ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

Įstatymo Nr. 107/2015 1 straipsnio 95 dalyje nustatyta: „2015–2016 mokslo metais [Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca [Švietimo, universitetų ir mokslinių tyrimų ministerija, toliau – ministerija] įgaliota įgyvendinti specialų pedagogų neterminuoto įdarbinimo planą, siekiant visų lygių valstybinėse mokymo įstaigose užpildyti pagal „teisės aktus“ patvirtintus sąrašus turimas bendras ir pagalbines darbo vietas, kurios dar faktiškai neužimtos ir laisvos po tais pačiais metais vykdytos paskyrimo į nuolatines pareigas procedūros, remiantis [1994 m. balandžio 16 d.Decreto legislativo n. 297 (Įstatyminis dekretas Nr. 297/1994)][ ( 5 )] konsoliduoto teksto 399 straipsniu, po kurios buvo panaikinti iki 2012 m. paskelbti konkurso, per kurį rengiami egzaminai ir vertinama kvalifikacija, būdu sudaryti rezervo sąrašai. Be to, 2015–2016 mokslo metais [ministerija] įgaliota užpildyti kitas prie šio įstatymo pridėtoje 1 lentelėje nurodytas darbo vietas, kurios paskirstomos pradinio ir vidurinio mokslo lygiams ir šioje lentelėje nurodytoms įvairioms pareigų rūšims bei skirtingiems regionams, dėl kiekvieno lygio proporcingai atsižvelgiant į valstybės administruojamų mokyklų turimus etatus, taip pat į kalnuotų zonų ar mažų salų, vidaus zonų, retai apgyvendintų zonų ar zonų, kuriose didelė imigracija arba didelis mokyklos nebaigusių asmenų skaičius, buvimą. 1 lentelėje išvardytos darbo vietos užpildomos siekiant 7 ir 85 dalyse nurodytų tikslų. 1 lentelėje nurodytų darbo vietų priskyrimą prie tam tikrų konkursų kategorijų užtikrina Ufficio scolastico regionale [Regioninis švietimo biuras, Italija] vadovas priimdamas dekretą ir atsižvelgdamas į pačių mokymo įstaigų nurodytas reikmes ir į 96 dalyje nurodytus rezervo sąrašus. Nuo 2016–2017 mokslo metų 1 lentelėje išvardytos darbo vietos priskiriamos prie savarankiško subjekto išteklių ir skiriamos jiems stiprinti. Nuo 2015–2016 mokslo metų į ištekliams stiprinti skirtas darbo vietas negali būti skiriami darbuotojai, su kuriais sudarytos laikino ir vienkartinio pavadavimo sutartys. Tik 2015–2016 mokslo metais į šias darbo vietas negali būti skiriama pavaduoti, kaip nurodyta 1997 m. gruodžio 27 d. Įstatymo Nr. 449[ ( 6 )] 40 straipsnio 9 dalyje, ir šioms darbo vietoms negali būti taikomos judumo, naudojimo ir laikino paskyrimo procedūros.“
7.

European Communities (Free Movement of Persons) (no 2) Regulations 2006 (2006 m. Europos Bendrijų taisyklės (laisvas asmenų judėjimas) (Nr. 2) (toliau – 2006 m. taisyklės)) 6 straipsnio 2 dalies, kuria į Airijos teisę perkelta Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 3 dalis, a ir c punktuose nustatyta: „a) Atsižvelgiant į 20 straipsnį, Sąjungos pilietis gali gyventi valstybės narės teritorijoje ilgiau kaip tris mėnesius, jeigu: i) jis yra toje valstybėje pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantis asmuo; <…> c) Atsižvelgiant į 20 straipsnį, asmuo, kuriam taikomas a punkto i papunktis, gali likti valstybėje, nebevykdydamas šiame papunktyje minėtos veiklos, jeigu: <…> ii) jis yra tinkamai užregistruotas kaip bedarbis ne savo noru po to, kai dirbo ilgiau kaip vienus metus ir kompetentingoje Department of Social and Family Affairs (Socialinių ir šeimos reikalų departamentas) ir FÁS (Foras Áiseanna Saothair (Mokymo ir užimtumo įstaiga, Airija)) tarnyboje yra užregistruotas kaip darbo ieškantis asmuo <…>“ iii) atsižvelgiant į d punktą, jis yra tinkamai užregistruotas kaip bedarbis ne savo noru po to, kai dirbo pagal terminuotą darbo sutartį trumpiau kaip vienus metus arba tapo bedarbis ne savo noru per pirmuosius dvylika mėnesių ir kompetentingoje Department of Social and Family Affairs (Socialinių ir šeimos reikalų departamentas) ir FÁS (Foras Áiseanna Saothair (Mokymo ir užimtumo įstaiga)) tarnyboje yra užregistruotas kaip darbo ieškantis asmuo <…>“
17.

