GENERALINĖS ADVOKATĖS

JULIANE KOKOTT IŠVADA,

pateikta 2010 m. rugsėjo 16 d.( )

Byla C‑356/09

Dr. Christine Kleist

(Oberster Gerichtshof (Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Socialinė politika – Vienodas požiūris į vyrus ir moteris – Įstatymuose nustatytas skirtingas vyrų ir moterų įprastas pensinis amžius – Kolektyvinėje sutartyje numatytos specialios apsaugos nuo atleidimo iš darbo praradimas sulaukus įstatymuose nustatyto pensinio amžiaus – Darbuotojos atleidimas iš darbo sulaukus įstatymais nustatyto įprasto moterų pensinio amžiaus – Diskriminacija dėl lyties atleidžiant iš darbo – Direktyva 76/207/EEB – Direktyva 2002/73/EB“

I – Įvadas

1. Teisingumo Teismas jau ne kartą nagrinėjo klausimą dėl darbuotojų privalomo išėjimo į pensiją, kai jiems sueina nustatytas pensinis amžius. Pastaraisiais metais ši problema Europos Sąjungos teisės požiūriu daugiausia buvo nagrinėjama diskriminacijos dėl amžiaus aspektu( ). Tačiau nagrinėjamoje byloje vėl nagrinėjamas klausimas dėl diskriminacijos tarp darbuotojų vyrų ir moterų, kuris maždaug prieš 25 metus buvo nagrinėjimas sprendimuose Marshall( ) ir Beets-Proper( ).

2. C. Kleist dirbo Austrijos Pensionsversicherungsanstalt (pensijų draudimo įstaiga) vyriausiąja gydytoja, o sulaukusią 60 metų darbdavys ją savo iniciatyva išleido į pensiją. Šio išleidimo pagrindas – kolektyvinės sutarties nuostata, pagal kurią gydytojai, sulaukę įstatymuose nustatyto įprasto pensinio amžiaus, gali būti išleisti į pensiją darbdavio iniciatyva. Šiuo metu pagal Austrijos teisę vyrų amžius, nuo kurios išeinama į pensiją, yra 65 metai, o moterų – 60 metų.

3. Šioje byloje Teisingumo Teismo prašoma įvertinti, ar privalomo išėjimo į pensiją sąlyga, kuri moterims ir vyrams taikoma atitinkamai sulaukus skirtingo amžiaus, laikytina diskriminacija dėl lyties. Dėl labai panašios situacijos Teisingumo Teismas Sprendime Marshall jau yra pripažinęs esant diskriminaciją dėl lyties( ). Tačiau nagrinėjamu atveju reikia nustatyti, ar šia teismo praktika reikia remtis ir tada, kai privalomu išėjimu į pensiją siekiama užimtumo politikos tikslų.

4. Nagrinėjamu atveju nekyla klausimas dėl horizontalaus tiesioginio direktyvų ar bendrųjų teisės principų veikimo, dėl kurio buvo intensyviai diskutuojama priimant naujesnius sprendimus Mangold( ) ir Kücükdeveci( ). Atvirkščiai, šiuo atveju kalbama apie klasikinį vertikalų teisinį santykį, kai darbdavys – socialinio draudimo įstaiga – yra viešosios teisės subjektas.

II – Teisinis pagrindas

A – Europos Sąjungos teisės aktai

5. Šios bylos Sąjungos teisinį pagrindą sudaro dabar jau nebegaliojanti Direktyva 76/207/EEB( ) su pakeitimais, padarytais Direktyva 2002/73/EB( )( ).

6. Direktyvos 76/207 2 straipsnis buvo išdėstytas taip:

„1. Remiantis toliau išdėstytomis nuostatomis, vienodo požiūrio principas reiškia, kad negali būti jokios tiesioginės arba netiesioginės diskriminacijos dėl lyties, ypač dėl santuokinės arba šeimyninės padėties.

