GENERALINIO ADVOKATO

GIOVANNI PITRUZZELLA IŠVADA,

pateikta 2020 m. rugsėjo 3 d. ( 1 )

Byla C‑308/19

Consiliul Concurenţei

prieš

Whiteland Import Export SRL

(Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Aukščiausiasis Kasacinis ir Teisingumo Teismas, Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Konkurencija – Karteliai – Nacionalinės konkurencijos institucijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas kartelis – Nuobaudų skyrimo senaties terminas – Senaties termino eigą nutraukiančių veiksmų rūšys – Veiksmingų antimonopolinių veiksmų principas“

1. Ar nacionalinis teismas gali netaikyti nacionalinės teisės nuostatos, kuri aiškinama taip, kad paskutiniu nacionalinės konkurencijos institucijos vykdymo užtikrinimo veiksmo senaties termino eigą nutraukiančiu veiksmu laikomas formalus veiksmas, kuriuo pradedamas antikonkurencinės veiklos tyrimas, o vėlesni veiksmai, kurių imamasi tokiam tyrimui atlikti, nėra laikomi senaties termino eigą nutraukiančiais veiksmais, nes ši nuostata prieštarauja lojalaus bendradarbiavimo ir veiksmingų antimonopolinių veiksmų principams?

2. Norint atsakyti į šį klausimą, reikia išnagrinėti Teisingumo Teismo jurisprudenciją dėl kelių Sąjungos teisės principų, t. y. valstybių narių ir Sąjungos lojalaus bendradarbiavimo principo, veiksmingų antimonopolinių veiksmų principo, valstybių narių procesinės autonomijos principo ir, atsižvelgiant į tai, kad nagrinėjama teisės nuostata yra lato sensu sankcinio pobūdžio, taip pat materialinės teisės nuostatų negaliojimo atgaline data principo, ir stengtis juos tinkamai suderinti.

I. Teisinis pagrindas

A. Sąjungos teisė

3. Europos Sąjungos sutarties (toliau – ESS) 4 straipsnio 3 dalyje numatyta: „Vadovaudamosi lojalaus bendradarbiavimo principu, Sąjunga ir valstybės narės gerbia viena kitą ir viena kitai padeda vykdydamos iš Sutarčių kylančias užduotis. Kad užtikrintų pagal Sutartis ar Sąjungos institucijų aktus atsirandančių pareigų vykdymą, valstybės narės imasi bet kurių reikiamų bendrų ar specialių priemonių. Valstybės narės padeda Sąjungai įgyvendinti jos užduotis ir nesiima jokių priemonių, kurios gali trukdyti siekti Sąjungos tikslų.“

4. Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 101 straipsnyje numatyta: „1. Kaip nesuderinami su vidaus rinka yra draudžiami: visi įmonių susitarimai, įmonių asociacijų sprendimai ir suderinti veiksmai, kurie gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas vidaus rinkoje, būtent tie, kuriais: a) tiesiogiai ar netiesiogiai nustatomos pirkimo ar pardavimo kainos arba kokios nors kitos prekybos sąlygos; b) ribojama arba kontroliuojama gamyba, rinkos, technikos raida arba investicijos; c) dalijamasi rinkomis arba tiekimo šaltiniais; d) lygiaverčiams sandoriams su kitais prekybos partneriais taikomos nevienodos sąlygos, dėl ko jie patenka į konkurencijos atžvilgiu nepalankią padėtį; e) sutartys sudaromos tik kitoms šalims priimant papildomus įsipareigojimus, kurių pobūdis arba komercinė paskirtis neturi nieko bendra su tokiu sutarčių dalyku. 2. Visi pagal šį straipsnį draudžiami susitarimai arba sprendimai savaime yra niekiniai. 3. Tačiau šio straipsnio 1 dalies nuostatos gali būti paskelbtos netaikytinomis: – įmonių susitarimams arba tokių susitarimų rūšims; – įmonių asociacijų sprendimams arba tokių sprendimų rūšims; – suderintiems veiksmams arba tokių veiksmų rūšims, kurie padeda tobulinti prekių gamybą ar paskirstymą arba skatinti technikos ar ekonomikos pažangą, kartu sudarydami sąlygas vartotojams sąžiningai dalytis gaunama nauda, ir kurie: a) atitinkamoms įmonėms nenustato jokių apribojimų, nebūtinų šiems tikslams pasiekti; b) nesuteikia tokioms įmonėms galimybės panaikinti konkurenciją didelei atitinkamų produktų daliai.“

5. Reglamento Nr. 1/2003 ( 2 ) 25 straipsnyje „Nuobaudų skyrimo senaties terminai“ numatyta: „1. 23 ir 24 straipsniais Komisijai suteiktiems įgaliojimams taikomi šie senaties terminai: a) treji metai, kai pažeistos nuostatos dėl informacijos pateikimo arba patikrinimų atlikimo; b) penkeri metai visų kitų pažeidimų atvejais. 2. Skaičiuojama nuo dienos, kurią padarytas pažeidimas. Tačiau tęstinių ar pakartotinių pažeidimų atvejais skaičiuoti pradedama nuo dienos, kurią pažeidimas baigiasi. 3. Bet koks Komisijos ar valstybės narės konkurencijos institucijos veiksmas, atliktas pažeidimo tyrimo ar bylos tikslais, nutraukia vienkartinės ar periodinės baudos skyrimo senaties terminą. Senaties terminas nutraukiamas tą dieną, kurią apie tokį veiksmą pranešama bent vienai pažeidime dalyvavusiai įmonei ar įmonių asociacijai. Veiksmai, nutraukiantys senaties terminą, visų pirma apima: a) Komisijos ar valstybės narės konkurencijos institucijos rašytinius prašymus pateikti informaciją; b) rašytinius įgaliojimus atlikti patikrinimą, Komisijos ar valstybės narės konkurencijos institucijos išduotus savo pareigūnams; c) bylos iškėlimą Komisijos ar valstybės narės konkurencijos institucijos iniciatyva; d) Komisijos ar valstybės narės konkurencijos institucijos pareiškimo dėl prieštaravimų pateikimą[.] 4. Senaties termino nutraukimas taikomas visoms pažeidime dalyvavusioms įmonėms ar įmonių asociacijoms. 5. Kiekvieno nutraukimo atveju terminas pradedamas skaičiuoti iš naujo. Tačiau senaties terminas baigiasi ne vėliau kaip praėjus dvigubam senaties terminui, per kurį Komisija neskiria vienkartinės ar periodinės baudos. Šis laikotarpis pratęsiamas tiek, kiek terminas buvo laikinai sustabdytas pagal 6 dalies nuostatas. 6. Vienkartinių ar periodinių baudų skyrimo senaties terminas sustabdomas laikotarpiui, kurį Komisijos sprendimas yra peržiūrimas Teisingumo Teisme.“

B. Nacionalinė teisė

6. Legea concurenței n. 21/1996 (Konkurencijos įstatymas Nr. 21/1996) (pagrindinėje byloje taikytina redakcija, galiojusi 2015 m. balandžio 14 d.Consiliul Concurenței (Konkurencijos taryba, Rumunija; toliau – Konkurencijos taryba) sprendimo Nr. 13 priėmimo dieną) 5 straipsnio 1 dalyje ir 61 bei 62 straipsniuose numatyta: „5 straipsnis – (1) Draudžiami visi įmonių susitarimai, įmonių asociacijų sprendimai ir suderinti veiksmai, kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas Rumunijos rinkoje arba jos dalyje, būtent tie, kuriais: a) tiesiogiai ar netiesiogiai nustatomos pirkimo ar pardavimo kainos arba kokios nors kitos prekybos sąlygos; <…> 61 straipsnis – (1) Konkurencijos tarybos teisei skirti administracines nuobaudas už šio įstatymo nuostatų pažeidimą taikomi šie senaties terminai: a) treji metai, kai padaryti 51 ir 52 straipsniuose nurodyti pažeidimai; b) penkeri metai visų kitų šiame įstatyme numatytų pažeidimų atvejais. (2) Teisės kreiptis į Konkurencijos tarybą senaties terminas pradedamas skaičiuoti nuo dienos, kurią padarytas pažeidimas. Tęstinių ar pakartotinių pažeidimų atvejais senaties terminas pradedamas skaičiuoti nuo dienos, kurią baigiasi paskutinis antikonkurencinis veiksmas ar elgesys. 62 straipsnis – (1) 61 straipsnyje numatytų senaties terminų eiga nutraukiama bet kokiais veiksmais, kurių Konkurencijos taryba imasi siekdama atlikti pirminį patikrinimą arba pradėti tyrimą dėl bet kurio šio įstatymo pažeidimo. Senaties termino eiga nutraukiama tą dieną, kurią apie priemonę, kurios ėmėsi Konkurencijos taryba, pranešama bent vienam pažeidime dalyvavusiam ekonominės veiklos vykdytojui ar ekonominės veiklos vykdytojų asociacijai. (2) Senaties termino eigą nutraukiančios priemonės, kurių gali imtis Konkurencijos taryba, paprastai yra šios: a) rašytiniai prašymai pateikti informaciją; b) Konkurencijos tarybos pirmininko sprendimas pradėti tyrimą; c) bylos iškėlimas teisme. (3) Senaties termino eigos nutraukimas taikomas visiems pažeidime dalyvavusiems ekonominės veiklos vykdytojams ar ekonominės veiklos vykdytojų asociacijoms. (4) Senaties termino eigos nutraukimo atveju naujas tokios pačios trukmės senaties terminas pradedamas skaičiuoti nuo dienos, kurią Konkurencijos taryba imasi vienos iš 2 dalyje nurodytų priemonių. Senaties terminas baigiasi ne vėliau kaip dieną, kurią baigiasi dvigubas senaties terminas, taikomas už atitinkamą pažeidimą, kai Konkurencijos taryba neskiria vienos iš šiame įstatyme numatytų nuobaudų.“

