GENERALINIO ADVOKATO

YVES BOT IŠVADA,

pateikta 2018 m. vasario 6 d. ( 1 )

Byla C‑390/16

Baudžiamoji byla

prieš

Dániel Bertold Lada

(Szombathelyi Törvényszék (Sombathėjaus teismas, Vengrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – SESV 82 straipsnio 1 dalis – Nuosprendžių ir teismų sprendimų baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principas – Pamatinis sprendimas 2009/315/TVR ir Sprendimas 2009/316/TVR – Europos nuosprendžių registrų informacinė sistema (ECRIS) – Pamatinis sprendimas 2008/675/TVR – Atsižvelgimas į ankstesnį kitoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį naujoje baudžiamojoje byloje – Prieš tai vykdoma nacionalinė šio nuosprendžio pripažinimo procedūra, lemianti tokį atsižvelgimą – Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo pareiga – Sąjungos teisės viršenybės principas – Pareiga netaikyti nacionalinės teisės akto, kuris prieštarauja pamatiniam sprendimui“

1. Šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą iš esmės keliamas klausimas, ar vienos valstybės narės teismo priimtas apkaltinamasis nuosprendis gali būti peržiūrėtas kitos valstybės narės teismui vykdant nacionalinę šio nuosprendžio pripažinimo procedūrą ir ar šiomis aplinkybėmis peržiūrint tokį nuosprendį jis gali būti pritaikytas siekiant užtikrinti jo atitiktį pastarosios valstybės narės baudžiamajai teisei (t. y. iš naujo kvalifikuota nusikalstama veika ir pakeista skirta bausmė).

2. Dėl šio prašymo Teisingumo Teismas turės patikslinti savo 2016 m. birželio 9 d. Sprendimą Balogh ( 2 ). Prašymas pateiktas Vengrijoje vykdant galutinio teismo sprendimo, kurį dėl Dániel Bertold Lada priėmė Austrijos teismas, pripažinimo procedūrą.

3. Šiuo atveju dar kartą apibrėžiama praktika, kurią Vengrijos institucijos taiko dėl užsienio teismų priimtų nuosprendžių baudžiamosiose bylose. Pagal šią praktiką Igazságügyi Minisztérium (Teisingumo ministerija, Vengrija) prašo kitos valstybės narės teismo, priėmusio nuosprendį, kuriuo nuteistas Vengrijos pilietis, perduoti šį nuosprendį. To prašoma siekiant įgyvendinti procedūrą, pagal kurią pripažįstamas šio nuosprendžio galiojimas Vengrijoje. Pripažinus Vengrijoje atitinkamą nuosprendį, jis bus laikomas lygiaverčiu nacionaliniam nuosprendžiui, įtrauktam į nuosprendžių registrą.

4. Savo 2016 m. birželio 9 d. Sprendime Balogh ( 3 ) Teisingumo Teismas nusprendė, kad 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2009/315/TVR dėl valstybių narių keitimosi informacija iš nuosprendžių registro organizavimo ir turinio ( 4 ) ir 2009 m. balandžio 6 d. Tarybos sprendimas 2009/316/TVR dėl Europos nuosprendžių registrų informacinės sistemos (ECRIS) sukūrimo pagal Pamatinio sprendimo 2009/315/TVR 11 straipsnį ( 5 ) turi būti aiškinami taip: pagal juos draudžiama taikyti nacionalinės teisės aktą, pagal kurį nustatyta speciali nacionalinė kitos valstybės narės teismo priimto galutinio sprendimo, kuriuo asmuo nuteistas už padarytą nusikalstamą veiką, pripažinimo valstybės narės teisme procedūra.

5. Šioje byloje Teisingumo Teismo prašoma papildyti 2016 m. birželio 9 d. Sprendimą Balogh ( 6 ) dėl tos pačios nacionalinės pripažinimo procedūros ir šį kartą išaiškinti 2008 m. liepos 24 d. Tarybos pamatinį sprendimą 2008/675/TVR dėl atsižvelgimo į apkaltinamuosius nuosprendžius Europos Sąjungos valstybėse narėse naujose baudžiamosiose bylose ( 7 ). Tai bus antrasis šio pamatinio sprendimo išaiškinimas – pirmasis išaiškinimas pateiktas 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendime Beshkov ( 8 ), pagal kurį Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę įvertinti nacionalinės kitose valstybėse narėse priimtų apkaltinamųjų nuosprendžių pripažinimo procedūros atitiktį Sąjungos teisei.

6. Pamatiniai sprendimai 2009/315 ir 2008/675 glaudžiai susiję tarpusavyje, nes pirmuoju siekiama palengvinti valstybių narių tarpusavio keitimąsi informacija apie valstybėje narėje nuteisto asmens teistumą, o antrasis leidžia atsižvelgti į apkaltinamąjį (‑uosius) nuosprendį (‑ius), apie kurį (‑iuos) sužinota keičiantis tokia informacija. Gerinant valstybių narių abipusį informacijos perdavimą būtų gauta tik nedaug naudos, jei valstybės narės nesugebėtų atsižvelgti į perduotą informaciją. Be to, tam, kad naujose baudžiamosiose bylose būtų galima atsižvelgti į užsienyje priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius, taip pat reikia gerinti valstybių narių tarpusavio keitimąsi informacija.

7. Ši byla Teisingumo Teismui suteikia progą patikslinti priežastis, kodėl valstybės narės negali toliau vykdyti nacionalinių kitose valstybėse narėse priimtų apkaltinamųjų nuosprendžių pripažinimo procedūrų, pagal kurias jos peržiūri šiuos nuosprendžius ir, jei reikia, pakeičia jų esmę siekdamos juos pritaikyti prie savo baudžiamosios teisės. Be kita ko, paaiškinsiu priežastis, kodėl pagal Pamatinį sprendimą 2008/675 reikalaujamam atsižvelgimui į tokius nuosprendžius naujose baudžiamosiose bylose negali būti taikoma sąlyga, kad prieš tai būtų įgyvendinta nacionalinė šių nuosprendžių pripažinimo procedūra.

8. Atsižvelgdamas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išreikštas abejones, ar vykdant nacionalinę procedūrą galima remtis pamatiniais sprendimais siekiant, kad nebūtų taikomas jiems prieštaraujantis nacionalinės teisės aktas, nurodysiu priežastis, kodėl, mano nuomone, pagal Sąjungos teisės viršenybės principą turi būti pripažįstama, kad pamatiniais sprendimais galima remtis siekiant netaikyti tokių teisės aktų, kaip nurodyta mano išvadoje, pateiktoje byloje, kurioje priimtas 2017 m. birželio 29 d. Sprendimas Popławski ( 9 ).

I. Teisinis pagrindas

A. Sąjungos teisė

1. Pamatinis sprendimas 2009/315

9. Pamatinio sprendimo 2009/315 2, 3, 5 ir 17 konstatuojamosiose dalyse nustatyta: „(2) <…> 2000 m. lapkričio 29 d. Taryba priėmė sprendimų baudžiamosiose bylose abipusio pripažinimo principo taikymo įgyvendinimo priemonių programą <…> Šis pamatinis sprendimas padeda siekti tikslų, numatytų programos 3 priemonėje <…> (3) Galutinėje ataskaitoje dėl pirmojo tarpusavio teisinės pagalbos baudžiamosiose bylose įvertinimo <…> valstybės narės buvo raginamos supaprastinti dokumentų perdavimo iš vienos valstybės į kitą procedūras, prireikus naudojant standartines formas, kad būtų lengviau teikti tarpusavio teisinę pagalbą. <…> (5) Siekiant gerinti valstybių narių keitimąsi informacija iš nuosprendžių registro, teigiamai vertinami šiam tikslui pasiekti skirti projektai <…> [Įgyta] [p]atirtis <…> parodė, kaip svarbu tęsti valstybių narių keitimosi informacija iš nuosprendžių registro [apie apkaltinamuosius nuosprendžius] tvarkos supaprastinimą. <…> (17) <…> Tarpusavio supratimą galima pagerinti sukūrus „europinę standartinę formą“, suteikiančią galimybę keistis informacija, pateiktą vienodoje elektroninėje formoje, kurią galima nesunkiai išversti mašininiu būdu. <…>“

10. Šio pamatinio sprendimo 1 straipsnyje, kuriame apibrėžtas jo tikslas, nurodyta: „Šio pamatinio sprendimo tikslas: a) apibrėžti būdus, kaip valstybė narė, kurioje priimamas apkaltinamasis nuosprendis kitos valstybės narės piliečio atžvilgiu (toliau – apkaltinamąjį nuosprendį priėmusi valstybė narė), perduoda informaciją apie tokį apkaltinamąjį nuosprendį nuteisto asmens pilietybės valstybei narei (toliau – asmens pilietybės valstybė narė); b) apibrėžti asmens pilietybės valstybės narės pareigas saugoti šią informaciją ir nurodyti būdus, kuriais turi būti atsakoma [ji turi atsakyti] į prašymą pateikti informaciją iš nuosprendžių registro; c) nustatyti pagrindą kompiuterinei valstybių narių keitimosi informacija apie apkaltinamuosius nuosprendžius sistemai, kuri bus kuriama ir plėtojama pagal šį pamatinį sprendimą ir vėlesnį sprendimą, nurodytą šio pamatinio sprendimo 11 straipsnio 4 dalyje.“

11. Minėto pamatinio sprendimo 4 straipsnyje „Apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės pareigos“ nustatyta: „<…> 2. Apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės centrinė institucija turi kuo greičiau pranešti [kuo greičiau praneša] kitų valstybių narių centrinėms institucijoms apie jos teritorijoje tų kitų valstybių narių piliečių atžvilgiu priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius, įregistruotus nuosprendžių registre. <…> 3. Apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės centrinė institucija asmens pilietybės valstybės narės centrinei institucijai nedelsdama turi perduoti [perduoda] informaciją apie vėlesnius nuosprendžių registre esančios informacijos pakeitimus ar išbraukimus. 4. Valstybė narė, pateikusi informaciją pagal 2 ir 3 dalis, atskirais atvejais asmens pilietybės valstybės narės centrinės institucijos prašymu pateikia jai apkaltinamųjų nuosprendžių ir tolesnių priemonių kopiją bei kitą su tuo susijusią informaciją, kad ji galėtų įvertinti, ar dėl tų nuosprendžių ir priemonių reikia imtis priemonių nacionaliniu lygiu.“

12. Pamatinio sprendimo 2009/315 5 straipsnio „Asmens pilietybės valstybės narės pareigos“ 1 dalyje nustatyta: „Asmens pilietybės valstybės narės centrinė institucija turi saugoti [saugo] visą pagal 4 straipsnio 2 ir 3 dalis perduotą 11 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytą informaciją, kad ją būtų galima toliau perduoti pagal 7 straipsnį.“

13. Šio pamatinio sprendimo 11 straipsnyje „Forma ir kiti keitimosi informacija apie apkaltinamuosius nuosprendžius organizavimo bei supaprastinimo būdai“ numatyta: „1. Perduodant informaciją pagal 4 straipsnio 2 ir 3 dalis, apkaltinamąjį nuosprendį priėmusios valstybės narės centrinė institucija perduoda šią informaciją: a) informaciją, kuri turi būti perduodama visada <…> (privaloma informacija): i) informaciją apie nuteistąjį (vardas ir pavardė, gimimo data, gimimo vieta <…>, lytis, pilietybė ir, jei yra, ankstesnė (‑ės) pavardė (‑ės) ir vardas (‑ai); ii) informaciją apie apkaltinamojo nuosprendžio pobūdį (nuosprendžio data, teismo pavadinimas, data, kad [kada] sprendimas tapo galutinis); iii) informaciją apie nusikaltimą, kurio pagrindu priimtas apkaltinamasis nuosprendis (nusikaltimo data ir nusikaltimo rūšis arba teisinis kvalifikavimas bei nuoroda į taikytinas teisines nuostatas); iv) informaciją apie apkaltinamojo nuosprendžio turinį, įskaitant visų pirma bausmę ir papildomas bausmes, saugumo priemones ir vėlesnius bausmės vykdymo sąlygas keičiančius sprendimus; b) informaciją, kuri turi būti perduodama tais atvejais, jeigu ji yra įtraukta į nuosprendžių registrą (neprivaloma informacija): i) nuteistojo tėvų vardus bei pavardes; ii) apkaltinamojo nuosprendžio numerį; iii) nusikaltimo vietą ir iv) informaciją apie tuo apkaltinamuoju nuosprendžiu skirtą teisės dirbti tam tikrą darbą ar užsiimti tam tikra veikla atėmimą; c) informaciją, kuri turi būti perduodama, jeigu ji žinoma centrinei institucijai (papildoma informacija): i) nuteistojo asmens kodą <…>; ii) paimtus asmens pirštų atspaudus ir iii) jei taikoma, slapyvardį ir (arba) pravardę (‑es). Be to, centrinė institucija gali perduoti bet kokio pobūdžio kitą informaciją apie apkaltinamuosius nuosprendžius, įtrauktą į nuosprendžių registrą. 2. Asmens pilietybės valstybės narės centrinė institucija saugo visą šio straipsnio 1 dalies a ir b punktuose išvardytų rūšių informaciją, kurią ji gavo pagal 5 straipsnio 1 dalį siekiant ją toliau perduoti pagal 7 straipsnį. Tuo pačiu tikslu ji gali saugoti šio straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos c punkte ir antroje pastraipoje išvardytų rūšių informaciją. 3. <…> Pasibaigus šio straipsnio 7 dalyje nustatytam terminui, valstybių narių centrinės institucijos tokią informaciją [viena kitai] perduoda elektroniniu būdu, naudodamos standartinę formą. 4. 3 dalyje nurodytą formą ir kitus valstybių narių nacionalinių [centrinių] institucijų keitimosi informacija apie apkaltinamuosius nuosprendžius organizavimo bei supaprastinimo būdus nustato Taryba <…> Kiti būdai yra: a) visų priemonių, padedančių lengviau suprasti perduotą informaciją ir atlikti automatizuotą jo vertimą, apibrėžimas; <…>“