2. Šioje direktyvoje vartojamos tokios sąvokos:

– tiesioginė diskriminacija: kai vienam asmeniui dėl lyties yra sudaromos mažiau palankios sąlygos, palyginti su kitu asmeniu, kuriam panašioje situacijoje yra, buvo ar būtų sudarytos sąlygos,

– netiesioginė diskriminacija: kai dėl akivaizdžiai neutralios nuostatos, kriterijaus ar praktikos vienos lyties asmenys gali atsidurti tam tikroje prastesnėje padėtyje nei kitos lyties asmenys, nebent tą nuostatą, kriterijų ar praktiką objektyviai pateisina teisėtas tikslas, o šio tikslo siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis,

<…>

8. Valstybės narės gali toliau laikytis arba imtis priemonių tokia prasme, kaip vartojama Sutarties 141 straipsnio 4 dalyje, siekiant praktiškai užtikrinti visišką moterų ir vyrų lygybę.“

7. Direktyvos 76/207 3 straipsnio 1 dalyje buvo nustatyta:

„Vienodo požiūrio principo taikymas reiškia, kad negali būti jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos dėl lyties valstybiniame ar privačiame sektoriuose, įskaitant valstybės įstaigas, dėl:

<…>

c) įdarbinimo ir darbo sąlygų, įskaitant atleidimus iš darbo, taip pat darbo užmokesčio, kaip numatyta Direktyvoje 75/117/EEB;

<…>“

8. Papildomai reikia nurodyti Direktyvą 79/7/EEB( ), iš kurios 1, 3 ir 4 straipsnių matyti, kad vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principas turėtų būti nuosekliai įgyvendinamas ir valstybių narių teisės aktuose numatytų pensijų sistemų srityje. Tačiau Direktyvos 79/7 7 straipsnio 1 dalyje, be kita ko, numatytos tokios išimtys:

„Ši direktyva nepažeidžia valstybių narių teisės netaikyti jos nuostatų šiais atvejais:

a) nustatant pensinį amžių senatvės ir ištarnauto laiko pensijoms gauti ir su tuo susijusias galimybes gauti kitas išmokas;

<…>“

B – Nacionalinės teisės aktai

1. Įstatymų nuostatos

9. Iš Austrijos teisės aktų pirmiausia reikia nurodyti Bendrojo socialinio draudimo įstatymo (Allgemeines Sozialversicherungsgesetz, toliau – ASVG) 253 straipsnio 1 dalį, kurioje nustatomas skirtingas vyrų ir moterų įprastas pensinis amžius( ):

„Apdraustieji vyrai įgyja teisę į senatvės pensiją, kai jiems sueina 65 metai (įprastas pensinis amžius), moterys – kai joms sueina 60 metų (įprastas pensinis amžius), jei yra įvykdyta teisės įgijimo laikotarpio sąlyga (236 straipsnis).“

10. Toks skirtingas nustatytas vyrų ir moterų pensinis amžius yra įtvirtintas ir Austrijos konstitucinėje teisėje( ). Šiuo tikslu Austrijos Konstitucijos (Bundesverfassungsgesetz) 1–3 straipsniuose moterims ir vyrams, apdraustiems socialinės apsaugos draudimu, nustatyta skirtinga pensinio amžiaus pradžia( ):

„1 straipsnis. Įstatymų nuostatose gali būti įstatymuose nustatytu socialiniu draudimu apdraustiems moterims ir vyrams nustatytas skirtingas pensinis amžius.

<…>

3 straipsnis. Nuo 2024 m sausio 1 d. iki 2033 m. sausio 1 d. socialiniu draudimu apdraustų moterų amžius, nuo kurio jos gali gauti senatvės pensiją, pradedamas ilginti, kasmet pridedant po šešis mėnesius.“

2. Kolektyvinių sutarčių nuostatos

11. Nagrinėjamai bylai reikšminga kolektyvinė sutartis – Austrijos socialinio draudimo įstaigose dirbančių gydytojų ir odontologų tarnybos nuostatai B (Dienstordnung B für Ärzte und Dentisten bei den Sozialversicherungsträgern Österreichs, toliau – DO.B) su pakeitimais, padarytais 2005 m. spalio 1 dieną.

