sudaro 363 mln. EUR ir 254 mln. EUR, atveju buvo nustatyti atitinkamai 55 mln. EUR ir 40 mln. EUR bendri pradinės baudos dydžiai.

56 Tokiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į fiksuotų tarifų nustatymo logiką, kuria grindžiamas 1998 m. gairių 1 A punkte nustatytas metodas, pagal kurį nereikalaujama, kad nustatydama bendrą pradinės baudos dydį Komisija atsižvelgtų į paveiktos rinkos dydį ir juo labiau kad šį dydį nustatytų kaip visos apyvartos rinkoje procentinę dalį (šiuo klausimu žr. 45 punkte minėto Sprendimo BASF prieš Komisiją 134 punktą), bendro pradinės baudos dydžio, nustatyto už Vokietijoje padarytą pažeidimą, negalima laikyti neproporcingu, palyginti su pradinės baudos dydžiais, nustatytais už Belgijoje ir Nyderlanduose padarytus pažeidimus.

57 Antra, kalbėdama apie Nyderlanduose padaryto pažeidimo sunkumą Kone primena, kad Komisija turi atsižvelgti į pažeidimo pobūdį, konkrečią įtaką rinkai, jeigu ji gali būti įvertinta, ir atitinkamos geografinės rinkos dydį.

58 Ieškovės teigia, jog Komisija padarė klaidingą išvadą, kad Nyderlanduose padarytas pažeidimas yra tokio paties pobūdžio kaip padarytieji Belgijoje, Vokietijoje ir Liuksemburge, o tai yra akivaizdi vertinimo klaida ir vienodo požiūrio principo pažeidimas. Šiuo klausimu jos nurodo, kad, pirma, šiose valstybėse narėse susitarimai paprastai buvo sudaromi aukščiausiu valdymo lygmeniu. Antra, projektų paskirstymai buvo grindžiami iš anksto sutartu rinkos pasidalijimu tarp dalyvių ir jais buvo siekiama įšaldyti rinkos dalis. Trečia, projektų sąrašai buvo laikomi. Be to, dalyviai ėmėsi ekstremalių priemonių tam, kad paslėptų savo neteisėtą elgesį. Ketvirta, Belgijoje ir Liuksemburge pažeidimai buvo susiję su visais projektais ir (arba) sutartimis, o Vokietijoje – su visais projektais, kurių vertė viršijo tam tikrą sumą. Penkta, Belgijoje buvo kompensavimo mechanizmas už „paslaugas“. Visų šių aplinkybių nebuvo Nyderlanduose padaryto pažeidimo atveju.

59 Konstatuotina, kad šios aplinkybės, net jeigu būtų įrodytos, negali paneigti ginčijamo sprendimo 658 konstatuojamojoje dalyje pateikto Komisijos vertinimo, susijusio su Nyderlanduose konstatuoto pažeidimo pobūdžiu. Nyderlanduose padarytas pažeidimas, kaip ir pažeidimai, padaryti Belgijoje, Vokietijoje ir Liuksemburge, daugiausia buvo slaptas konkurentų susitarimas pasidalyti rinkas arba įšaldyti turimas rinkų dalis, pasiskirstant naujų liftų ir (arba) eskalatorių pardavimo ir montavimo projektus, ir nekonkuruoti tarpusavyje dėl liftų ir eskalatorių priežiūros ir modernizavimo (išskyrus Vokietiją, kur kartelio dalyvės nesitarė dėl priežiūros ir modernizavimo veiklos). Tokie horizontalūs apribojimai dėl paties savo pobūdžio yra vieni sunkiausių [EB] 81 straipsnio pažeidimų (ginčijamo sprendimo 658 konstatuojamoji dalis), o tai aiškiai matyti iš 1998 m. gairių 1 A punkto, kuriame tokio tipo pažeidimai kvalifikuojami kaip „labai sunkūs“.

60 Anot ieškovių, Nyderlanduose padarytas pažeidimas turėjo mažesnę įtaką rinkai nei karteliai Belgijoje, Vokietijoje ir Liuksemburge. Priešingai nei teigia Komisija, yra įmanoma įvertinti įtaką rinkai apskritai, palyginant susijusių projektų vertę su visa rinkos verte. Be to, Otis, ThyssenKrupp ir Kone vieningai mano, kad pažeidimu įtaka galėjo būti padaryta mažesnei kaip 10 % dydžio rinkos daliai. Alternatyviai Kone nurodo, kad, atsižvelgiant į įrodymus ir pažeidimo pobūdį bei įtaką, Nyderlanduose padarytą pažeidimą Komisija turėjo kvalifikuoti kaip „sunkų“, o ne „labai sunkų“ ir kad todėl ji turėjo sumažinti pradinę baudą už Nyderlanduose padarytą pažeidimą.

61 Pagal 1998 m. gairių 1A punkto pirmą pastraipą Komisija, vertindama pažeidimo sunkumą, konkrečią įtaką rinkai turi išnagrinėti tik tuomet, jei ši įtaka gali būti įvertinta (šiuo klausimu žr. 32 punkte minėto Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją 74 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; 46 punkte minėto Sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją 143 punktą ir 2006 m. balandžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Degussa prieš Komisiją, T‑279/02, Rink. p. II‑897, 216 punktą).

62 Pagal nusistovėjusią teismų praktiką, norėdama įvertinti konkrečią pažeidimo įtaką rinkai, Komisija turi atsižvelgti į įprastą konkurenciją, kuri būtų buvusi, jei nebūtų buvę pažeidimo (žr. 34 punkte minėto Sprendimo Carbone‑Lorraine prieš Komisiją 83 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

63 Šiuo atveju, ginčijamo sprendimo 660 punkte Komisija teigia, kad „[ji] nesiekė įrodyti konkrečios pažeidimo įtakos, nes buvo neįmanoma pakankamai tikrai nustatyti konkurencijos veiksnių (kaina, komercinės sąlygos, kokybė, inovacijos ir kt.), kurie būtų vyravę, jei nebūtų buvę pažeidimų“. Nors ginčijamo sprendimo 660 punkte Komisija nusprendė, kad akivaizdu, jog karteliai turėjo faktinės įtakos, nes buvo įgyvendinti ir nors 661–669 konstatuojamosiose dalyse Komisija atmetė atitinkamų įmonių argumentus, kuriais buvo siekiama įrodyti nedidelę kartelių įtaką, konstatuotina, kad ginčijamame sprendime vertinant pažeidimų sunkumą nebuvo atsižvelgta į galimą jų įtaką rinkai.