7. Ankstesniame punkte nurodytos Konkurencijos įstatymo Nr. 21/1996 61 ir 62 straipsnių nuostatos, iš dalies pakeistos 2015 m. birželio 30 d.decreto legge n. 31/2015 (Dekretas įstatymas Nr. 31/2015), kuriuo iš dalies keičiamas bei papildomas Konkurencijos įstatymas Nr. 21/1996 ir papildomas decreto legge n. 83/2014 (Dekretas įstatymas Nr. 83/2014 dėl 2015 m. iš valstybės lėšų mokamo darbuotojų darbo užmokesčio ir kitų su valstybės išlaidomis susijusių priemonių, iš naujo paskelbus įstatymą tapo 63 ir 64 straipsniais ir šiuo metu yra išdėstytos taip: „63 straipsnis [buvęs 61 straipsnis] – (1) Konkurencijos tarybos teisei skirti administracines nuobaudas už šio įstatymo nuostatų pažeidimą taikomi šie senaties terminai: a) treji metai, kai padaryti 53 ir 54 straipsniuose nurodyti pažeidimai; b) penkeri metai visų kitų šiame įstatyme numatytų pažeidimų atvejais. (2) Konkurencijos tarybos teisės skirti nuobaudas senaties terminas pradedamas skaičiuoti nuo dienos, kurią padarytas pažeidimas. Tęstinių ar pakartotinių pažeidimų atvejais senaties terminas pradedamas skaičiuoti nuo dienos, kurią baigiasi paskutinis antikonkurencinis veiksmas ar elgesys. 64 straipsnis [buvęs 62 straipsnis] – (1) 63 straipsnyje numatytų senaties terminų eiga nutraukiama bet kokiais veiksmais, kurių Konkurencijos taryba imasi siekdama atlikti pirminį patikrinimą arba nubausti už teisės akto pažeidimą. Senaties termino eiga nutraukiama tą dieną, kurią apie priemonę, kurios ėmėsi Konkurencijos taryba, pranešama bent vienam pažeidime dalyvavusiam ekonominės veiklos vykdytojui ar ekonominės veiklos vykdytojų asociacijai. (2) Senaties termino eigą nutraukiančios priemonės, kurių gali imtis Konkurencijos taryba, paprastai yra šios: a) rašytiniai prašymai pateikti informaciją; b) Konkurencijos tarybos pirmininko sprendimas pradėti tyrimą; c) patikrinimų atlikimas; d) tyrimo ataskaitos įteikimas. (3) Senaties termino eigos nutraukimas taikomas visiems atliekant pažeidimą dalyvavusiems ekonominės veiklos vykdytojams ar ekonominės veiklos vykdytojų asociacijoms. (4) Senaties termino eigos nutraukimo atveju naujas tokios pačios trukmės senaties terminas pradedamas skaičiuoti nuo dienos, kurią Konkurencijos taryba imasi vienos iš 2 dalyje nurodytų priemonių. Senaties terminas baigiasi ne vėliau kaip dieną, kurią baigiasi dvigubas senaties terminas, taikomas už atitinkamą pažeidimą, kai Konkurencijos taryba neskiria vienos iš šiame įstatyme numatytų nuobaudų. (5) Nuobaudų skyrimo senaties termino eiga sustabdoma laikotarpiui, kurį Konkurencijos tarybos sprendimas yra nagrinėjamas teisme.“

II. Faktinės aplinkybės, pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

8. 2009 m. rugsėjo 7 d., siekdama nustatyti galimus konkurencijos teisės pažeidimus, Konkurencijos taryba ex officio pradėjo keletą tyrimų dėl įvairių bendrovių, užsiimančių mažmenine prekyba maisto produktais, įskaitant Metro Cash & Carry România SRL (toliau – Metro), ir jų tiekėjų, įskaitant skundą pagrindinėje byloje pateikusią Whiteland Import Export SRL (toliau – Whiteland).

9. 2014 m. rugpjūčio 12 d. Konkurencijos taryba pranešė Whiteland apie tyrimo ataskaitą, o 2014 m. spalio 23 d. jos plenariniame posėdyje buvo surengti klausymai.

10. 2014 m. gruodžio 9 d. buvo užbaigti Konkurencijos tarybos svarstymai ir tą pačią dieną parengtas sprendimo, kuriame konstatuota, kad Metro ir 13 jos tiekėjų, įskaitant Whiteland, pažeidė konkurencijos teisę, protokolas.

11. 2015 m. balandžio 14 d. Sprendime Nr. 13 Konkurencijos tarnyba konstatavo, kad Metro ir jos tiekėjai, įskaitant Whiteland, sudarę antikonkurencinius susitarimus, kad iškraipytų ir apribotų konkurenciją rinkoje, nustatydami tiekėjų produktų pardavimo ir perpardavimo kainą, pažeidė Konkurencijos įstatymo Nr. 21/1996 5 straipsnio 1 dalį ir SESV 101 straipsnio 1 dalį, todėl skyrė Whiteland baudą.

12. Konkrečiai Konkurencijos taryba nustatė, kad tarp Metro ir Whiteland buvo sudaryti vertikalūs susitarimai, kuriais siekta riboti konkurenciją mažmeninės prekybos maisto produktais rinkoje. Tokiais susitarimais ribojama tiek pirkėjo (mažmenininko), tiek tiekėjo laisvė nustatyti savo kainų politiką. Pardavimo ir perpardavimo kainos buvo apribotos 2006–2009 m., Whiteland, kaip tiekėjai, ir perpardavėjai Metro sudarius įvairius susitarimus, sutartis ir reklaminius pasiūlymus.

13. Pagal Konkurencijos įstatymo Nr. 21/1996 53 straipsnio 1 dalies a punktą už Konkurencijos įstatymo Nr. 21/1996 5 straipsnio 1 dalies a punkto ir SESV 101 straipsnio 1 dalies pažeidimus Whiteland buvo skirta 2324484 Rumunijos lėjų (RON) bauda, kuri sudarė 0,55 % jos 2013 m. apyvartos.

14. Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas, Rumunija; toliau – Apeliacinis teismas) kanceliarijoje įregistruotu apeliaciniu skundu Whiteland prašė panaikinti su ja susijusią 2015 m. balandžio 14 d. sprendimo Nr. 13 dalį ir atleisti ją nuo baudos mokėjimo, remdamasi tuo, kad buvo suėjęs Konkurencijos įstatymo Nr. 21/1996 61 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytas penkerių metų senaties terminas, per kurį Konkurencijos taryba turi teisę skirti administracinę nuobaudą už konkurencijos teisės nuostatų pažeidimus.

15. 2016 m. sausio 19 d. sprendimu Nr. 92 Apeliacinio teismo aštuntasis administracinių ir mokestinių ginčų skyrius, nustatęs, kad suėjo Konkurencijos tarybos teisės skirti skundą pateikusiai šaliai administracinę nuobaudą senaties terminas, patenkino Whiteland pateiktą apeliacinį skundą ir panaikino su ja susijusią 2015 m. balandžio 14 d. sprendimo Nr. 13 dalį.

16. Apeliacinis teismas nustatė, kad pagal Konkurencijos įstatymo Nr. 21/1996 61 ir 62 straipsniuose nustatytas Konkurencijos tarybos teisės skirti administracines nuobaudas senaties termino taikymo nuostatas paskutinis Konkurencijos tarybos veiksmas, kuriuo galėjo būti nutraukta senaties termino eiga, yra šios tarybos priimtas sprendimas pradėti tyrimą.

17. Nagrinėjamu atveju Apeliacinis teismas nustatė, kad antikonkurencinis elgesys buvo tęstinis ir kad paskutinis Whiteland priskirtinas antikonkurencinis veiksmas buvo atliktas 2009 m. liepos 15 d.; šią dieną prasidėjo Konkurencijos įstatymo Nr. 21/1996 61 straipsnio 1 dalies b punkte numatyto penkerių metų senaties termino eiga. 2009 m. rugsėjo 7 d. Konkurencijos taryba priėmė sprendimą pradėti tyrimą, kuriuo buvo nutrauktas senaties terminas, taigi šią dieną prasidėjo naujo penkerių metų senaties termino eiga.

18. Kadangi Apeliacinis teismas, vadovaudamasis siauru Konkurencijos įstatymo Nr. 21/1996 aiškinimu, pripažino, kad sprendimas pradėti tyrimą yra paskutinis Konkurencijos tarnybos veiksmas, kuriuo galėjo būti nutraukta senaties termino eiga, jis padarė išvadą, kad minėtas terminas pasibaigė 2014 m. rugsėjo 7 d., t. y. prieš Konkurencijos tarybos svarstymus šioje byloje (kurie įvyko 2014 m. gruodžio 9 d.) ir prieš priimant 2015 m. balandžio 14 d. sprendimą Nr. 13.

19. Dėl 2016 m. sausio 19 d. Apeliacinio teismo sprendimo Nr. 92 Konkurencijos tarnyba pateikė kasacinį skundą; jį pagrindinėje byloje nagrinėja Înalta Curte de Casație și Justiție – Secția de contencios administrativ și fiscal (Aukščiausiojo Kasacinio ir Teisingumo Teismo Administracinių ir mokestinių ginčų skyrius, Rumunija; toliau – Aukščiausiasis Teismas).

20. Pirma, ji teigia, kad teisingas galiojančių nuostatų aiškinimas yra tas, pagal kurį senaties termino eiga gali būti nutraukta bet kokiu procedūriniu veiksmu, kuriuo siekiama nubausti už pažeidimą, o ne siauras aiškinimas, kuriuo rėmėsi Apeliacinis teismas, pagal kurį sprendimas pradėti tyrimą laikomas paskutiniu veiksmu, kuriuo gali būti nutraukta senaties termino eiga.

21. Antra, Konkurencijos taryba pabrėžė, kad dėl aiškinimo, pagal kurį sprendimas pradėti tyrimą laikomas paskutiniu veiksmu, kuriuo nutraukiama senaties termino eiga, būtų nevienodai taikomos atitinkamos nacionalinės ir Europos Sąjungos teisės nuostatos šioje srityje.