12. Pagal šios kolektyvinės sutarties nuostatas Austrijos socialinio draudimo įstaigose dirbantys gydytojai, išdirbę šioje įstaigoje tam tikrą laikotarpį, įgyja specialią apsaugą nuo atleidimo iš darbo, kuriai būdinga tai, kad darbdavys daugeliu atvejų netenka įprastos teisės nutraukti darbo sutartį. Čia taip pat vartojama „negalėjimo atleisti iš darbo“ sąvoka. Vis dėlto ši speciali apsauga nuo atleidimo iš darbo taikoma tik tol, kol darbuotojas sulaukia įprasto pensinio amžiaus. Darbdavys turi teisę savo iniciatyva išleisti darbuotoją į pensiją, kai tik jam sueina įprastas pensinis amžius.

13. DO.B 134 straipsnio 2 ir 4 dalyse dėl minėto išleidimo į pensiją darbdavio iniciatyva nustatyta taip( ):

„2. Gydytojai, kuriems taikoma apsauga nuo atleidimo iš darbo, gali išeiti į pensiją, jei

<...>

2) įgyja teisę į senatvės pensiją pagal ASVG 253 straipsnį <...>

<…>

4. Gydytoją, kuriam taikoma apsauga nuo atleidimo iš darbo, valdyba gali išleisti į pensiją savo iniciatyva, jei gydytojas:

1) atitinka 2 dalies 1, 2 arba 4 punktų sąlygas <...>.“

14. Be to, nagrinėjamu atveju svarbu, kad DO.B numato kolektyvine sutartimi nustatytą pensijų sistemą, kurios išmokos yra papildomos, kaip tai matyti iš DO.B 89 straipsnio 1 dalies:

„Išmokos, mokamos pagal įstatymuose nustatytą pensijų draudimo sistemą, įskaitomos į atitinkamas išmokas, į kurias teisė įgyjama pagal šios pensijas reguliuojančios sistemos nuostatas <...>.“

Tačiau neretai šios papildomos išmokos pagal DO.B yra daug didesnės už socialinės apsaugos draudimo sistemos (įstatymais nustatytas) pensijų išmokas pagal ASVG.

III – Faktinės aplinkybės ir pagrindinė byla

15. C. Kleist, gimusi 1948 m. vasario 11 d., nuo 1985 m. sausio 7 d. dirbo Pensionsversicherungsanstalt, Austrijos socialinio draudimo įstaigoje, kur paskutiniu metu buvo vyriausioji gydytoja.

16. 2005 m. Pensionsversicherungsanstalt nusprendė atleisti visus darbuotojus vyrus ir moteris, atitinkančius išleidimo į pensiją sąlygas, nustatytas taikytinoje kolektyvinėje sutartyje.

17. C. Kleist nesutiko išeiti į pensiją sulaukusi 60 metų. 2007 m. sausio 9 d. laišku ji apie tai pranešė Pensionsversicherungsanstalt ir pareikalavo palikti ją dirbi tol, kol jai sukaks 65 metai. Tačiau 2007 m. gruodžio 6 d. laišku Pensionsversicherungsanstalt pranešė C. Kleist, kad nutraukiama jos darbo sutartis ir nuo 2008 m. liepos 1 d. ji išleidžiama į pensiją.

18. Prieš išleidžiant į pensiją C. Kleist neto darbo užmokestis buvo 4032,39 euro per mėnesį. Pagal DO.B jos neto pensija išleidimo į pensiją momentu siekė 3890,62 euro per mėnesį. Tačiau jei ji išeitų į pensiją tik 2013 m. kovo 1 d., t. y. sulaukusi vyrams nustatyto įprasto pensinio amžiaus – 65 metų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo duomenimis, ji per mėnesį gautų 4829,85 euro dydžio neto pensiją.

19. Tai, kad Pensionsversicherungsanstalt savo iniciatyva ją išleido į pensiją, neatima iš C. Kleist galimybės toliau vykdyti profesinės veiklos dirbant savarankiškai arba pagal darbo sutartį. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo duomenimis, įstatymais nustatyta pensija pagal ASVG jai būtų mokama taip pat tuo atveju, jei ji toliau dirbtų( ).