64 Pavyzdžiui, ginčijamo sprendimo 671 konstatuojamojoje dalyje Komisija savo išvadą dėl pažeidimų sunkumo vertinimo grindžia tik tuo, kad atsižvelgia į minėtų pažeidimų pobūdį ir jų geografinį paplitimą. Šioje konstatuojamojoje dalyje Komisija nusprendė, kad, „atsižvelgiant į pažeidimų pobūdį ir į tai, kad kiekvienas iš jų apėmė visą vienos valstybės narės (Belgijos, Vokietijos, Liuksemburgo arba Nyderlandų) teritoriją, [laikytina, kad] kiekviena sprendimo adresatė padarė vieną arba kelis labai sunkius EB 81 straipsnio pažeidimus“.

65 Kalbant apie argumentą, kad yra įmanoma įvertinti įtaką rinkai apskritai, palyginant susijusių projektų vertę su visa rinkos verte, konstatuotina, jog ieškovės nepaaiškina, kaip turi būti apskaičiuota įtaka rinkai. Šiuo klausimu savo dublike ieškovės pateikia nuorodą į Kone paaiškinimus, esančius jos atsakyme į pranešimą apie kaltinimus. Nors ir nėra reikalo priimti sprendimo dėl tokių ieškinio priede pateiktų argumentų priimtinumo, pažymėtina, kad ieškovės tik pamini ribotą kartelio įtaką rinkai Nyderlanduose ir šiuo atžvilgiu iš esmės pateikia nuorodą į atitinkamų įmonių pareiškimus, pagal kuriuos kartelis buvo susijęs tik su tam tikrais projektais. Kaip teigia Komisija, tokie pareiškimai nereiškia, kad pažeidimo įtaką buvo galima įvertinti, nes kartelio mastas nebuvo žinomas. Pavyzdžiui, ginčijamo sprendimo 384 konstatuojamojoje dalyje, kurios ieškovės neginčijo, Komisija nurodė, kad „nebuvo jokio reikalo pasidalyti visų projektų Nyderlanduose, nes atitinkamos įmonės turėjo tartis tik dėl tų projektų, kurie nebuvo automatiškai paskirti vienai iš jų dėl nusistovėjusio santykio su esamu klientu“. Be to, ieškovių argumentai negali paneigti ginčijamo sprendimo 660 konstatuojamojoje dalyje esančios Komisijos išvados, kad buvo neįmanoma pakankamai tikrai nustatyti konkurencijos veiksnių (kaina, komercinės sąlygos, kokybė, inovacijos ir kt.), kurie būtų vyravę, jei nebūtų buvę pažeidimų (žr. šio sprendimo 62 ir 63 punktus).

66 Bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad ieškovių argumentai nepaneigia Nyderlanduose padaryto pažeidimo kvalifikavimo kaip „labai sunkaus“.

67 Taigi pažymėtina, kad ginčijamame sprendime konstatuoti pažeidimai dėl paties savo pobūdžio yra vieni sunkiausių EB 81 straipsnio pažeidimų, nes jų dalyką sudarė „slaptas konkurentų susitarimas pasidalyti rinkas arba įšaldyti turimas rinkų dalis, pasiskirstant naujų liftų ir (arba) eskalatorių pardavimo ir montavimo projektus, ir nekonkuruoti tarpusavyje dėl liftų ir eskalatorių priežiūros ir modernizavimo (išskyrus Vokietiją, kur kartelio dalyvės nesitarė dėl priežiūros ir modernizavimo veiklos)“ (ginčijamo sprendimo 658 konstatuojamoji dalis). Šiuo klausimu 1998 m. gairėse nurodyta, kad „labai sunkiems“ pažeidimams iš esmės priskiriami horizontalūs apribojimai, pavyzdžiui, kainų karteliai, rinkos pasidalijimo kvotos ir kiti tinkamam vidaus rinkos veikimui pavojų keliantys veiksmai. Šie pažeidimai įtraukti ir į pavyzdinį kartelių, kurie pagal EB 81 straipsnio 1 dalies c punktą tiesiogiai pripažinti nesuderinamais su bendrąja rinką, sąrašą. Be sunkių konkurencijos trukdymų, kuriuos sukelia tokie karteliai, jais, įpareigojant šalis paisyti įvairių, dažnai nacionalinėmis sienomis apribotų, rinkų, šios rinkos taip pat atribojamos ir taip paneigiamas pagrindinis EB sutartyje numatytas Bendrijos rinkos integracijos tikslas. Teismų praktikoje tokie pažeidimai, ypač jei tai yra horizontalūs karteliai, taip pat pripažįstami „ypač sunkiais“ arba „akivaizdžiais pažeidimais“ (1995 m. balandžio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tréfilunion prieš Komisiją, T‑148/89, Rink. p. II‑1063, 109 punktas, 1998 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo European Night Services ir kt. prieš Komisiją, T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 ir T‑388/94, Rink. p. II‑3141, 136 punktas ir 2005 m. liepos 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Scandinavian Airlines System prieš Komisiją, T‑241/01, Rink. p. II‑2917, 85 punktas).

68 Be to, iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad antikonkurencinės praktikos įtaka savaime nėra lemiamas kriterijus vertinant pažeidimo sunkumą. Su tam tikro elgesio ketinimais susiję aspektai gali turėti daugiau reikšmės, nei su šia įtaka susiję aspektai visų pirma tada, kai savo prigimtimi tai yra sunkus pažeidimas, pavyzdžiui, rinkų padalijimas (2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Thyssen Stahl prieš Komisiją, C‑194/99 P, Rink. p. I‑10821, 118 punktas ir 32 punkte minėto Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją 96 punktas; 2001 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Krupp Thyssen Stainless ir Acciai speciali Terni prieš Komisiją, T‑45/98 ir T‑47/98, Rink. p. II‑3757, 199 punktas ir 61 punkte minėto Sprendimo Degussa prieš Komisiją 251 punktas).