22. Jei nagrinėjamu atveju Konkurencijos taryba nebūtų pradėjusi tyrimo ir dėl galimo SESV 101 straipsnio pažeidimo, o tyrimą dėl tokio pažeidimo būtų atlikusi pati Komisija, senaties termino eigą nutraukiantys veiksmai būtų nustatomi pagal Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnį, pagal kurį veiksmai, kuriais nutraukiamas senaties terminas, yra bet kokie veiksmai, susiję su baudimu už pažeidimą.

23. Aukščiausiajame Teisme nagrinėjamoje byloje Konkurencijos taryba paprašė pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kad būtų nustatyta, ar pagal Sąjungos teisės nuostatas (t. y. ESS 4 straipsnio 3 dalį ir SESV 101 straipsnį, siejamus su Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 3 dalimi) draudžiama, jog nacionalinės teisės nuostatos būtų aiškinamos taip, kad formalus veiksmas, kuriuo pradedama antikonkurencinės veiklos tyrimo procedūra, laikomas paskutiniu veiksmu, kuriuo gali būti nutraukta senaties termino eiga, todėl vėlesnės priemonės, kurių Konkurencijos taryba imasi siekdama atlikti tyrimą, nėra laikomos senaties termino eigą nutraukiančiais veiksmais, net jei dėl tokių nuostatų Konkurencijos taryba negalėtų veiksmingai taikyti SESV 101 straipsnio.

24. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar dėl tokio siauro nacionalinio Konkurencijos įstatymo Nr. 21/1996 aiškinimo, kurį nagrinėjamu atveju pateikė Apeliacinis teismas, atitinkamos konkurencijos teisės nuostatos nebūtų taikomos nevienodai.

25. Šis teismas pažymi, kad pagal vienos krypties nacionalinę jurisprudenciją Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnis yra susijęs tik su Komisijos teise skirti nuobaudas už tariamus Sąjungos konkurencijos teisės taisyklių pažeidimus, todėl ši nuostata netaikoma Konkurencijos tarnybai. Nepaisant to, Aukščiausiasis Teismas pažymi, kad yra ir antros krypties jurisprudencija, pagal kurią Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio ir senaties terminą reglamentuojančios nacionalinės teisės nuostatos turi atitikti, todėl nacionalinės teisės nuostatas, ypač tais atvejais, kai jomis siekiama įgyvendinti Sąjungos konkurencijos teisės nuostatas, reikia suderinti su Sąjungos teisės nuostatomis.

26. Šiomis aplinkybėmis Aukščiausiasis Teismas pateikė Europos Sąjungos Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą: „Ar ESS 4 straipsnio 3 dalį ir SESV 101 straipsnį reikia aiškinti taip, kad pagal juos valstybių narių teismai privalo nacionalinės teisės normas, kuriomis reglamentuojamas Konkurencijos tarybos teisės skirti administracines nuobaudas senaties terminas, aiškinti pagal Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 3 dalį ir draudžiama nacionalinės teisės nuostatas aiškinti taip, kad senaties termino eigą nutraukiančiu veiksmu laikomas tik formalus veiksmas, kuriuo pradedamas antikonkurencinės veiklos tyrimas, o vėlesni veiksmai, kurių imamasi tokiam tyrimui atlikti, nėra laikomi senaties termino eigą nutraukiančiais veiksmais?“

III. Teisinė analizė

A. Preliminarios pastabos

1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą ir pateikti teisiniai klausimai

27. Siekiant aiškumo, naudinga priminti kai kuriuos faktinius duomenis taip pat ir atliekant teisinę analizę, kad būtų galima geriau suprasti teisinius klausimus, kurie sudaro prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą pagrindą.

28. Nacionalinės teisės nuostatoje (Rumunijos konkurencijos įstatymo 62 straipsnyje), galiojusioje nagrinėjant pagrindinę bylą, atsižvelgiant į tai, kad „senaties terminų eiga nutraukiama bet kokiais veiksmais, kurių Konkurencijos taryba imasi siekdama atlikti pirminį patikrinimą arba pradėti tyrimą ( 3 ) dėl bet kurio šio įstatymo pažeidimo“, nurodoma, kad veiksmai, kuriais gali būti nutraukta senaties termino eiga, „paprastai“ yra: a) rašytiniai prašymai pateikti informaciją; b) Konkurencijos tarybos pirmininko sprendimas pradėti tyrimą; c) iškelta byla teisme ( 4 ).

29. Pagal Apeliacinio teismo šios nuostatos aiškinimą (vėliau apskųstą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui) nagrinėjamu atveju paskutiniu veiksmu, kuriuo gali būti nutraukta senaties termino eiga, laikomas Konkurencijos tarybos pirmininko sprendimas pradėti tyrimą, todėl galutinio sprendimo priėmimo dieną senaties terminas buvo pasibaigęs, vadinasi, šios institucijos skirta nuobauda – negaliojanti.

30. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (Aukščiausiasis Teismas), į kurį kreipėsi Konkurencijos taryba, abejoja, ar Apeliacinio teismo pateiktas nacionalinės teisės nuostatos aiškinimas yra teisingas, todėl Teisingumo Teismo iš esmės klausia: 1) ar pagal ESS 4 straipsnio 3 dalį ir SESV 101 straipsnį nacionaliniai teismai privalo nacionalinės teisės aktus, kuriuose nustatytos teisės skirti administracines nuobaudas senaties taisyklės, aiškinti pagal Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 3 dalį; 2) ar dėl siauro teisės nuostatos, kaip antai minėto 62 straipsnio, aiškinimo, pagal kurį paskutiniu veiksmu, kuriuo gali būti nutraukta senaties termino eiga, laikomas formalus Konkurencijos tarybos pirmininko sprendimas pradėti tyrimo procedūrą, gali būti daromas poveikis veiksmingam SESV 101 straipsnio taikymui, taip pažeidžiant veiksmingumo principą, kuriuo ribojama valstybių narių procesinė autonomija, ir ESS 4 straipsnio 3 dalyje nurodytą lojalaus bendradarbiavimo principą.

31. Taigi, siekiant išnagrinėti teisinį klausimą, reikia nustatyti valstybėms narėms taikomus apribojimus reglamentuojant veiksmų, kurių imasi nacionalinės konkurencijos institucijos, senaties terminą, visų pirma kiek tai susiję su senaties termino eigą nutraukiančių veiksmų rūšimis.

32. Prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateikta nuoroda į Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnį, jei jis aiškinamas (kaip jį aiškina kai kurios bylos šalys) kaip tiesiogiai taikytinas nagrinėjamu atveju, siekiant atsakyti į teisinį klausimą, klaidina.

33. Jame numatyta, kad minėto reglamento 23 ir 24 straipsniais Komisijai suteiktiems įgaliojimams taikomi tam tikri senaties terminai ir tam tikros taisyklės, kuriomis reglamentuojama jų pabaiga, kaip antai 3 dalyje numatyta sąlyga, kad „[b]et koks Komisijos ar valstybės narės konkurencijos institucijos veiksmas, atliktas pažeidimo tyrimo ar bylos tikslais“, nutraukia vienkartinės ar periodinės baudos skyrimo senaties terminą.

34. Iš 25 straipsnio formuluotės akivaizdu, kad ši nuostata taikoma tik vykdant Reglamentu Nr. 1/2003 Komisijai suteiktus įgaliojimus, o ne vykdant nacionalinėms konkurencijos institucijoms suteiktus įgaliojimus.

35. Taigi manau, jog neturi reikšmės aplinkybė, kurią nurodė kai kurios bylos šalys, kad Rumunijos teisės aktų leidėjas Konkurencijos įstatymo įsigaliojimo dieną, rengdamas teisės nuostatą, rėmėsi minėto Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsniu.

36. Be to, kaip pažymėjo Komisija ( 5 ), Konkurencijos įstatymo 62 straipsnis skiriasi nuo Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio. Taigi negalima teigti, kad Rumunijos teisės aktų leidėjas pažodžiui perrašė minėtą 25 straipsnį ar kad jis gali būti tiesiogiai taikomas veiksmams, kurių imasi nacionalinė konkurencijos institucija.

37. Tai leidžia daryti išvadą, kad atsakymas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktą klausimą negali priklausyti nuo minėto 25 straipsnio taikymo, o priklauso nuo minėto Konkurencijos įstatymo 62 straipsnio aiškinimo, atsižvelgiant į įvairus darniai taikomus Sąjungos teisės principus ( 6 ): valstybių narių procesinės autonomijos principą, nesant suderintų nuostatų, veiksmingų antimonopolinių veiksmų principą, lojalaus valstybių narių ir Sąjungos bendradarbiavimo principą ir sankcinio pobūdžio materialinės teisės nuostatų negaliojimo atgaline tvarka principą.

2. Taikytina teisė ir vėlesni daliniai pakeitimai

38. Prieš pradedant minėtų principų analizę, reikia turėti omenyje, kad Teisingumo Teismui pateiktas klausimas ateityje neturės praktinės naudos nacionalinei teisei.

39. Nacionalinės teisės aktų leidėjas iš dalies pakeitė minėtą 62 straipsnį, jį suderindamas su Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio nuostatomis ( 7 ), numatydamas papildomus senaties termino eigą nutraukiančius veiksmus, kurių gali būti imamasi jau pradėjus tyrimą ( 8 ).

40. Vis dėlto anksčiau galiojusi nuostata pagal Whiteland skundą nacionaliniame teisme nagrinėjamoje byloje taikoma ratione temporis, todėl Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į tinkamą Sąjungos teisės aiškinimą, turės prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti kriterijus šiai bylai išnagrinėti.

41. Mano nuomone, padaryti daliniai pakeitimai neturi jokios įtakos šios bylos nagrinėjimui: Teisingumo Teismas turės įvertinti klostantis faktinėms aplinkybėms galiojusios nacionalinės teisės nuostatos aiškinimo (kurį nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, o pateikė – Apeliacinis teismas) atitiktį Sąjungos teisei.