20. Regione, kuriame ieškovė dirbo vyriausiąja gydytoja Pensionsversicherungsanstalt įstaigoje, remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo duomenimis, buvo užregistruoti 23 darbo ieškantys gydytojai, o tikrasis skaičius gali būti maždaug tris kartus didesnis.

21. Savo atleidimą iš darbo C. Kleist apskundė Landesgericht Innsbruck (Insbruko regiono teismas), kuris jos skundą pirmoje instancijoje atmetė( ). Jos apeliacinį skundą nagrinėjo Oberlandesgericht Innsbruck (Insbruko aukštesnysis regiono teismas), kuris pakeitė pirmos instancijos sprendimą ir patenkino C. Kleist reikalavimą( ). Šiuo metu byla nagrinėjama Oberster Gerichtshof (Austrijos Aukščiausiasis Teismas), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, į kurį Pensionsversicherungsanstalt kreipėsi su kasaciniu skundu.

IV – Prašymas priimti prejudicinį sprendimą ir procesas Teisingumo Teisme

22. 2009 m. rugpjūčio 4 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2009 m. rugsėjo 4 d., prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kreipėsi į Teisingumo Teismą pateikdamas tokius prejudicinius klausimus:

1. Ar Direktyvos 76/207/EEB, iš dalies pakeistos Direktyva 2002/73/EB, 3 straipsnio 1 dalies c punktas (kiek tai susiję su darbo teisės sistema, kurią taikant bendroji apsauga nuo neteisėto atleidimo iš darbo suteikiama atsižvelgiant į socialinę (finansinę) priklausomybę nuo darbo) turi būti aiškinamas kaip draudžiantis kolektyvinės sutarties nuostatą, kurioje numatyta speciali už įstatymuose nustatytą bendrąją apsaugą nuo atleidimo iš darbo platesnė apsauga nuo atleidimo iš darbo taikoma tik iki to momento, kai darbuotojui paprastai suteikiama socialinė (finansinė) apsauga mokant senatvės pensijos išmoką, jei ši senatvės pensija vyrams ir moterims pradedama mokėti skirtingais momentais?

2. Ar, taikant minėtą darbo teisės sistemą, Direktyvos 76/207 3 straipsnio 1 dalies c punktu draudžiama viešosios teisės reglamentuojamam darbdaviui atleisti iš darbo darbuotoją praėjus vos keliems mėnesiams nuo to momento, kai jis įgijo teisę į senatvės pensiją, kad galėtų įdarbinti naujus darbuotojus, siekiančius kuo greičiau įsilieti į darbo rinką?

23. Per procesą Teisingumo Teisme rašytines ir žodines pastabas pateikė Pensionsversicherungsanstalt, C. Kleist ir Europos Komisija.

V – Vertinimas

24. Oberster Gerichtshof prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateikia du klausimus, kurių pirmasis susijęs su kolektyvinėje sutartyje numatytos apsaugos nuo atleidimo iš darbo sumažėjimu sulaukus įprasto pensinio amžiaus, o antrasis – su darbuotojos darbo sutarties nutraukimu, kuris tiesiogiai susijęs su tuo, kad suėjo įprastas pensinis amžius.

25. Europos Sąjungos teisės požiūriu abiem prejudiciniais klausimais iš esmės keliama ta pati teisinė problema. Reikia nustatyti, ar darbdavys gali iš darbo atleisti darbuotoją moterį ir savo iniciatyva ją išleisti į pensiją dėl užimtumo politikos sumetimų, kai tik jai sueina įstatymuose nustatytas įprastas pensinis amžius, kuris moterims ir vyrams yra skirtingas. Todėl siūlau abu klausimus nagrinėti kartu, taip, beje, buvo daroma ir nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, ir daugumoje proceso šalių pateiktose pastabose.

26. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad siekiama patikrinti ne pačias įprastą pensinį amžių Austrijoje nustatančias įstatymų ar Konstitucijos nuostatas, o tai, kad atsakovė šiuo įprastu pensiniu amžiumi rėmėsi savo išleidimo į pensiją politikoje.

27. Šioje byloje pakankamas tikrinimo kriterijus yra Direktyva 76/207 su pakeitimais, padarytais Direktyva 2002/73. Nors šią bylą, kaip siūlo C. Kleist, būtų galima nagrinėti atsižvelgiant į nediskriminavimo dėl amžiaus draudimą Direktyvos 2000/78( ) prasme, tačiau tai nėra tikslinga. Pirma, Teisingumo Teismas jau yra pripažinęs, kad privalomą išėjimą į pensiją, sulaukus įstatymuose nustatyto pensinio amžiaus, galima pateisinti užimtumo politikos sumetimais, taigi tokiu atveju jis nelaikomas diskriminacija dėl amžiaus( ). Antra, remiantis turima medžiaga, C. Kleist ginčija ne patį privalomą išėjimą į pensiją, o būtent tai, kad ji privalėjo išeiti į pensiją anksčiau, negu tai būtų turėję padaryti jos kolegos vyrai( ). Taigi šios bylos teisinė problema susijusi su skirtingu požiūriu dėl lyties.

A – Direktyvos 76/207 taikytinumas

28. Pagal Direktyvos 76/207 3 straipsnio 1 dalies c punktą vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principas taikomas valstybiniame ar privačiame sektoriuje, įskaitant valstybės įstaigas ir būtent, be kita ko, įdarbinimo ir darbo sąlygoms, įskaitant atleidimo iš darbo sąlygas.

29. C. Kleist, dirbdama vyriausiąja gydytoja Austrijos socialinio draudimo įstaigoje, dirbo „valstybiniame sektoriuje“ ir (arba) „valstybės įstaigoje“, todėl, vadovaujantis Direktyvos 76/207 3 straipsnio 1 dalies įžanginiu sakiniu, ji akivaizdžiai patenka į vienodo požiūrio principo taikymo sritį asmenų atžvilgiu.

30. Atleidimo iš darbo sąlygų sąvoka Direktyvos 76/207 prasme turi būti aiškinama plačiai( ). Klausimas, ar darbuotoja, kaip antai C. Kleist, sulaukusi moterims nustatyto įprasto pensinio amžiaus, pagal jos darbdavio vykdomą bendrą išleidimo į pensiją politiką gali būti darbdavio iniciatyva išleista į pensiją, yra susijęs su atleidimo iš darbo sąlygomis( ). Vadinasi, nagrinėjama situacija patenka ir į dalykinę vienodo požiūrio taikymo sritį pagal Direktyvos 76/207 3 straipsnio 1 dalies c punktą.

B – Skirtingas požiūris dėl lyties

31. Direktyvos 76/207 3 straipsnio 1 dalies c punkte, skaitomame kartu su 2 straipsnio 1 dalimi, nustatyta, kad negali būti jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos dėl lyties, kiek tai susiję su atleidimu iš darbo.

32. Tiesioginė diskriminacija yra tada, kai vienam asmeniui dėl lyties sudaromos mažiau palankios sąlygos, palyginti su kitu asmeniu, kuriam panašioje situacijoje yra, buvo ar būtų sudarytos sąlygos (Direktyvos 76/207 2 straipsnio 2 dalies pirma įtrauka); taigi taikomas skirtingas požiūris tiesiogiai siejamas su lytimi. Netiesioginę diskriminaciją galima įtarti tada, kai dėl akivaizdžiai neutralios nuostatos, kriterijaus ar praktikos vienos lyties asmenys gali patekti į tam tikrą prastesnę padėtį nei kitos lyties asmenys (Direktyvos 76/207 2 straipsnio 2 dalies antra įtrauka).

