Byla C‑477/14

Pillbox 38 (UK) Ltd

prieš

Secretary of State for Health

(High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Teisės aktų derinimas — Direktyva 2014/40/ES — 20 straipsnis — Elektroninės cigaretės ir pildomosios talpyklos — Galiojimas — Vienodo požiūrio principas — Proporcingumo ir teisinio saugumo principai — Subsidiarumo principas — Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija — 16 ir 17 straipsniai“

Santrauka – 2016 m. gegužės 4 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 15, 16 punktus)

Negalima pagrįstai tvirtinti, jog nacionaliniam teismui pateiktas skundas, kuriuo siekiama, kad būtų atlikta valstybės narės ketinimo ir (arba) pareigos į nacionalinę teisę perkelti direktyvą teisėtumo kontrolė, ir kurį nagrinėjant buvo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl tos direktyvos galiojimo, yra būdas apeiti ESV sutartyje įtvirtintą teisių gynimo priemonių sistemą. Iš tiesų privačių asmenų galimybė ginčyti visuotinai taikomo Sąjungos akto galiojimą nacionaliniuose teismuose nesiejama su sąlyga, kad minėtas aktas būtų iš tikrųjų įgyvendintas pagal nacionalinę teisę nustatytomis taikymo priemonėmis. Šiuo atžvilgiu pakanka, kad nacionalinis teismas nagrinėtų realų ginčą, kuriame netiesiogiai kyla tokio akto galiojimo klausimas. (žr. 18, 19 punktus)

Vadovaujantis bendradarbiavimo dvasia, kuri turi vyrauti procese dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, būtina, kad nacionalinis teismas savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytų aiškias priežastis, dėl kurių mano, kad atsakymas į jo klausimus dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ir galiojimo yra reikalingas sprendžiant ginčą. Todėl svarbu, kad nacionalinis teismas visų pirma nurodytų konkrečias priežastis, paskatinusias jį iškelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų galiojimo, ir pateiktų negaliojimo motyvus, į kuriuos, jo manymu, būtų galima atitinkamai atsižvelgti. Toks reikalavimas taip pat kyla iš Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnio c punkto. Be to, sprendimuose dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija turi ne tik leisti Teisingumo Teismui pateikti naudingus atsakymus, bet ir suteikti valstybių narių vyriausybėms ir kitiems suinteresuotiesiems asmenims galimybę pateikti pastabas pagal Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį. Remiantis tuo darytina išvada, kad gavęs prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas nagrinėja Sąjungos akto ar tam tikrų jo nuostatų galiojimą atsižvelgdamas į sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktus negaliojimo motyvus. (žr. 24–27 punktus)

Direktyvos 2014/40 dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo 20 straipsnis negali būti laikomas negaliojančiu dėl to, kad juo pažeidžiami vienodo požiūrio ir laisvos konkurencijos principai, nes pagal jį elektroninėms cigaretėms taikomos mažiau palankios sąlygos negu tabako gaminiams, nors elektroninės cigaretės yra mažiau kenksmingos negu tabako gaminiai. Iš tiesų elektroninių cigarečių situacija nėra tokia pati kaip tabako gaminių. Pirma, į jų atitinkamą sudėtį įeinančios medžiagos labai skiriasi įvairiais aspektais. Antra, elektroninių cigarečių vartojimo būdas taip pat labai skiriasi nuo tabako gaminių vartojimo būdo. Trečia, skirtingai nuo tabako gaminių, elektroninės cigaretės yra palyginti nauji gaminiai, kurių keliamą pavojų žmonių sveikatai dar reikia patikslinti. Taigi Sąjungos teisės aktų leidėjo negalima kaltinti pažeidus vienodo požiūrio ir laisvos konkurencijos principus dėl to, kad jis šioms cigaretėms nustatė atskirą teisinę tvarką, kuri taip pat nėra tokia griežta, kaip taikoma tabako gaminiams. (žr. 34, 37, 40–45 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 35 punktą)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 48, 49 punktus)