42. Galiausiai reikia atsižvelgti į tai, kad Direktyvos Nr. 2019/1 ( 9 ) 29 straipsnyje numatytos tam tikros nacionalinių konkurencijos institucijų baudų skyrimo senaties terminų taisyklės, tačiau jos nėra susijusios su šioje byloje nagrinėjamais aspektais ( 10 ).

43. Taigi, kiek tai susiję su priemonėmis, kurių imasi nacionalinės konkurencijos institucijos, atrodo, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė tiesiogiai nereglamentuoti aspektų, susijusių su senaties terminų trukme ir senaties termino eigą nutraukiančių veiksmų rūšimis.

B. Valstybių narių procesinės autonomijos principas ir veiksmingų antimonopolinių veiksmų principas

44. Nagrinėjamu atveju, atmetus Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio tiesioginio taikymo galimybę, reikia suderinti tam tikrus bendruosius Sąjungos teisės principus, dėl kurių Teisingumo Teismas jau yra ne kartą išdėstęs nuomonę.

45. Vertinant, ar teisės nuostata, kaip antai klostantis faktinėms aplinkybėms galiojusi Rumunijos teisės nuostata (ją aiškinant siaurai, kaip kad aiškino Apeliacinis teismas), atitinka Sąjungos teisę, reikia remtis prielaida, kad tiek Komisija, tiek nacionalinės konkurencijos institucijos turi užtikrinti, kad antimonopoliniai veiksmai būtų veiksmingi.

46. Valstybės narės „skiria konkurencijos instituciją ar institucijas, atsakingas už SESV 101 ir 102 straipsnių taikymą, taip, kad būtų užtikrintas šio reglamento nuostatų laikymasis. Pagal reglamentą taip paskirtos institucijos turi užtikrinti veiksmingą šių straipsnių taikymą, saugodamos bendrąjį interesą (žr. reglamento 5, 6, 8, 34 ir 35 konstatuojamąsias dalis).“ ( 11 )

47. Tiesa, kad „pagal nacionalinio proceso autonomiškumo principą, nesant šią sritį reglamentuojančių Sąjungos taisyklių, kiekviena valstybė narė savo nacionalinės teisės sistemoje turi paskirti kompetentingus teismus ir nustatyti išsamias ieškinių, skirtų iš Sąjungos teisės kylančių asmenų teisių apsaugai užtikrinti, pareiškimo procesines taisykles“ ( 12 ) ir kad „jei Bendrijos teisėje, įskaitant bendruosius jos principus, nėra bendrų atitinkamą sritį reglamentuojančių taisyklių, nacionalinės institucijos, įgyvendindamos Bendrijos teisės aktus, taiko savo nacionalinės procesinės ir materialinės teisės nuostatas“ ( 13 ).

48. Vis dėlto šis principas, kaip dėstoma suformuotoje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, „turi būti suderintas su poreikiu vienodai taikyti Bendrijos teisę, kad būtų išvengta nevienodo požiūrio į ekonominės veiklos vykdytojus“ ( 14 ).

49. Kaip aiškiai išdėstyta vėlesniuose Teisingumo Teismo sprendimuose, tai reiškia, kad valstybės narės savo diskrecija naudojasi laikydamosi Sąjungos principų ( 15 ), visų pirma veiksmingumo principo. Nacionalinės teisės nuostatos neturi „padaryti neįmanomą arba pernelyg sudėtingą Sąjungos teisės įgyvendinimą“ ( 16 ).

50. Tokios nuostatos konkrečiai taikomos konkurencijos srityje. SESV 101 ir 102 straipsnių taikymo nuostatų ir procedūrų modernizavimas, įgyvendintas Reglamentu Nr. 1/2003, grindžiamas decentralizuotos Europos Sąjungos antimonopolinių normų taikymo sistemos, kurioje glaudžiai bendradarbiaudamos veikia Europos Komisija, nacionalinės konkurencijos institucijos ir valstybių narių teismai, sukūrimu. Šiems subjektams, palyginti su anksčiau galiojusia sistema, buvo suteikti nauji įgaliojimai, siekiant skatinti veiksmingesnį vykdymą Sąjungos lygmeniu, kartu užtikrinant nuoseklų ir vienodą taikymą.

51. Tokioje decentralizuotoje sistemoje, kurioje nacionalinės institucijos tiesiogiai taiko Sąjungos teisę, būtina, kad, atsižvelgiant į valstybių narių procesinę autonomiją, antimonopolinius veiksmus reglamentuojančiomis taisyklėmis nebūtų sudaromos kliūtys vienodam, veiksmingam antimonopolinės teisės taikymui.

52. Taigi valstybės narės „turi užtikrinti, kad jų nustatomos ar taikomos taisyklės nepakenktų veiksmingam SESV 101 ir 102 straipsnių taikymui“ ( 17 ), o „procedūrin[ė]s teismini[ų] skund[ų] dėl <…> konkurencijos institucijų [sprendimų] sąlyg[o]s“ nekeltų grėsmės Reglamento Nr. 1/2003 tikslui „užtikrinti, kad šios institucijos veiksmingai taikytų SESV 101 ir 102 straipsnius“ ( 18 ).

53. Konkrečiai kalbant apie senaties terminą, Teisingumo Teismas neseniai nagrinėjo bylą, susijusią su teise pareikšti ieškinį dėl žalos, padarytos dėl konkurencijos teisės nuostatų pažeidimo, atlyginimo.

54. Valstybės narės teisėje buvo nustatytas trejų metų senaties terminas, kuris pradedamas skaičiuoti nepriklausomai nuo to, ar žalą patyręs asmuo žino, kas yra atsakingas asmuo ir kiek žalos iš viso patirta, tačiau nenumatyta jokia galimybė sustabdyti ar nutraukti šio senaties termino eigą vykstant procedūrai nacionalinėje konkurencijos institucijoje.

55. Toje byloje Teisingumo Teismas nurodė, kad „SESV 102 straipsnis ir veiksmingumo bei lygiavertiškumo principai turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia tokius nacionalinės teisės aktus, kuriuose, pirma, numatyta, kad senaties terminas pateikti ieškinius dėl žalos atlyginimo yra treji metai ir kad šis terminas pradedamas skaičiuoti nuo to momento, kai žalą patyręs asmuo sužino apie savo teisę į žalos atlyginimą, net jei pažeidimą padarę[s] asmuo nėra žinomas, ir, antra, nenumatyta jokia galimybė sustabdyti ar nutraukti šio termino skaičiavimą vykstant procedūrai nacionalinėje konkurencijos institucijoje“ ( 19 ).

56. Teisingumo Teismas taip pat priminė principą, pagal kurį „nacionalinės teisės aktai, kuriais nustatoma senaties termino skaičiavimo pradžios data, senaties termino sustabdymo [ar nutraukimo] trukmė ir aplinkybės, turi būti pritaikyti prie konkurencijos teisės ypatybių“ ( 20 ), todėl reikia „iš principo atlikti sudėtingą faktinę ir ekonominę analizę“ ( 21 ).

57. Šie principai, kuriuos Teisingumo Teismas nurodė nagrinėdamas bylą, susijusią su privačių asmenų ieškiniu dėl žalos, patirtos dėl antikonkurencinio elgesio, atlyginimo (angl. private enforcement), mano nuomone, taikomi ir nagrinėjamu atveju, kai senaties terminas taikomas nacionalinės konkurencijos institucijos veiksmui (angl. public enforcement).

58. Taip yra todėl, kad be private enforcement (privatusis vykdymo užtikrinimas), kaip „antr[ojo] <…> rams[čio]“ ( 22 ) greta public enforcement (viešasis vykdymo užtikrinimas), „šiuo metu decentralizuoto konkurencijos taisyklių įgyvendinimo sistema, įgyvendinta Reglamentu (EB) Nr. 1/2003, <…> nebeįsivaizduojama“ ( 23 ). Taigi ieškiniai dėl žalos, padarytos pažeidus Sąjungos konkurencijos taisykles, atlyginimo yra „neatsiejama šių taisyklių įgyvendinimo sistemos, kuria siekiama nubausti už įmonių antikonkurencinius veiksmus ir jas atgrasyti nuo tokių veiksmų, dalis“ ( 24 ).

59. Jau pačiame Reglamente Nr. 1/2003 pabrėžiama, kad viešasis ir privatusis vykdymo užtikrinimas papildo vienas kitą, ir tai apibūdina Europos modelį ( 25 ): pirmuoju, kompetentingoms institucijoms suteikus aiškius įgaliojimus atlikti tyrimus ir skirti nuobaudas, visų pirma įgyvendinama baudimo už konkurencijos teisės pažeidimus ir atgrasymo nuo jų funkcija; antruoju siekiama užtikrinti teisių apsaugą ir nuo pažeidimo nukentėjusių asmenų patirtos žalos atlyginimą. Šį požiūrį patvirtina naujausios šią sritį reglamentuojančios direktyvos ( 26 ), į kurias įterptos nuostatos, atspindinčios dar didesnį papildomąjį ryšį.

60. Užuot vertinus kaip dvi lygagrečias vykdymo užtikrinimo sistemas, tikslinga kalbėti apie vieną sistemą, nes tą patį rezultatą galima pasiekti dviem būdais ( 27 ). Koordinuojant šiuos vykdymo užtikrinimo būdus siekiama skatinti tinkamą sąveiką, kad būtų pasiektas bendras tikslas – veiksmingas konkurencijos teisės nuostatų taikymas ( 28 ).

61. Praktinė patirtis taip pat rodo, kad ne tik civiliniais ieškiniais dėl žalos atlyginimo sudaroma reali galimybė teismui išnagrinėti galimus antimonopolinius atvejus, kurie kitaip liktų be apsaugos ( 29 ), bet taip pat kad asmens teisė reikalauti atlyginti antikonkurenciniu elgesiu padarytą žalą „sustiprina Sąjungos konkurencijos taisyklių veiksmingumą <…> ir taip padeda išlaikyti veiksmingą konkurenciją Sąjungoje“ ( 30 ).