33. Teisine prasme svarbu atskirti tiesioginę ir netiesioginę diskriminaciją pirmiausia todėl, kad skiriasi jų pateisinimo galimybės, atsižvelgiant į tai, ar nagrinėjamas skirtingas požiūris yra tiesiogiai, ar netiesiogiai susijęs su lytimi. Netiesioginės diskriminacijos dėl lyties pateisinimo galimybės Direktyvos 76/207 2 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje apibrėžtos labai bendrai („objektyviai pateisina teisėtas tikslas“), tačiau tiesioginė diskriminacija dėl lyties gali būti pateisinta tik specifiniais, su lytimi susijusiais, poreikiais, kaip antai dėl nėštumo ir motinystės (Direktyvos 76/207 2 straipsnio 7 dalis), arba siekiant gerinti nepakankamai atstovaujamos lyties padėtį (Direktyvos 76/207 2 straipsnio 8 dalis, skaitoma kartu su EB 141 straipsnio 4 dalimi, dabar – SESV 157 straipsnio 4 dalis).

34. Iš pirmo žvilgsnio atrodo, kad nagrinėjamu atveju ginčijama teisės norma lyčių atžvilgiu yra neutrali. Pagal DO.B 134 straipsnio 4 dalies 1 punktą socialinio draudimo įstaiga savo iniciatyva gali „neatleidžiamus iš darbo“ darbuotojus išleisti į pensiją, kai jiems sueina įstatymais nustatytas įprastas pensinis amžius. Tačiau įsigilinus matyti, kad įprasto pensinio amžiaus kriterijus yra glaudžiai susietas su lytimi, nes Austrijos įstatymų leidėjas ASVG 253 straipsnio 1 dalyje nustatė skirtingą moterų ir vyrų pensinį amžių. Taikant DO.B 134 straipsnio 4 dalies 1 punktą kartu su ASVG 253 straipsnio 1 dalimi atsiranda taisyklė, leidžianti moteris išleisti į pensiją darbdavio iniciatyva, kai joms sukanka 60, o vyrus – kai jiems sueina 65 metai. Vadinasi, galiausiai ginčijamos išėjimo į pensiją nuostatos yra tiesiogiai susijusios su lytimi ir dėl jų moterys gali netekti darbo vietos penkeriais metais anksčiau už vyrus( ).

35. Žinoma, kad būtų pripažintas skirtingas požiūris, tiesiogiai susijęs su lytimi, reikia, kad moterų ir vyrų padėtis būtų tapati arba bent jau panaši( ). Tačiau jei objektyviai vertinant darbuotojų, kurioms suėjo 60 metų, padėtis skiriasi nuo jų bendraamžių kolegų vyrų padėties, skirtingas požiūris į šias asmenų kategorijas būtų teisėtas ir netgi būtinas.

36. Padėtį apibūdinančius elementus ir jos panašumą, be kita ko, reikia nustatyti ir įvertinti atsižvelgiant į nuostatos, kuria nagrinėjamas skirtumas nustatytas, dalyką bei tikslą. Be to, reikia atsižvelgti į srities, kuriai nagrinėjama nuostata priklauso, principus ir tikslus( ).

37. Kaip matyti iš bylos medžiagos, privalomu išėjimu į pensiją pagal DO.B 134 straipsnio 4 dalį pirmiausia siekiama atlaisvinti darbo vietas jaunesniems darbuotojams, „siekiantiems kuo greičiau įsilieti“ į darbo rinką. Taigi privalomu išėjimu į pensiją siekiama užimtumo politikos tikslo.

38. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir Pensionsversicherungsanstalt pabrėžia, kad, atsižvelgiant į šį užimtumo politikos tikslą, darbuotojos, kaip antai C. Kleist, kuriai suėjo 60 metų, padėtis nėra panaši į jos bendraamžių vyrų kolegų padėtį. Juk darbuotojos moterys, kitaip negu darbuotojai vyrai, tuo laikotarpiu jau yra pasiekusios įstatymuose nustatytą pensinį amžių ir todėl joms, netekus darbo vietos, socialinio draudimo apsaugą užtikrina įgyta teisė į pensiją.