Šiuo klausimu jis pažymi, kad laikotarpio, su kuriuo susijęs jo prašymas buvo atmestas, daliai nuo 2010 m. balandžio 1 d. iki balandžio 30 d. taikytinas Reglamentas Nr. 1408/71, o daliai nuo 2010 m. gegužės 1 d. iki 2013 m. sausio 31 d. – Reglamentas Nr. 883/2004. Be to, E. Bogatu tvirtina, kad iš Reglamento Nr. 1408/71 73 straipsnio, siejamo su to reglamento 1 straipsnio a punkto i papunkčiu, matyti, jog asmuo, apdraustas pagal socialinės apsaugos sistemą, taikomą pagal darbo sutartį dirbantiems darbuotojams valstybėje narėje, turi teisę gauti šeimos išmokas už savo šeimos narius, gyvenančius kitoje valstybėje narėje, tarsi jie gyventų pirmojoje valstybėje narėje. Jis taip pat nurodo, kad, remiantis Teisingumo Teismo sprendimais bylose Dodl ir Oberhollenzer (2005 m. birželio 7 d. Sprendimas C‑543/03, EU:C:2005:364) ir Borger (2011 m. kovo 10 d. Sprendimas C‑516/09, EU:C:2011:136), matyti, kad ši teisė atsiranda vien dėl to, kad atitinkamas asmuo yra apdraustas, todėl egzistuoja net ir tuo atveju, kai tuo metu, kai asmuo pateikia prašymą skirti šeimos išmokas, jis jau nebedirba pagal darbo sutartį ir net negauna draudimo išmokų.
19.

Be to, TAR Lazio nusprendė, kad sprendimas nustatyti pagrindinę sutarties vertę 700 mln. EUR ir daugiausia finansinės naštos skirti koncesininkui pirmaisiais metais nebuvo netinkamas. Didelė sutarties vertė buvo pagrįsta ir proporcinga. Iš anksto buvo nustatyta, kad bent 15 sektoriaus veiklos vykdytojų atitinka specialius reikalavimus, nustatytus konkurso specifikacijų 5.3 ir 5.4 punktuose. Per pastaruosius penkerius metus buvo fiksuojama, kad metiniai pardavimai viršija 6 mlrd. EUR, o koncesininko apyvarta sudaro maždaug 400 mln. EUR. Naujos koncesijos atveju gali būti pagrįstai tikimasi, kad skaičiai bus dar didesni. Todėl, atsižvelgiant į paslaugos pobūdį ir tikslą, šios sąlygos, kurių reikalaujama pagal konkurso procedūrą, buvo tinkamos ir proporcingos. Tai, kad Lottomatica dalyvavo konkurse kaip ad hoc įmonių grupės įgaliotinė, įrodė, kad kvietimas teikti pasiūlymus nebuvo sąmoningai parengtas minėtos bendrovės naudai. Be to, panaikinimo nuostatos parengtos pakankamai aiškiai, kad jų nebūtų galima vertinti kaip atgrasančių nuo dalyvavimo dėl netikrumo. Be to, TAR Lazio nusprendė, kad Stanley bendrovės negalėjo remtis Teisingumo Teismo sprendimu Laezza, nes tas sprendimas susijęs su kitu klausimu ( 7 ).
62.