2. Sprendimas 2009/316

14. Sprendimo 2009/316 2, 6 ir 12 konstatuojamosiose dalyse nurodyta: „(2) Šiuo metu remiantis 1959 m. balandžio 20 d. Europos konvencija dėl savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose, informacija apie valstybių narių piliečiams kitų valstybių narių priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius keičiamasi neveiksmingai. Todėl reikia nustatyti veiksmingesnes ir prieinamesnes keitimosi tokia informacija procedūras <…> Sąjungos lygiu. <…> (6) Šio sprendimo tikslas – įgyvendinti Pamatinį sprendimą [2009/315] siekiant sukurti ir plėtoti kompiuterinę valstybių narių keitimosi informacija apie apkaltinamuosius nuosprendžius sistemą. <…> <…> [T]urėtų būti nustatyta standartinė forma, kurią naudojant informacija būtų galima keistis vienodu, elektroniniu ir lengvai kompiuterizuotai išverčiamu būdu; taip pat turėtų būti nustatyti visi kiti valstybių narių centrinių valdžios institucijų <…> keitimosi informacija apie apkaltinamuosius nuosprendžius organizavimo ir supaprastinamo būdai. <…> (12) Šiame sprendime pateikiamos nusikalstamų veikų ir sankcijų bei priemonių kategorijų informacinės lentelės turėtų padėti atlikti automatinį vertimą ir suteikti galimybę vienodai interpretuoti informaciją, perduotą naudojant kodų sistemą. <…>“

15. Šio sprendimo 1 straipsnyje, kuriame apibrėžtas jo dalykas, nurodyta: „Šiuo sprendimu sukuriama Europos nuosprendžių registrų informacinė sistema (ECRIS). Šiuo sprendimu taip pat nustatomi standartinės elektroninio keitimosi informacija tarp valstybių narių iš nuosprendžių registrų formos elementai, visų pirma susiję su informacija apie nusikalstamą veiką, kurios pagrindu priimtas apkaltinamasis nuosprendis, ir informacija apie apkaltinamojo nuosprendžio turinį <…>“

16. Šio sprendimo 3 straipsnio „Europos nuosprendžių registrų informacinė sistema (ECRIS)“ 1 dalyje numatyta: „ECRIS – tai decentralizuota informacinių technologijų sistema, kuri grindžiama kiekvienos valstybės narės nuosprendžių registrų duomenų baze [bazėmis]. Ją sudaro šie elementai: a) sujungimo į tinklą programinė įranga <…>, kur[i] įgalina keitimąsi informacija iš valstybių narių nuosprendžių registrų duomenų bazių; <…>“

17. Sprendimo 2009/316 4 straipsnyje „Informacijos perdavimo forma“ nustatyta: „1. Pagal Pamatinio sprendimo [2009/315] 4 straipsnio 2 ir 3 dalis bei 7 straipsnį perduodamos informaciją, susijusią su nusikalstamos veikos pavadinimu arba jos klasifikavimu teisės sistemoje ir su taikytina teisine nuostata, valstybės narės remiasi A priede pateiktoje nusikalstamų veikų lentelėje nurodytu atitinkamu kodu, kuriuo žymima kiekviena iš nusikalstamų veikų, apie kurią perduodama informacija. <…> Valstybės narės taip pat gali pateikti turimą informaciją, susijusią su nusikalstamos veikos įvykdymo ir dalyvavimo nusikalstamoje veikoje lygiu bei atitinkamais atvejais apie visišką ar dalinį atleidimą nuo baudžiamosios atsakomybės arba apie nusikaltimų recidyvą. 2. Pagal Pamatinio sprendimo [2009/315] 4 straipsnio 2 ir 3 dalis bei 7 straipsnį perduodamos informaciją, susijusią su apkaltinamojo nuosprendžio turiniu, ypač bausmes ir bet kurias papildomas sankcijas, saugumo priemones ir vėlesnius bausmės vykdymo sąlygas keičiančius sprendimus, valstybės narės nurodo kiekvieną sankciją ir priemonę, apie kurią turi būti perduota informacija, atitinkantį kodą, kaip numatyta B priede pateiktoje sankcijų ir priemonių lentelėje. <…> Atitinkamais atvejais valstybės narės taip pat pateikia turimą informaciją, susijusią su paskirtos sankcijos ar priemonės vykdymo pobūdžiu ir (arba) sąlygomis, kaip numatyta pagal B priedo kriterijus. <…>“

3. Pamatinis sprendimas 2008/675

18. Pamatinio sprendimo 2008/675 2, 5–8 ir 13 konstatuojamosiose dalyse nustatyta: „(2) <…> 2000 m. lapkričio 29 d. Taryba priėmė Priemonių programą, skirtą sprendimų baudžiamosiose bylose abipusio pripažinimo principo įgyvendinimui <…>, kurioje numatyta „priimti vieną ar kelis dokumentus, nustatančius principą, pagal kurį valstybės narės teismas turi galėti atsižvelgti į kitų valstybių narių teismų priimtus galutinius nuosprendžius baudžiamosiose bylose, kad galėtų įvertinti teisės pažeidėjo įvykdytus pažeidimus ir nustatyti recidyvą bei nustatyti taikytinos bausmės rūšį bei jos vykdymui reikalingą tvarką“. <…> (5) Reikėtų patvirtinti principą, kad valstybės narės kitose valstybėse narėse priimtam apkaltinamajam nuosprendžiui turėtų priskirti teisines pasekmes, lygiavertes jos teismų pagal nacionalinę teisę priimtų apkaltinamųjų nuosprendžių pasekmėms, neatsižvelgiant į tai, ar pagal nacionalinę teisę šios pasekmės laikomos su byla susijusiais faktais ar procesinės arba materialinės teisės klausimais. Tačiau šiuo pamatiniu sprendimu nesiekiama suderinti pagal įvairius nacionalinius [nacionalinės] teisės aktus priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius ir galiojančius ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius, o pareiga atsižvelgti į [ankstesnius] kitose valstybėse narėse priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius egzistuoja tik tiek, kiek pagal nacionalinę teisę atsižvelgiama į ankstesnius nacionalinius apkaltinamuosius nuosprendžius. (6) Skirtingai nei kitų dokumentų, šio pamatinio sprendimo tikslas nėra vienoje valstybėje narėje priimto teismo sprendimo vykdymas kitoje valstybėje narėje; juo siekiama sudaryti sąlygas tam, kad į vienoje valstybėje narėje priimtą ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį būtų atsižvelgta kitoje valstybėje narėje nagrinėjant naujas baudžiamąsias bylas tiek, kiek į tos kitos valstybės narės teismų priimtus ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius atsižvelgiama pagal tos valstybės narės teisės aktus. Todėl šiame pamatiniame sprendime nenumatyta pareiga atsižvelgti į ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius tais atvejais, kai, pavyzdžiui, informacijos, gautos pagal taikomus dokumentus, nepakanka, kai nacionaliniai teismai nebūtų galėję priimti apkaltinamojo nuosprendžio dėl veikos, už kurią buvo priimtas ankstesnis apkaltinamasis nuosprendis, arba kai ankstesnė paskirta sankcija nėra numatyta pagal nacionalinę teisinę sistemą. (7) Kitoje valstybėje narėje priimto apkaltinamojo nuosprendžio pasekmės turėtų būti lygiavertės nacionalinių sprendimų pasekmėms baudžiamosios bylos ikiteisminio tyrimo metu, teisminio nagrinėjimo metu ir nuosprendžio vykdymo metu. (8) Kai baudžiamosios bylos nagrinėjimo metu valstybėje narėje turima informacijos apie kitoje valstybėje narėje priimtą ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį, reikėtų kuo labiau vengti atitinkamam asmeniui taikyti mažiau palankias sąlygas nei tos, kurios būtų taikomos tuo atveju, jei tai būtų buvęs nacionalinis apkaltinamasis nuosprendis. <…> (13) Šiuo pamatiniu sprendimu pripažįstami įvairūs vidaus sprendimai ir procedūros, reikalingi tam, kad būtų atsižvelgta į kitoje valstybėje narėje priimtą ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį. Galimybės peržiūrėti ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį nesuteikimas neturėtų trukdyti valstybei narei prireikus priimti sprendimą, kuriuo tokiam ankstesniam apkaltinamajam nuosprendžiui priskiriamos lygiavertės teisinės pasekmės. Tačiau priimant sprendimą taikomomis procedūromis, atsižvelgiant į laiką, procedūras ar privalomus formalumus, neturėtų būti neįmanoma kitoje valstybėje narėje priimtam ankstesniam apkaltinamajam nuosprendžiui priskirti lygiavertes teisines pasekmes.“

19. Šio pamatinio sprendimo 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Šio pamatinio sprendimo tikslas – nustatyti sąlygas, kuriomis valstybėje narėje nagrinėjamoje baudžiamojoje byloje prieš tam tikrą asmenį atsižvelgiama į ankstesnius kitose valstybėse narėse dėl to paties asmens priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius dėl kitų faktų.“

20. Minėto pamatinio sprendimo 3 straipsnio „Atsižvelgimas naujoje baudžiamojoje byloje į kitoje valstybėje narėje priimtą apkaltinamąjį nuosprendį“ 3 dalyje numatyta: „1. Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad baudžiamojoje byloje prieš tam tikrą asmenį į ankstesnius kitose valstybėse narėse dėl to paties asmens priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius dėl kitų faktų, apie kuriuos buvo gauta informacija pagal taikomus dokumentus dėl tarpusavio teisinės pagalbos arba keitimosi informacija apie teistumą [iš nuosprendžių registrų], būtų atsižvelgta tokia apimtimi, kokia atsižvelgiama į ankstesnius nacionalinius apkaltinamuosius nuosprendžius, ir kad jiems būtų priskirtos teisinės pasekmės, lygiavertės toms, kurios pagal nacionalinę teisę priskiriamos ankstesniems nacionaliniams apkaltinamiesiems nuosprendžiams. 2. 1 dalis taikoma [baudžiamojoje byloje] atliekant ikiteisminį tyrimą, teisminio nagrinėjimo metu ir vykdant apkaltinamąjį nuosprendį, visų pirma atsižvelgiant į taikytinas procesines taisykles, įskaitant taisykles, susijusias su laikinu sulaikymu, teisės pažeidimo sąvokos apibrėžimu [nusikalstamos veikos kvalifikavimu], bausmės rūšimi bei dydžiu, ir taisykles, reglamentuojančias sprendimo vykdymą. 3. Atsižvelgimo į ankstesnius kitose valstybėse narėse priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius, kaip numatyta 1 dalyje, pasekmės negali būti ankstesnių apkaltinamųjų nuosprendžių ir visų su jų vykdymu susijusių sprendimų užprotestavimas, panaikinimas ar peržiūrėjimas naują bylą nagrinėjančioje valstybėje narėje. 4. Remiantis 3 dalimi, 1 dalis netaikoma, jei tuo atveju, jei ankstesnis apkaltinamasis nuosprendis būtų buvęs nacionalinis apkaltinamasis nuosprendis, priimtas naują bylą nagrinėjančioje valstybėje narėje, pagal tos valstybės narės nacionalinę teisę atsižvelgiant į ankstesnį apkaltinamąjį nuosprendį būtų užprotestuojamas, panaikinamas arba peržiūrimas ankstesnis apkaltinamasis nuosprendis arba su jo vykdymu susijęs sprendimas. <…>“

B. Vengrijos teisė

1. Įstatymas dėl savitarpio tarptautinės pagalbos baudžiamosiose bylose

21. A nemzetközi bűnügyi jogsegélyről szóló 1996. évi XXXVIII. törvény (1996 m. Įstatymas Nr. XXXVIII dėl savitarpio tarptautinės pagalbos baudžiamosiose bylose, toliau – Įstatymas Nr. XXXVIII) 46 straipsnis išdėstytas taip: „1. Teisingumo ministrui siunčiami pranešimai, kuriais leidžiama pripažinti užsienio teismų nuosprendžių galiojimą, taip pat užsienio valstybių prašymai perduoti duomenis apie bausmės arba sprendimo dėl įkalinimo <…> vykdymą ir <…> teisingumo ministras persiunčia juos jurisdikciją turinčiam teismui. 2. Nuosprendžio, kurį pateikė šiuo tikslu paskirta kitos <…> Sąjungos valstybės narės centrinė institucija, pripažinimo procedūra pradedama ne vėliau kaip iki įrašo nuosprendžių registre panaikinimo, nurodyto valstybės narės pateiktoje informacijoje apie nuosprendį. 3. Jeigu šiame įstatyme nenustatyta kitaip, jurisdikciją turinčiame teisme vykdoma procedūra reglamentuojama pagal bendrąsias taisykles, pateiktas A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (1998 m. Įstatymas Nr. XIX, kuriuo patvirtinamas Baudžiamojo proceso kodeksas, toliau – 1998 m. Baudžiamojo proceso įstatymas) XXIX antraštinėje dalyje, susijusioje su specialiomis procedūromis <…>“

22. Įstatymo Nr. XXXVIII 47 straipsnyje „Užsienio teismų nuosprendžių galiojimo pripažinimas“, kuris yra šio įstatymo IV antraštinės dalies I skyriaus dalis, nustatyta: „1. Galutiniai užsienio teismų nuosprendžiai turi tokius pat padarinius kaip ir Vengrijos teismų priimti nuosprendžiai, jeigu dėl nusikalstamą veiką padariusio subjekto užsienyje nagrinėta byla ir skirta bausmė arba taikyta priemonė neprieštarauja Vengrijos teisinei sistemai. <…> 3. Jeigu Vengrijos teismas pripažino užsienio teismo nuosprendžio galiojimą, turi būti laikoma, kad dėl nusikalstamos veikos buvo priimtas galutinis Vengrijos teismo sprendimas. <…>“