62. Kadangi privatusis ir viešasis vykdymo užtikrinimas, kurių bendras tikslas įgyvendinant viešąjį interesą užtikrinti veiksmingą ir laisvą konkurenciją bendrojoje rinkoje, glaudžiai vienas kitą papildo ( 31 ), manau, kad minėtame Sprendime Cogeco Teisingumo Teismo nurodyti principai gali būti taikomi ir šioje byloje nagrinėjamu atveju.

63. Taigi pagal veiksmingumo principą reikalaujama, kad „naudojimasis pagal Sąjungos teisę suteiktomis teisėmis dėl nacionalinių nuostatų [netaptų] praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas“ ( 32 ).

64. Tai, visų pirma, taikytina konkurencijos srityje ( 33 ) dėl minėtos decentralizuotos vykdymo užtikrinimo sistemos, taip pat atsižvelgiant į tai, kad „tam, kad konkurencijos teisės pažeidimai būtų tinkamai teisiškai įvertinti, daugeliu atvejų būtina išnagrinėti sudėtingą ekonominį kontekstą ir įmonės vidaus veiklos dokumentus, o tai dažniausiai paaiškėja tik dėl konkurencijos institucijų darbo“ ( 34 ).

65. Kalbant apie senaties terminus, atskirų valstybių narių nustatytomis taisyklėmis taip pat ir pačiais sudėtingiausiais atvejais turi būti sudaromos sąlygos veiksmingam antimonopolinių veiksmų vykdymo užtikrinimui.

66. Nagrinėjant Teisingumo Teismo vertinimui pateiktą atvejį paaiškėja, kad esama tam tikrų požymių, leidžiančių manyti, jog Apeliacinio teismo pateiktas nacionalinės teisės nuostatos aiškinimas neatitinka veiksmingumo principo, t. y. atmetama bet kokia galimybė, kad senaties termino eiga gali būti nutraukta veiksmais, kurių imtasi jau pradėjus tyrimą, todėl neatsižvelgiama į pradėjus šį tyrimą atliktus procesinius veiksmus, taip pat dėl to pernelyg sumažinamas tose pačiose nuostatose numatyto maksimalaus dešimties metų senaties termino veiksmingas taikymas.

67. Nagrinėjamu atveju Sąjungos teisę pažeidžia ne pats senaties termino pratęsimas ar konkretūs senaties termino eigą nutraukiančių veiksmų atvejai, o nepagrįstas pateikto siauro aiškinimo, pagal kurį senaties termino eiga negalėtų būti nutraukta net ir ypač sudėtingais atvejais, nelankstumas.

68. Dėl tokio aiškinimo iš esmės netektų prasmės maksimalus dešimties metų senaties terminas, kuris, be „įprasto“ penkerių metų termino, numatytas tame pačiame teisės akte: jei jokiu kitu veiksmu, kurio imtasi oficialiai pradėjus procedūrą, negali būti nutraukta senaties termino eiga, retai kada bus viršijami šiuo senaties terminu numatyti penkeri metai, taigi daugiausia, kiek galima viršyti, bus tik tas trumpas laikotarpis nuo sužinojimo apie galimą konkurencijos teisės pažeidimą iki kol bus pradėta procedūra.

69. Tiesa, kad prieš Konkurencijos tarybai pradedant procedūrą kompetentingas skyrius atlieka parengiamuosius tyrimo veiksmus, tačiau šiuo laikotarpiu negalima atlikti daugelio vykstant procedūrai reikšmingų veiksmų, pavyzdžiui, patikrinimų, taigi procesiniai veiksmai, kurie būdingi rungimosi procedūrai, paprastai neatliekami.

70. Taigi valstybės narės gali numatyti kitokius nei Komisijai Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsniu numatyti senaties terminus ir senaties taikymo taisykles, tačiau jos turi sudaryti sąlygas tokiam vykdymo užtikrinimui, kuris atitiktų nacionalinių konkurencijos institucijų nagrinėjamų atvejų teisinės ir ekonominės analizės sudėtingumą. Mano nuomone, konkurencijos teisės srityje turi būti šitaip suprantamas Teisingumo Teismo ne kartą vartotas posakis „Sąjungos teisės įgyvendinimas neturi tapti pernelyg sudėtingas“.

71. Siekiant šio tikslo, lemiamas vaidmuo tenka ne maksimaliai senaties termino trukmei, kuri neturi būti pernelyg ilga, kad būtų išvengta priešingo poveikio, kai laiku nesiimama antimonopolinių veiksmų, o senaties termino eigą nutraukiantiems veiksmams, kuriais procedūrų trukmę galima pritaikyti prie konkretaus atvejo sudėtingumo.

72. Tai reiškia, kad nacionaliniai teismai, laikydamiesi valstybių narių procesinės autonomijos, teisės nuostatą, kaip antai Rumunijos teisės nuostatą, turi aiškinti atsižvelgdami į: a) galiojančių senaties terminus reglamentuojančių nuostatų visetą, o ne atskiras nuostatas ( 35 ); b) nacionalinės konkurencijos institucijos nagrinėjamų atvejų vidutinį sudėtingumą ir laiką, kurio reikia tinkamai teisinei ir ekonominei analizei atlikti. Siekiant šio tikslo, kaip savo rašytinėse pastabose siūlo Komisija ( 36 ), galėtų būti vadovaujamasi byloje Taricco 1 Teisingumo Teismo pasiūlytu testu ( 37 ).

73. Taikydamas šį testą byloje nagrinėjamu atveju, nacionalinis teismas turėtų patikrinti, ar senaties nutraukimą reglamentuojančių nacionalinės teisės nuostatų, kaip jas aiškino Apeliacinis teismas, taikymo pasekmė yra tai, kad daugeliu atvejų įmonės, kurios padarė sunkius antimonopolinės teisės pažeidimus, nubaustos nebus, nes apskritai jų senatis sueis prieš tai, kai bus paskirta įstatyme numatyta nuobauda už antimonopolinės teisės pažeidimą. Jei tai pasitvirtintų, nacionalinis teismas turėtų konstatuoti, kad nacionalinėje teisėje numatytos priemonės, skirtos kovai su antimonopolinės teisės pažeidimais, negali būti laikomos veiksmingomis ir atgrasančiomis, o tai būtų nesuderinama su SESV 101 straipsniu, siejamu su ESS 4 straipsnio 3 dalimi.

74. Būtų galima atsižvelgti ne tik į konkretų atvejų, kai nubausta nebus, nes bus suėjęs jų senaties terminas, skaičių, palyginti su bendru atitinkamos nacionalinės konkurencijos institucijos nagrinėtų atvejų skaičiumi, bet ir į tai, kad, pavyzdžiui, už tam tikrų rūšių konkurencijos teisės pažeidimus, taikant senaties termino eigos nutraukimą reglamentuojančias nacionalinės teisės nuostatas, būtų sistemiškai nebaudžiama ( 38 ).

75. Galiausiai atkreipiu dėmesį į tai, kad vertindamas pasekmes, galinčias kilti suėjus nacionalinės konkurencijos institucijos vykdymo užtikrinimo veiksmo senaties terminui, nacionalinis teismas galėtų atsižvelgti taip pat ir į trečiųjų šalių, kurios dėl nacionalinės konkurencijos institucijos sprendimo panaikinimo suėjus senačiai patirtų žalos, kuri, nors šiuo metu nėra žinoma, gali būti laikoma reikšminga, interesus.

76. Visų pirma turiu omenyje vartotojus, kurie, patyrę žalos dėl įmonių, kurioms paskirtos nuobaudos, antikonkurencinio elgesio, laukia institucijos sprendimo patvirtinimo teisme, kad vėliau galėtų pareikšti ieškinius dėl žalos atlyginimo.

77. Tai, mano nuomone, dar kartą patvirtina teiginius, kuriuos išdėsčiau ankstesniuose punktuose ( 39 ), kalbėdamas apie tai, kad viešasis ir privatusis vykdymo užtikrinimas, kurių bendras tikslas įgyvendinant viešąjį interesą užtikrinti veiksmingą ir laisvą konkurenciją bendrojoje rinkoje, papildo vienas kitą.

78. Šis papildomas vertinimas suponuoja tam tikrų sąlygų, kurios leistų nacionalinio teismo bendrame vertinime atsižvelgti ir į vartotojų interesus, buvimą: a) nacionalinės konkurencijos institucijos sprendimas prima facie neturi būti neteisėtas kitais nei senatis aspektais; b) ginčijamas nacionalinės konkurencijos institucijos sprendimo turinys turi būti iš esmės tinkamas pagrindas daugumai vartotojų, kurie dėl įmonių, kurioms paskirtos nuobaudos, neteisėto elgesio patyrė žalą, ieškiniams pareikšti.

79. Tai patikrinęs, nacionalinis teismas, mano nuomone, turi galiausiai įvertinti ne tai, ar nacionalinės teisės nuostata suderinama su visų Sąjungos teisės nuostatų, reglamentuojančių Komisijos vykdymo užtikrinimo veiksmų senaties terminą, turiniu, o ar ji suderinama su jų esme.

80. Nors ir neprivalomos valstybėms narėms, jos vis dėlto atspindi antimonopolinių veiksmų, kurie turi būti kiek galima vienodi decentralizuotoje teisinėje vykdymo užtikrinimo sistemoje, kurioje atskiros nacionalinės konkurencijos institucijos veikia vis glaudžiau bendradarbiaudamos su Komisija, „veiksmingo užtikrinimo standartą“.

81. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ir į remiantis bylos medžiaga nustatytų aplinkybių visetą, matyti, kad dėl siauro senaties termino eigą nutraukiančių veiksmų aiškinimo, kaip antai Apeliacinio teismo pateikto aiškinimo, galėtų būti kliudoma nacionalinei konkurencijos institucijai užtikrinti konkurencijos teisės nuostatų vykdymą, ypač tuomet, kai, atsižvelgiant į atvejo ypatybes (taip pat į nagrinėjamos medžiagos apimtį), reikalinga sudėtinga teisinė ir ekonominė analizė ir tolimesnis tyrimas, atliekant patikrinimus ir imantis kitų įrodymų rinkimo veiksmų.

82. Kaip minėta, nacionalinis teismas turės taikyti nurodytus kriterijus, kad įvertintų, ar nagrinėjamu atveju dėl nacionalinės teisės nuostatos, kaip ją aiškina Apeliacinis teismas, nacionalinei konkurencijos institucijai galėtų tapti pernelyg sudėtinga imtis antimonopolinių veiksmų ir dėl to ši nuostata prieštarautų veiksmingumo principui.

83. Tai patikrinęs, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės taikyti Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo principą, pagal kurį, kaip žinoma, „reikalaujama, kad nacionaliniai teismai visus jų kompetencijos sričiai priklausančius veiksmus atliktų atsižvelgdami į visą vidaus teisę ir taikydami joje pripažintus aiškinimo metodus, kad būtų užtikrintas visiškas atitinkamos direktyvos veiksmingumas ir priimtas ja siekiamą tikslą atitinkantis sprendimas“ ( 40 ).

84. Jei nacionalinis teismas nuspręstų, kad neįmanoma nacionalinės teisės nuostatos aiškinti taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, ir jos netaikytų, galiausiai būtina, kaip savo rašytinėse pastabose siūlo Komisija ( 41 ), atsižvelgti į teisines pasekmes, kurių galėtų kilti pagrindinėje byloje.

85. Jei nacionalinis teismas nuspręstų, kad siauras Rumunijos konkurencijos įstatymo 62 straipsnio aiškinimas yra nesuderinamas su Sąjungos teise, ir netaikytų nacionalinės teisės nuostatos, laikydamas, kad senaties termino eiga buvo tinkamai nutraukta kitu veiksmu jau pradėjus tyrimo procedūrą, reikėtų įvertinti teisinę situaciją, atsižvelgiant į sankcinių nuostatų teisėtumo ir negaliojimo atgaline tvarka principus ( 42 ).

86. Taip yra todėl, kad, kaip paaiškėja iš bylos medžiagos ir ypač iš Komisijos rašytinių pastabų ( 43 ), Rumunijos teisės sistemoje, kaip ir Italijos teisės sistemoje, kuri buvo nagrinėta Sprendimuose Taricco 1 ( 44 ) ir Taricco 2 ( 45 ), pažeidimų senaties terminą reglamentuojančios normos, kaip ir normos dėl nusikalstamų veikų kvalifikavimo ir bausmių nustatymo, yra grindžiamos materialine baudžiamąja teise, todėl joms, kaip ir pastarosioms, taikomas Europos Sąjungos pagrindinių teisų chartijos 49 straipsnio 1 dalyje ir Europos žmogaus teisių konvencijos 7 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas nusikalstamų veikų ir bausmių teisėtumo principas ( 46 ). Senaties institutui baudžiamojoje teisėje taikomi nusikalstamų veikų ir bausmių teisėtumo principo nuspėjamumo, apibrėžtumo ir netaikymo atgaline tvarka reikalavimai.

87. Sprendime Taricco 2 ( 47 ) Teisingumo Teismas pažymėjo, kad, jei nacionalinis teismas nuspręstų, jog pareiga netaikyti nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų prieštarauja nusikalstamų veikų ir bausmių teisėtumo principui, pagal kurį reikalaujama, kad įstatyme nustatytos nusikalstamos veikos ir bausmės būtų nuspėjamos, apibrėžtos ir nebūtų taikomos atgaline tvarka, jis neprivalėtų vykdyti šios pareigos, net jei ją įvykdžius būtų galima ištaisyti su Sąjungos teise nesuderinamą nacionalinę situaciją.

88. Šį principą, remiantis suformuota Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencija ( 48 ), būtų galima taikyti ir nuobaudų už konkurencijos teisės pažeidimus skyrimo atvejais.

89. Atsižvelgiant į konkurencijos teisės tikslą, nuobaudų pobūdį (prevencinis, atgrasomasis ir baudžiamasis) ir jų griežtumą (didelės piniginės baudos), konkurencijos teisės byloms, pasak Europos Žmogaus Teisių Teismo, turi būti taikomos Europos žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnyje numatytos garantijos ( 49 ).

90. Teisingumo Teismas taip pat ne kartą vadovavosi šiomis gairėmis: Sprendime Komisija / Anic Partecipazioni asmeninės atsakomybės principą Teisingumo Teismas pripažino taikytinu konkurencijos taisyklėms ( 50 ); Sprendime Hüls / Komisija Teisingumo Teismas rėmėsi Europos žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnio 2 dalimi garantuojamos nekaltumo prezumpcijos principu ( 51 ).

91. Kaip nurodo generalinis advokatas Y. Bot, „vienkartinės baudos, numatytos Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnyje ( 52 ), pagal pobūdį ir svarbą prilygintinos baudžiamajai sankcijai“, taigi atitinkama procedūra yra „susijusi su „baudžiamuoju kaltinimu“, kaip numatyta Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnio 1 dalyje“ ( 53 ).

92. Taigi, jei tenkinamos minėtos sąlygos, negalima atmesti galimybės, kad teisės nuostata, vėliau nustačius, kad ji neatitinka Sąjungos teisės principų, gali ir toliau būti privaloma šalims pagal baudžiamosios teisės ar lato sensu sankcinio pobūdžio nuostatų teisėtumo ir netaikymo atgaline tvarka principus.

93. Tokiais argumentais galima remtis ir suformuoto galiojančios teisės nuostatos aiškinimo atveju. Būtina taikymo sąlyga yra darnus ir konsoliduotas jurisprudencijos aiškinimas, kuris toje konkrečioje nacionalinėje teisėje gali būti laikomas „gyvąja teise“.

94. Tik šiuo atveju sankcinio pobūdžio teisės nuostatos aiškinimas, kaip „gyvoji teisė“, gali ir toliau būti privalomas šalims, net jei vėliau nustatyta, kad jis neatitinka Sąjungos teisės.

95. Nagrinėjamu atveju, kaip matyti iš bylos medžiagos, neatrodo, kad būtų susiklosčiusi tokia situacija, nes valstybės narės jurisprudencijoje pateiktas aiškinimas nevienodas.

96. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškina, kad, priėmus 2015 m. balandžio 14 d. sprendimą Nr. 13, Bukarešto apeliaciniam teismui buvo pateikta nagrinėti dešimt bylų, iš kurių penkiose buvo nustatyta, kad baigėsi teisės taikyti nuobaudą senaties terminas, o kitose penkiose sprendimas, dėl kurio paduotas apeliacinis skundas, buvo patvirtintas ( 54 ): tai patvirtina „skirtingą šios srities bylas iš esmės nagrinėjančių teismų jurisprudenciją“ ( 55 ).

97. Konkurencijos taryba primena, kad „bylas iš esmės nagrinėję teismai, kurie vertino Sprendimo Nr. 13/2015 teisėtumą, nuobaudų už konkurencijos teisės pažeidimus skyrimo senačiai taikytinas nuostatas, kiek jos susijusios su senaties termino eigą nutraukiančiais veiksmais, aiškino ir taikė skirtingai“ ( 56 ).

98. Vis dėlto nacionalinis teismas, taikydamas minėtus kriterijus, turės nustatyti, ar yra Taricco 2 numatytos ir Europos Žmogaus Teisių Teismo bei Teisingumo Teismo jurisprudencijoje patikslintos sąlygos.

IV. Išvada

99. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktą prejudicinį klausimą: 1. ESS 4 straipsnio 3 dalį ir SESV 101 straipsnį reikia aiškinti taip, kad pagal juos valstybių narių teismai privalo nacionalinės teisės normas, kuriomis reglamentuojamas konkurencijos institucijos teisės skirti administracines nuobaudas senaties terminas, aiškinti pagal lojalaus valstybių narių ir Sąjungos bendradarbiavimo ir veiksmingų antimonopolinių veiksmų principus. 2. Valstybės narės, įgyvendindamos savo procesinę autonomiją, gali numatyti nacionalinių konkurencijos institucijų teisės skirti nuobaudas senaties taisykles, kurios skiriasi nuo Komisijai Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsniu numatytų taisyklių, tačiau, laikydamosi veiksmingumo principo, jos turi sudaryti sąlygas tokiam vykdymo užtikrinimui, kuris atitiktų nacionalinių konkurencijos institucijų nagrinėjamų atvejų teisinės ir ekonominės analizės sudėtingumą. 3. Nacionalinės teisės nuostatos aiškinimas, pagal kurį paskutiniu senaties termino eigą nutraukiančiu veiksmu laikomas veiksmas, kuriuo pradedamas antikonkurencinės veiklos tyrimas, o vėlesni veiksmai, kurių imamasi tokiam tyrimui atlikti, nėra laikomi senaties termino eigą nutraukiančiais veiksmais, gali neatitikti minėtų lojalaus bendradarbiavimo ir veiksmingų antimonopolinių veiksmų principų, jei nacionalinis teismas nustatytų, kad tenkinamos tam tikros sąlygos, dėl kurių nacionalinei konkurencijos institucijai pernelyg sudėtinga imtis veiksmų. Vertindamas nacionalinis teismas turi atsižvelgti į: a) konkurencijos teisės ypatybes, dėl kurių paprastai reikia atlikti sudėtingą faktinių aplinkybių ir ekonominę analizę, b) galiojančių senaties terminus reglamentuojančių normų visetą, c) senaties termino eigą nutraukiančių veiksmų paskirtį – procedūrų trukmę pritaikyti prie konkretaus atvejo sudėtingumo, d) nacionalinės konkurencijos institucijos nagrinėjamų atvejų vidutinį sudėtingumą, taip pat remtis Teisingumo Teismo sprendime, išnagrinėjus bylą C‑105/14, pasiūlytu testu. 4. Jei tenkinamos minėtos sąlygos, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės taikyti Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo principą ir tik tuo atveju, jei toks aiškinimas būtų neįmanomas, netaikyti nacionalinės teisės nuostatos, įsitikinęs, kad šios nuostatos netaikymas atitinka nusikalstamų veikų ir bausmių teisėtumo principą, laikydamasis Teisingumo Teismas sprendimo byloje C‑42/17.