Be to, atsižvelgiant į tai, kad atlyginimo už kasmetines atostogas negalima vertinti atskirai nuo kasmetinių atostogų trukmės, abu šie aspektai negali būti vertinami visiškai atskirai nuo platesnio masto struktūros, kurios sudėtinė dalis jie yra. Kaip savo rašytinėse ir žodinėse pastabose pažymėjo atsakovė ir Vokietijos vyriausybė, nagrinėjama taisyklė yra sudėtinė paketo, kuris rodo bendrą per BRTV-Bau socialinių partnerių pasiektą interesų pusiausvyrą, dalis. Kiek tai susiję su sąlygomis dėl kasmetinių atostogų, BRTV-Bau nustatyta, kad kasmetinių atostogų trukmė yra 30 dienų, o tai yra 10 dienų daugiau, nei minimaliai reikalaujama pagal Direktyvą 2003/88, neatsižvelgiant į tai, ar darbuotojai faktiškai dirba ar dirba sutrumpintą darbo laiką. Kalbant apie atlyginimą už kasmetines atostogas, reikia pažymėti, kad nors jo suma kinta atsižvelgiant į pastarąjį veiksnį, atliekant skaičiavimus atsižvelgiama į viršvalandžius, taip padidinant apskaičiavimo bazę, ir tai bazei taikomas pakankamai aukštas procentas. Be to, kaip per teismo posėdį nurodė Vokietijos vyriausybė, galima teigti, kad referencinis laikotarpis yra visi kalendoriniai metai, o tai leidžia išlaikyti pusiausvyrą tarp faktinio darbo ir sutrumpinto darbo laiko laikotarpių. Galiausiai, kaip per teismo posėdį teigė atsakovė ir patvirtino Vokietijos vyriausybė, sutrumpinto darbo laiko laikotarpiu darbdaviai ne tik nuolat gauna užmokestį (darbdavio mokama sutrumpinto darbo laiko išmoka, kurią galiausiai kompensuoja Vokietijos įdarbinimo agentūra) ( 36 ), bet jie taip pat yra apdrausti sveikatos draudimu ir jiems taikoma pensijų sistema.
39.

Be to, kaip per teismo posėdį nurodė Komisija, nors SESV 165 straipsnyje, kuriame reglamentuojama Europos Sąjungos kompetencija švietimo srityje, aiškiai nepaminėtas studijų finansavimas, šiuo straipsniu buvo remiamasi kaip teisiniu pagrindu kuriant „Erasmus+“ programą, kuri, be kita ko, apima asmenų judumo mokymosi tikslais finansavimą ( 28 ). Mano nuomone, tai rodo, kad ES teisės aktų leidėjas galimybę įgyti išsilavinimą pripažįsta esminiu švietimo aspektu.
10.

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės primena, kad Nyderlandų pilietybės įstatymas atitinka Nyderlandų Karalystės tarptautinius įsipareigojimus. Pavyzdžiui, Konvencijos dėl asmenų be pilietybės skaičiaus mažinimo, sudarytos 1961 m. rugpjūčio 30 d. Niujorke ir įsigaliojusios 1975 m. gruodžio 13 d. ( 3 ) (toliau – Konvencija dėl asmenų be pilietybės skaičiaus mažinimo), 7 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad, nepažeidžiant, be kita ko, šio straipsnio 4 dalies, joks asmuo negali netekti savo pilietybės dėl išvykimo iš valstybės, kurios pilietis jis yra, ir gyvenimo užsienyje, jei dėl to jis taps asmeniu be pilietybės. Šios konvencijos 7 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad asmens, įgijusio pilietybę natūralizacijos būdu, pilietybės netekimas gali būti motyvuotas jo gyvenimu užsienyje per laikotarpį, kuris negali būti trumpesnis nei septyneri metai iš eilės. Be to, 1997 m. lapkričio 6 d. Europos Tarybos priimtos ir Strasbūre pasirašytos Europos konvencijos dėl pilietybės, įsigaliojusios 2000 m. kovo 1 d. ( 4 ) (toliau – Europos konvencija dėl pilietybės), 7 straipsnio 1 dalies e punkte numatyta, kad asmuo gali netekti pilietybės ex lege, jeigu nėra jokio faktinio ryšio tarp susitariančiosios valstybės ir jos piliečio, kuris gyvena užsienyje. Be to, šios konvencijos 7 straipsnio 2 dalyje nurodyta, jog šios konvencijos šalimi esanti valstybė gali numatyti, kad vaikai netenka jos pilietybės, jei pilietybės netenka jų tėvai, nebent vienas iš tėvų ją išsaugo.
10.

Be to, 2014 m. rugsėjo 22 d. įvyko APSB visuotinis susirinkimas, per kurį GGB, kaip vienintelė narė, turinti teisę balsuoti, nusprendė, kad APSB veikla, be kita ko, Tėgelio oro uoste nuo 2015 m. kovo 31 d. turėtų būti visiškai nutraukta.
11.