69 Taigi pažeidimo pobūdis yra svarbiausias apibūdinant pažeidimus kaip „labai sunkius“. Iš labai sunkių pažeidimų aprašymo 1998 m. gairėse matyti, kad susitarimai arba suderinti veiksmai, kuriais, kaip šioje byloje, siekiama pasidalyti rinkas, vien dėl savo pobūdžio gali būti pripažinti „labai sunkiais“ ir nebūtina apibūdinti tokių veiksmų konkrečiai pagal jų įtaką arba geografines ribas (šiuo klausimu žr. 32 punkte minėto Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją 75 punktą ir 2009 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo Erste Bank der österreichischen Sparkassen prieš Komisiją, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ir C‑137/07 P, Rink. p. I‑8681, 103 punktą). Šią išvadą patvirtina tai, kad aprašant sunkius pažeidimus aiškiai nurodoma, jog jie turi įtakos rinkai ir veikia didesnes bendrosios rinkos sritis, o labai sunkių pažeidimų aprašyme neminimas joks konkrečios įtakos rinkai arba poveikio tam tikroje konkrečioje teritorijoje reikalavimas (šiuo klausimu žr. 2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik prieš Komisiją, T‑69/04, Rink. p. II‑2567, 171 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

70 Vadinasi, Komisija teisėtai manė, kad atsižvelgiant į Nyderlanduose padaryto pažeidimo dalyką jis dėl savo pobūdžio buvo labai sunkus.

71 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šį ieškinio pagrindą reikia atmesti.

Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo pažeidimu ir teisėtų lūkesčių apsaugos principo, vienodo požiūrio principo ir teisės į gynybą pažeidimu

72 Ieškovės primena, kad pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo jos pateikė prašymus atleisti nuo baudų arba sumažinti jų dydį. Tačiau Komisija pažeidė šio pranešimo nuostatas, vertindama jų bendradarbiavimo kokybę ir naudingumą. Anot ieškovių, Komisija taip pat nepaisė jų teisėtų lūkesčių ir pažeidė teisę į gynybą. Galiausiai ieškovės teigia, kad, vertindama pagal šį pranešimą taikytiną baudų sumažinimą, Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą.

Dėl 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo

73 Pažymėtina, kad 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo Komisija nustatė sąlygas, kurioms esant įmonėms, bendradarbiaujančioms su Komisija, siekiant konstatuoti kartelį, gali būti neskiriama arba sumažinta bauda, kuri būtų skirta joms nebendradarbiaujant.

74 Visų pirma 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo A skirsnio 8 dalyje numatyta:

„Komisija suteikia įmonei atleidimą nuo baudų, kurios kitaip jai grėstų, jeigu:

a) įmonė pirmoji pateikia įrodymus, kurie, Komisijos nuomone, leidžia jai priimti sprendimą pradėti tyrimą pagal Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalį dėl įtariamo kartelio, darančio įtaką Bendrijai; arba

b) įmonė pirmoji pateikia įrodymus, kurie, Komisijos nuomone, leidžia nustatyti [EB] 81 straipsnio pažeidimą dėl įtariamo kartelio, darančio įtaką Bendrijai.“

75 Toliau 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo B skirsnio 20 dalyje nustatyta, kad „įmonėms, kurios neatitinka A skirsnyje numatytų [atleidimo nuo baudos] sąlygų, gali būti sumažinta bauda, kuri kitaip joms būtų paskirta“, o 21 dalyje – jog tam, „kad įmonei būtų sumažinta bauda, ji privalo Komisijai pateikti įrodymus, kurie turėtų ženklią papildomąją vertę Komisijos turimų įrodymų apie įtariamą pažeidimą atžvilgiu, ir nutraukti savo neteisėtą veiklą ne vėliau kaip įrodymų pateikimo metu“.

76 Dėl papildomosios vertės sąvokos 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 22 dalyje nustatyta:

„Sąvoka „papildomoji vertė“ reiškia laipsnį, kuriuo pateikti įrodymai savo pobūdžiu ir (arba) nuodugnumu sustiprina Komisijos gebėjimą įrodyti minėtus faktus. Šiuo požiūriu Komisija paprastai teikia daugiau reikšmės raštiškiems įrodymams, atsiradusiems laikotarpiu, su kuriuo susiję tie faktai, negu vėliau susiformavusiems įrodymams. Lygiai taip pat tiesiogiai su minėtais faktais susiję įrodymai paprastai laikomi vertingesniais negu netiesioginiai įrodymai.“

77 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmoje pastraipoje numatyta, kad mažinant baudas įmonės skirstomos į tris kategorijas:

„– pirmai įmonei, kuri atitinka 21 dalies sąlygas: 30–50 % sumažinimas;

– antrai įmonei, kuri atitinka 21 dalies sąlygas: 20–30 % sumažinimas;

– paskesnėms įmonėms, kurios atitinka 21 dalies sąlygas: iki 20 % sumažinimas.“

78 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto antroje pastraipoje nustatyta:

„Siekdama nustatyti sumažinimo dydį šiuose diapazonuose, Komisija atsižvelgia į laiką, kuomet buvo pateikti įrodymai, atitinkantys 21 dalies sąlygas, ir į jų papildomąją vertę. Ji taip pat gali atsižvelgti į tai, ar įmonė, įteikusi paraišką, bendradarbiavo nuosekliai ir be išlygų.“

79 Galiausiai 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto paskutinėje pastraipoje nustatyta:

„Be to, jeigu įmonė pateikia įrodymus apie Komisijai iki tol nežinomus faktus, kurie tiesiogiai susiję su įtariamo kartelio veiklos pavojingumu ar trukme, Komisija neatsižvelgia į šiuos elementus nustatydama baudos dydį įmonei, pateikusiai šiuos įrodymus.“

Dėl Komisijos diskrecijos ir Sąjungos teismo vykdomos kontrolės

80 Primintina, kad Reglamento Nr. 1/2002 23 straipsnio 2 dalimi, kuri yra teisinis baudų skyrimo pažeidus Sąjungos konkurencijos teisės taisykles pagrindas, Komisijai suteikiama diskrecija nustatyti baudas (šiuo klausimu žr. 1997 m. spalio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Deutsche Bahn prieš Komisiją, T‑229/94, Rink. p. II‑1689, 127 punktą), be kita ko, pagal jos bendrą politiką konkurencijos srityje (1983 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją, 100/80–103/80, Rink. p. 1825 105 ir 109 punktai). Būtent tokiomis aplinkybėmis, siekdama užtikrinti savo sprendimų, kuriais skiriamos baudos, skaidrumą ir objektyvumą, Komisija priėmė ir paskelbė 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo. Šiuo instrumentu siekiama patikslinti kriterijus, kuriuos, laikydamasi aukštesnės galios teisės normų, ji ketina taikyti naudodamasi savo diskrecija. Taigi ji pati apribojo savo diskreciją (pagal analogiją žr. 1998 m. balandžio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Vlaams Gewest prieš Komisiją, T‑214/95, Rink. p. II‑717, 89 punktą), nes Komisija turi laikytis savo pačios nustatytų taisyklių (pagal analogiją žr. 1996 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo AIUFFASS ir AKT prieš Komisiją, T‑380/94, Rink. p. II‑2169, 57 punktą).