Konkreti teisinė tvarka elektroninėms cigaretėms, numatyta Direktyvos 2014/40 dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo 20 straipsnyje, yra suderinama su proporcingumo ir teisinio saugumo principais. Iš tiesų, kadangi dėl elektroninių cigarečių poveikio žmonių sveikatai kyla daug ginčų tarptautiniu lygmeniu ir mokslo duomenys apie elektroninių nikotino inhaliatorių, kaip metodo mesti rūkyti, veiksmingumą yra riboti ir remiantis jais negalima daryti išvadų, Sąjungos teisės aktų leidėjas turėjo atsižvelgti į atsargumo principą. Šiuo klausimu pažymėtina, kad nusprendęs nustatyti specialių elektroninių cigarečių ir pildomųjų talpyklų pateikimo rinkai reguliavimą Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė, viena vertus, užtikrinti sklandų vidaus rinkos veikimą, kiek tai susiję su šiais gaminiais, kaip pagrindą laikydamas aukštą žmonių, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos lygį, ir, kita vertus, laikytis iš Pasaulio sveikatos organizacijos tabako kontrolės pagrindų konvencijos kylančių Sąjungos įsipareigojimų. Taip veikdamas šis teisės aktų leidėjas akivaizdžiai neviršijo savo diskrecijos šioje srityje. Be to, tiesa, kad Sąjungos teisės aktų leidėjo pasirinktos priemonės pagal Direktyvos 2014/40 20 straipsnį nėra vienos iš priemonių, kurias iš pradžių numatė Komisija savo pasiūlyme dėl direktyvos, taigi dėl jų nebuvo atliktas poveikio vertinimas. Tačiau toks poveikio vertinimas nėra privalomas nei Parlamentui, nei Tarybai. Todėl Sąjungos teisės aktų leidėjas gali laisvai imtis nustatyti kitas priemones negu tas, dėl kurių buvo atliktas poveikio vertinimas. Be to, vien aplinkybė, jog jis pasirinko kitą ir tam tikrais atvejais griežtesnę priemonę negu tos, kurias numatė Komisija poveikio vertinime, negali įrodyti, kad jis akivaizdžiai viršijo tai, kas būtina siekiamam tikslui įgyvendinti. (žr. 51, 53, 55, 61, 64, 65 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 55 punktą)

Direktyvos 2014/40 dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo 20 straipsnio 2 dalyje numatyta pareiga pranešti apie elektroninių cigarečių pateikimą rinkai nepažeidžiami proporcingumo ir teisinio saugumo principai. Iš tiesų pagal minėtos direktyvos 36 konstatuojamąją dalį šia pareiga siekiama sudaryti sąlygas valstybėms narėms vykdyti savo priežiūros ir kontrolės funkcijas. Be to, toks požiūris pateisinamas su atsargumo principu susijusiais reikalavimais ir raginimu Pasaulio sveikatos organizacijos tabako kontrolės pagrindų konvencijos šalims visapusiškai stebėti elektroninių inhaliatorių, kuriuose yra nikotino ar jo nėra, naudojimą. Dėl klausimo, ar minėta pareiga neviršijama to, kas būtina šiam tikslui pasiekti, reikia konstatuoti, viena vertus, kad alternatyvi priemonė Sąjungos mastu nustatant elektroninėms cigaretėms ir pildomosioms talpykloms taikomus bendrus standartus, šiuo etapu neatrodo kaip galima priemonė, nes tokių standartų rengimas paprastai suponuoja, kad yra pakankamai išsamių duomenų apie atitinkamą gaminį, o Sąjungos teisės aktų leidėjas neturėjo tokių duomenų priimdamas Direktyvą 2014/40. Kita vertus, šios direktyvos 20 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje numatytu šešių mėnesių terminu siekiama suteikti pakankamai laiko kompetentingoms institucijoms išnagrinėti visus gamintojų ir importuotojų joms pateiktus duomenis. Be to, pareiga pagal Direktyvos 2014/40 20 straipsnio 2 dalies antros pastraipos d punktą teikti informaciją apie nikotino dozavimą ir įsisavinimą vartojant jį įprastu ar pagrįstai nuspėjamu būdu yra pakankamai tiksli, nes teiktina informacija akivaizdžiai susijusi ne su individualiu atskiriems vartotojams tenkančiu nikotino kiekiu ir jų pasisavinamu nikotinu, bet su minimaliais, vidutiniais ir didžiausiais kiekiais, įprastai tikėtinais surūkius vieną elektroninę cigaretę. Be to, Sąjungos teisės aktų leidėjas gali nustatyti bendrą teisinę sistemą, kuri prireikus vėliau patikslinama. Nagrinėjamu atveju būtent Komisija pagal šios direktyvos 20 straipsnio 13 dalį turi priimti įgyvendinimo aktus, kuriuose, be kita ko, nustatomas bendras šio straipsnio 2 dalyje numatyto pranešimo formatas. Tokiomis aplinkybėmis negali būti pripažinta, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas pažeidė teisinio saugumo principą. (žr. 70–73, 76–79 punktus)