( 1 ) Originalo kalba: italų.

( 2 ) 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205).

( 3 ) Išskirta mano. Iš dalies pakeistoje, dabar galiojančioje teisės nuostatoje nurodyta: „siekdama atlikti pirminį patikrinimą arba nubausti už teisės akto pažeidimą“.

( 4 ) Iš dalies pakeistoje, dabar galiojančioje teisės nuostatoje nurodyta: „a) rašytiniai prašymai pateikti informaciją; b) Konkurencijos institucijos pirmininko sprendimas pradėti tyrimą; c) patikrinimų atlikimas; d) tyrimo ataskaitos įteikimas“.

( 5 ) Žr. Komisijos rašytinių pastabų 19 punktą.

( 6 ) Žr. 1983 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Deutsche Milchkontor ir kt. (205/82–215/82, EU:C:1983:233, 17 punktas).

( 7 ) Nepaprastasis vyriausybės nutarimas Nr. 31/2015. Nutarimo aiškinamajame rašte numatyta, kad daliniais įstatymo 61 ir 62 straipsnių pakeitimais „siekiama pašalinti neaiškumus, susijusius su teisės kreiptis į Konkurencijos instituciją senaties terminu ir Konkurencijos institucijos teise skirti nuobaudas“ (žr. prašymo priimti prejudicinį sprendimą 7 išnašą, p. 23).

( 8 ) Įskaitant patikrinimų atlikimą ir tyrimo ataskaitos įteikimą (žr. naują Rumunijos konkurencijos įstatymo 64 straipsnį).

( 9 ) 2018 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2019/1, kuria siekiama įgalinti valstybių narių konkurencijos institucijas, kad jos būtų veiksmingesnės vykdymo užtikrintojos, ir kuria užtikrinamas tinkamas vidaus rinkos veikimas (vadinamoji EKT+ direktyva); jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas – 2021 m. vasario 4 d.

( 10 ) Naujosios nuostatos yra susijusios tik su pareiga senaties terminus sustabdyti ar nutraukti vykstant procedūroms kitų valstybių narių nacionalinėse konkurencijos institucijose ar Komisijoje ir su pareiga šiuos terminus sustabdyti ar nutraukti laikotarpiu, kai atitinkamos nacionalinės konkurencijos institucijos sprendimas yra nagrinėjamas teisme.

( 11 ) Žr. 2010 m. gruodžio 7 d. Sprendimą VEBIC (C‑439/08, EU:C:2010:739, 56 punktas).

( 12 ) Žr. 2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimą Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals / Komisija (C‑550/07 P, EU:C:2010:512, 113 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 13 ) Žr. 1983 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Deutsche Milchkontor ir kt. (205/82–215/82, EU:C:1983:233, 17 punktas).

( 14 ) Žr. šios išvados 13 išnašą.

( 15 ) Žr. 2011 m. birželio 14 d. Sprendimą Pfleiderer (C‑360/09, EU:C:2011:389), kurio 24 punkte nurodyta, kad „nors tokių nuostatų nustatymas ir taikymas priklauso valstybių narių kompetencijai, jos šia kompetencija turi naudotis laikydamosi Sąjungos teisės“; šiuo klausimu žr. 2009 m. lapkričio 12 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (C‑154/08, nepaskelbtas Rink., EU:C:2009:695, 121 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 16 ) Žr. 2011 m. birželio 14 d. Sprendimą Pfleiderer (C‑360/09, EU:C:2011:389, 24 punktas); 1998 m. liepos 16 d. Sprendimą Oelmühle ir Schmidt Söhne (C‑298/96, EU:C:1998:372, 23 ir 24 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Tuo pačiu klausimu taip pat žr. 2006 m. liepos 4 d. Sprendimą Adeneler ir kt. (C‑212/04, EU:C:2006:443, 95 punktas) ir 2003 m. rugsėjo 18 d. Sprendimą Pflücke (C‑125/01, EU:C:2003:477, 33 ir 34 punktai).

( 17 ) Žr. 2011 m. birželio 14 d. Sprendimą Pfleiderer (C‑360/09, EU:C:2011:389, 24 punktas).

( 18 ) Žr. 2010 m. gruodžio 7 d. Sprendimą VEBIC (C‑439/08, EU:C:2010:739, 57 punktas).

( 19 ) Žr. 2019 m. kovo 28 d. Sprendimą Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, 55 punktas).

( 20 ) Žr. 2019 m. kovo 28 d. Sprendimą Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, 47 punktas).

( 21 ) Žr. 2019 m. kovo 28 d. Sprendimą Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, 46 punktas).

( 22 ) Žr. generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Otis Gesellschaft ir kt. (C‑435/18, EU:C:2019:651, 40 punktas).

( 23 ) Žr. generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:32, 1 punktas). Šiuo klausimu taip pat žr. 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Courage ir Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465), 2006 m. liepos 13 d. Sprendimą Manfredi ir kt. (C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461), 2014 m. birželio 5 d. Sprendimą KONE ir kt. (C‑557/12, EU:C:2014:1317, 25 punktas) ir galiausiai 2019 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Otis ir kt. (C‑435/18, EU:C:2019:1069, visų pirma, 24 punktas).

( 24 ) Žr. 2019 m. kovo 14 d. Sprendimą Skanska Industrial Solutions ir kt. (C‑724/17, EU:C:2019:204, 45 punktas).

( 25 ) 7 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „[n]acionaliniams teismams tenka svarbus vaidmuo taikant Bendrijos konkurencijos taisykles. Spręsdami privačių asmenų ginčus, jie gina subjektyviąsias teises, kurios yra apibrėžtos Bendrijos teisės, pavyzdžiui, priteisdami atlyginti žalą nukentėjusiesiems nuo pažeidimų. Taip nacionaliniai teismai papildo valstybių narių konkurencijos institucijų veiklą. Todėl jiems turėtų būti leidžiama taikyti visas Sutarties 81 ir 82 straipsnių nuostatas.“

( 26 ) 2014 m. lapkričio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/104/ES dėl tam tikrų taisyklių, kuriomis reglamentuojami pagal nacionalinę teisę nagrinėjami ieškiniai dėl žalos, patirtos dėl valstybių narių ir Europos Sąjungos konkurencijos teisės nuostatų pažeidimo, atlyginimo (OL L 349, 2014, p. 1), ir 9 išnašoje jau minėta vadinamoji EKT+ direktyva.

( 27 ) Žr. generalinio advokato N. Wahl išvadą byloje Skanska Industrial Solutions ir kt. (C‑724/17, EU:C:2019:100, 76 punktas), kurioje nurodyta, kad „viešasis ir privatusis ES konkurencijos teisės vykdymo užtikrinimas kartu sudaro išsamią vykdymo užtikrinimo sistemą, nors ir dvejopo pobūdžio, kuri turėtų būti vertinama kaip visuma“.

( 28 ) Chieppa, R., „Coordination between Private and Public Antitrust Enforcement in Italy and in the ES. Due modalità di un sistema bilanciato di enforcement“, Benacchio, G. A., Carpagnano, M., (sud.) Il private antitrust enforcement in Italia e nell’Unione europea:scenari applicativi e le prospettive del mercato. Atti del VII Convegno Antitrust di Trento, 11–13 aprile 2019 (2019).

( 29 ) Šiuo klausimu žr. generalinio advokato N. Wahl išvadą byloje Skanska Industrial Solutions ir kt. (C‑724/17, EU:C:2019:100, 47 punktas), kurioje nurodyta, kad „privatusis vykdymo užtikrinimas pareiškiant ieškinius dėl žalos atlyginimo yra papildoma atgrasymo nuo antikonkurencinio elgesio, kurio viešasis vykdymo užtikrinimas vienas negali pasiekti, priemonė“.

( 30 ) Žr. 2019 m. kovo 28 d. Sprendimą Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, 41 punktas). 2019 m. kovo 14 d. Sprendime Skanska Industrial Solutions ir kt. (C‑724/17, EU:C:2019:204, 43 punktas), konkrečiai nurodydamas SESV 101 straipsnį, Teisingumo Teismas dar aiškiau pažymėjo, kad „kiekvieno asmens teisė reikalauti atlyginti žalą, padarytą dėl pagal SESV 101 straipsnį draudžiamo kartelio ar veiksmų, užtikrina visišką šio straipsnio veiksmingumą, konkrečiai kalbant – jo 1 dalyje įtvirtinto draudimo veiksmingumą“ (išskirta mano).

( 31 ) Kaip nurodyta generalinio advokato N. Wahl išvadoje byloje Skanska Industrial Solutions ir kt. (C‑724/17, EU:C:2019:100, 80 punktas), „viešasis ir privatusis vykdymo užtikrinimas papildo [vienas kitą] ir yra sudedamoji [vienos sistemos] dalis“.

( 32 ) Žr. generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:32, 77 punktas), taip pat šiuo klausimu žr. 2006 m. liepos 13 d. Sprendimą Manfredi ir kt. (C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 62 punktas), 2013 m. birželio 6 d. Sprendimą Donau Chemie ir kt. (C‑536/11, EU:C:2013:366, 27 punktas), 2014 m. birželio 5 d. Sprendimą KONE ir kt. (C‑557/12, EU:C:2014:1317, 25 punktas).

( 33 ) Žr. 2019 m. kovo 28 d. Sprendimą Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, 44 punktas).

( 34 ) Žr. generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:32, 85 punktas).

( 35 ) Šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 28 d. Sprendimą Cogeco Communications (C‑637/17, EU:C:2019:263, 45 punktas).