81 Tai, kad priimdama 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo Komisija pati apribojo savo diskreciją, vis dėlto nėra nesuderinama su didelės Komisijos diskrecijos išsaugojimu (pagal analogiją žr. 2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją, T‑259/02–T‑264/02 ir T‑271/02, Rink. p. II‑5169, 224 punktą).

82 Iš tikrųjų 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo yra įvairių lanksčių normų, leidžiančių Komisijai naudotis savo diskrecija laikantis Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio nuostatų, kaip jas išaiškino Teisingumo Teismas (pagal analogiją žr. 81 punkte minėto Sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją 224 punktą).

83 Taigi pažymėtina, kad Komisija turi didelę diskreciją vertindama, ar įrodymai, kuriuos pateikė įmonė, paprašiusi taikyti 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, turi didelę papildomąją vertę, kaip ji suprantama pagal minėto pranešimo 21 dalį (šiuo klausimu žr. 2007 m. gegužės 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo SGL Carbon prieš Komisiją, C‑328/05 P, Rink. p. I‑3921, 88 punktą ir 2008 m. birželio 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hoechst prieš Komisiją, T‑410/03, Rink. p. II‑881, 555 punktą). Kalbant apie minėto pranešimo 8 dalies a ir b punktus, konstatuotina, kad ši diskrecija išplaukia iš pačios šios nuostatos formuluotės, kurioje aiškiai kalbama apie įrodymus, kurie „Komisijos nuomone“ atitinkamai leidžia jai priimti sprendimą pradėti tyrimą arba nustatyti pažeidimą. Įmonės bendradarbiavimo kokybės ir naudos vertinimas susijęs su sudėtingais faktinių aplinkybių vertinimais (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo SGL Carbon prieš Komisiją 81 punktą ir 34 punkte minėto Sprendimo Carbone Lorraine prieš Komisiją 271 punktą).

84 Taip pat Komisija, konstatavusi, kad įrodymai turi didelę papildomąją vertę, kaip tai suprantama pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 21 dalį, turi diskreciją nustatyti tikslų baudos sumažinimo atitinkamai įmonei lygį. 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmoje pastraipoje numatytos baudos dydžio sumažinimo ribos skirtingoms nurodytoms įmonių kategorijoms, o šios dalies antroje pastraipoje nustatyti kriterijai, į kuriuos Komisija turi atsižvelgti apibrėždama sumažinimo lygį šiose ribose.

85 Atsižvelgiant į diskreciją, kurią turi Komisija vertindama įmonės bendradarbiavimą pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, Bendrasis Teismas gali skirti sankciją tik už akivaizdų šios diskrecijos ribų peržengimą (šiuo klausimu žr. 83 punkte minėto Sprendimo SGL Carbon prieš Komisiją 81, 88 ir 89 punktus ir 83 punkte minėto 2008 m. birželio 18 d. Sprendimo Hoechst prieš Komisiją 555 punktą).

Dėl Kone bendradarbiavimo siekiant įrodyti Vokietijoje padarytą pažeidimą

86 Kone, kuri 2004 m. vasario 12 d. pirmoji pateikė su karteliu Vokietijoje susijusį prašymą pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo (ginčijamo sprendimo 105 konstatuojamoji dalis), nebuvo atleista nuo baudų pagal to pranešimo 8 dalį (ginčijamo sprendimo 790 konstatuojamoji dalis).

87 Ginčijamo sprendimo 783–786 konstatuojamosiose dalyse Komisija padarė išvadą, kad 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies a punktas netaikytinas, nes trečiosios šalies pateikta informacija leido jai atlikti patikrinimą Vokietijoje 2004 m. sausio 28 d.

88 Minėto pranešimo 8 dalies b punktas taip pat netaikytinas dėl šių ginčijamo sprendimo 787–789 konstatuojamosiose dalyse išdėstytų motyvų:

„787 Komisija atleidžia nuo baudų pagal [2002 m.] pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 [dalies] b punktą, jei įmonė pirmoji pateikia įrodymus, kurie, Komisijos manymu, gali jai leisti konstatuoti [EB] 81 straipsnio pažeidimą, susijusį su tariamu karteliu, o tai reiškia, kad Komisija prieš tai neturėjo pakankamai įrodymų, leidžiančių konstatuoti [EB] 81 straipsnio pažeidimą, ir kad jokiai įmonei nebuvo taikomas sąlyginis atleidimas nuo baudų pagal 8 [dalies] a punktą.

788 Pagal [2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo] pateiktame prašyme esančios Kone pastabos yra nevienareikšmės ir jas pagrindžia tik jos pačios rašytiniai pareiškimai, kurie grindžiami atsiminimais. Ji pripažįsta, kad [konfidencialu]. Šiuo atveju Komisija jau turėjo iš kitų šaltinių gautos informacijos apie tariamą pažeidimą, pavyzdžiui, trečiųjų šalių pastabos ir patikrinimai. Ši informacija lėmė pagrindinę bylos kryptį administracinėje procedūroje, kurią Komisija pradėjo savo iniciatyva. Vadinasi, tokiomis aplinkybėmis įmonė, pageidaujanti atleidimo nuo baudų pagal [2002 m.] pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 [dalies] b [punktą], turėtų pateikti Komisijai informacijos, leidžiančios gerokai sutrumpinti jos tyrimą.

789 Kone pastabose dėl Vokietijos su karteliu susijusi veikla aprašyta ne taip tiksliai kaip jos pastabose dėl Belgijos bei Liuksemburgo ir jų nepagrindžia kaltę patvirtinantys dokumentiniai įrodymai (išskyrus jos pačios pareiškimus). Todėl Kone negali teigti, kad jos pastabos dėl, viena vertus, Belgijos ir Liuksemburgo ir, kita vertus, Vokietijos buvo „tokios pačios kokybės“.“

89 Vis dėlto Kone bauda buvo sumažinta 50 % pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos pirmą įtrauką dėl jos bendradarbiavimo, susijusio su karteliu Vokietijoje (ginčijamo sprendimo 793 konstatuojamoji dalis).

90 Ieškovės teigia, kad, pirma, Kone įvykdė atleidimo nuo baudų pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies b punktą sąlygas, kiek tai susiję su Vokietijoje padarytu pažeidimu, nes ginčijamame sprendime Komisija rėmėsi 2004 m. vasario 12 ir 18 d. Kone pastabomis tam, kad įrodytų visas šio pažeidimo aplinkybes. Jos pabrėžia tai, kad tuo metu, kai Kone pateikė prašymą pagal minėtą pranešimą, Komisija dar neturėjo pakankamai įrodymų Vokietijoje padarytam pažeidimui įrodyti ir kad Kone buvo pirmoji įmonė, pateikusi informacijos apie šį pažeidimą.