Ši nuostata, parengta anglų kalba, 2005 m. gruodžio 20 d. platinimo sutarties paskutinėje redakcijoje buvo suformuluota taip: „This Agreement and the corresponding relationship between the parties shall be governed by and construed in accordance with the laws of the Republic of Ireland and the parties shall submit to the jurisdiction of the courts of the Republic of Ireland. Apple reserves the right to institute proceedings against Reseller in the courts having jurisdiction in the place where Reseller has its seat or in any jurisdiction where a harm to Apple is occurring.“ ( 3 )
61.

Per rašytinę proceso dalį šalys beveik nepateikė pastabų, iš kurių paaiškėtų jų nuomonė dėl to, kuris partnerystės susitarimo klausimas yra esminis, taigi – kokia yra ginčijamos Sąjungos pozicijos dėl Bendradarbiavimo tarybos esmė. Tačiau Teisingumo Teismas pasinaudojo galimybe per teismo posėdį kartu su proceso šalimis išsiaiškinti partnerystės su Kazachstanu tikslus, turinį ir kontekstą.
51.

Taigi, nors sąvoka „ženklas su raštais“ buvo įtraukta į Sąjungos prekių ženklų sistemą nuo Įgyvendinimo reglamento (ES) 2017/1431 ( 22 ) įsigaliojimo, į klausimą, ar nagrinėjamas tarptautinis prekių ženklas turi būti laikomas ženklu su raštais, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą, atsakyti nebūtina. Be to, Įgyvendinimo reglamento 2017/1431 3 straipsnio 1 dalies e punkte nurodoma tik tai, kaip prekių ženklas turi būti vaizduojamas, „jeigu prekių ženklą sudaro vien reguliariai pakartoti elementai“ ( 23 ). Bet kuriuo atveju, atsižvelgiant į šios išvados 47 ir 50 punktuose pateiktas pastabas, šioje nuostatoje nepateikta prekių ženklo su raštais apibrėžtis, kuri galėtų turėti poveikį jo skiriamojo požymio vertinimui. Be to, apeliantė prašymą išplėsti tarptautinio prekių ženklo suteikiamą apsaugą pateikė dar prieš įsigaliojant Įgyvendinimo reglamentui 2017/1431.
53.

Be to, nors sutinku, kad šioje byloje eismo įvykio metu neabejotinai egzistavo pareiga apdrausti, nemanau, kad trys sprendimai Vnuk, Andrade ir Torreiro turėtų būti aiškinami kaip bendrai reiškiantys, kad pareiga apdrausti turi būti vertinama ex post facto.
26.

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad jam pateiktu apeliaciniu skundu keliamas klausimas dėl 2007 m. balandžio 19 d. Sprendimo Farrell (C‑356/05, EU:C:2007:229) pasekmių. Dėl to jis pabrėžia, kad byloje, kurioje buvo priimtas tas sprendimas, vairuotojas nebuvo apsidraudęs, todėl pareigą užtikrinti žalos atlyginimą turėjo Motor Insurers Bureau of Ireland (toliau – MIBI). Šioje byloje, atvirkščiai, FBD – tai privati įstaiga, kuri negali būti laikoma valstybės vardu veikiančiu subjektu. Be to, kitaip nei byloje, kurioje buvo priimtas 2007 m. balandžio 19 d. Sprendimas Farrell (C‑356/05, EU:C:2007:229), transporto priemonės savininkas Philip Meade buvo apsidraudęs, nors draudimo liudijime buvo aiškiai nurodyta, kad draudimas netaikomas keleiviams, kaip antai D. Smith, kurie vežami ne stacionarioje vietoje transporto priemonės galinėje dalyje.
23.