39. Iš pirmo žvilgsnio norėtųsi tokiems argumentams pritarti ir daryti išvadą, jog vien dėl to, kad egzistuoja teisė į pensiją, yra lemiamas esminis skirtumas, kuris neleidžia moterų ir vyrų padėties laikyti panašia.

40. Galima netgi surasti sprendimų, kuriuose Teisingumo Teismas, atrodo, pritarė tokiam požiūriui. Pavyzdžiui, sprendimuose Burton( ), Birds Eye Walls( ) ir Hlozek( ) buvo pripažinta teisėta praktika, kai darbdavių mokamos konkrečios socialinės išmokos siejamos su nustatytu skirtingu moterų ir vyrų pensiniu amžiumi.

41. Tačiau, mano manymu, tai yra tik atskiri atvejai. Bet kuriuo atveju šių sprendimų negalima taikyti bendrai. Bylose Burton ir Birds Eye Walls, pavyzdžiui, pereinamojo laikotarpio pensija buvo siekiama kompensuoti pajamų netekimą tiems darbuotojams, kurie dėl su įmone ar sveikata susijusių priežasčių anksčiau laiko išėjo į pensiją( ). Byloje Hlozek pereinamojo laikotarpio pensija pirmiausia buvo siekiama finansiškai kompensuoti specialią ilgalaikio nedarbo riziką, su kuria, kaip rodė statistika, vyrai ir moterys susidurdavo būdami skirtingo amžiaus ir kuri ypač išaugdavo artėjant įstatymuose nustatytam pensiniam amžiui( ). Tačiau tiek, kiek matyti iš bylos medžiagos, tokių specialių grėsmių nagrinėjamu atveju nėra.

42. Mano manymu, net ir neatsižvelgiant į tokių bylų ypatumus, iš principo būtų klaidinga leisti darbdaviams daryti skirtumus tarp darbuotojų vyrų ir moterų pagal jiems atitinkamai įstatymuose nustatytą įprastą pensinį amžių. Būtent dėl tokios praktikos vis dar egzistuojantys skirtumai tarp vyrų ir moterų, susiję su įstatymuose nustatytu įprastu pensiniu amžiumi, apimtų ir kitas sritis, šiuo atveju – atleidimo iš darbo sąlygas. Tačiau toks bendras skirtumų taikymas socialinio draudimo sistemų srityje prieštarautų nusistovėjusiai Teisingumo Teismo praktikai, pagal kurią egzistuojanti vienodo požiūrio principo išimtis dėl įstatymais nustatytose pensijų draudimo sistemose nustatyto skirtingo pensinio amžiaus turi būti aiškinama siaurai (Direktyvos 79/7 7 straipsnio 1 dalies a punktas)( ).

43. Kiek tai susiję su sistema, kurioje moterims ir vyrams atitinkamai nustatytas skirtingas įprastas pensinis amžius( ), vien ta aplinkybė, kad teisė į pensiją įgyjama sulaukus 60 metų, negali būti objektyvi priežastis tarp darbuotojų vyrų ir moterų daryti skirtumus. Tai, ar teisė į pensiją įgyjama, ar neįgyjama suėjus amžiui nuo 60 iki 64 metų, yra neatskiriamai susiję su atitinkamo darbuotojo lytimi: pagal galiojančią Austrijos teisės sistemą darbuotojos, sulaukusios 60 metų, pasiekia nustatytą įprastą pensinį amžių ir įgyja teisę į pensiją tik todėl, kad yra moterys. Taigi teisė į pensiją nėra objektyvus, nuo lyties nepriklausomas požymis, kuris leistų darbuotojų moterų kategoriją atskirti nuo jų kolegų vyrų.

44. Vadinasi, praktika, leidžianti užimtumo politikos sumetimais darbdaviams savo iniciatyva darbuotojas moteris išleisti į pensiją penkeriais metais anksčiau už vyrus, yra tiesioginė diskriminacija dėl lyties.