91 Reikia priminti, kad viena iš atleidimo nuo baudų pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies b punktą sąlygų yra ta, kad įmonė turi būti pirmoji, pateikusi įrodymų, kurie, Komisijos manymu, leidžia jai konstatuoti EB 81 straipsnio pažeidimą, susijusį su tariamu Bendrijai įtaką darančiu karteliu.

92 Pažymėtina, kad tuo metu, kai Kone pateikė prašymą dėl Vokietijos, t. y. 2004 m. vasario 12 d., Komisija, remdamasi tada turima informacija, jau preziumavo kartelio Vokietijoje egzistavimą liftų ir eskalatorių sektoriuje. Iš trečiosios šalies gavusi informacijos, 2004 m. sausio 28 d. ji jau atliko patikrinimus ThyssenKrupp ir tam tikrų Vokietijoje esančių jos dukterinių bendrovių patalpose (ginčijamo sprendimo 104 konstatuojamoji dalis).

93 Žinoma, neginčijama, kad Komisija dar neturėjo pakankamai įrodymų Vokietijoje padarytam pažeidimui konstatuoti tuo metu, kai Kone pateikė prašymą pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, ir kad Kone buvo pirmoji įmonė, pateikusi tokį prašymą dėl minėto pažeidimo (ginčijamo sprendimo 105 konstatuojamoji dalis).

94 Vis dėlto, priešingai nei teigia ieškovės, šių aplinkybių savaime nepakanka, kad būtų galima reikalauti atleisti nuo baudų pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies b punktą. Būtent įmonės, kaip antai Kone, bendradarbiavimo kokybė lemia tai, ar ji gali būti atleista nuo baudų pagal šią nuostatą. Nepakanka to, kad Kone pateikė informacijos ir įrodymų, leidžiančių sėkmingai tirti pažeidimą. Nors nebūtina, kad pateikti įrodymai būtų pakankami visam pažeidimui ar jo mažiausioms detalėms įrodyti, vis dėlto tokie įrodymai turi būti pakankamo pobūdžio, tikslumo ir įrodomosios galios, kad Komisija galėtų konstatuoti EB 81 straipsnio pažeidimą.

95 Atsižvelgiant į diskreciją, kurią Komisija turi vertindama įmonės bendradarbiavimą pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, šiuo atveju reikia išnagrinėti, ar Komisija akivaizdžiai viršijo šią diskreciją, kai padarė išvadą, kad Kone pateikti įrodymai jai neleido konstatuoti EB 81 straipsnio pažeidimo, susijusio su karteliu Vokietijoje (šiuo klausimu žr. 83 punkte minėto 2008 m. birželio 18 d. Sprendimo Hoechst prieš Komisiją 555 punktą).

96 Pirma, reikia priminti, kad pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo pateiktame Kone prašyme esantys įrodymai dėl Vokietijos yra įtraukti į jos 2004 m. vasario 12 d. pastabas ir papildyti bei ištaisyti 2004 m. vasario 18 d. pastabomis. Prie 2004 m. vasario 12 d. pastabų yra pridėti du Kone vadovų pareiškimai, kurių pirmame aprašytas kartelis Vokietijos liftų rinkoje [konfidencialu], o antrame – kartelis Vokietijos eskalatorių rinkoje [konfidencialu].

97 Prie 2004 m. vasario 12 ir 18 d. Kone pastabų yra pridėta keletas dokumentinių įrodymų. Prie savo 2004 m. vasario 12 d. pastabų, be dokumentų, parengtų pagal Kone vadovų atsiminimus siekiant pateikti prašymą pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, kuriuose nurodytos tam tikrų kartelio susitikimų datos ir vietos [konfidencialu] ir juose aptarti projektai [konfidencialu], Kone pridėjo Schindler faksą [konfidencialu] ir projektų, kurių datos nenurodytos, sąrašus [konfidencialu]. Prie 2004 m. vasario 18 d. pastabų buvo pridėtos, be kita ko, viešbučio sąskaitos [konfidencialu].

98 Antra, kalbant apie pateiktų įrodymų vertę, reikia konstatuoti, kad, kiek tai susiję su 2004 m. vasario 12 d. pastabomis, Kone pareiškimai buvo grindžiami jos vadovų atsiminimais. Taigi negalima atmesti galimybės, kad juose yra netikslumų. Be to, pati Kone 2004 m. vasario 18 d. pastabose pažymi, kad negalima visiškai garantuoti tam tikrų jos pastabų tikslumo.

99 Bet kuriuo atveju vienašalių įmonės pareiškimų negali pakakti pažeidimui konstatuoti, jei jų nepagrindžia tikslūs ir nuoseklūs dokumentiniai įrodymai. Komisija savo sprendime turi pateikti tikslių ir nuoseklių įrodymų, pagrindžiančių tvirtą įsitikinimą tuo, kad pažeidimas buvo padarytas (1984 m. kovo 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Compagnie royale asturienne des mines ir Rheinzink prieš Komisiją, 29/83 ir 30/83, Rink. p. 1679, 20 punktas; 2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Coats Holdings ir Coats prieš Komisiją, T‑36/05, 71 punktas ir 2009 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Peugeot ir Peugeot Nederland prieš Komisiją, T‑450/05, Rink. p. II‑2533, 75 punktas).

100 Dėl įrodymų, pridėtų prie 2004 m. vasario 12 ir 18 d. pastabų, reikia konstatuoti, kad jų įrodomoji galia yra ribota, nes jie arba yra Kone parengti siekiant pateikti prašymą pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo ir nėra to paties laikotarpio kaip pažeidimas [konfidencialu], arba nėra tokie, kad leistų Komisijai konstatuoti EB 81 straipsnio pažeidimą [konfidencialu]. Prie 2004 m. vasario 12 d. pastabų pridėti projektų, kurių datos, beje, nenurodytos, sąrašai [konfidencialu], Kone savo pastabose nepateikus paaiškinimų, savaime neturi jokios vertės karteliui Vokietijoje nustatyti, nes juose nėra nieko, kas parodytų, kad konkurentai neteisėtai pasidalijo minėtus projektus. Tas pats pasakytina apie viešbučio sąskaitas, pridėtas prie 2004 m. vasario 18 d. pastabų [konfidencialu], kurios patvirtina tik tai, kad Kone vadovai buvo viešbutyje tam tikru metu ir posėdžių salės rezervaciją, tačiau neparodo antikonkurencinio elgesio liftų ir eskalatorių sektoriuje.