23. Pagaliau šio įstatymo 48 straipsnyje nustatyta: „1. Vengrijos teismui priimant sprendimą, jam privalomos užsienio teismo nustatytos faktinės aplinkybės. 2. Vykdydamas procedūrą Vengrijos teismas nustato Vengrijos teisėje nurodytus apkaltinamojo nuosprendžio teisinius padarinius. Jeigu užsienio teismo nuosprendžiu skirta bausmė ar priemonė nėra visiškai suderinama su Vengrijos teise, Vengrijos teismas savo sprendime nustato, kokia bausmė ar priemonė taikytina pagal Vengrijos teisę, kad ji kuo labiau atitiktų užsienio teismo skirtą bausmę ar priemonę, ir, jeigu pateikiamas prašymas dėl vykdymo, atitinkamai priima sprendimą dėl bausmės ar priemonės vykdymo. 3. Nustatant bausmę ar taikytiną priemonę, reikia remtis nusikalstamos veikos padarymo metu taikytina teise. Jeigu pagal Vengrijos teisę, taikytiną nustatant bausmę ar taikytiną priemonę, nagrinėjama veika nebėra baudžiamosios teisės pažeidimas arba už ją turi būti baudžiama švelniau, taikoma ši nauja teisė. 4. Jeigu nusikalstamų veikų daugeto atveju užsienio teismas savo nuosprendyje skiria subendrintą bausmę ir viena iš nusikalstamų veikų, dėl kurių šiame nuosprendyje priimtas sprendimas, Vengrijoje nėra nusikalstama veika arba negali būti pripažįstama kitaip, Vengrijos teismas savo sprendime bausmę skiria taikydamas büntető törvénykönyv (Baudžiamasis kodeksas ( 10 )) taisykles, susijusias su bausmių nustatymu, neįtraukdamas šios nusikalstamos veikos ir atsižvelgdamas į kitas faktines aplinkybes, kuriomis pagrįstas nuosprendis. 5. Jei užsienio teismo skirta laisvės atėmimo bausmė prieštarauja Vengrijos teisei, kiek tai susiję su jos vykdymo tvarka ar trukme, Vengrijos teismas skiria bausmę ir nustato jos trukmę laikydamasis Vengrijos teisės (įskaitant taisykles, kuriomis reglamentuojama bausmės vykdymo tvarka ir lygtinis paleidimas) ir atsižvelgdamas į Baudžiamajame kodekse numatytas bausmes už nusikalstamą veiką, nustatytą pagal faktines aplinkybes, kuriomis pagrįstas nuosprendis, taip pat į taisykles dėl bausmių nustatymo. Jeigu užsienio teismo skirtos laisvės atėmimo bausmės trukmė yra trumpesnė, nei būtų skirta pagal Vengrijos teisę (taip pat atsižvelgiant į Baudžiamojo kodekso taisykles dėl bausmių sušvelninimo), Vengrijos teismo skirtos laisvės atėmimo bausmės trukmė yra tokia pati, kokią nustatė užsienio teismas. Vengrijos teismo skirta bausmė negali būti ilgesnė už užsienio teismo skirtos bausmės trukmę. 6. Jeigu užsienio teismas skyrė laisvės atėmimo bausmę ir nurodė vykdyti tik tam tikrą jos trukmės dalį, o likusios bausmės vykdymą atidėjo, Vengrijos teismas šią laisvės atėmimo bausmę pripažįsta taip, lyg nuteistajam būtų skirtas lygtinis paleidimas. Tokiu atveju nustatant lygtinio paleidimo momentą nereikia taikyti Baudžiamojo kodekso 38 straipsnio 2 dalies, o jeigu lygtinio paleidimo trukmė pagal šią nuostatą yra ilgesnė nei užsienio teismo nuosprendžiu skirto vykdymo atidėjimo trukmė, nereikia taikyti šio kodekso 39 straipsnio 1 dalies. Tokiu atveju lygtinio paleidimo trukmė sutampa su užsienio teismo nuosprendžiu skirto vykdymo atidėjimo trukme ir bausmė bus laikoma atlikta atėjus paskutinei taip nustatytai lygtinio paleidimo dienai. 7. Vengrijos teismas informuoja Nuosprendžių registro tarnybą, kad pripažįsta užsienio teismo nuosprendžio galiojimą. <…>“

2. 1998 m. Baudžiamojo proceso įstatymas

24. Pagal Vengrijos baudžiamojo proceso teisę per vadinamąsias specialias procedūras, kurios vykdomos jau priėmus galutinį sprendimą dėl pagrindinių baudžiamosios teisės klausimų, priimami sprendimai dėl papildomų, su pagrindiniu klausimu glaudžiai susijusių baudžiamosios teisės klausimų, t. y. šios procedūros yra supaprastintos.

3. A bűnügyi nyilvántartási rendszerről, az Európai Unió tagállamainak bíróságai által magyar állampolgárokkal szemben hozott ítéletek nyilvántartásáról, valamint a bűnügyi és rendészeti biometrikus adatok nyilvántartásáról szóló 2009. évi XLVII. törvény

25. A bűnügyi nyilvántartási rendszerről, az Európai Unió tagállamainak bíróságai által magyar állampolgárokkal szemben hozott ítéletek nyilvántartásáról, valamint a bűnügyi és rendészeti biometrikus adatok nyilvántartásáról szóló 2009. évi XLVII. törvény (2009 m. Įstatymas Nr. XLVII dėl nuosprendžių registro, Europos Sąjungos valstybių narių teismų priimtų nuosprendžių, kuriais Vengrijos piliečiai pripažinti kaltais, registro ir biometrinio baudžiamųjų bylų ir policijos registro, toliau – Įstatymas Nr. XLVII) III antraštinė dalis pavadinta „Europos Sąjungos valstybių narių teismų priimtų nuosprendžių, kuriais Vengrijos piliečiai pripažinti kaltais, registras“.

26. Šio įstatymo 31 straipsnis išdėstytas taip: „Informacijos, esančios <…> Sąjungos valstybių narių teismų priimtų nuosprendžių, kuriais Vengrijos piliečiai pripažinti kaltais, registre (toliau – valstybėse narėse priimtų nuosprendžių registras), valdymo tikslas, kalbant apie informaciją, esančią kitose <…> Sąjungos valstybėse narėse priimtuose galutiniuose nuosprendžiuose, kuriuose įrodyta Vengrijos piliečių kaltė (toliau – valstybėse narėse priimti nuosprendžiai), yra toks: a) palengvinti valstybių narių tarpusavio keitimąsi šia informacija vykdant valstybių narių bendradarbiavimą baudžiamosiose bylose; b) atsižvelgti į šią informaciją, nuteistiesiems pateikiant kaltinimus baudžiamojoje byloje, iškeltoje remiantis įtarimu, kad padaryta kita nusikalstama veika.“

27. Minėto įstatymo 32 straipsnyje nurodyta: „Į valstybėse narėse priimtų nuosprendžių registrą įtraukiama informacija apie Vengrijos piliečius, kurių kaltė įrodyta kitose <…> Sąjungos valstybėse narėse priimtuose galutiniuose nuosprendžiuose.“

28. To paties įstatymo 33 straipsnyje nustatyta: „1. Valstybėse narėse priimtų nuosprendžių registre yra toliau nurodyti duomenys, kurie pateikiami kitose valstybėse narėse priimtuose nuosprendžiuose ir kuriuos perduoda kiekvienos valstybės narės paskirtos centrinės institucijos: a) suinteresuotojo asmens tapatybės duomenys; b) nuosprendžio data, data, kada jis tapo galutinis, ir jį priėmusio teismo pavadinimas; c) nusikalstamos veikos, dėl kurios priimtas nuosprendis, pavadinimas, jos teisinis kvalifikavimas ir šios veikos padarymo data; d) informacija apie bausmes ir priemones, taip pat apie jų vykdymą. <…>“

II. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai

29. 2016 m. sausio 8 d.Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato regioninis teismas, Austrija) priėmė apkaltinamąjį nuosprendį dėl Vengrijos piliečio D. B. Lada, kuriuo skirta keturiolikos mėnesių laisvės atėmimo bausmė už pasikėsinimą įvykdyti didelės vertės daiktų vagystę su įsilaužimu. Šis teismas nusprendė, kad D. B. Lada turi atlikti vienuolikos mėnesių bausmę, ir atidėjo trijų mėnesių laisvės atėmimo bausmės vykdymą.

30. Minėtas teismas nuosprendį priėmė pagrindiniame viešame posėdyje, kuriame dalyvavo ir kaltinamasis (tuo metu jis buvo laikomas suimtas). Kaltinamąjį gynė advokatas ir jis galėjo kalbėti gimtąja kalba dalyvaujant vertėjui.

31. Teisingumo ministerijos prašymu Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato regioninis teismas) jai perdavė byloje priimtą savo nuosprendį ir būtinų duomenų santrauką.

32. Ši ministerija vokiečių kalba parašytus dokumentus perdavė Szombathelyi Törvényszék (Sombathėjaus teismas, Vengrija) – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, kuris turi dalykinę ir teritorinę jurisdikciją pagal Įstatymo Nr. XXXVIII 46 straipsnį įgyvendinti šiame įstatyme numatytą „užsienio teismo nuosprendžio galiojimo pripažinimo“ procedūrą.

33. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad šios procedūros pradžioje visų pirma reikia išnagrinėti, ar užsienio teismo byloje buvo gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi svarbiausių 1998 m. Baudžiamojo proceso įstatymo nuostatų.

34. Tuo remdamasis šis teismas įvertino jam pateiktus dokumentus ir nurodė juos išversti į vengrų kalbą. Vykdydamas procedūrą jis paskyrė advokatą, kad šis gintų D. B. Lada, ir konstatavo, kad Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato regioninis teismas) priimtas nuosprendis dėl D. B. Lada neįtrauktas į Vengrijos nuosprendžių registrą, tačiau įtrauktas į ECRIS. Jis taip pat konstatavo, kad laisvės atėmimo bausmė šiuo metu vykdoma.

35. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškino, kad siekiant Vengrijoje pripažinti Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato regioninis teismas) priimto nuosprendžio dėl D. B. Lada padarinius reikia vykdyti specialią procedūrą, kuri sudaro naują baudžiamąją bylą. Šiomis aplinkybėmis nusikalstama veika, kurią padarė nuteistas asmuo, turi būti vertinama pagal Baudžiamąjį kodeksą, galiojusį klostantis faktinėms aplinkybėms arba jas nagrinėjant, atsižvelgiant į aplinkybes, į kurias atsižvelgta užsienio teismo nuosprendyje.

36. Dėl šios pripažinimo procedūros prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad tiek klostantis faktinėms aplinkybėms, tiek jas vertinant, t. y. pripažįstant užsienio teismo nuosprendžio padarinius, buvo taikomas 2012. évi C. törvény (2012 m. Įstatymas Nr. C) patvirtintas Baudžiamasis kodeksas ir kad pagal šį kodeksą užsienyje padarytos nusikalstamos veikos, dėl kurių nuosprendis priimtas užsienyje, per pripažinimo procedūrą turi būti iš naujo kvalifikuojamos pagal Vengrijos teisę.

37. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, kad, kalbant apie taip nustatytas baudžiamąsias veikas, visų pirma reikia performuluoti užsienio teismo nuosprendžio nuostatas pagal galiojantį Baudžiamąjį kodeksą, neatsižvelgiant į tai, ar bausmė skirta apeliacine instancija, ar kitu lygmeniu.

38. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuoja, kad Vengrijoje vykdant užsienio teismų nuosprendžių galiojimo pripažinimo procedūrą pagal Įstatymo Nr. XXXVIII 46–48 straipsnius veikos, dėl kurių jau priimtas baudžiamąsias bylas nagrinėjančio užsienio teismo sprendimas, praktiškai turėtų būti iš naujo vertinamos ir kvalifikuojamos atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ir turėtų būti skirtos (arba nustatytos) sankcijos pagal Vengrijos teisę. Tai reiškia, kad taip atitinkamas teismas užsienio teismo nuosprendį pakeičia arba iš naujo kvalifikuoja pagal Vengrijos teisę ir taiko naują sankciją arba prireikus naują priemonę. Taigi taikydamas Įstatymo Nr. XXXVIII 46–48 straipsnius Vengrijos teismas, atsižvelgdamas į tas pačias faktines aplinkybes, nuteistą asmenį gali pripažinti kaltu dėl kitokių nusikalstamų veikų, nei nustatytos baigus nagrinėti bylą užsienio teisme, ir skirti jam kitokią bausmę arba priemonę nei ta, dėl kurios nuspręsta baigus nagrinėti šią bylą.

39. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad dėl šios specialios procedūros kyla klausimų, nes, atrodo, Vengrijos teisėje neatsižvelgiama į tarpusavio pripažinimo principą, įtvirtintą Sąjungos pirminėje teisėje. Tai rodo Įstatymo Nr. XXXVIII 47 straipsnio 3 dalis, kurioje, primenu, nustatyta, kad „jeigu Vengrijos teismas pripažino užsienio teismo nuosprendžio galiojimą, turi būti laikoma, kad dėl nusikalstamos veikos buvo priimtas galutinis Vengrijos teismo sprendimas“. Taigi, atrodo, pagal Vengrijos teisę dėl kitos valstybės narės teismo priimto nuosprendžio kitokių šio nuosprendžio padarinių atitinkamam asmeniui Vengrijoje gali kilti ir nuosprendis dėl šio asmens priimtas tik tuomet, kai Vengrijos teismas pripažino minėto nuosprendžio padarinius Vengrijos teritorijoje, vykdydamas specialią pripažinimo procedūrą. Kitaip tariant, pagal Vengrijos teisę į užsienio teismo nuosprendį Vengrijoje galima atsižvelgti tik tada, kai Vengrijos teismas jį pripažino vykdydamas specialią procedūrą.

40. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pažymi, kad vykdant specialią pripažinimo procedūrą nėra vien automatiškai pakartojamas užsienio teismo nuosprendis. Iš tikrųjų vykdydamas šią procedūrą kompetentingas Vengrijos teismas gali nustatyti bausmę, kurios kategorija ir lygis kitokie, nei nustatyti užsienyje, ir net pripažinti nuosprendį, faktines aplinkybes įvertinęs kaip sudarančias nusikalstamą veiką, už kurią skiriama griežtesnė bausmė. Taigi užsienio teismo nuosprendžio padarinius jis pripažįsta nauju sprendimu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, ši situacija reiškia, kad Vengrijoje užsienio teismo nuosprendis nėra pakartojamas identiškai arba kad, nagrinėjant kitoje valstybėje narėje priimtą nuosprendį, dėl to paties asmens ir tų pačių faktinių aplinkybių priimamas kitoks nuosprendis, nes vykdant specialią procedūrą asmenį reikia pripažinti kaltu padarius naują nusikalstamą veiką pagal Vengrijos teisę ir su šiuo asmeniu susijęs nuosprendis turi būti įtrauktas į Vengrijos nuosprendžių registrą. Dėl to kyla klausimas, ar speciali pripažinimo procedūra suderinama su principu non bis in idem; į šį klausimą galima atsakyti aiškinant 1985 m. birželio 14 d. Konvencijos dėl Šengeno susitarimo, sudaryto tarp Beniliukso ekonominės sąjungos valstybių, Vokietijos Federacinės Respublikos ir Prancūzijos Respublikos vyriausybių dėl laipsniško jų bendrų sienų kontrolės panaikinimo, įgyvendinimo ( 11 ) 54 straipsnį ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos ( 12 ) 50 straipsnį.

41. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad Įstatymo Nr. XXXVIII nuostatų, kuriose numatyta užsienio teismų nuosprendžių pripažinimo procedūra, tikslas – užtikrinti, kad dėl tokių nuosprendžių priimtus nuosprendžius būtų galima įtraukti į Vengrijos nuosprendžių registrą, jeigu Vengrijos teismas pripažino jų padarinius. Tuomet ateityje taip pripažintais nuosprendžiais prireikus gali būti pagrįstai remiamasi nuteistus asmenis pripažįstant recidyvistais ir net daugkartiniais recidyvistais.

42. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pabrėžia, kad taikant Vengrijos teisę susidaro tokia situacija, kai pasibaigus pripažinimo procedūrai į Vengrijos nuosprendžių registrą įtraukiamos pagal Vengrijos teisę pripažintos nuteisto asmens nusikalstamos veikos ir jam skirta bausmė, o ECRIS ir toliau lieka nurodyti užsienio teismo priimto nuosprendžio duomenys.

43. Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad konkrečiai nekyla klausimo dėl sankcijų, nurodytų kitos valstybės narės teismo priimtame nuosprendyje, vykdymo Vengrijoje ir kad esant tokiai situacijai vykdytina procedūra grindžiama kitu teisės aktu, t. y. az Európai Unió tagállamaival folytatott bűnügyi együttműködésről szóló 2012. évi CLXXX. törvény (2012 m. Įstatymas Nr. CLXXX dėl Europos Sąjungos valstybių narių bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose, toliau – Įstatymas Nr. CLXXX) ( 13 ).

44. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar tokia pripažinimo procedūra atitinka Sąjungos teisę, visų pirma atsižvelgiant į tarpusavio pripažinimo principą, taikomą teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose srityje, taip pat į principą non bis in idem, kurie numatyti Sąjungos pirminėje teisėje.

45. Atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus šioje byloje, 2016 m. rugsėjo 13 d. buvo nuspręsta pranešti šiam teismui apie 2016 m. birželio 9 d. Sprendimą Balogh ( 14 ), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad Pamatinis sprendimas 2009/315 ir Sprendimas 2009/316 turi būti aiškinami taip: pagal juos draudžiama taikyti nacionalinės teisės aktą, pagal kurį nustatyta speciali nacionalinė kitos valstybės narės teismo priimto galutinio sprendimo, kuriuo asmuo nuteistas už padarytą nusikalstamą veiką, pripažinimo valstybės narės teisme procedūra.

46. Raštu (jį Teisingumo Teismas gavo 2016 m. spalio 12 d.) Szombathelyi Törvényszék (Sombathėjaus teismas) nusprendė neatsiimti savo prašymo priimti prejudicinį sprendimą; jis nurodė, kad faktinės aplinkybės, dėl kurių priimtas minėtas 2016 m. birželio 9 d. Sprendimas Balogh ( 15 ), susijusios tik su vertimo raštu ir žodžiu išlaidomis, siekiant, kad atitinkamas asmuo galėtų kalbėti gimtąja kalba vykdant Vengrijos nustatytą pripažinimo procedūrą.

47. Be to, šis teismas pabrėžia, kad taikydami šį sprendimą Vengrijos teismai nesilaikė vienodos praktikos. Antai kai kurie teismai, atsižvelgdami į Sąjungos teisės ypatumus, būdingus pamatiniam sprendimui, toliau vykdė specialias procedūras laukdami, kol bus iš dalies pakeisti Vengrijos teisės aktai. Kiti teismai nutraukė bylų nagrinėjimą arba laukia, kol bus išplėtota vienoda teismų praktika. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad jeigu būtų nustatyta, jog Vengrijos teisės aktai nesuderinami su Sąjungos pirmine teise, Vengrijos teismai, į kuriuos kreiptasi, galėtų automatiškai nesilaikyti šių teisės aktų ir būtų galima visiškai remtis teismų sprendimų baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principu.

48. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, analizuojant specialios pripažinimo procedūros suderinamumą su tarpusavio pripažinimo principu reikėtų nagrinėti daug platesnius klausimus nei tie, kurie išnagrinėti 2016 m. birželio 9 d. Sprendime Balogh ( 16 ). Šioje byloje konkrečiai taip pat reikėtų nagrinėti, ar nacionalinis teismas gali imtis priemonių, dėl kurių šis nuosprendis vienaip ar kitaip pakeičiamas, palyginti su nuosprendį priėmusio užsienio teismo nustatytomis priemonėmis.

49. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pažymi, kad Vengrijos teisės aktuose numatyta speciali pripažinimo procedūra dar nebuvo išnagrinėta atsižvelgiant į principą non bis in idem. Tačiau ši procedūra turėtų būti išnagrinėta atsižvelgiant į šį principą ir į tarpusavio pripažinimo principą, nes kompetentingas Vengrijos teismas pagal galiojančią Vengrijos teisę per šią procedūrą kvalifikuoja nusikalstamą veiką, dėl kurios sprendimas jau priimtas užsienyje, taip pat gali skirti bausmes ir taikyti kitas priemones, kurios skiriasi nuo užsienio teismo skirtų sankcijų. Taigi gali būti, kad užsienio teismo nuosprendyje ir Vengrijos sprendime būtų nustatyta skirtinga nusikalstama veika pagal tas pačias faktines aplinkybes. Taip pat gali skirtis ir bausmės, tačiau Vengrijoje skirtos bausmės negali būti griežtesnės, nei skirtos užsienyje.

50. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat mano, kad Pamatinis sprendimas 2008/675 yra svarbus nagrinėjamos procedūros atveju, nes į užsienio teismo nuosprendį dėl D. B. Lada paskesnėje baudžiamojoje byloje nebūtų galima atsižvelgti prieš tai neįvykdžius specialios pripažinimo procedūros.

51. Šiomis aplinkybėmis Szombathelyi Törvényszék (Sombathėjaus teismas) nusprendė pateikti šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 67 ir 82 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama prieš kaltinamajam [nuteistajam], kuriam iškelta baudžiamoji byla buvo išnagrinėta užsienio, t. y. kitos Europos Sąjungos valstybės narės[,] teisme ir buvo priimtas galutinis ir neskundžiamas sprendimas, nacionaliniame teisme pagal nacionalinės teisės aktus iškelti baudžiamąją arba kitokią bylą siekiant „pripažinti“ arba pakeisti užsienio teismo sprendimo pasekmes taikant nacionalinę teisę, kad užsienio teismo priimtas sprendimas būtų prilygintas nacionaliniame teisme priimtam sprendimui? 2. Ar, atsižvelgiant į <…> Pamatinį sprendimą 2008/675 <…>, <…> Chartijos 50 straipsnyje ir [Konvencijos dėl] Šengeno susitarimo įgyvendinimo 54 straipsnyje įtvirtintam non bis in idem principui neprieštarauja remiantis <…> Įstatymo Nr. XXXVIII 46–48 straipsniais vykdomas procesas dėl užsienio teismų sprendimų, priimtų kitos Sąjungos valstybės narės teisme išnagrinėjus baudžiamąją bylą ir priėmus galutinį ir neskundžiamą sprendimą, „pripažinimo“ Vengrijoje, t. y. [kitoje valstybėje narėje vykdomas] procesas dėl to paties asmens ir tos pačios veikos, kurio tikrasis tikslas ne vykdyti tokį sprendimą, o nustatyti pagrindą, kuriuo remiantis būtų galima į jį atsižvelgti vėliau iškeltose baudžiamosiose bylose?“

III. Analizė

52. Savo dviem prejudiciniais klausimais, kurie, mano nuomone, turi būti nagrinėjami kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Vengrijos teisėje numatyta speciali užsienio teismų nuosprendžių pripažinimo procedūra yra suderinama su Sąjungos teise ir konkrečiau su tarpusavio pripažinimo principu, numatytu SESV 67 ir 82 straipsniuose, Pamatiniu sprendimu 2008/675 ir principu non bis in idem, įtvirtintu Chartijos 50 straipsnyje ir Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 54 straipsnyje.

53. Šiuos klausimus pateikė nacionalinis teismas, kuris pagal Vengrijos teisinę sistemą yra kompetentingas vykdyti specialią Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato regioninis teismas) priimto nuosprendžio dėl D. B. Lada pripažinimo procedūrą, numatytą Įstatymo Nr. XXXVIII 46–48 straipsniuose.

54. Reikia patikslinti, kad šiuo atveju užsienio teismo nuosprendžio pripažinimo procedūra nėra įgyvendinama nei tam, kad Vengrijoje būtų vykdoma šiame nuosprendyje nustatyta bausmė, nei siekiant atsižvelgti į šį nuosprendį naujoje baudžiamojoje byloje, kuri Vengrijoje šiuo metu būtų nagrinėjama dėl D. B. Lada.

55. Įstatymo Nr. XXXVIII 46–48 straipsniuose yra nustatyta išankstinė speciali užsienio teismų priimtų galutinių nuosprendžių pripažinimo procedūra, kurią vykdo kompetentingi Vengrijos teismai; šios procedūros tikslas – sprendimui, kuriuo pripažįstamas toks nuosprendis, suteikti Vengrijos teismo priimto nuosprendžio padarinius.

56. Iš procedūros aprašymo, kurį pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, matyti, kad per šią procedūrą peržiūrimas atitinkamas užsienio teismo nuosprendis ir gali būti iš naujo kvalifikuota nusikalstama veika, dėl kurios priimtas šis nuosprendis, taip pat pritaikyta skirta bausmė, jeigu nuosprendžio nuostatos yra nesuderinamos su Vengrijos baudžiamąja teise.

57. Per specialią kitos valstybės narės teismo priimto apkaltinamojo nuosprendžio pripažinimo procedūrą nevykdomas naujas asmens, dėl kurio priimtas galutinis apkaltinamasis nuosprendis, baudžiamasis persekiojimas, kurį baigus gali būti priimtas antras nuosprendis dėl tos pačios veikos. Ši procedūra, per kurią kompetentingas Vengrijos teismas iš naujo nevertina faktinių aplinkybių ar atitinkamo asmens baudžiamosios atsakomybės lygio, yra panaši į egzekvatūros procedūrą ir ja siekiama veikiau pakoreguoti užsienio teismo nuosprendyje nustatytus teisinius padarinius, kad jie atitiktų Vengrijos baudžiamąją teisę. Todėl, mano nuomone, principas non bis in idem, kurio tikslas – išvengti, kad laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje savo teisę į laisvą judėjimą įgyvendinantis asmuo, dėl kurio priimtas galutinis nuosprendis, būtų persekiojamas už tas pačias veikas kelių valstybių narių teritorijoje ( 17 ), šioje byloje yra nereikšmingas.

58. Kaip nurodžiau pirmiau, 2016 m. birželio 9 d. Sprendime Balogh ( 18 ) Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Pamatinis sprendimas 2009/315 ir Sprendimas 2009/316 turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama vykdyti Vengrijos specialią pripažinimo procedūrą. Tiksliau jis yra nusprendęs, kad pagal šiuos sprendimus nuosprendį priėmusios valstybės narės teismų priimtus nuosprendžius asmens pilietybės valstybės narės centrinė institucija į nuosprendžių registrą turi įtraukti tiesiogiai, remdamasi pirmosios valstybės narės centrinės institucijos per ECRIS naudojant kodų sistemą perduota informacija apie šiuos nuosprendžius ( 19 ). Šiomis aplinkybėmis toks įtraukimas negali priklausyti nuo pirma įgyvendintos teisminės minėtų nuosprendžių pripažinimo procedūros, kaip antai Vengrijos specialios procedūros, ir tuo labiau nuo apkaltinamojo nuosprendžio perdavimo asmens pilietybės valstybei narei, kad ši jį pripažintų ( 20 ).

59. 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendime Beshkov ( 21 ) Teisingumo Teismas taip pat yra išdėstęs savo poziciją dėl Bulgarijos specialios pripažinimo procedūros. Taigi jis yra nusprendęs, kad Pamatinis sprendimas 2008/675 turi būti aiškinamas taip: pagal jį draudžiama, kad valstybėje narėje, prieš atsižvelgiant į kitos valstybės narės teismo anksčiau priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, šis nuosprendis pirmosios valstybės narės kompetentingų teismų būtų pripažintas pagal nacionalinę pripažinimo procedūrą.

60. Šiuose dviejuose sprendimuose Teisingumo Teismas yra nurodęs, kad tokios nacionalinės užsienio teismų nuosprendžių pripažinimo procedūros yra nesuderinamos su SESV 82 straipsnio (juo pakeistas ESS 31 straipsnis, kuriuo remiantis priimti Pamatinis sprendimas 2009/315, Sprendimas 2009/316 ir Pamatinis sprendimas 2008/675) 1 dalyje numatytu nuosprendžių ir teismų sprendimų baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principu ( 22 ). Visų pirma pagal šį principą draudžiama atlikti kitose valstybėse narėse priimtų apkaltinamųjų nuosprendžių peržiūrą, vykdant nacionalinę pripažinimo procedūrą ( 23 ).

61. Atsižvelgiant į šiuose dviejuose sprendimuose išdėstytą Teisingumo Teismo poziciją teisėtai kyla klausimas, dėl kokių priežasčių Teisingumo Teismas turi dar kartą priimti sprendimą dėl šio tipo nacionalinių užsienio teismo nuosprendžių pripažinimo procedūrų atitikties Sąjungos baudžiamajai teisei, nors šį klausimą būtų galima laikyti galutinai ir išsamiai išnagrinėtu minėtuose sprendimuose. Mano nuomone, šios priežastys yra trys.

62. Pirma, atrodo, kad Vengrijos vyriausybės rašytinėse pastabose pateiktuose paaiškinimuose ginčijama prielaida, kuria Teisingumo Teismas grindė savo argumentus 2016 m. birželio 9 d. Sprendime Balogh ( 24 ), t. y. prielaida, kad Vengrijos speciali pripažinimo procedūra yra būtina išankstinė sąlyga siekiant į Vengrijos nuosprendžių registrą įtraukti kitų valstybių narių teismų priimtus nuosprendžius dėl Vengrijos piliečių. Būtent remdamasis šia prielaida Teisingumo Teismas aiškino Pamatinį sprendimą 2009/315 ir Sprendimą 2009/316 – du teisės aktus, kuriais siekiama sudaryti geresnes sąlygas iš vienos valstybės narės į kitą greitai perduoti informaciją apie apkaltinamuosius nuosprendžius ir pagal kuriuos draudžiama nacionalinė pripažinimo procedūra, kurią reikia įgyvendinti prieš įtraukiant šią informaciją į Vengrijos nuosprendžių registrą.