Kaip teigia Iveco Orecchia ir Italijos vyriausybė, įrodymas turi būti pateiktas kartu su pasiūlymu, o Komisija mano, jog pakanka, kad jis būtų pateiktas per konkurso procedūrą, tačiau visada iki sutarties skyrimo. Jų argumentus galima apibendrinti taip: – Direktyvos 2004/17 34 straipsnio 4 ir 5 dalyse pasiūlymas nurodomas kaip momentas, kai konkurso dalyvis privalo pateikti lygiavertiškumo įrodymą, vis dėlto to paties straipsnio 8 dalis, kurioje tai nenurodyta, nereiškia, kad leidžiama nukrypti nuo šios taisyklės. – Direktyvos 2004/17 34 straipsnio 8 dalies tikslas – pirma, uždrausti pirkimo dokumentuose nurodyti technines specifikacijas, susijusias su konkrečiu modeliu ar tiekimu, ir, antra, nurodyti, kuriais išskirtiniais atvejais tai leidžiama daryti. Toks yra konkretus turinys, kurį šiai nuostatai suteikia Sąjungos teisės aktų leidėjas, todėl nekelia nuostabos, kad jam neatrodo būtina papildomai nurodyti, kada reikia įtraukti lygiavertiškumo įrodymą. – Neatsižvelgiant į sutarties objektą, lygiavertiškumo įrodymo tikslas – kad perkančioji organizacija patikrintų, kokiu mastu konkurso dalyvis gali įvykdyti savo sutarties sąlygas. Tai reikia įrodyti per sutarties skyrimo procedūrą, nes galutinį sprendimą dėl skyrimo turės priimti perkančioji organizacija, įvertinusi, koks pasiūlymas geriausiai atitinka konkurso sąlygas. – Kitaip aiškinant kiltų prieštaravimas tarp, pirma, Direktyvos 2004/17 34 straipsnio 4 ir 5 dalių ir, antra, jos 8 dalies ir taip būtų pažeistas vienodo požiūrio principas. Jeigu konkurso dalyviams būtų leista pateikti lygiavertiškumo įrodymą paskyrus sutartį, pasiūlymai nebebūtų palyginami ir kai kurie konkurso dalyviai galėtų pateikti šiuos įrodymus, o kiti galėtų tai padaryti vėliau. – Dar svarbiau yra tai, kad perkančioji organizacija rizikuoja įsipareigoti pirkti prekes, kurios nėra tinkamos jos poreikiams patenkinti, ir vienintelė galimybė, kuri lieka, yra pripažinti sutartį negaliojančia, o tai, kaip ji teigia, nebuvo Sąjungos teisės aktų leidėjo tikslas, kai jis rengė Direktyvą 2004/17. – Šis aiškinimas patvirtinamas remiantis kitomis Direktyvos 2004/17 nuostatomis, pavyzdžiui, 49 straipsnio 2 dalies antra įtrauktimi, kurioje numatyta, kad „perkantieji subjektai kiek įmanoma greičiau praneša <…> priežastis, dėl kurių <…> [kandidato] pasiūlymas buvo atmestas, įskaitant <…> priežastis, dėl kurių jie priėmė sprendimą dėl nelygiavertiškumo arba sprendimą, kad darbai, prekės ar paslaugos neatitinka rezultatų apibūdinimo ar funkcinių reikalavimų“. Žinoma, tai reiškia, kad prekės lygiavertiškumo patikrinimas, atsižvelgiant į pirkimo dokumentuose pateiktą aprašymą, pagal technines specifikacijas atliekamas iki sutarties skyrimo. – Direktyvos 2004/17 51 straipsnio 3 dalis aiškinama taip pat. Lygiavertiškumo įrodymas yra labai svarbus norint patikrinti, ar pasiūlymas atitinka technines specifikacijas, ir toks patikrinimas visada turi būti atliekamas iki sutarties skyrimo.
59.

Be to, šiuo konkrečiu atveju tariamai nesąžiningas vartotojo padėties pabloginimas yra susijęs ne su priverstinio išieškojimo procedūra, o su nauju turto vertinimu, kurio metu nustatyta vertė buvo naudojama apskaičiuojant pradinę turto kainą varžytinėse. Vartotojai baiminasi, kad už jų nuosavybę varžytinėse nebus pasiūlyta tokios kainos, kuri galėtų būti pasiūlyta, jei pradinė kaina būtų aukštesnė. Per Teisingumo Teismo posėdį Ispanijos vyriausybė pažymėjo, kad iki varžytinių pabaigos padėties pabloginimas, apie kurį kalba skolininkai, yra tik hipotetinis. Pati hipoteka arba skolos suma nėra ginčijama. Šiuo atveju veikiau ginčijama skolos suma, kuri liks po to, kai varžytinės bus baigtos ir per jas gautomis pajamos bus padengta skola. Jei per procesą dėl pripažinimo teisėjas nustatytų nesąžiningos komercinės veiklos faktą, teisė į žalos atlyginimą galėtų būti suteikta ir po išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūros. Todėl rezultatas skolininkams būtų toks pats, net jeigu priverstinio išieškojimo procedūra ir būtų sustabdyta iki tol, kol nebus priimta sprendimo byloje dėl pripažinimo.
50.

