Keywords

Summary



Keywords

1. Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimas bei vykdymas – Reglamentas Nr. 2201/2003

(Tarybos reglamento Nr. 2201/2003 10 straipsnio b punkto iv papunktis)

2. Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimas bei vykdymas – Reglamentas Nr. 2201/2003

(Tarybos reglamento Nr. 2201/2003 11 straipsnio 8 dalis, 40 ir 42 straipsniai)

3. Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimas bei vykdymas – Reglamentas Nr. 2201/2003

(Tarybos reglamento Nr. 2201/2003 24 konstatuojamoji dalis, 11 straipsnio 8 dalis, 42 straipsnio 1 dalis, 43 straipsnio 2 dalis, 47 straipsnio 2 dalies antra pastraipa ir 60 straipsnis)

4. Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimas bei vykdymas – Reglamentas Nr. 2201/2003

(Tarybos reglamento Nr. 2201/2003 42 straipsnio 1 dalis)

Summary

1. Reglamento Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą Nr. 1347/2000, 10 straipsnio b punkto iv papunktis turi būti aiškinamas taip, kad laikinoji priemonė nėra „sprendimas dėl globos, nereikalaujantis grąžinti vaiko“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir ja negalima pagrįsti jurisdikcijos perleidimo valstybės narės, į kurią vaikas neteisėtai išvežtas, teismams. Atsižvelgiant į pagrindinį vaidmenį, kuris šiuo reglamentu suteikiamas jurisdikciją turinčiam teismui, ir į principą, kad jis išlaiko jurisdikciją, reikia manyti, kad „sprendimas dėl globos, nereikalaujantis grąžinti vaiko“, yra galutinis sprendimas, priimtas remiantis išsamiu visų reikšmingų aplinkybių išnagrinėjimu, kuriuo jurisdikciją turintis teismas išsprendžia vaiko globos klausimą, dėl kurio nebereikia kitų administracinių ar teismo sprendimų. Tai, kad išsprendus vaiko globos klausimą numatyta periodiškai atlikti vaiko globos klausimo peržiūrėjimą ar nagrinėjimą iš naujo per nustatytą terminą arba atsižvelgiant į tam tikras aplinkybes, nereiškia, kad sprendimas nėra galutinis. Tokia išvada išplaukia iš Reglamento Nr. 2201/2003 struktūros ir atitinka vaiko interesus. Iš tikrųjų, jei priėmus laikiną sprendimą būtų prarandama jurisdikcija, susijusi su vaiko globa, gali būti, kad jurisdikciją turintis valstybės narės, kurioje buvo ankstesnė vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta, teismas būtų atgrasytas priimti tokį laikiną sprendimą, nepaisant to, kad to reikalautų vaiko interesai.

(žr. 46–47 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)

2. Reglamento Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą Nr. 1347/2000, 11 straipsnio 8 dalį reikia aiškinti taip, kad jurisdikciją turinčio teismo sprendimas grąžinti vaiką patenka į šios nuostatos taikymo sritį, net jei prieš tai nepriimtas to paties teismo galutinis sprendimas dėl vaiko globos teisių.

Toks aiškinimas, pagal kurį jurisdikciją turinčio teismo sprendimo grąžinti vaiką vykdymas priklausytų nuo to, ar priimtas to paties teismo galutinis sprendimas dėl globos teisių, neturi jokio pagrindo pagal reglamento 11 straipsnio formuluotę, būtent 8 dalį, kuri, atvirkščiai, apima „bet kurį vėlesnį vaiką grąžinti reikalaujantį sprendimą“. Be to, reglamento 40 ir 42–47 straipsniuose nenustatyta, kad turi būti ryšys tarp sprendimo, priimto pagal 11 straipsnio 8 dalį ir patvirtinto reglamento 42 straipsnio 1 dalyje nurodytu pažymėjimu, vykdymo ir pirmesnio sprendimo dėl globos priėmimo. Be to, spartumo tikslas, siekiamas reglamento 11 straipsnio 8 dalies, 40 ir 42 straipsnių nuostatomis, ir kilmės valstybės teismo jurisdikcijos prioritetas būtų sunkiai suderinami su aiškinimu, kad prieš sprendimą grąžinti vaiką turi būti priimtas galutinis sprendimas dėl globos teisių. Tokia sąlyga būtų suvaržymas, kuris galėtų įpareigoti jurisdikciją turintį teismą priimti sprendimą dėl globos teisių, neturint nei visos reikiamos informacijos ir įrodymų, nei būtino laiko objektyviai ir ramiai juos įvertinti. Galiausiai interesas priimti teisingą ir gerai pagrįstą teismo sprendimą dėl galutinės vaiko globos, reikalavimas atgrasyti nuo vaikų grobimo ir vaiko teisė reguliariai palaikyti asmeninius santykius ir tiesiogiai bendrauti su abiem tėvais yra svarbesni už galimus nepatogumus, kurių gali sukelti vežiojimas dėl pagal 11 straipsnio 8 dalį priimto sprendimo, taigi ir galutinio sprendimo dėl globos teisių vykdymo.