63. Iš tikrųjų Vengrijos vyriausybė savo rašytinėse pastabose iš esmės paaiškina, kad pagal 2009 m. Įstatymą Nr. XLVII valstybėje narėje priimtas nuosprendis į valstybių narių teismų priimtų nuosprendžių, kuriais Vengrijos piliečiai pripažinti kaltais, registrą yra įtraukiamas nevykdant jokios specialios procedūros, jeigu šios valstybės narės institucija nuosprendį perdavė tinkama forma ir jame yra į registrą tinkamas įtraukti turinys (šį registrą valdo Nuosprendžių registro tarnyba). Pagal šį aprašymą Vengrijos vyriausybė mano, kad Vengrijos teisės aktas iš esmės atitinka Pamatinio sprendimo 2009/315 nuostatas. Iš šių paaiškinimų matyti, kad speciali šių nuosprendžių pripažinimo procedūra vykdoma neatsižvelgiant į tai, ar kitų valstybių narių teismų priimti nuosprendžiai yra įtraukti į registrą.

64. Atsižvelgiant į tai, sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikiama informacija veikiau patvirtina prielaidą, kad speciali pripažinimo procedūra vykdoma prieš įtraukiant užsienio teismų priimtus nuosprendžius dėl Vengrijos piliečių į Vengrijos nuosprendžių registrą, kad tie nuosprendžiai būtų į jį įtraukti.

65. Šiuo klausimu nesiremiu Įstatymo Nr. XXXVIII 48 straipsnio 7 dalimi, kurią nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir kurioje nustatyta, kad „Vengrijos teismas informuoja Nuosprendžių registro tarnybą, kad pripažįsta užsienio teismo nuosprendžio galiojimą“. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad naujos nusikalstamos veikos, nustatytos pagal Vengrijos teisę, t. y. atlikus perkvalifikavimą per specialią pripažinimo procedūrą, turės būti nurodytos nacionaliniame nuosprendžių registre ( 25 ). Vykdydamas procedūrą šis teismas taip pat konstatavo, kad Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato regioninis teismas) priimtas nuosprendis dėl D. B. Lada neįtrauktas į Vengrijos nuosprendžių registrą, tačiau įtrauktas į ECRIS. Galiausiai šis teismas nurodo, kad Įstatymo Nr. XXXVIII IV antraštinės dalies 1 skyriaus nuostatų tikslas – užtikrinti, kad užsienio teismų priimtus nuosprendžius būtų galima įtraukti į Vengrijos nuosprendžių registrą, jeigu Vengrijos teismas pripažino jų padarinius ( 26 ). Remdamasis šia informacija darau išvadą, kad užsienio teismo nuosprendis į Vengrijos nuosprendžių registrą įtraukiamas po to, kai yra pripažįstamas pagal specialią procedūrą.

66. Be to, kaip pabrėžia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, per specialią pripažinimo procedūrą kompetentingas Vengrijos teismas, taikydamas Vengrijos teisę ir atsižvelgdamas į tas pačias faktines aplinkybes, asmenį, dėl kurio priimtas užsienio teismo nuosprendis, gali pripažinti kaltu dėl kitokių nusikalstamų veikų, nei nustatytos baigus nagrinėti bylą užsienio teisme, ir skirti jam kitokią bausmę arba priemonę nei ta, dėl kurios nuspręsta baigus nagrinėti šią bylą ( 27 ). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo klausimu pažymi, kad vykdant specialią pripažinimo procedūrą susidaro tokia situacija, kai pasibaigus šiai procedūrai į Vengrijos nuosprendžių registrą įtraukiamos pagal Vengrijos teisę pripažintos nuteisto asmens nusikalstamos veikos ir jam skirta bausmė, o ECRIS ir toliau lieka nurodyti užsienio teismo nuosprendžio duomenys ( 28 ).

67. Tai, kad ECRIS pateikiama informacija skiriasi nuo Vengrijos nuosprendžių registre nurodytos informacijos, prieštarauja keitimosi informacija apie apkaltinamuosius nuosprendžius ir jos saugojimo sistemai, kuri įdiegta Pamatiniu sprendimu 2009/315 ir Sprendimu 2009/316.

68. Klausimas, ar speciali kitos valstybės narės teismo priimtų nuosprendžių pripažinimo procedūra yra tinkamai įgyvendinta siekiant įtraukti šiuos nuosprendžius į Vengrijos nuosprendžių registrą, bet kuriuo atveju yra nacionalinės teisės aiškinimo klausimas, nepatenkantis į Teisingumo Teismo kompetencijos sritį ( 29 ).

69. Be to, dėl praktikos, kurią, atrodo, taiko Teisingumo ministerija (ji prašo, kad užsienio teismo nuosprendis jai būtų perduotas prieš įtraukiant jį į Vengrijos nuosprendžių registrą), reikia priminti, kad ši praktika prieštarauja pagal Pamatinį sprendimą 2009/315 ir Sprendimą 2009/316 įdiegtai sistemai. Iš tikrųjų šiais sprendimais įdiegta greita ir veiksminga keitimosi informacija apie įvairiose valstybėse narėse priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius sistema ( 30 ). Šią informaciją valstybių narių centrinės institucijos perduoda per ECRIS, nurodydamos atitinkamus kodus, kuriais žymimos nusikalstamos veikos ir sankcijos, apie kurias perduodama informacija ( 31 ). Todėl asmens pilietybės valstybės narės centrinei institucijai kitos valstybės narės teismo priimtas apkaltinamasis nuosprendis perduodamas tik jei tai būtina susiklosčius ypatingoms aplinkybėms, ir negalima reikalauti jį pateikti sistemingai, siekiant minėtą nuosprendį įtraukti į pirmosios valstybės narės nuosprendžių registrą ( 32 ). Šiuo klausimu pabrėžiu, kad šioje byloje Vengrijos vyriausybė nenurodė jokios ypatingos aplinkybės, kuria būtų galima pateisinti Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato regioninis teismas) nuosprendžio perdavimą Teisingumo ministerijai.

70. Taigi atsižvelgdamas į pirmiau pateiktą informaciją siūlau Teisingumo Teismui patvirtinti argumentus, kuriuos jis pateikė 2016 m. birželio 9 d. Sprendimo Balogh ( 33 ) 28–35 ir 41–55 punktuose. Aš ir toliau laikausi pozicijos, kurią išdėsčiau toje pačioje byloje pateiktos savo išvados 36–67 punktuose, į kuriuos darau nuorodą ( 34 ).

71. Antra, tiek prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, tiek Vengrijos vyriausybė specialią pripažinimo procedūrą lygina su Pamatiniame sprendime 2008/675 pateiktomis nuostatomis. Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismui pateiktų paaiškinimų matyti, kad šios procedūros įgyvendinimas kompetentinguose Vengrijos teismuose yra išankstinis formalumas, būtinas siekiant naujoje baudžiamojoje byloje atsižvelgti į kitos valstybės narės teismo anksčiau priimtą apkaltinamąjį nuosprendį. Vengrijos vyriausybė šiuo klausimu pabrėžia, kad tokį nuosprendį būtina suderinti su Vengrijos baudžiamąja teise, vykdant specialią pripažinimo procedūrą. Nuosprendžio iš anksto nesuderinus, į jį negalima atsižvelgti būsimose baudžiamosiose bylose, kurias prireikus būtų galima greičiau išnagrinėti (t. y. bylose prieš asmenis, dėl kurių priimtas užsienio teismo nuosprendis).

72. Kaip nurodžiau pirmiau, dėl D. B. Lada šiuo metu Vengrijoje nenagrinėjama nauja baudžiamoji byla, todėl šiuo atveju galėtų kilti abejonių, ar yra reikšmingas Pamatinis sprendimas 2008/675, kurio dalykas pagal jo 1 straipsnio 1 dalį yra „nustatyti sąlygas, kuriomis valstybėje narėje nagrinėjamoje baudžiamojoje byloje prieš tam tikrą asmenį atsižvelgiama į ankstesnius kitose valstybėse narėse dėl to paties asmens priimtus apkaltinamuosius nuosprendžius dėl kitų faktų“ ( 35 ). Šiuo požiūriu situacija skiriasi nuo T. Beshkov situacijos – dėl jo Bulgarijoje buvo nagrinėjama nauja baudžiamoji byla, kurioje kilo klausimas dėl atsižvelgimo į Austrijos teismo priimtą ankstesnį nuosprendį ( 36 ).

73. Atsižvelgiant į tai, akivaizdu, kad speciali pripažinimo procedūra (neatsižvelgiant į situaciją, kuriai esant ji įgyvendinama) prieštarauja pagal Pamatinį sprendimą 2008/675 įdiegtai sistemai, nes ji yra šiame pamatiniame sprendime nenumatytas išankstinis formalumas ir nuo jos priklauso šio sprendimo taikymas. Kitaip tariant, šią procedūrą Vengrijos teisės aktų leidėjas sukūrė numatęs tokią jos paskirtį – imtis parengiamųjų veiksmų siekiant atsižvelgti į užsienio teismų nuosprendžius galimose būsimose baudžiamosiose bylose. Taigi atrodo, kad, Vengrijos institucijų požiūriu, ši procedūra neatsiejama nuo Pamatinio sprendimo 2008/675 įgyvendinimo. Todėl tam, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų išspręsti ginčą pagrindinėje byloje ir visų pirma būtų nuspręsta, ar šis teismas turi įgyvendinti nacionalinę pripažinimo procedūrą, ar ne, naudinga, kad Teisingumo Teismas iš esmės primintų, ką yra nusprendęs savo 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Beshkov ( 37 ) 35–38 ir 40 punktuose, t. y. kad Pamatinis sprendimas 2008/675 turi būti aiškinamas taip: pagal jį draudžiama, kad valstybėje narėje, prieš atsižvelgiant į kitos valstybės narės teismo anksčiau priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, šis nuosprendis pirmosios valstybės narės kompetentingų teismų būtų pripažintas įgyvendinant nacionalinę pripažinimo procedūrą. Savo ruožtu darau nuorodą į šioje byloje pateiktos savo išvados ( 38 ) 27–31 punktus.

74. Kitaip, nei teigia Čekijos ir Vengrijos vyriausybės, Pamatinio sprendimo 2008/675 13 konstatuojamoji dalis negali būti suprantama kaip reiškianti, kad valstybė narė gali nustatyti, jog prieš atsižvelgiant į kitos valstybės narės teismo priimtą nuosprendį naujoje baudžiamojoje byloje turi būti vykdoma nacionalinė šio nuosprendžio pripažinimo procedūra.

75. Kaip ataskaitoje Europos Parlamentui ir Tarybai dėl to, kaip valstybės narės įgyvendina Pamatinį sprendimą 2008/675, nurodo Europos Komisija, šis sprendimas padeda „skatinti tarpusavio pasitikėjimą baudžiamosios teisės aktais ir teismo sprendimais Europos teisingumo erdvėje, nes ugdo teisminės [teisminę] kultūrą, kurioje iš esmės atsižvelgiama į ankstesnius apkaltinamuosius nuosprendžius, priimtus kitoje valstybėje narėje“ ( 39 ). Tuo tikslu šio pamatinio sprendimo 3 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su jo 5 konstatuojamąja dalimi, valstybės narės įpareigojamos užtikrinti, kad naujoje baudžiamojoje byloje, valstybėje narėje iškeltoje tam tikram asmeniui, į ankstesnius kitoje valstybėje narėje dėl kitokių veikų priimtus nuosprendžius tam pačiam asmeniui, kuriuos priimant informacija buvo gauta pagal taikomus dokumentus dėl tarpusavio teisinės pagalbos arba keitimosi informacija iš nuosprendžių registrų, pirma, būtų atsižvelgta tiek, kiek pagal nacionalinę teisę atsižvelgiama į ankstesnius nacionalinius nuosprendžius, ir, antra, kad jiems būtų pripažinti padariniai, lygiaverčiai tiems, kurie pagal šią teisę priskiriami pastariesiems nuosprendžiams.

76. Taigi Pamatiniam sprendimui 2008/675 taikomas lygiavertiškumo principas ( 40 ). Pagal šį principą naują baudžiamąją bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas turi atsižvelgti į kitos valstybės narės teismo priimtus ankstesnius nuosprendžius tik jeigu į juos atsižvelgti įmanoma esant išimtinai vidaus situacijai.

77. Šis reikalavimas aiškiai susijęs su laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės kūrimu, taigi ir tarpusavio pripažinimu, pagal kurį reikalaujama ne tik atsižvelgti į užsienio teismo sprendimą, bet ir jo paisyti.

78. Todėl, atsižvelgdamas į šį ankstesnį užsienio teismo sprendimą, vėliau jį nagrinėjantis teismas negali jo vienaip ar kitaip pakeisti. Šis principas įtvirtintas Pamatinio sprendimo 2008/675 3 straipsnio 3 dalyje. Reikia tik to, kad bylą paskutine instancija nagrinėjantis nacionalinis teismas nuspręstų, jog šis sprendimas sukelia tokių padarinių, kokių pagal nacionalinę teisę sukelia ankstesnis nacionalinis sprendimas.

79. Kaip Teisingumo Teismas nurodė savo 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendime Beshkov ( 41 ), šio pamatinio sprendimo 3 straipsnio 3 dalyje ir 13 konstatuojamojoje dalyje aiškiai draudžiama atlikti kitose valstybėse narėse anksčiau priimtų apkaltinamųjų nuosprendžių peržiūrą, – turi būti atsižvelgiama į tokius nuosprendžius, kokie buvo paskelbti ( 42 ).

80. Todėl (kitaip, nei nurodo Čekijos ir Vengrijos vyriausybės) nors 13 konstatuojamojoje dalyje taip pat nurodyta, kad šiuo pamatiniu sprendimu pripažįstami įvairūs vidaus sprendimai ir procedūros, reikalingi tam, kad būtų atsižvelgta į kitoje valstybėje narėje priimtą ankstesnį nuosprendį ir netrukdoma valstybei narei prireikus priimti sprendimą, pagal kurį tokiam ankstesniam nuosprendžiui galima priskirti lygiaverčius teisinius padarinius, vis dėlto tokio sprendimo priėmimas bet kuriuo atveju negali lemti nacionalinės išankstinio pripažinimo procedūros, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, taikymo ( 43 ).

81. Apskritai, nors Pamatinio sprendimo 2008/675 13 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad valstybė narė prireikus gali priimti sprendimą, pagal kurį ankstesniam nuosprendžiui galima priskirti lygiaverčius teisinius padarinius, tai galima padaryti tik jeigu šiuo sprendimu laikomasi to paties pamatinio sprendimo 3 straipsnio 3 dalyje nurodytos taisyklės, t. y. sprendimu šis nuosprendis neturi būti peržiūrėtas.