Šiuo požiūriu kelios Pagrindų sprendimo nuostatos paaiškina sąvoką „sprendimas“, kuris turi būti priimtas per teisminį nagrinėjimą, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 4a straipsnį. Pagrindų sprendimo 8 straipsnio 1 dalies c ir f punktuose apie „vykdytiną teismo sprendimą“ arba „kitą tokį pat poveikį turintį vykdytiną teismo sprendimą“ ir „galutiniame teismo sprendime“„skirtą bausmę“ kalbama kaip apie informaciją, kuri turi būti EAO. Be to, Pagrindų sprendimo priedo b punkto 2 dalyje minimas „vykdytinas sprendimas“. Šie aspektai rodo, kad 4a straipsnis aiškiai susijęs su teisminiu nagrinėjimu, per kurį priimamas apkaltinamasis nuosprendis, kuris, Teisingumo Teismo manymu, turi būti galutinis ( 40 ).
39.

Nors pritaikius individualias ribojamąsias priemones buvo įšaldytos apelianto lėšos, pagal bendrą sistemą buvo tik sustabdyti lėšų pervedimai tarp Sąjungos ir Irano bankų ir finansų įstaigų, be to, jiems pritaikyta išankstinio pranešimo arba leidimo sistema. Tačiau kaip subjektas, kuriam buvo taikomos individualios ribojamosios priemonės, Bank Mellat bet kuriuo atveju negalėjo pretenduoti į jokį pervedimą ginčijamuose aktuose aprašytomis aplinkybėmis, nes nukrypimus nuo individualiomis priemonėmis numatytų apribojimų reglamentavo aktai, kuriais šios priemonės buvo apibrėžiamos ir įgyvendinamos. Todėl reikšmingi neigiami padariniai, kurių patyrė Bank Mellat, atsirado todėl, kad jam buvo taikomos neteisėtos individualios ribojamosios priemonės, o ne bendra sistema, kuri, pagal mano analizę, nepakeitė apelianto teisinės padėties dėl to, kad ši sistema laikinai sutapo su individualių laikinųjų priemonių taikymu. Be to, atrodo, kad Bank Mellat tai pripažįsta, teigdamas, kad „negalėjo pateikti įrodymų dėl konkrečių finansinio embargo pasekmių, nes <…> ši priemonė iš tikrųjų neturėjo nė menkiausio poveikio, nes buvo neteisėtas įrašymas į sąrašą“ ( 43 ).
63.

Taigi vietoj sistemingo panašios šalies metodo taikymo Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė sistemą, leidžiančią kiekvienu konkrečiu atveju išnagrinėti ekonomines sąlygas, susijusias su kiekvienu antidempingo tyrimu. Tačiau pagal šią sistemą, jei suinteresuoti gamintojai nepateikia įrodymų, kad atitinka penkis reikalavimus, nustatytus pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte, taigi kad juos galima laikyti veikiančiais rinkos ekonomikos sąlygomis, panašios šalies metodas taikomas „automatiškai“. Be to, Teisingumo Teismas jau yra pripažinęs išimtinį nuostatų, įtvirtintų pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktuose, pobūdį ( 34 ).
40.

Be to, Sprendime Pontin ( 17 ) pažymėjęs, kad galutinius patikrinimus turi atlikti nacionalinis teismas, vykdydamas pareigą pateikti su Sąjungos teisės aiškinimu susijusių gairių Teisingumo Teismas nurodė ieškinio dėl pripažinimo negaliojančiu ir nėščios darbuotojos, nėštumo laikotarpiu atleistos iš darbo, grąžinimo į darbą, grindžiamo Sąjungos teise, pareiškimo procesinių taisyklių galimą palyginimą su procesinėmis taisyklėmis, susijusiomis, pirma, su ieškiniu dėl žalos atlyginimo, kurį gali pareikšti bet kuris kitas atleistas iš darbo darbuotojas, ir, antra, su ieškiniu dėl pripažinimo negaliojančiu ir grąžinimo į darbą atleidimo iš jo dėl santuokos atveju. Be to, Sprendime Bulicke ( 18 ) Teisingumo Teismas pasiūlė nuostatą, susijusią su naikinamuoju terminu, nustatytu ieškiniams dėl žalos, patirtos pažeidus draudimą diskriminuoti dėl amžiaus, atlyginimo pareikšti, palyginti su nuostatomis, susijusiomis su apsauga nuo atleidimo iš darbo ir terminuotos darbo sutarties pripažinimo negaliojančia.
41.