( 36 ) Žr. Komisijos rašytinių pastabų 34 punktą.

( 37 ) Žr. 2015 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Taricco ir kt. (C‑105/14, EU:C:2015:555, 47 punktas), kuriame Teisingumo Teismas pasiūlė nacionaliniam teismui patikrinti, ar „senaties [nutraukimą] reglamentuojančių nacionalinės teisės nuostatų taikymo pasekmė yra tai, kad daugeliu atvejų už stambaus sukčiavimo veikas baudžiamąja tvarka nubausta nebus, nes apskritai jų senatis sueis prieš tai, kai galutiniu nuosprendžiu bus paskirta įstatyme numatyta baudžiamoji sankcija“. Jei tai pasitvirtintų, „reikėtų konstatuoti, kad nacionalinėje teisėje numatytos priemonės, skirtos kovai su sukčiavimu ir bet kokia kita neteisėta veikla, darančiais žalą Sąjungos finansiniams interesams, negali būti laikomos veiksmingomis ir atgrasančiomis, o tai būtų nesuderinama su SESV 325 straipsnio 1 dalimi, PIF konvencijos 2 straipsnio 1 dalimi ir Direktyva 2006/112, siejama su ESS 4 straipsnio 3 dalimi“.

( 38 ) Žr. 2018 m. birželio 5 d. Sprendimą Kolev ir kt. (C‑612/15, EU:C:2018:392, 65 punktas) ir 2019 m. sausio 17 d. Sprendimą Dzivev (C‑310/16, EU:C:2019:30, 31 punktas).

( 39 ) Žr. šios išvados 62 ir paskesnius punktus.

( 40 ) Žr., ex multis, 2018 m. lapkričio 6 d. Sprendimą Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (C‑684/16, EU:C:2018:874, 59 punktas). Kaip Teisingumo Teismas nurodė 60 punkte, „tokio Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo reikalavimas apima visų pirma nacionaliniams teismams nustatytą pareigą prireikus pakeisti suformuotą jurisprudenciją, jeigu paaiškėja, kad ji pagrįsta su direktyvos tikslais nesuderinamu nacionalinės teisės aiškinimu. Taigi nacionalinis teismas negali pagrįstai manyti, jog neturi galimybės aiškinti nacionalinės teisės nuostatos taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, vien dėl to, jog buvo nuolat pateikiamas toks šios nuostatos aiškinimas, kuris neatitiko šios teisės.“

( 41 ) Žr. Komisijos rašytinių pastabų 39 punktą.

( 42 ) Žr. 2017 m. gruodžio 5 d. Sprendimą M.A.S. ir M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, 61 ir 62 punktai).

( 43 ) Žr. Komisijos rašytinių pastabų 41 punktą.

( 44 ) Žr. 2015 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Taricco ir kt. (C‑105/14, EU:C:2015:555).

( 45 ) Žr. 2017 m. gruodžio 5 d. Sprendimą M.A.S. ir M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936).

( 46 ) Žr. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje ThyssenKrupp Nirosta / Komisija (C‑352/09 P, EU:C:2010:635, 88 ir 89 punktai), kurioje nurodyta, kad „[p]rocesinės teisės normos turi būti taikomos visiems ginčams, kurie yra nagrinėjami įsigaliojant minėtoms normoms <…> Tačiau materialinės teisės normų atveju yra kitaip. Šios netaikomos atgaline tvarka, nebent kitaip aiškiai nustato Sąjungos teisės aktų leidėjas.“ Šiuo klausimu (kaip nurodyta Komisijos rašytinių pastabų 19 išnašoje) žr. 2018 m. birželio 25 d. paskelbtą Curtea Constituțională a României (Rumunijos Konstitucinis Teismas) sprendimą Nr. 297/2018, kuriame Rumunijos baudžiamojo kodekso 155 straipsnio 1 dalis pripažinta prieštaraujančia Konstitucijai.

( 47 ) 2017 m. gruodžio 5 d. Sprendimas M.A.S. ir M.B. (C‑42/17, EU:C:2017:936).

( 48 ) Europos Žmogaus Teisių Teismas vadovaujasi trimis kriterijais, kad nustatytų, ar kaltinimui taikoma baudžiamoji teisė, t. y. teisiniu pažeidimo kvalifikavimu pagal nacionalinę teisę, baudžiamuoju ir atgrasomuoju nuobaudos pobūdžiu ir suinteresuotam asmeniui a priori gresiančios sankcijos griežtumo laipsniu (1976 m. birželio 8 d. EŽTT sprendimo Engel ir kiti prieš Nyderlandus, A serija, Nr. 22, 82 punktas. Siekiant apžvelgti Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudenciją dėl šių kriterijų taikymo, žr. 2006 m. lapkričio 23 d. EŽTT sprendimo Jussila prieš Suomiją 29–39 punktus). Europos Žmogaus Teisių Teismas taikė šį vertinimą daugeliui administracinių nuobaudų, įskaitant ir tas, kurias skyrė nacionalinės konkurencijos institucijos (žr. 1990 m. vasario 9 d. EŽTT sprendimą Melchers & Co. prieš Vokietiją; 1991 m. gegužės 30 d. EŽTT sprendimą Société Stenuit prieš Prancūziją ir 2002 m. gruodžio 3 d. EŽTT sprendimą Lilly prieš Prancūziją. Taip pat žr. minėtų EŽTT sprendimų Jussila prieš Suomiją 43 punktą ir Dubus S.A. prieš Prancūziją 35 punktą, taip pat kaip atskirą išaiškinimą – 2004 m. birželio 3 d. EŽTT sprendimą OOO Neste ir kiti prieš Rusiją). Dėl visų šių nuorodų žr. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje ThyssenKrupp Nirosta / Komisija (C‑352/09 P, EU:C:2010:635, 48–52 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).

( 49 ) Žr. 2002 m. gruodžio 3 d. EŽTT sprendimą Lilly prieš Prancūziją (pareiškimas Nr. 53892/00), 2009 m. birželio 11 d. EŽTT sprendimo Dubus S.A. prieš Prancūziją (pareiškimas Nr. 5242/04) 37–38 punktus, 2011 m. rugsėjo 27 d. EŽTT sprendimo Menarini Diagnostics S.r.l. prieš Italiją (pareiškimas Nr. 43509/08) 38–44 punktus ir 2018 m. spalio 23 d. EŽTT sprendimo Produkcija Plus Storitveno podjetje d.o.o. prieš Slovėniją (pareiškimas Nr. 47072/15) 45–46 punktus.

( 50 ) Žr. 1999 m. liepos 8 d. Sprendimą Komisija / Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, 78 punktas). Ši jurisprudencija buvo patvirtinta 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimu Akzo Nobel ir kt. / Komisija (C‑97/08 P, EU:C:2009:536, 77 punktas).

( 51 ) Žr. 1999 m. liepos 8 d. Sprendimą Hüls / Komisija (C‑199/92 P, EU:C:1999:358); Teisingumo Teismas nurodė, kad, atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį ir už juos paskirtų sankcijų pobūdį bei griežtumą, nekaltumo prezumpcijos principas taikomas ir procedūroms dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimų, per kurias gali būti skirtos vienkartinės arba periodiškai mokamos baudos.

( 52 ) Taigi teoriškai ir atskirų nacionalinių konkurencijos institucijų, remiantis tuo pačiu Reglamentu Nr. 1/2003 joms suteiktais įgaliojimais, skirtos nuobaudos.

( 53 ) Žr. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje ThyssenKrupp Nirosta / Komisija (C‑352/09 P, EU:C:2010:635, 49 punktas).

( 54 ) Žr. prašymo priimti prejudicinį sprendimą 36 punktą.

( 55 ) Žr. prašymo priimti prejudicinį sprendimą 70 punktą.

( 56 ) Žr. Konkurencijos tarybos rašytinių pastabų 37 išnašą, kurioje patikslinama, kad: a) kai kurie teismai nurodė, jog sprendimas pradėti tyrimą yra paskutinis Konkurencijos tarybos veiksmas, kuriuo gali būti nutraukta senaties termino eiga; vėlesnės priemonės, kurių, siekdama atlikti pažeidimo tyrimą, imasi Konkurencijos taryba, senaties termino eigos nenutraukia; Konkurencijos tarybos tyrimas turi būti užbaigtas per penkerius metus nuo jo pradžios; tik Nepaprastuoju vyriausybės nutarimu Nr. 31/2015 padarius dalinius Konkurencijos įstatymo pakeitimus, jis buvo suderintas su Reglamento Nr. 1/2003 nuostatomis, nes senaties termino eiga gali būti nutraukta bet kokiais veiksmais, kurių institucija imasi siekdama nustatyti pažeidimą; b) kiti teismai laikėsi šios pozicijos: sprendimas pradėti tyrimą nėra paskutinis Konkurencijos tarybos veiksmas, kuriuo nutraukiama senaties termino eiga; senaties termino eiga nutraukiama bet kokiais veiksmais, kurių, siekdama ištirti pažeidimą, imasi Konkurencijos taryba; nuobaudos skyrimui taikomas dešimties metų terminas nuo dienos, kurią baigiasi neteisėti veiksmai (specialusis senaties terminas), kuris yra maksimalus laikotarpis tyrimui atlikti; daliniai pakeitimai, padaryti Nepaprastuoju vyriausybės nutarimu Nr. 31/2015, yra tik formalūs pakeitimai, nes Konkurencijos įstatymas su Reglamento Nr. 1/2003 nuostatomis buvo suderintas Nepaprastuoju vyriausybės nutarimu Nr. 121/2003, pagal kurį veiksmai, kuriais nutraukiama senaties termino eiga, yra veiksmai, kurių imtasi siekiant atlikti pažeidimo tyrimą, įskaitant prašymus pateikti informaciją ir pareiškimų dėl prieštaravimų pateikimą, kurie yra procesiniai veiksmai, atliekami jau priėmus sprendimą pradėti tyrimą.