82. Šiuo požiūriu, pirma, sprendimo, kuriuo peržiūrimas ankstesnis užsienio teismo nuosprendis (taigi kuriuo gali būti iš naujo kvalifikuota nusikalstama veika ir pakeista šiame nuosprendyje skirta bausmė), priėmimas ir, antra, sprendimo, kuriame nurodomos konkrečios atsižvelgimo į užsienio teismo nuosprendį naujoje baudžiamojoje byloje taisyklės arba nurodomos priežastys, kodėl konkrečiu atveju į tokį nuosprendį atsižvelgti neįmanoma, priėmimas labai skiriasi.

83. Pirmasis sprendimas tiesiogiai prieštarauja tarpusavio pripažinimo principui, o antrasis, priešingai, taikomas konkrečiai įgyvendinant šį principą.

84. Mano nuomone, Pamatinio sprendimo 2008/675 13 konstatuojamojoje dalyje pateiktų nuostatų tikslas yra tik suteikti valstybėms narėms diskreciją nustatyti konkrečias taisykles, pagal kurias jų teismai atsižvelgia į kitoje valstybėje narėje priimtus ankstesnius nuosprendžius. Iš tikrųjų reikia patikslinti, kad pagal Pamatinį sprendimą 2008/675 nėra suderinami teisiniai padariniai, kurie turi būti priskirti ankstesniems nuosprendžiams ( 44 ). Taikant tarpusavio pripažinimo principą reikia pripažinti, kad kitoje valstybėje narėje priimti nuosprendžiai turi tokią pat vertę kaip ir ankstesnis nacionalinis nuosprendis, ir jiems reikia priskirti tokius pat padarinius kaip ir tie, kurie priskirti ankstesniam nacionaliniam nuosprendžiui. Kitaip tariant, šiame pamatiniame sprendime nustatytas „prilyginimo principas“, pagal kurį kitos valstybės narės priimtas sprendimas prilyginamas nacionaliniam nuosprendžiui ( 45 ). Tačiau minėtame pamatiniame sprendime suteikiama teisė nacionalinės teisės aktuose padaryti išvadas atsižvelgiant į šį principą – tai reiškia, kad šiuo sprendimu niekaip nesiekiama suderinti padarinių, kiekvienoje valstybėje narėje priskiriamų ankstesniems nuosprendžiams, kurie ir toliau reglamentuojami tik pagal nacionalinę teisę ( 46 ). Taigi, neatlikus suderinimo, valstybės narės savo nacionalinėje teisėje numato skirtingus teisinius padarinius, kurie, be kita ko, gali būti taikomi pagal skirtingas taisykles ir skirtingais baudžiamojo proceso etapais.

85. Šiuo klausimu Komisija savo pasiūlymo dėl pamatinio sprendimo aiškinamajame memorandume konstatavo, kad ankstesnių nuosprendžių padariniai labai skiriasi pagal tai, kokios yra nacionalinės sistemos. Kai kuriose valstybėse narėse ankstesnio nuosprendžio buvimas yra tiesiog faktinis elementas, į kurį kompetentingos institucijos, priimdamos sprendimą, atsižvelgia savo nuožiūra. Kitose valstybėse narėse egzistuoja teisinio recidyvo plačiąja prasme sistema, pagal kurią ankstesniam nuosprendžiui priskiriami tam tikri teisiniai padariniai, kurių įvertinti kompetentingos institucijos neturi įgaliojimų. Komisija nurodo, kad tuo atveju, jeigu recidyvas reglamentuojamas teisės aktais, valstybės narės turės patikslinti sąlygas, kuriomis vienodi teisiniai padariniai priskiriami kitoje valstybėje narėje paskelbtam nuosprendžiui. Iš tikrųjų nacionaliniai teisinio recidyvo mechanizmai dažnai būna labai tiesiogiai susiję su nacionalinio lygmens nusikalstamų veikų ir bausmių struktūra, be kita ko, visais atvejais, kai egzistuoja specialaus recidyvo sistemos ( 47 ).

86. Taigi atsižvelgiant į šiuos paaiškinimus Pamatinio sprendimo 2008/675 13 konstatuojamosios dalies negalima aiškinti taip, kad pagal ją leidžiama įgyvendinti nacionalinę kitose valstybėse narėse priimtų nuosprendžių baudžiamosiose bylose pripažinimo procedūrą, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje. Toks platus aiškinimas prieštarautų šių nuosprendžių tarpusavio pripažinimo principui. Be to, labai griežtos šio pamatinio sprendimo 13 konstatuojamosios dalies sąlygos rodo, kad valstybių narių galimybe priimti sprendimą, pagal kurį ankstesniam užsienio teismo nuosprendžiui galima priskirti lygiaverčius teisinius padarinius (įgyvendinant tokią galimybę draudžiama peržiūrėti šį nuosprendį), gali būti naudojamasi tik išimtiniais atskirais atvejais, esant tokioms akivaizdžioms aplinkybėms, kad būtų galima ištaisyti padėtį per trumpą laiką, nustatytą toje pačioje konstatuojamojoje dalyje.

87. Remdamasis pirmiau pateiktais argumentais darau išvadą, kad pagal Pamatiniu sprendimu 2008/675 įdiegtą sistemą valstybė narė negali vykdyti kitų valstybių narių teismų priimtų apkaltinamųjų nuosprendžių nacionalinės pripažinimo procedūros, per kurią šie nuosprendžiai peržiūrimi ir gali būti pakeisti siekiant juos pritaikyti prie šios valstybės narės baudžiamosios teisės. Šiuo klausimu primenu, kad vykdant Vengrijos teisėje numatytą specialią pripažinimo procedūrą gali būti iš naujo kvalifikuota nusikalstama veika, dėl kurios kitos valstybės narės teismas priėmė galutinį sprendimą, ir skirta bausmė gali būti pritaikyta prie Vengrijos baudžiamosios teisės.

88. Nors Vengrijos vyriausybė paaiškino Teisingumo Teismui, kad priėmus 2016 m. birželio 9 d. Sprendimą Balogh ( 48 ) ji nusprendė sistemingai nebevykdyti specialios užsienio teismų nuosprendžių pripažinimo procedūros ( 49 ), tačiau reikia pabrėžti, kad šis procedūros įgyvendinimo sistemingumas, nors tam tikra prasme ir yra sunkinanti aplinkybė, nėra vienintelis veiksnys, kuriuo remiantis nustatytas šios procedūros nesuderinamumas su Pamatiniu sprendimu 2008/675. Šis nesuderinamumas nustatytas būtent dėl to, kad procedūra, nors ir įgyvendinama tik nagrinėjant naują baudžiamąją bylą, iš tikrųjų iškeltą asmeniui, dėl kurio kitos valstybės narės teismas yra priėmęs ankstesnį nuosprendį, o nebe sistemingai, neatsižvelgiant į bet kurią naują baudžiamąją bylą, pirma, yra išankstinis formalumas, nuo kurio priklauso atsižvelgimas į tokį ankstesnį nuosprendį, ir, antra, ją vykdant atliekama šio nuosprendžio peržiūra ir nuosprendis gali būti pakeistas siekiant jį pritaikyti prie Vengrijos baudžiamosios teisės.

89. Reikia nurodyti, kad pagal Pamatinį sprendimą 2008/675 įdiegta sistema šiuo požiūriu iš esmės skiriasi nuo sistemos, sukurtos 2008 m. lapkričio 27 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2008/909/TVR dėl nuosprendžių baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principo taikymo skiriant laisvės atėmimo bausmes ar su laisvės atėmimu susijusias priemones, siekiant jas vykdyti Europos Sąjungoje ( 50 ). Iš tikrųjų, nors pagal pirmąjį sprendimą negalima niekaip pritaikyti užsienio teismų nuosprendžių, siekiant į juos atsižvelgti naujoje baudžiamojoje byloje, antrojo sprendimo 8 straipsnyje nustatytos griežtos sąlygos, kuriomis vykdančiosios valstybės kompetentinga institucija gali nuspręsti išduodančiojoje valstybėje priimtą nuosprendį pritaikyti; taigi šios sąlygos yra vienintelės pagrindinės minėtai institucijai tenkančios pareigos pripažinti jai perduotą nuosprendį ir vykdyti bausmę, kurios trukmė ir pobūdis atitinka išduodančiojoje valstybėje priimtame nuosprendyje paskirtas bausmes, išimtys ( 51 ). Tačiau tokia galimybe pritaikyti užsienio teismo nuosprendį Vengrijos vyriausybė jokiu būdu negali remtis šioje byloje, nes akivaizdu, kad ši byla nesusijusi su specialios pripažinimo procedūros įgyvendinimu siekiant Vengrijoje vykdyti nuosprendį, kurį dėl D. B. Lada priėmė Landesgericht Wiener Neustadt (Vyner Noištato regioninis teismas).

90. Galiausiai pabrėžiu, kad, mano nuomone, tokios procedūros, kokią Vengrijos institucijos įgyvendina prieš užsienio teismo apkaltinamąjį nuosprendį įtraukdamos į nacionalinį nuosprendžių registrą (neatsižvelgiant į tai, ar ji įgyvendinama sistemingai, ar ne), buvimas visiškai nenaudingas įgyvendinant pagal Pamatinį sprendimą 2009/315 ir Sprendimą 2009/316 įdiegtą sistemą, todėl prieštarauja šiems sprendimams. Pagal šiuos du teisės aktus pirmiausia tvarkoma bendra valstybių narių nuosprendžių registrų informacija. Problema savaime tampa paprastesnė vertinant esminę nuosprendžių registro naudą.

91. Tai, kad yra nuosprendžių registras, leidžia teisminėms institucijoms sužinoti, ar konkretus asmuo buvo nuteistas, kokia bausmė jam skirta ir kokią veiką jis padarė, taigi prireikus galima nustatyti arba paneigti galimą recidyvą ir patikrinti, ar skirta bausmė atlikta.

92. Įtraukimas į nuosprendžių registrą savaime nėra nei atsižvelgimas į nuosprendį, nei jo vykdymas. Teisminė institucija, vykdydama tolesnį persekiojimą, būtent patikrinusi nuosprendžių registrą, matys, ar į jį įtrauktas nuosprendis, į kurį ji turės atsižvelgti arba kurį turės vykdyti. Tik šiomis aplinkybėmis teismas, kuriame iškelta nauja baudžiamoji byla, prireikus kels klausimą, ar taikomas Pamatinis sprendimas 2008/675 siekiant atsižvelgti į nuosprendį arba Pamatinį sprendimą 2008/909, kad šis nuosprendis būtų vykdomas.

93. Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo paaiškinti Sąjungos pirminę teisę, t. y. SESV 82 straipsnio 1 dalį, kurioje nustatytas nuosprendžių ir teismų spendimų baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principas; jis pabrėžia, kad tuomet nacionaliniai teismai galės nesilaikyti šiai teisei prieštaraujančio Vengrijos teisės akto, o to daryti jie negalėtų, jeigu Teisingumo Teismas tik paaiškintų pamatinius sprendimus ir pabrėžtų, kad šis nacionalinės teisės aktas jiems prieštarauja ( 52 ). Taigi iškelta problema, susijusi su galimybe remtis pamatiniais sprendimais nacionaliniuose teismuose, siekiant netaikyti jiems prieštaraujančio nacionalinės teisės akto.

94. Mano nuomone, akivaizdu, kad speciali Vengrijos procedūra aiškiai prieštarauja tarpusavio pripažinimo principui, nustatytam SESV 82 straipsnio 1 dalyje. Iš tikrųjų, kaip teisingai pažymi Komisija, ši procedūra trukdo automatiškai pripažinti kitose valstybėse narėse priimtus nuosprendžius, nes pagal ją vietoj šių nuosprendžių pripažinimo numatyta juos pakeisti nacionaliniu sprendimu, kuris pagal Vengrijos teisinę sistemą vienintelis turi teisinių padarinių. Įstatymo Nr. XXXVIII 47 straipsnio 3 dalis šiuo požiūriu išdėstyta labai aiškiai – joje nustatyta, kad „jeigu Vengrijos teismas pripažino užsienio teismo nuosprendžio galiojimą, turi būti laikoma, kad dėl nusikalstamos veikos buvo priimtas galutinis Vengrijos teismo sprendimas“. Reikia pridurti, kad pasibaigus specialiai pripažinimo procedūrai kompetentingo Vengrijos teismo priimtu sprendimu užsienio teismo nuosprendis prireikus gali būti pritaikytas, kad būtų suderinamas su Vengrijos teise. Tai matyti iš Įstatymo Nr. XXXVIII 48 straipsnio 2–6 dalių.

95. Taigi Teisingumo Teismas galėtų nuspręsti savo atsakymą, skirtą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, grįsti SESV 82 straipsnio 1 dalimi. Iš tikrųjų šiame straipsnyje nustatytas nuosprendžių ir teismų sprendimų baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principas ir šiuo straipsniu pakeistas ESS 31 straipsnis, kuriuo pagrįsti tiek Pamatinis sprendimas 2009/315 ir Sprendimas 2009/316, tiek Pamatinis sprendimas 2008/675.

96. Vis dėlto Teisingumo Teismas taip nedarė 2016 m. birželio 9 d. Sprendime Balogh ( 53 ) ir 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendime Beshkov ( 54 ) (paminiu tik juos) – šiuose sprendimuose jis išaiškino Sąjungos antrinės teisės normas, pagal kurias įgyvendinamas šis principas, jų pagrindinėje dalyje nurodęs nuosprendžių ir teismų sprendimų baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principą.

97. Mano nuomone, taip turi būti daroma ir toliau, nes būtent šiose Sąjungos antrinės teisės normose nurodytos sąlygos ir apribojimai, kurių laikantis turi būti taikomas nuosprendžių ir teismų sprendimų baudžiamosiose bylose tarpusavio pripažinimo principas, atsižvelgiant į įvairių baudžiamojo proceso dalių ypatumus, todėl gali prireikti Teisingumo Teismo pateikto šių normų išaiškinimo.

98. Teisingumo Teismas taip pat turi nurodyti, kokias išvadas nacionaliniai teismai turi padaryti remdamiesi tuo, kad nustatytas nacionalinės teisės akto nesuderinamumas su pamatiniu sprendimu, ir visų pirma aiškiai pasakyti, kad pagal Sąjungos teisės viršenybės principą šie teismai privalo nesilaikyti tokio jai prieštaraujančio nacionalinės teisės akto, jeigu šio akto neįmanoma išaiškinti taip, kad jis atitiktų Sąjungos antrinės teisės normą.

