Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų 58 straipsnis draudžia Bendrijos teisės aktuose, kurie nebuvo paskelbti Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje naujosios valstybės narės kalba, nors ši yra oficialioji Europos Sąjungos kalba, įtvirtintas prievoles nustatyti privatiems asmenims šioje valstybėje, net jei šie asmenys galėjo susipažinti su šiais teisės aktais kitais būdais.

Iš tikrųjų teisinio saugumo principas reikalauja, jog Bendrijos teisės aktai leistų suinteresuotiesiems asmenims tiksliai žinoti savo pareigų, kurios jais nustatomos, apimtį, o tai gali būti užtikrinta tik šiuos teisės aktus tinkamai paskelbus adresato oficialiąja kalba. Be to, būtų nesuderinama su vienodo požiūrio principu, jei Bendrijos teisės aktais nustatytos pareigos vienodai būtų taikomos senosiose valstybėse narėse, kur privatūs asmenys turi galimybę susipažinti su minėtomis pareigomis šių valstybių kalbomis Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, ir įstojusiose valstybėse narėse, kur taip susipažinti buvo neįmanoma dėl vėlyvo paskelbimo. Tokių pagrindinių principų laikymasis neprieštarauja Bendrijos teisės veiksmingumo principui, nes jis negali būti taikomas normoms, kuriomis dar negalima remtis privačių asmenų atžvilgiu. Nuomonė, kad atsižvelgiant į veiksmingumo principą reikia leisti remtis aktu, kuris nebuvo tinkamai paskelbtas, būtų contra legem ir reikštų, jog privatūs asmenys atitinkamoje valstybėje narėje patirtų neigiamų pasekmių dėl to, kad Bendrijos administracija nesilaikė jai tenkančios pareigos stojimo dieną pateikti jiems visą acquis communautaire visomis oficialiosiomis Sąjungos kalbomis.

Be to, aplinkybės, jog kalbama apie tarptautine prekyba užsiimantį ūkio subjektą, kuris tikrai žino muitinės prievolių turinį, nepakanka, kad privataus asmens atžvilgiu būtų galima remtis Bendrijos teisės aktu, kuris nebuvo tinkamai paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

Nors Bendrijos teisės aktai yra prieinami internete ir privatūs asmenys vis dažniau susipažįsta su jais šiuo būdu, toks šių teisės aktų pateikimas susipažinti negali prilygti tinkamam paskelbimui Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, nesant Bendrijos teisėje jokio reglamentavimo šiuo klausimu. Be to, nors įvairios valstybės narės pripažino, jog elektroninis paskelbimas yra galiojanti forma, tam skirtuose įstatymuose ir kituose teisės aktuose jis detaliai reglamentuojamas ir atvejai, kai toks paskelbimas galioja, yra tiksliai apibrėžti. Tačiau remdamasis šiuo metu galiojančia Bendrijos teise, Teisingumo Teismas negali konstatuoti, kad tokios Bendrijos teisės aktų pateikimo susipažinti formos pakanka, siekiant užtikrinti galimybę jais remtis. Todėl pagal šiuo metu galiojančią Bendrijos teisę vienintelė autentiška Bendrijos reglamento versija yra ta, kuri paskelbta Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, todėl ankstesne nei šis paskelbimas elektronine versija, nors ir vėliau matyti, kad ji atitinka paskelbtąją, negalima remtis privačių asmenų atžvilgiu.

(žr. 38–42, 45, 46, 48–51 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)