(žr. 52, 54, 62–63 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)

3. Reglamento Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą Nr. 1347/2000, 47 straipsnio 2 dalies antra pastraipa turi būti aiškinama taip, kad negalima vėlesniu vykdymo valstybės narės teismo priimtu sprendimu, kuriuo suteikiamos laikinos globos teisės ir kuris laikomas vykdytinu pagal tos valstybės teisę, remtis pažymėjimu patvirtinto sprendimo, kurį anksčiau priėmė jurisdikciją turintis kilmės valstybės narės teismas ir kuriuo reikalaujama grąžinti vaiką, vykdymo atžvilgiu. Nusprendus priešingai būtų iškreipta reglamento III skyriaus 4 skirsniu įvesta tvarka. Dėl tokios kilmės valstybės narės teismų jurisdikcijos išimties netektų veiksmingumo reglamento 11 straipsnio 8 dalis, kuria teisė priimti sprendimą galutine instancija suteikiama jurisdikciją turinčiam teismui ir kuri pagal reglamento 60 straipsnį yra viršesnė už 1980 m. Hagos konvenciją dėl tarptautinio vaikų grobimo civilinių aspektų, ir būtų pripažinta, kad jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės turi vykdymo valstybės narės teismai. Be to, kaip matyti iš reglamento 24 konstatuojamosios dalies, 42 straipsnio 1 dalies ir 43 straipsnio 2 dalies, pažymėjimas neapskundžiamas apeliacine tvarka, o šitaip patvirtintas sprendimas tampa vykdytinas savaime, be galimybės ginčyti jo pripažinimą. Sprendimo, patvirtinto pažymėjimu, nesuderinamumo su vėlesniu vykdytinu sprendimu, kaip tai suprantama pagal reglamento 47 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą, klausimą reikia nagrinėti tik atsižvelgiant į galimus vėliau priimtus jurisdikciją turinčių kilmės valstybės narės teismų sprendimus. Toks nesuderinamumas gali atsirasti ne tik tada, kai sprendimas panaikinamas ar pakeičiamas po to, kai kreiptasi į kilmės valstybės narės teismą, bet ir kai jurisdikciją turintis teismas persvarsto savo poziciją, kai to reikalauja vaiko interesai, ir priima naują vykdytiną sprendimą, neatšaukdamas pirmojo sprendimo, kuris dėl to taptų negaliojantis.

(žr. 70, 76–78 punktus, rezoliucinės dalies 3 punktą)

4. Negalima atsisakyti vykdyti pažymėjimu patvirtinto sprendimo vykdymo valstybėje narėje dėl to, kad dėl jį priėmus pasikeitusių aplinkybių gali kilti rimta grėsmė esminiams vaiko interesams. Toks pakeitimas yra esmės klausimas, dėl kurio prireikus gali būti pakeistas jurisdikciją turinčio teismo sprendimas grąžinti vaiką. Remiantis jurisdikcijos padalijimu tarp kilmės valstybės narės ir vykdymo valstybės narės teismų šį klausimą turi išnagrinėti jurisdikciją turintis kilmės valstybės narės teismas, kuriam būtent turi būti pateiktas galimas prašymas sustabdyti jo sprendimo vykdymą.

(žr. 81, 83 punktus, rezoliucinės dalies 4 punktą)