99. Šią problemą jau esu nagrinėjęs savo išvadoje, pateiktoje byloje, kurioje priimtas 2017 m. birželio 29 d. Sprendimas Popławski ( 55 ). Priėmus šį sprendimą rechtbank Amsterdam (Amsterdamo teismas, Nyderlandai) dar kartą pateikė klausimą Teisingumo Teismui (būtent dėl šios problemos) nagrinėjamoje byloje Popławski (C‑573/17). Taigi Teisingumo Teismas turi kelias progas patikslinti, ar tuo atveju, jeigu nacionalinis teismas mano, kad nacionalinės teisės neįmanoma išaiškinti taip, kad toks išaiškinimas atitiktų pamatinį sprendimą, jis privalo šios teisės netaikyti.

100. Šiuo klausimu reikia priminti, kad išvada, jog pamatinis sprendimas negali veikti tiesiogiai, neturi nustelbti aplinkybės, kad pagal ESS 34 straipsnio 2 dalies b punktą ( 56 ) šis sprendimas valstybėms narėms yra privalomas dėl rezultato, kurį reikia pasiekti, bet nacionalinės institucijos pasirenka jo įgyvendinimo formą ir būdus ( 57 ). Be to, pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją valstybės narės, siekdamos užtikrinti savo pareigų pagal pamatinį sprendimą vykdymą, imasi visų bendrųjų ar specialiųjų priemonių ( 58 ).

101. Pirmiausia iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, kad dėl privalomojo pamatinio sprendimo pobūdžio nacionalinėms institucijoms, įskaitant nacionalinius teismus, kyla pareiga nacionalinę teisę aiškinti laikantis Sąjungos teisės. Taigi šie nacionalinę teisę taikantys teismai ją turi aiškinti kuo labiau atsižvelgdami į pamatinio sprendimo tekstą ir tikslą, kad būtų pasiektas pamatiniame sprendime numatytas rezultatas. Ši pareiga aiškinti nacionalinę teisę laikantis Sąjungos teisės pagrįsta pačia ESV sutarties sistema, nes sudaro sąlygas, kad nacionaliniai teismai, nagrinėdami gautas bylas, pagal savo kompetenciją užtikrintų visišką Sąjungos teisės veiksmingumą ( 59 ).

102. Žinoma, Sąjungos teisę atitinkančio nacionalinės teisės aiškinimo principas turi tam tikras ribas. Taigi nacionalinio teismo pareigą aiškinant ir taikant susijusias nacionalinės teisės normas atsižvelgti į pamatinio sprendimo turinį riboja bendrieji teisės principai, konkrečiai kalbant, teisinio saugumo ir negaliojimo atgaline data principai. Šie principai, be kita ko, prieštarauja tam, kad ši pareiga galėtų, remiantis pamatiniu sprendimu ir neatsižvelgiant į jam įgyvendinti priimtą įstatymą, lemti jo nuostatas pažeidusių asmenų baudžiamosios atsakomybės nustatymą arba sugriežtinimą ( 60 ). Taip pat Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo principas negali pagrįsti nacionalinės teisės contra legem aiškinimo ( 61 ).

103. Pagal Sąjungos teisę atitinkantį aiškinimo principą reikalaujama, kad nacionaliniai teismai, neviršydami savo kompetencijos, visus veiksmus atliktų atsižvelgdami į visą nacionalinės teisės normų sistemą ir taikydami joje pripažintus aiškinimo būdus, taip siekdami užtikrinti visišką atitinkamo pamatinio sprendimo veiksmingumą ir priimti juo siekiamą tikslą atitinkantį sprendimą ( 62 ). Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad turėdami Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo pareigą nacionaliniai teismai prireikus privalo pakeisti suformuotą jurisprudenciją, jeigu ji grindžiama nacionalinės teisės aiškinimu, kuris nesuderinamas su pamatinio sprendimo tikslais ( 63 ). Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, jog tuo atveju, jei nacionalinis teismas mano neturintis galimybės aiškinti nacionalinės teisės nuostatos taip, kad toks aiškinimas atitiktų pamatinį sprendimą, nes aukščiausiasis nacionalinis teismas aiškinamajame sprendime pateikė privalomą šios nacionalinės teisės nuostatos išaiškinimą, šis nacionalinis teismas privalo užtikrinti visišką pamatinio sprendimo veiksmingumą, jei būtina, savo iniciatyva atsisakydamas taikyti aukščiausiojo nacionalinio teismo aiškinimą, kai tas aiškinimas neatitinka Sąjungos teisės ( 64 ).

104. Patikslinus nacionalinių teismų pareigą pateikti Sąjungos teisę atitinkantį aiškinimą, reikia priminti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galiausiai turi įvertinti, ar nacionalinę teisę, visų pirma Įstatymo Nr. XXXVIII 46–48 straipsnius, galima aiškinti taip, kad toks aiškinimas atitiktų pamatinius sprendimus 2009/315 ir 2008/675.

105. Jeigu nėra aišku, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali aiškinti savo nacionalinę teisę taip, kad toks aiškinimas atitiktų Sąjungos teisę, man atrodo, būtina nustatyti, kokius konkrečius Įstatymo Nr. XXXVIII 46–48 straipsnių neatitikties pamatiniams sprendimams 2009/315 ir 2008/675 padarinius nacionalinis teismas turėtų nustatyti, jei toks Sąjungos teisę atitinkantis aiškinimas nebūtų įmanomas.

106. Iš esmės, jei nagrinėjamų nacionalinių nuostatų negalima aiškinti laikantis Sąjungos teisės, nacionalinis teismas turi atsisakyti jas taikyti, siekdamas visapusiškai taikyti Sąjungos teisę.

107. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad nors Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę priimti sprendimą dėl teisės aktų, priimtų pagal ES sutarties VI antraštinę dalį, skirtą policijai ir teismams bendradarbiauti baudžiamosiose bylose, teisinės taikymo srities, vis dėlto 2005 m. birželio 16 d. Sprendime Pupino ( 65 ) jis Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo principo taikymą išplėtė tik šiems teisės aktams, pripažinęs, kad pamatinį sprendimą šiuo tikslu galima palyginti su direktyva.

108. Vis dėlto Teisingumo Teismas dar nėra priėmęs sprendimo dėl to, ar tuo atveju, jei nacionalinė norma neatitinka pamatinio sprendimo, nacionalinis teismas privalo netaikyti šios nacionalinės normos, jei negali jos išaiškinti laikydamasis Sąjungos teisės.

109. Kaip jau nurodžiau savo 2008 m. balandžio 28 d. nuomonėje byloje Kozłowski ( 66 ), motyvus, dėl kurių 1964 m. liepos 15 d. Sprendime Costa ( 67 ) Teisingumo Teismas konstatavo, kad valstybės narės, laisva valia nusprendusios perduoti savo kompetenciją Bendrijai, negali prieš privalomą Bendrijos teisės aktą remtis savo vidaus teisinės sistemos aktu, nesvarbu, koks jis būtų, galima pritaikyti ir pamatiniam sprendimui. Mano nuomone, pamatinis sprendimas, kaip ir bet kuris kitas privalomas Sąjungos teisės aktas, turi turėti viršenybę prieš bet kurią vidaus teisės nuostatą, nesvarbu, kokia tai nuostata, net ir konstitucinio pobūdžio ar pagrindinio įstatymo nuostatą. Taigi pagal Sąjungos teisės viršenybės principą nacionalinis teismas privalo užtikrinti visišką Sąjungos teisės veiksmingumą, „jei būtina, savo iniciatyva atsisakydamas taikyti bet kokią jai prieštaraujančią nacionalinės teisės nuostatą“ ( 68 ).

110. Pamatinių sprendimų, priimtų pagal trečiąjį ramstį, viršenybės principo pripažinimas pagrindžiamas keliais argumentais ( 69 ).

111. Pirmasis argumentas yra tekstinio pobūdžio. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad numatydamas išlygos, susijusios su pamatinių sprendimų tiesioginio veikimo nebuvimu, išimtį Sąjungos teisės aktų leidėjas pamatiniams sprendimams pritaikė direktyvoms taikomą režimą, numatęs, kad jie „valstybėms narėms yra privalomi dėl siektinų rezultatų, bet palieka nacionalinėms valdžios institucijoms galimybę pasirinkti jų įgyvendinimo formą ir būdus“ ( 70 ). Kadangi nepaneigiamas pamatinių sprendimų išskirtinumas apsiriboja tuo, kad jie neveikia tiesiogiai ( 71 ), nėra jokios priežasties atmesti likusios dalies šių teisės aktų viršenybės remiantis tuo, kad jie priklauso tarpvyriausybinio bendradarbiavimo sričiai.

112. Antrasis argumentas susijęs su Teisingumo Teismo pripažinta nacionalinio teismo pareiga taikyti Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo techniką siekiant užtikrinti visišką pamatinių sprendimų veiksmingumą ir pasiekti jų tikslus atitinkantį sprendimą.

113. Tiesa, siekdamas pateisinti Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo principo taikymą Teisingumo Teismas rėmėsi ne viršenybės, o lojalaus bendradarbiavimo principu. Taigi jis konstatavo, kad pastarasis principas, pagal kurį, be kita ko, valstybės narės imasi visų bendrųjų ar specialiųjų priemonių, kad užtikrintų įsipareigojimų pagal Europos Sąjungos teisę vykdymą, taip pat turi būti taikomas policijos ir teismų bendradarbiavimui baudžiamosiose bylose, kuris, be to, visiškai pagrįstas valstybių narių ir institucijų bendradarbiavimu ( 72 ). Šia argumentavimo logika jau vadovautasi 1984 m. balandžio 10 d. Sprendime Von Colson ir Kamann ( 73 ), nes Teisingumo Teismas jame, be kita ko, Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo pareigą kildino iš valstybių narių pareigos imtis visų bendrųjų ar specialiųjų priemonių, skirtų iš Sąjungos teisės kylančių jų įsipareigojimų vykdymui užtikrinti, patikslinęs, kad ši teisė privaloma visoms nacionalinės valdžios institucijoms, įskaitant (pagal jų kompetenciją) teismines institucijas ( 74 ).

114. Vis dėlto Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo reikalavimas, kurį Teisingumo Teismas pagal suformuotą jurisprudenciją laiko pagrįstu „pačia SESV sistema, nes [jis] sudaro sąlygas nacionaliniams teismams, nagrinėjantiems gautas bylas, pagal savo kompetenciją užtikrinti visišką Sąjungos teisės veiksmingumą“ ( 75 ), kyla iš Sąjungos teisės veiksmingumo reikalavimo ir būtinybės užtikrinti jos viršenybę prieš valstybių narių nacionalinę teisę ( 76 ). Be to, pripažinus Sąjungos teisę atitinkančio aiškinimo principą kaip kylantį iš lojalaus bendradarbiavimo principo būtina (nors ir netiesiogiai) pripažinti Sąjungos teisės viršenybę. Iš tiesų, kaip lojalaus bendradarbiavimo pareiga, kylanti iš Sąjungos teisės, galėtų pateisinti nacionalinio teismo pareigą pakeisti savo nacionalinės teisės reikšmę, aiškinant ją taip, kad atitiktų Sąjungos teisę, jei ši pareiga nebūtų laikoma viršesne už nacionalinio teismo pareigą išnagrinėti bylą pagal savo nacionalinės teisės normas?

115. Trečiasis argumentas susijęs su teisinio pagrindo raida pasibaigus prie Sutarčių pridėtame Protokole Nr. 36 dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų numatytam pereinamajam laikotarpiui. Pagal šio protokolo 10 straipsnio 3 dalį šio straipsnio 1 dalyje nurodyta pereinamojo laikotarpio priemonė nustojo galioti po penkerių metų nuo Lisabonos sutarties įsigaliojimo, t. y. 2014 m. lapkričio 30 d. Galutinai įtraukus trečiąjį ramstį į ESV sutarties trečios dalies V antraštinėje dalyje, susijusioje su laisvės, saugumo ir teisingumo erdve, numatytą sritį turi būti pateikiamas „Bendrijos aiškinimas“ ( 77 ). Šiuo klausimu visų pirma reikia pažymėti, kad nors Teisingumo Teismo jurisdikcija pagal buvusį ES 35 straipsnį atspindėjo tarpvyriausybinį bendradarbiavimo trečiojo ramsčio srityje pobūdį, Teisingumo Teismas nuo minėtos datos savaime turi privalomą jurisdikciją priimti prejudicinį sprendimą, nes tam nebebūtina deklaracija, pagal kurią kiekviena valstybė narė pripažindavo šią jurisdikciją ir nurodydavo nacionalinius teismus, galinčius kreiptis į Teisingumo Teismą. Šiuo klausimu įdomu pažymėti, kad 2005 m. birželio 16 d. Sprendime Pupino ( 78 ) Teisingumo Teismas rėmėsi „Teisingumo Teismo jurisdikcijos, susijusios su prejudicinių sprendimų priėmimu, pagal ES 35 straipsnį svarba“, siekdamas pateisinti teisės remtis pamatiniais sprendimais pripažinimą privatiems asmenims, kad valstybių narių teismai pateiktų Sąjungos teisę atitinkantį nacionalinės teisės išaiškinimą ( 79 ). Tos pačios jurisdikcijos, kurią Teisingumo Teismas turėjo pagal pirmąjį ramstį, pripažinimas rodo tvirtą šių dviejų ramsčių konvergencijos procesą, kuris suteikia pagrindą pamatinių sprendimų padarinius prilyginti direktyvų sukeliamiems padariniams, žinoma, išskyrus tiesioginį veikimą, kuris yra aiškiai negalimas.

116. Atsižvelgdamas į pateiktus argumentus darau išvadą, kad pamatinis sprendimas pagal viršenybės principą yra viršesnis už bet kokią jam prieštaraujančią nacionalinės teisės nuostatą.

117. Mano nuomone, taip pat svarbu priminti tai, ką Teisingumo Teismas aiškiai nurodė savo 2013 m. vasario 26 d. Sprendime Melloni ( 80 ), kuriame išaiškintas 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos ( 81 ), t. y. kad „iš nusistovėjusios teismo praktikos [suformuotos jurisprudencijos] matyti, kad pagal Sąjungos teisės viršenybės principą, kuris yra esminis Sąjungos teisinės sistemos požymis <…>, tai, kad valstybė narė remiasi nacionalinės teisės nuostatomis, net jeigu jos konstitucinės, negali paveikti Sąjungos teisės veikimo šios valstybės teritorijoje“ ( 82 ).