101 Vienintelis prie Kone pastabų pridėtas įrodymas, patvirtinantis antikonkurencinį elgesį, yra Schindler faksas [konfidencialu]. Tačiau net jeigu Komisija pateikė nuorodą į šį faksą pranešimo apie kaltinimus 283 punkte, šio įrodymo vertė nustatant pažeidimą Vokietijoje yra ribota, nes neginčijama, kad Schindler tuo metu nebedalyvavo Vokietijos kartelyje (žr. ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 2 dalį).

102 Iš to, kas pasakyta, matyti, kad vienašaliai Kone pareiškimai, esantys jos 2004 m. vasario 12 ir 18 d. pastabose, nebuvo pagrįsti tiksliais ir nuosekliais dokumentiniais įrodymais.

103 Tokiomis aplinkybėmis, net jeigu, priešingai nei ginčijamo sprendimo 788 konstatuojamojoje dalyje teigia Komisija, Kone pastabos nebuvo nevienareikšmės ir buvo pagrįstos įrodymais, Komisija akivaizdžiai neviršydama savo diskrecijos nusprendė, kad šių pastabų nepakanka EB 81 straipsnio pažeidimui Vokietijoje konstatuoti. Vadinasi, Komisija teisėtai atsisakė atleisti Kone nuo baudų pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies b punktą.

104 Šios išvados negali paneigti nei tai, kad ginčijamame sprendime pateikta daug nuorodų į Kone pastabas, nei tai, kad kitų dalyvių pateikta ar per 2004 m. kovo mėn. patikrinimus surinkta informacija, kuri taip pat cituojama minėtame sprendime, patvirtina Kone anksčiau pateiktų pastabų turinį.

105 Iš tiesų, pirma, ginčijamo sprendimo nuorodos į Kone pastabas nereiškia, jog šios pastabos buvo pakankamo pobūdžio, tikslumo ir įrodomosios galios, kad Komisija galėtų konstatuoti pažeidimą Vokietijoje. Antra, ginčijamo sprendimo 209–288 konstatuojamosiose dalyse pateikta nuoroda į kitus „patvirtinančius“ įrodymus taip pat nereiškia, kad 2004 m. vasario 12 ir 18 d. Kone pastabos buvo tokio pobūdžio, tokio tikslumo ir tokios įrodomosios galios. Atvirkščiai, tam, kad konstatuotų minėtą pažeidimą Komisija buvo priversta ginčijamame sprendime cituoti kitus įrodymus, nes negalėjo remtis tik vienašaliais Kone pareiškimais, kurie nebuvo pagrįsti tiksliais ir nuosekliais dokumentiniais įrodymais (žr. šio sprendimo 99 punktą).

106 Ieškovės taip pat teigia, kad Kone pateikti įrodymai dėl kartelio Vokietijoje turėjo tokią pačią vertę kaip ir informacija, dėl kurios Kone buvo atleista nuo baudų pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies b punktą už pažeidimą Belgijoje ir Liuksemburge.

107 Nesant reikalo priimti sprendimo dėl ieškovių argumentų, kuriuose iš esmės pateikiamos nuorodos į prie ieškinio pridėtus dokumentus, priimtinumo, reikia konstatuoti, kaip pažymėta šio sprendimo 103 punkte, kad Komisija teisėtai atsisakė atleisti Kone nuo baudų pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies b punktą. Be to, ieškovės neįrodo, kad Komisija akivaizdžiai viršijo savo diskreciją, kai atleido Kone nuo baudų už pažeidimą Belgijoje ir Liuksemburge ir atsisakė tai padaryti už pažeidimą Vokietijoje.

108 Kone prašymų dėl, viena vertus, Belgijos ir Liuksemburgo ir, kita vertus, Vokietijos palyginimas parodo, kad pateiktos informacijos pobūdis ir tikslumas buvo skirtingi. Pirma, pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo pateiktų Kone prašymų dėl Belgijos ir Liuksemburgo turinys buvo detalesnis nei dėl Vokietijos pateikto prašymo, kiek tai susiję su informacija apie kartelio susitikimus (dalyvių pavardės, datos, valandos, tikslas, dienotvarke). Antra, savo pareiškimus dėl kartelių Belgijoje ir Liuksemburge Kone pagrindė tiksliais ir nuosekliais dokumentiniais įrodymais. Taigi dėl Belgijos ir Liuksemburgo Kone pateikė pilnus ir išsamius projektų sąrašus, kurie buvo išdalyti kartelio dalyviams ir apėmė visą pažeidimo vykdymo šiose šalyse laikotarpį, taip pat nagrinėjamo laikotarpio dokumentus, kuriuose buvo slaptais susitarimais grindžiamo elgesio įrodymų.

109 Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad visi ieškovių kaltinimai, susiję su Komisijos atsisakymu atleisti Kone nuo baudų pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies b punktą, turi būti atmesti.

110 Antra, ieškovės mano, kad bet kuriuo atveju Kone pateikė įrodymų, leidusių Komisijai priimti sprendimą pradėti tyrimą, ir kad dėl šios priežasties ji turėjo būti atleista nuo baudų pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies a punktą.

111 Šiuo klausimu reikia priminti, kad, remiantis 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies a punktu, Komisija atleidžia nuo baudų įmonę, kuri pirmoji pateikia įrodymus, kurie, Komisijos nuomone, leidžia jai priimti sprendimą pradėti tyrimą dėl įtariamo kartelio, darančio įtaką Bendrijai. Kaip pažymi Komisija ir kaip matyti iš šio pranešimo 6 punkto, šia nuostata siekiama padėti nustatyti pažeidimus, apie kuriuos Komisija nežino ir kurie būtų neatskleisti, jei atitinkama įmonė būtų nepateikusi įrodymų. Taigi „[2002 m.] pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 [dalies] a punktu siekiama atlyginti už pagalbą, leidžiančią atskleisti kartelio egzistavimą, o ne atlyginti už paramą papildomoms vykdomo tyrimo priemonėms, kurios pasireiškia labiau sufokusuotu antruoju tyrimu“ (ginčijamo sprendimo 786 konstatuojamoji dalis).

112 Pirma, šiuo atveju konstatuotina, kad tuo metu, kai Kone perdavė Komisijai prašymą dėl Vokietijos, t. y. 2004 m. vasario 12 d., ši institucija, gavusi iš trečiosios šalies informacijos apie kartelio egzistavimą liftų ir eskalatorių sektoriuje, jau buvo atlikusi 2004 m. sausio 28 d. tyrimą, be kita ko, Vokietijoje, susijusį su karteliu dėl rinkų pasidalijimo šiame sektoriuje (ginčijamo sprendimo 91, 104, 105 ir 783 konstatuojamosios dalys).