Kiek tai susiję su nikotino turinčiu skysčiu, supiltu į pildomąją talpyklą elektroninei cigaretei, kalbant apie pagal Direktyvos 2014/40 dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo 20 straipsnio 3 dalies a, b ir f punktus nustatytų reikalavimų tinkamumą šios direktyvos tikslui, numatytam jos 1 straipsnyje – sudaryti palankesnes sąlygas sklandžiam tabako ir susijusių gaminių vidaus rinkos veikimui, kaip pagrindą laikant aukštą žmonių, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos lygį – pasiekti, reikia konstatuoti, kad taisyklėmis, kuriomis suderinama elektroninių cigarečių ir pildomųjų talpyklų sudėtis, dėl jų pobūdžio gali būti pašalintos laisvo šių prekių judėjimo kliūtys. Be to, šios direktyvos 20 straipsnio 3 dalies a ir b punktuose numatyti reikalavimai sudaro sąlygas sumažinti su nikotino poveikiu susijusį pavojų. Todėl jie taip pat yra tinkami užtikrinti aukštą žmonių sveikatos apsaugos lygį. Be to, Sąjungos teisėje nėra draudžiama pateikti rinkai elektronines cigaretes, kurių skystyje yra daugiau kaip 20 mg / ml nikotino. Kaip matyti iš Direktyvos 2014/40 20 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, siejamos su jos 36 konstatuojamąja dalimi, prireikus tokiais gaminiais gali būti prekiaujama Sąjungoje Direktyvoje 2001/83 dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus, ir Direktyvoje 93/42 dėl medicinos prietaisų nustatytomis sąlygomis ir tvarka. Numatydamas tokią galimybę Sąjungos teisės aktų leidėjas atsižvelgė į kai kurių vartotojų poreikį dėl jų priklausomybės ar įpročių kaip pagalbą metant rūkyti vartoti elektronines cigaretes, kuriose nikotino koncentracija yra didesnė už leistiną pagal Direktyvos 2014/40 20 straipsnio 3 dalies b punktą. Taigi Sąjungos teisės aktų leidėjas suderino skirtingus interesus atsižvelgdamas į įvairius veiksnius ir neviršydamas savo plačios diskrecijos. Todėl neatrodo, kad priimdamas minėtos direktyvos 20 straipsnio 3 dalies a ir b punktus šis teisės aktų leidėjas veikė savavališkai ar akivaizdžiai viršijo tai, kas tinkama ir būtina jo siekiamam tikslui įgyvendinti. Be to, Direktyvos 2014/40 20 straipsnio 3 dalies f punkte, aiškinamame atsižvelgiant į šios direktyvos 39 konstatuojamojoje dalyje nurodytą tikslą, pakankamai aiškiai apibrėžtas siektinas rezultatas, t. y. kad kiekvienu įkvėpimu išsiskirtų toks pats nikotino kiekis tokiomis pačiomis vartojimo sąlygomis, įskaitant įkvėpimo stiprumą. Šiuo klausimu pažymėtina, jog aplinkybė, kad šioje nuostatoje nenurodytas konkretus metodas ar konkretus procesas siekiant įvykdyti šį reikalavimą, nereiškia, kad ja pažeidžiamas teisinio saugumo principas. Iš tiesų, nesant reguliavimo Sąjungos lygmeniu šioje srityje, valstybės narės ar prireikus patys gamintojai turi pasirinkti patikimą metodą, kuriuo būtų galima užtikrinti šio reikalavimo laikymąsi. (žr. 84–86, 94–97, 100, 101 punktus)