118. Vadovaudamasis „pakeitimo“ poveikio ir „galimybės remtis negalimumu“ atskyrimo logika ( 83 ) laikausi nuomonės, jog tai, kad pamatinis sprendimas neveikia tiesiogiai, nereiškia, kad nacionalinis teismas neturi pareigos atsisakyti taikyti savo nacionalinės teisės nuostatų, neatitinkančių Sąjungos teisės. Iš tiesų ši pareiga tiesiogiai kyla iš Sąjungos teisės viršenybės prieš nacionalines nuostatas, kliudančias visiškam jos veiksmingumui.

119. Mano nuomone, pirmiau pateikti argumentai a fortiori yra svarbūs sprendimams, priimtiems pagal ES 34 straipsnio 2 dalies c punktą, kaip antai Sprendimui 2009/316.

120. Todėl laikausi nuomonės, kad nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į nacionalinės teisės visumą ir taikydamas šioje teisėje pripažintus aiškinimo metodus, pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalines nuostatas turi aiškinti kuo labiau atsižvelgdamas į Pamatinio sprendimo 2009/315, Sprendimo 2009/316 ir Pamatinio sprendimo 2008/675 tekstą ir tikslus. Jeigu tokio aiškinimo pateikti neįmanoma, nacionalinis teismas privalo netaikyti šių Sąjungos teisei prieštaraujančių nacionalinių nuostatų.

IV. Išvada

121. Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau į Szombathelyi Törvényszék (Sombathėjaus teismas, Vengrija) pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip: 1. 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2009/315/TVR dėl valstybių narių keitimosi informacija iš nuosprendžių registro organizavimo ir turinio ir 2009 m. balandžio 6 d. Tarybos sprendimas 2009/316/TVR dėl Europos nuosprendžių registrų informacinės sistemos (ECRIS) sukūrimo pagal Pamatinio sprendimo 2009/315 11 straipsnį turi būti aiškinami taip: pagal juos draudžiama taikyti nacionalinės teisės aktą, pagal kurį nustatyta nacionalinė kitos valstybės narės teismo priimto galutinio sprendimo, kuriuo asmuo nuteistas už padarytą nusikalstamą veiką, pripažinimo procedūra. 2. Pagal šį pamatinį sprendimą ir šį sprendimą nuosprendį priėmusios valstybės narės teismų priimtus nuosprendžius asmens pilietybės valstybės narės centrinė institucija į nuosprendžių registrą turi įtraukti tiesiogiai, remdamasi pirmosios valstybės narės centrinės institucijos per ECRIS naudojant kodų sistemą perduota informacija apie šiuos nuosprendžius. Šiomis aplinkybėmis toks įtraukimas negali priklausyti nuo pirma įgyvendintos teisminės minėtų nuosprendžių pripažinimo procedūros, kaip antai Vengrijos specialios procedūros, ir tuo labiau nuo apkaltinamojo nuosprendžio perdavimo asmens pilietybės valstybei narei, kad ši jį pripažintų. 3. 2008 m. liepos 24 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2008/675/TVR dėl atsižvelgimo į apkaltinamuosius nuosprendžius Europos Sąjungos valstybėse narėse naujose baudžiamosiose bylose turi būti aiškinamas taip: pagal jį draudžiama, kad valstybėje narėje, prieš atsižvelgiant į kitos valstybės narės teismo anksčiau priimtą apkaltinamąjį nuosprendį, šis nuosprendis pirmosios valstybės narės kompetentingų teismų būtų pripažintas pagal nacionalinę pripažinimo procedūrą. 4. Nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į nacionalinės teisės visumą ir taikydamas šioje teisėje pripažintus aiškinimo metodus, pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalines nuostatas turi aiškinti kuo labiau atsižvelgdamas į Pamatinio sprendimo 2009/315, Sprendimo 2009/316 ir Pamatinio sprendimo 2008/675 tekstą ir tikslus. Jeigu tokio aiškinimo pateikti neįmanoma, nacionalinis teismas privalo netaikyti šių Sąjungos teisei prieštaraujančių nacionalinių nuostatų.

( 1 ) Originalo kalba: prancūzų.

( 2 ) C‑25/15, EU:C:2016:423.

( 3 ) C‑25/15, EU:C:2016:423.

( 4 ) OL L 93, 2009, p. 23.

( 5 ) OL L 93, 2009, p. 33.

( 6 ) C‑25/15, EU:C:2016:423.

( 7 ) OL L 220, 2008, p. 32.

( 8 ) C‑171/16, EU:C:2017:710.

( 9 ) C‑579/15, EU:C:2017:503. 2017 m. vasario 15 d. pateikta išvada (Sprendimas Popławski, C‑579/15, EU:C:2017:116).

( 10 ) Toliau – Baudžiamasis kodeksas.

( 11 ) OL L 239, 2000, p. 19, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 19 sk., 2 t., p. 9.

( 12 ) Toliau – Chartija.

( 13 ) Atsižvelgdama į tai, Vengrijos vyriausybė rašytinėse pastabose nurodo, kad pateikus prašymą vykdyti Vengrijoje kitos valstybės narės teismo priimtą nuosprendį būtų taikoma ta pati speciali pripažinimo procedūra.

( 14 ) C‑25/15, EU:C:2016:423.

( 15 ) C‑25/15, EU:C:2016:423.

( 16 ) C‑25/15, EU:C:2016:423.

( 17 ) Šiuo klausimu žr. 2016 m. birželio 29 d. Sprendimą Kossowski (C‑486/14, EU:C:2016:483, 44 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

( 18 ) C‑25/15, EU:C:2016:423.

( 19 ) 2016 m. birželio 9 d. Sprendimas Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423, 48 punktas).

( 20 ) 2016 m. birželio 9 d. Sprendimas Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423, 49 punktas).

( 21 ) C‑171/16, EU:C:2017:710.

( 22 ) 2016 m. birželio 9 d. Sprendimas Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423, 54 punktas) ir 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendimas Beshkov (C‑171/16, EU:C:2017:710, 36 punktas).

( 23 ) 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendimas Beshkov (C‑171/16, EU:C:2017:710, 36 punktas).

( 24 ) C‑25/15, EU:C:2016:423.

( 25 ) Žr. sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 28 punktą.

( 26 ) Žr. sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 30 punktą.

( 27 ) Žr. sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 32 punktą.

( 28 ) Žr. sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 33 punktą.

( 29 ) Šiuo klausimu žr. 2017 m. birželio 29 d. Sprendimą Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, 39 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

( 30 ) 2016 m. birželio 9 d. Sprendimas Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423, 52 punktas).

( 31 ) 2016 m. birželio 9 d. Sprendimas Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423, 44 punktas).

( 32 ) 2016 m. birželio 9 d. Sprendimas Balogh (C‑25/15, EU:C:2016:423, 46 punktas).

( 33 ) C‑25/15, EU:C:2016:423.

( 34 ) C‑25/15, EU:C:2016:29.

( 35 ) Pasviruoju šriftu išskirta mano.

( 36 ) Žr. 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Beshkov (C‑171/16, EU:C:2017:710).

( 37 ) C‑171/16, EU:C:2017:710.

( 38 ) C‑171/16, EU:C:2017:386.

( 39 ) COM(2014) 312 final, p. 12.

( 40 ) Žr. šio pamatinio sprendimo 5–7 konstatuojamąsias dalis.

( 41 ) C‑171/16, EU:C:2017:710.

( 42 ) Žr. 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Beshkov (C‑171/16, EU:C:2017:710, 37 punktas).

( 43 ) Pagal analogiją žr. 2017 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Beshkov (C‑171/16, EU:C:2017:710, 38 punktas).

( 44 ) Žr. Pamatinio sprendimo 2008/675 5 konstatuojamąją dalį.

( 45 ) Žr. pasiūlymą dėl Tarybos pamatinio sprendimo dėl Europos Sąjungos valstybių narių atsižvelgimo į ankstesnius [apkaltinamuosius] nuosprendžius vykstant naujam baudžiamajam procesui (COM(2005) 91 final, aiškinamasis memorandumas, p. 3, toliau – pasiūlymas dėl pamatinio sprendimo).

( 46 ) Žr. pasiūlymą dėl pamatinio sprendimo (aiškinamasis memorandumas, p. 5).

( 47 ) Žr. pasiūlymą dėl pamatinio sprendimo (p. 5 ir 6).

( 48 ) C‑25/15, EU:C:2016:423.

( 49 ) Vengrijos vyriausybė per posėdį nurodė, kad šis pokytis bus įteisintas naujame įstatyme (įstatymas įsigalios 2018 m. sausio 1 d.).

( 50 ) OL L 327, 2008, p. 27.

( 51 ) Žr. 2016 m. lapkričio 8 d. Sprendimą Ognyanov (C‑554/14, EU:C:2016:835, 36 punktas).

( 52 ) Žr. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atsakymą į Teisingumo Teismo prašymą pateikti informacijos (1–5 punktai). Taip pat žr. šios išvados 47 punktą.

( 53 ) C‑25/15, EU:C:2016:423.

( 54 ) C‑171/16, EU:C:2017:710.

( 55 ) C‑579/15, EU:C:2017:503. 2017 m. vasario 15 d. pateikta išvada (Sprendimas Popławski, C‑579/15, EU:C:2017:116).

( 56 ) Jo redakcija pagal Amsterdamo sutartį.

( 57 ) Žr. 2017 m. birželio 29 d. Sprendimą Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, 28 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

( 58 ) Žr. 2017 m. birželio 29 d. Sprendimą Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, 30 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

( 59 ) Žr. 2017 m. birželio 29 d. Sprendimą Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, 31 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

( 60 ) Žr. 2017 m. birželio 29 d. Sprendimą Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, 32 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

( 61 ) Žr. 2017 m. birželio 29 d. Sprendimą Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, 33 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

( 62 ) Žr. 2017 m. birželio 29 d. Sprendimą Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, 34 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

( 63 ) Žr. 2017 m. birželio 29 d. Sprendimą Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, 35 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

( 64 ) Žr. 2017 m. birželio 29 d. Sprendimą Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, 36 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

( 65 ) C‑105/03, EU:C:2005:386.

( 66 ) C‑66/08, EU:C:2008:253.

( 67 ) 6/64, EU:C:1964:66.

( 68 ) Žr. 2016 m. liepos 5 d. Sprendimą Ognyanov (C‑614/14, EU:C:2016:514, 34 punktas).

( 69 ) Šiuo klausimu žr. Lenaerts, K., ir Corthaut, T., „Of birds and hedges: the role of primacy in invoking norms of ES law“, European Law Review, Sweet and Maxwell, Londonas, 2006, p. 287–315. Priešingą poziciją žr. Peers, S., „Salvation outside the church: judicial protection in the third pillar after the Pupino and Segi judgments“, Common Market Law Review, Nr. 44, 4‑asis leidimas, Wolters Kluwer Law and Business, Alfenas prie Reino, 2007, p. 883–929, konkrečiai p. 920, kuriame išdėstyta nuomonė, kad jeigu trečiajam ramsčiui būtų taikomi viršenybės ir tiesioginio veikimo principai, nebūtų atsižvelgiama į Sutarčių autorių ketinimus. Tačiau šis autorius sutinka, kad pripažinus Sąjungos teisės viršenybės principą įgyvendinant trečiąjį ramstį būtų sustiprintas veiksmingumo principas ir aiškiai nepažeistas Sutarčių tekstas (p. 917).

( 70 ) ES sutarties (jos redakcijos pagal Amsterdamo sutartį) 34 straipsnio 2 dalies b punktas.

( 71 ) Tai, kad pamatiniai sprendimai neveikia tiesiogiai, S. Prechal ir T. Marguery vertina kaip „nedidelį savitumą“ („La mise en œuvre des décisions‑cadres une leçon pour les futures directives pénales?“, L’exécution du droit de l’Union, entre mécanismes communautaires et droits nationaux, Bruylant, Briuselis, 2009, p. 225–251, visų pirma p. 250).

( 72 ) Žr. 2005 m. birželio 16 d. Sprendimą Pupino (C‑105/03, EU:C:2005:386, 42 punktas).

( 73 ) 14/83, EU:C:1984:153.

( 74 ) Žr. 1984 m. balandžio 10 d. Sprendimą Von Colson ir Kamann (14/83, EU:C:1984:153, 26 punktas).

( 75 ) Galiausiai žr. 2016 m. sausio 28 d. Sprendimą BP Europa (C‑64/15, EU:C:2016:62, 41 punktas ir nurodyta jurisprudencija).

( 76 ) Šiuo klausimu žr. Simon, D., „La panacée de l’interprétation conforme: injection homéopathique ou thérapie palliative?“, De Rome à Lisbonne: les juridictions de l’Union européenne à la croisée des chemins, Mélanges en l’honneur de Paolo Mengozzi, Bruylant, Briuselis, 2013, p. 279–298. Šis autorius mano, kad „pareigos pateikti Sąjungos teisę atitinkantį aiškinimą iškėlimą iki „Sutarties sistemai būdingo principo“ <…> lemia [Sąjungos teisės] viršenybė prieš valstybių narių nacionalinę teisę“ (p. 282). Jis priduria, kad „ryšį su Sąjungos teisės viršenybe apskritai (ir ne tik su direktyvų įgyvendinimu konkrečiai) įrodo pareiga užtikrinti, kad ne tik perkėlimo į nacionalinę teisę aktas, bet ir visa nacionalinė teisė, nesvarbu, ar ji būtų priimta anksčiau, ar vėliau už direktyvą, būtų aiškinami taip, kad toks aiškinimas „atitiktų Sąjungos teisę““ (p. 283).

( 77 ) Prechal, S. ir Marguery, T., „La mise en œuvre des décisions‑cadres une leçon pour les futures directives pénales?“, L’exécution du droit de l’Union, entre mécanismes communautaires et droits nationaux, Bruylant, Briuselis, 2009, p. 225–251, visų pirma p. 232.

( 78 ) C‑105/03, EU:C:2005:386.

( 79 ) 2005 m. birželio 16 d. Sprendimas Pupino (C‑105/03, EU:C:2005:386, 37 ir 38 punktai).

( 80 ) C‑399/11, EU:C:2013:107.

( 81 ) OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34.

( 82 ) Žr. šio sprendimo 59 punktą ir nurodytą jurisprudenciją.

( 83 ) Dėl šio atskyrimo visų pirma žr. Simon, D., „L’invocabilité des directives dans les litiges horizontaux: confirmation ou infléchissement?“, Revue Europe, Nr. 3, LexisNexis, Paryžius, 2010. Taip pat žr. Dougan, M., „When worlds collide! Competing visions of the relationship between direct effect and supremacy“, Common Market Law Review, Nr. 44, 4‑asis leidimas, Wolters Kluwer Law and Business, Alfenas prie Reino, 2007, p. 931–963.