113 Kadangi Kone nesudarė galimybės Komisijai atskleisti kartelį Vokietijoje, ji negali teigti turinti teisę į atleidimą nuo baudų pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies a punktą. Tokiomis aplinkybėmis Kone argumentas, kad ji turi teisę į atleidimą nuo baudų, nes jos prašymas leido Komisijai sėkmingai atlikti naują tyrimą Vokietijoje 2004 m. kovo mėn., neturi reikšmės. Kaip teigia Komisija (žr. šio sprendimo 111 punktą), minėto pranešimo 8 dalies a punktu nesiekiama „atlyginti už paramą papildomoms vykdomo tyrimo priemonėms, kurios pasireiškia labiau sufokusuotu antruoju tyrimu“.

114 Bet kuriuo atveju reikia pabrėžti, kad Kone niekada neprašė atleisti nuo baudų pagal minėtos 8 dalies a punktą, nes jos prašymas dėl Vokietijos papildė pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo pateiktą prašymą dėl Belgijos ir Liuksemburgo ir buvo neatsiejama jo dalis bei buvo aiškiai grindžiamas minėto pranešimo 8 dalies b punktu. Be to, Kone neginčija, kad per susitikimus su Komisija ji pareikalavo atleisti nuo baudų pagal šio pranešimo 8 dalies a punktą tik praėjus daugiau kaip vieneriems metams po to, kai ji pateikė prašymą ir maždaug devyniems mėnesiams po to, kai 2004 m. birželio 29 d. laišku Komisija ją informavo apie tai, kad jos prašymas neatitinka šio pranešimo 8 dalies b punkto sąlygų.

115 Antra, reikia atmesti ieškovių argumentą, kad 2004 m. vasario 12 ir 18 d. Kone pastabos suteikė Komisijai informacijos apie kitą pažeidimą, kuris skyrėsi nuo to, dėl kuriuo 2004 m. sausio mėn. buvo vykdomas tyrimas, t. y. apie kartelį Vokietijoje liftų ir eskalatorių sektoriuje, susijusį su projektais, kurių vertė daugiau kaip 1 mln. EUR, o ne, kaip matyti iš sprendimų pradėti tyrimą, kartelį, apimantį mažiausiai Europą ir susijusį su visa liftų ir eskalatorių rinka.

116 Žinoma, iš sprendimų pradėti tyrimą matyti, kad juos priimdama Komisija manė, jog su rinkų pasidalijimu liftų ir eskalatorių sektoriuje susijęs kartelis apėmė mažiausiai visas Europos Sąjungos valstybes nares. Be to, iš teismų praktikos matyti, kad, kiek tai susiję su sprendimais pradėti tyrimą, Komisija turi aiškiai nurodyti prezumpcijas, kurias ketina patikrinti (šiuo klausimu žr. 1989 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hoechst prieš Komisiją, 46/87 ir 227/88, Rink. p. 2859, 41 punktą). Tačiau nebūtina, kad sprendime pradėti tyrimą būtų nurodytas tikslus atitinkamos rinkos apibrėžimas, tikslus tariamų pažeidimų teisinis kvalifikavimas ir laikotarpis, per kurį šie pažeidimai buvo padaryti (šiuo klausimu žr. 1989 m. spalio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dow Benelux prieš Komisiją, 85/87, Rink. p. 3137, 10 punktą).

117 Konstatuotina, kad tuo metu, kai 2004 m. vasario mėn. Kone pateikė savo prašymą Komisijai, ši jau buvo gavusi informacijos apie kartelį, susijusį su rinkų pasidalijimu liftų ir eskalatorių sektoriuje, „darantį įtaką Bendrijai“, kaip tai suprantama pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies a punktą. Be to, sprendimuose pradėti tyrimą aiškiai nurodyta, kad tyrimas susijęs būtent su atitinkamų įmonių veikla potencialioje liftų ir eskalatorių pardavimo ir įrengimo rinkoje, taip pat potencialioje šių produktų garantinio aptarnavimo ir priežiūros rinkoje ir kad Komisija buvo informuota apie tai, jog keturių tariamo kartelio dalyvių vadovai kasmet susitikdavo siekdami nustatyti kiekvieno dalyvio dalis bent jau kiekvienoje Europos Sąjungos valstybėje narėje. Remdamasi turima informacija Komisija jau 2004 m. sausio mėn. padarė išvadą, kad Vokietijos rinka buvo susijusi su šiuo karteliu, o tai paskatino ją 2004 m. sausio 28 d. atlikti patikrinimus Vokietijoje. Kone teiginiui, kad ThyssenKrupp patalpos Vokietijoje buvo patikrintos tik dėl to, kad ten yra šios bendrovės registruota buveinė, prieštarauja tai, kad 2004 m. sausio 29 d. Komisija taip pat atliko patikrinimus Vokietijos rinkoje veikiančių ThyssenKrupp grupės dukterinių bendrovių patalpose (ginčijamo sprendimo 104 konstatuojamoji dalis).

118 Tokiomis aplinkybėmis ieškovės negali teigti, kad pažeidimas, dėl kurio 2004 m. kovo mėn. buvo atlikti patikrinimai Vokietijoje tame pačiame sektoriuje, skiriasi nuo to, dėl kurio buvo atlikti patikrinimai 2004 m. sausio mėn.

119 Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad tuo metu, kai Kone pateikė Komisijai savo prašymą pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, ji nebeturėjo teisės pagal šio pranešimo 8 dalies a punktą reikalauti atleisti nuo baudų už jos dalyvavimą kartelyje Vokietijoje.

120 Trečia, ieškovės teigia, kad Komisija turėjo visiškai sumažinti Kone baudą pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto paskutinę pastraipą, nes iki Kone pateikiant prašymą dėl atleidimo nuo baudų Komisija nežinojo apie jokius su karteliu Vokietijoje susijusius faktus.

121 Toje nuostatoje numatyta, kad „jeigu įmonė pateikia įrodymus apie Komisijai iki tol nežinomus faktus, kurie tiesiogiai susiję su įtariamo kartelio veiklos pavojingumu ar trukme, Komisija neatsižvelgia į šiuos elementus nustatydama baudos dydį įmonei, pateikusiai šiuos įrodymus“.