Apskritai man atrodo, kad 5 straipsnyje nustatytas įpareigojimas sudaryti tinkamas sąlygas yra svarbi ir vertinga priemonė. Reikalaujant tam tikrų veiksmų, kurių turi imtis darbdavys, neįgaliems darbuotojams suteikiama galimybė dalyvauti darbo rinkoje – ko daugelis negalėtų padaryti kitais atvejais – ir tai gerokai praturtina jų gyvenimą. Be to, direktyvos taikymo sritis yra plati. Kaip matyti iš 3 straipsnio 1 dalies a ir c punktų, ji taikoma visuose darbo santykių etapuose, taip pat įdarbinimo etape, vykdomame prieš tų santykių pradžią. Manau, tuo remiantis darytina išvada, kad, jeigu darbdavys žino arba turėtų pagrįstai suvokti, jog asmuo, kurį jis ketina įdarbinti arba kuris jau yra jo darbuotojas, yra arba gali būti neįgalus, tas įpareigojimas yra pirmasis žingsnis siekiant užkirsti kelią diskriminuojamam elgesiui. Nepriėmimas į darbą arba atleidimas iš jo dėl to įpareigojimo nesilaikymo prilygsta neteisėtai diskriminacijai, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2000/78.
43.

Be to, reikia pripažinti, kad tokiu nacionalinės teisės aktu negali būti ribojamas apmokestinamųjų asmenų, turinčių teisę tiesiogiai taikyti neapmokestinimą, skaičius taip, kad būtų nepažeistas PVM direktyvos 273 straipsnyje įtvirtintas vienodo požiūrio principas. Šia priemone sudaromos palankesnės sąlygos didžiosioms įmonėms, nors mokestinio sukčiavimo rizika aiškiai proporcinga veiklos apimčiai ir todėl – apyvartai. Iš tiesų manęs neįtikina Lenkijos Respublikos argumentas, kad apsirikimo ir sukčiavimo rizika atvirkščiai proporcinga apyvartos dydžiui. Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad kai tenkinamos PVM direktyvos 146 straipsnio 1 dalies b punkte numatytos neapmokestinimo sąlygos, t. y. be kita ko, atitinkamų prekių išgabenimo iš Sąjungos muitų teritorijos sąlyga, jos neturi būti apmokestinamos PVM ir iš esmės nebelieka sukčiavimo mokesčių srityje arba mokestinių įplaukų praradimo pavojaus, kuriuo būtų galima pateisinti sandorio apmokestinimą ( 24 ).
45.

Be to, kaip teisingai pabrėžia Komisija, mokesčių skolininkas, kitaip nei persikėlimo atveju, lieka mokesčių kreditoriaus teritorijoje. Leidimas sumokėti mokestį per ilgesnį laikotarpį nesudaro jokių administracinių sunkumų, kurie galėtų pateisinti apmokestinimą nedelsiant. Todėl reikia pritarti Komisijai, kad tokiu atveju visiškai pakanka, jeigu valstybės netenkama apmokestinimo galimybė kompensuojama apmokestinant paskutinį kartą, o į mokesčių mokėtojo likvidžių lėšų trūkumą atsižvelgiama leidžiant sumokėti nustatytą mokestį per ilgesnį laikotarpį.
80.

Kita vertus, reikia konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo 69 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, jog Taryba nei rašytiniuose dokumentuose, nei per teismo posėdį negalėjo patikslinti, kokia papildoma informacija, be tos, kurią atliekant tyrimą Giant pateikė dėl Jinshan grupei priklausančių bendrovių, buvo būtina siekiant apskaičiuoti Giant grupės eksporto kainą. Konstatavęs ir tai, Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad negalima priekaištauti Giant dėl to, kad ji nepateikė tam tikros informacijos, kurios buvo reikalaujama kaip būtinos, nenurodžius aiškaus pagrindo, juo labiau kad sąsajos tarp Giant ir Jinshan bendrovių nebuvimas aiškiai neigė teiginį, kad šios bendrovės būtinai turi pateikti atsakymus į antidempingo klausimyną. Be to, šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad, per posėdį Teisingumo Teisme uždavus tą patį klausimą Tarybai, ji taip pat negalėjo patenkinamai į jį atsakyti.