Nėra neproporcinga Direktyvos 2014/40 dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo 20 straipsnio 4 dalies a punkte reikalauti, kad elektroninių cigarečių ir pildomųjų talpyklų vienetiniuose pakeliuose būtų pateikiamas atskiras lapelis. Iš tiesų, pirma, dėl tam tikros informacijos, kuri turi būti nurodyta atskirame lapelyje, kaip antai informacijos, susijusios su kontraindikacijomis, įspėjimais konkrečioms rizikos grupėms ir galimu nepageidaujamu poveikiu, kiekio ir pobūdžio atrodo mažai tikėtina, kad šią informaciją galima pateikti taip, kad ji būtų pakankamai matoma ir įskaitoma tik ant atitinkamo gaminio pakuotės, juo labiau kad pagal Direktyvos 2014/40 20 straipsnio 4 dalies b punktą šioje pakuotėje turi būti pateikiamas visų šio gaminio sudedamųjų dalių sąrašas ir reikalaujami įspėjimai apie galimą žalą sveikatai. Antra, gaminio pakuotėje pateikiant atskirą lapelį su minėta informacija vartotojui sudaromos sąlygos turėti tą informaciją net išmetus pakuotę. (žr. 103–105 punktus)

Neatrodo, kad priimdamas Direktyvos 2014/40 dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo 20 straipsnio 5 dalį Sąjungos teisės aktų leidėjas akivaizdžiai viršijo tai, kas būtina šia direktyva siekiamam tikslui įgyvendinti. Iš tiesų su elektroninių cigarečių ir jų pildomosiomis talpyklomis susijusių komercinių pranešimų ir jų rėmimo draudimas, įtvirtintas Direktyvos 2014/40 20 straipsnio 5 dalyje, yra tinkamas tikslui užtikrinti, kad prekybai elektroninėmis cigaretėmis vidaus rinkoje būtų taikoma vienoda tvarka, kartu užtikrinant aukštą žmonių sveikatos apsaugos lygį, atsižvelgiant į šiam gaminiui būdingą neapibrėžtumą ir iš atsargumo principo kylančius reikalavimus, pasiekti. Viena vertus, iš direktyvos 43 konstatuojamosios dalies matyti, kad nacionalinės teisės aktų ir praktikos, reglamentuojančių elektroninių cigarečių reklamą ir rėmimą, skirtumai trukdo laisvam prekių judėjimui bei laisvei teikti paslaugas ir kelia didelę konkurencijos iškraipymų riziką. Jei nebus imtasi tolesnių veiksmų Sąjungos lygiu, tie skirtumai ateinančiais metais gali didėti, atsižvelgiant į greitai augančią elektroninių cigarečių ir pildomųjų talpyklų rinką. Kita vertus, pagal minėtos direktyvos 20 straipsnio 5 dalį sudaromos sąlygos, jog vartotojus, ypač jaunimą, kuris ypač jautriai reaguoja į reklamą, mažiau veiktų komercinės paskatos pirkti ar vartoti elektronines cigaretes siekiant, kad jie patirtų mažesnį tikrą ar galimą pavojų žmonių sveikatai, kurį gali sukelti šie gaminiai. Be to, aplinkybė, kad daugelį metų galėjo būti vykdomos tabako gaminių reklamos kampanijos, jokiu būdu negali būti motyvas, dėl kurio Sąjungos teisės aktų leidėjas turėtų leisti tokias kampanijas ir dėl elektroninių cigarečių. Priešingai, tik gavęs patikimos mokslo informacijos apie galimą pavojų žmonių sveikatai, kurį gali kelti palyginti naujas gaminys rinkoje, Sąjungos teisės aktų leidėjas turėjo imtis veiksmų remdamasis atsargumo principu, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 35 straipsnio antru sakiniu, SESV 9 straipsniu, 114 straipsnio 3 dalimi ir 168 straipsnio 1 dalimi, pagal kuriuos jo reikalaujama užtikrinti aukštą žmonių sveikatos apsaugos lygį apibrėžiant ir vykdant visą Sąjungos politiką ir veiklą. (žr. 111–113, 115, 116 punktus)