122 Šiuo atveju neginčytina, kad tuo metu, kai Kone 2004 m. vasario 12 d. pateikė Komisijai prašymą dėl Vokietijos, ši institucija jau buvo gavusi informacijos apie kartelį, susijusį su rinkų pasidalijimu liftų ir eskalatorių sektoriuje Europos Sąjungoje, ir kad Vokietijos rinka buvo susijusi su šiuo karteliu. Būtent todėl, remdamasi jau turima informacija, Komisija, likus maždaug dviem savaitėm iki tos dienos, kai ją pasiekė Kone prašymas, atliko patikrinimus Vokietijoje.

123 Net jeigu Kone bendradarbiavimas turėjo didelės papildomosios vertės, palyginti su Komisijos jau turimais įrodymais (dėl to Komisija šiai įmonei sumažino baudą maksimalia 50 % norma, numatyta 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos pirmoje įtraukoje) (ginčijamo sprendimo 792 ir 793 konstatuojamosios dalys), ginčijamo sprendimo 791 konstatuojamojoje dalyje Komisija teisėtai galėjo padaryti išvadą, kad ši įmonė neturi teisės reikalauti papildomai sumažinti baudą pagal minėto pranešimo 23 dalies b punkto paskutinę pastraipą.

124 Šiuo klausimu reikia priminti, kad Kone prašymą sudarė vienašališki pareiškimai, grindžiami atsiminimais, ir kad prie jų nebuvo pridėti tikslūs ir nuoseklūs dokumentiniai pažeidimo įrodymai (žr. šio sprendimo 96–109 punktus). Tokiomis aplinkybėmis Kone prašyme dėl Vokietijos buvo ne įrodymai, turintys tiesioginę sąsają su pažeidimo sunkumu ar trukme, bet iš esmės pareiškimai, kuriuos turėjo patvirtinti kiti įrodymai, vėliau Komisijos surinkti vykdant tyrimą.

125 Taigi kaltinimas, susijęs su tuo, kad nebuvo taikyta 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto paskutinė pastraipa, taip pat turi būti atmestas.

126 Ketvirta, ieškovės teigia, kad atsisakydama atleisti Kone nuo baudų pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalį ir jos nedelsiant neinformuodama apie tai, kad šis atleidimas netaikytinas, Komisija nepaisė teisėtų Kone lūkesčių. Teisė būti informuotam yra teisės neapkaltinti savęs pagrindinė procedūrinė garantija, o tai patvirtina pareiškėjo teisė, Komisijai jį informavus apie tai, kad jis negali būti atleistas nuo baudų, pagal minėto pranešimo 17 dalį atsiimti prašymą ir jam pagrįsti pateiktus įrodymus.

127 Reikia priminti, kad, kaip nurodyta 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 29 dalyje, šis pranešimas sukelia teisėtų lūkesčių, kuriais gali remtis įmonės, ketinančios pranešti Komisijai apie kartelį. Taigi dėl tokių teisėtų lūkesčių, kuriuos pagal šį pranešimą gali turėti su Komisija pageidaujančios bendradarbiauti įmonės, atsiradimo Komisija yra įpareigota į juos atsižvelgti nustatydama Kone skirtinos baudos dydį ir vertindama jos bendradarbiavimą (šiuo klausimu žr. 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją, T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 608 punktą ir 2006 m. kovo 15 Pirmosios instancijos teismo sprendimo Daiichi Pharmaceutical prieš Komisiją, T‑26/02, Rink. p. II‑713, 147 punktą).

128 Šiuo atveju konstatuotina, kad dėl Vokietijoje padaryto pažeidimo Kone 2004 m. vasario 12 d. pateikė Komisijai prašymą, kuris buvo papildytas 2004 m. vasario 18 d. Be to, neginčytina, kad 2004 m. birželio 29 d. Komisija atmetė Kone prašymą atleisti nuo baudų ir ją informavo apie tai, kad nebuvo įvykdytos 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies b punkte nustatytos sąlygos.

129 Net jeigu pagal minėto pranešimo 12 dalį „įmonei nedelsiant pranešama, kad atleidimas nuo baudų už įtariamą pažeidimą netaikytinas“, jei neįvykdytos tokio atleidimo sąlygos, dėl laiko tarpo, praėjusio nuo Kone prašymo pateikimo iki 2004 m. birželio 29 d. sprendimo atsisakyti tenkinti prašymą, ji negalėjo išlaikyti teisėtų lūkesčių, kad bus atleista nuo bet kokios baudos.

130 Viena vertus, iš 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 15 dalies matyti, kad jei 8 dalies a ar b punktų sąlygos įvykdytos, „Komisija raštu suteikia [atitinkamai] įmonei sąlyginį atleidimą nuo baudų“. Tai reiškia, kad teisėtų lūkesčių, kad bus atleistas nuo baudų, ūkio subjektas iš principo negali grįsti vien tuo, kad Komisija neatsakė į prašymą.

131 Kita vertus, iš šio sprendimo 96–119 punktuose pateiktos analizės bet kuriuo atveju matyti, kad Kone šiuo atveju negalėjo tikėtis atleidimo nuo baudų pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, nes turėjo žinoti, jog nebuvo įvykdytos nei minėto pranešimo 8 dalies a punkto, nei 8 dalies b punkto sąlygos, juo labiau, kad, kaip pažymėta šio sprendimo 114 punkte, Kone neginčija, jog atleisti nuo baudų pagal šio pranešimo 8 dalies a punktą ji paprašė tik praėjus maždaug devyniems mėnesiams po to, kai buvo atmestas jos prašymas atleisti nuo baudų pagal to paties pranešimo 8 dalies b punktą.

132 Galiausiai ieškovės negali teigti, kad Komisijos elgesys turėjo įtakos teisėms, kurias Kone kildina iš 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 17 dalies. Niekas nekliudė Kone atsiimti pagal šį pranešimą pateikto prašymo ir (arba) įrodymų, kuriuos ji pateikė tuo metu, kai Komisija ją informavo apie sprendimą neatleisti jos nuo baudų.

133 Taigi pagrindas, susijęs su teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu, taip pat turi būti atmestas.

134 Penkta, ieškovės teigia, kad Komisijos atsisakymas atleisti Kone nuo baudų pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies a punktą yra diskriminacinis. Iki Kone pateikiant prašymą atleisti nuo baudų Komisija neturėjo daugiau įrodymų apie kartelį Vokietijoje, nei ji jų turėjo apie kartelį Nyderlanduose iki Otis pateikiant tokį prašymą. 2004 m. sausio mėn. patikrinimai ThyssenKrupp patalpose buvo vykdomi todėl, kad ThyssenKrupp registruota buveinė buvo Vokietijoje, o ne