Neatrodo, kad Direktyvos 2014/40 dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo 20 straipsnio 6 dalyje nustatyta taisykle akivaizdžiai viršijama tai, kas tinkama ir būtina šia direktyva siekiamam tikslui įgyvendinti. Šia nuostata, kurioje numatyta, kad Direktyvos 2014/40 18 straipsnyje nurodyta valstybių narių galimybė uždrausti tarpvalstybinį nuotolinį tabako gaminių pardavimą vartotojams taikoma tarpvalstybinei nuotolinei prekybai elektroninėmis cigaretėmis ir pildomosiomis talpyklomis, siekiama sudaryti sąlygas valstybėms narėms užkirsti kelią šioje direktyvoje nustatytų atitikties taisyklių apėjimui, kiek tai susiję su elektroninėmis cigaretėmis ir pildomosiomis talpyklomis, kaip pagrindą laikant aukštą žmonių, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos lygį. Į remiantis SESV 114 straipsniu priimtą Sąjungos aktą gali būti įtraukta nuostatų, skirtų reikalavimų, kuriais siekiama pagerinti vidaus rinkos veikimo sąlygas, apėjimui išvengti. Kadangi pagal Direktyvos 2014/40 20 straipsnio 6 dalyje nustatytas priemones valstybėms narėms leidžiama uždrausti tarpvalstybinę nuotolinę prekybą elektroninėmis cigaretėmis ir pildomosiomis talpyklomis ir įtvirtintos tam tikros bendros taisyklės jos neuždraudusioms valstybėms narėms, šios priemonės yra tinkamos siekiamam tikslui įgyvendinti. Dėl to, ar šios priemonės yra tikrai būtinos, pažymėtina, kad šioje nuostatoje nenustatytas tarpvalstybinės prekybos elektroninėmis cigaretėmis ir pildomosiomis talpyklomis draudimas, bet valstybėms narėms paliekama galimybė pasirinkti uždrausti ar tam tikromis sąlygomis leisti tokią prekybą. Taigi pagal 20 straipsnio 6 dalį valstybėms narėms suteikiama galimybė pritaikyti savo veiksmus remiantis mokslo pažanga nagrinėjamoje srityje ir atitinkamos rinkos raida. (žr. 119, 122–126, 128 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 130 punktą)

Direktyvos 2014/40 dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo 20 straipsnio 7 dalimi, kurioje nustatyta pareiga elektroninių cigarečių ir pildomųjų talpyklų gamintojams ir importuotojams kasmet kompetentingoms valstybių narių institucijoms teikti tam tikrus duomenis, kad šios institucijos galėtų stebėti rinkos raidą, nepažeidžiami proporcingumo ir teisinio saugumo principai. Ši pareiga nėra neproporcinga vien dėl to, kad analogiška pareiga nenustatyta tabako gaminių gamintojams ir importuotojams, nes, skirtingai nuo tabako gaminių, apie kurios kompetentingos institucijos jau turi išsamių duomenų dėl to, kad jie ilgą laiką yra rinkoje ir dėl jų buvo atlikti mokslo tyrimai, elektroninių cigarečių ir pildomųjų talpyklų pateikimas rinkai galėjo ar net turėjo būti atidžiau stebimas dėl šių gaminių naujumo ir neapibrėžtumo, susijusio su jų vartotojų sveikatai kylančiu pavojumi. Be to, duomenys, kuriuos pagal Direktyvos 2014/40 20 straipsnio 7 dalį turi pateikti elektroninių cigarečių ir pildomųjų talpyklų gamintojai ir importuotojai, tiesiogiai susiję su jų komercine veikla, todėl jie turi daugiausiai galimybių teikti šiuos duomenis. Be to, kadangi šie duomenys yra akivaizdžiai svarbūs rengiant šių gaminių gamintojų ir importuotojų verslo strategijas, tikėtina, kad jie patys dažnai rinks tokius duomenis. Taigi neatrodo, kad dėl šios pareigos šiems gamintojams ir importuotojams tenka akivaizdžiai per didelė našta. Be to, kalbant apie tikslias Direktyvos 2014/40 20 straipsnio 7 dalies ii punkte nurodytos pareigos pateikti informaciją apie įvairių vartotojų grupių teikiamą pirmenybę ribas, reikia konstatuoti, viena vertus, jog nėra būtina, kad pačiame pagal teisėkūros procedūrą priimtame akte būtų pateikti techninio pobūdžio paaiškinimai, kaip antai metodo, kurį reikia taikyti renkant vienus ar kitus duomenis, apibrėžimas, ir, kita vertus, jog, šiuo aspektu nesant reguliavimo Sąjungos lygmeniu, valstybės narės turi pasirinkti patikimą metodą įsipareigojimams šioje srityje įvykdyti. (žr. 132, 136, 137, 139, 140 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 144, 147, 148 punktus)