C – Skirtingo požiūrio pateisinimo nebuvimas

45. Dar reikia patikrinti, ar galima pateisinti tokią tiesioginę diskriminaciją dėl lyties.

1. Užimtumo politika

46. Kaip buvo nurodyta, privalomu išėjimu į pensiją pagal DO.B 134 straipsnio 4 dalį pirmiausia siekiama įdarbinti jaunesnius, „siekiančius kuo greičiau įsilieti“ į darbo rinką darbuotojus, vadinasi, siekiama užimtumo politikos tikslo.

47. Tokie užimtumo politikos sumetimai gali būti pripažinti objektyviu netiesioginės diskriminacijos dėl lyties pateisinimu ir paneigti diskriminacijos buvimą. Juk Direktyvos 76/207 2 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje netiesioginės diskriminacijos pateisinimo galimybės suformuluotos labai plačiai („objektyviai pateisina teisėtas tikslas“).

48. Tačiau pagrindinėje byloje, kaip jau buvo nustatyta( ), yra tiesioginė diskriminacija dėl lyties. Tokiu atveju Direktyvoje 76/207 nėra numatyti su užimtumo politika susiję pateisinimo pagrindai. Čia ir yra pagrindinis Direktyvos 76/207 2 straipsnio 2 dalies pirmos ir antros įtraukos skirtumas( ).

49. Ši teisinė situacija taip pat iš esmės skiriasi nuo diskriminacijos dėl amžiaus draudimo situacijos, dėl kurios Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad net ir tiesioginė diskriminacija dėl amžiaus gali būti pateisinta užimtumo politikos tikslais( ). Šis skirtumas, palyginti su Direktyva 2000/78, tampa dar akivaizdesnis todėl, kad Europos Sąjungos teisės aktų leidėjas, modernizuodamas Direktyvą 76/207, glaudžiai rėmėsi neseniai nustatytomis diskriminacijos dėl amžiaus nuostatomis, pirmiausia kiek tai susiję su tiesioginės ir netiesioginės diskriminacijos apibrėžimais( ).

50. Nurodyti pateisinimo galimybių skirtumai, pirma, tiesioginės ir netiesioginės diskriminacijos dėl lyties atveju ir, antra, skirtingo požiūrio dėl lyties ir dėl amžiaus atveju atsirado neatsitiktiniai. Gali būti, kad vyresnio amžiaus darbuotojų, kuriems suėjo nustatytas įprastas pensinis amžius ir kurie turi socialinį draudimą dėl įgytos atitinkamos teisės į pensiją, išleidimas į pensiją darbdavio iniciatyva yra teisėtas užimtumo politikos tikslas( ). Tačiau užimtumo politikos tikslas negali būti įgyvendinamas tik vienos ar kitos lyties darbuotojams nepalankiomis sąlygomis.

51. Tačiau būtent taip yra tada, kai dėl užimtumo politikos tikslų iš darbuotojų moterų reikalaujama išeiti iš darbo penkeriais metais anksčiau už jų kolegas vyrus. Tokiu atveju moterys vien todėl, kad joms įstatymuose nustatytas mažesnis pensinis amžius, daug labiau padeda įgyvendinti užimtumo politikos tikslus negu jų kolegos vyrai. Moterų teisė į darbą ir užsiimti profesija (Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 15 straipsnio 1 dalis( )) pažeidžiama labiau negu atitinkama jų kolegų vyrų teisė.

52. Gali būti, kad moterys dėl ankstesnio išėjimo į pensiją ir galbūt ilgesnės gyvenimo trukmės gali ilgiau gauti senatvės pensiją už jų kolegas vyrus. Per posėdį Teisingumo Teisme tai nurodė Pensionsversicherungsanstalt pateikdama statistikos pavyzdžių. Tačiau, kaip teisingai paprieštaravo Komisija, nepakanka vertinti vien prognozuojamą pensijos gavimo trukmę. Atvirkščiai, svarbu atsižvelgti į moterų ir vyrų išėjimo į pensiją skirtingais laiko momentais poveikį jų atitinkamai gaunamoms pajamoms: vyrai gauna darbo užmokestį penkeriais metais ilgiau už moteris ir, be to, dėl ilgesnio darbo stažo įgyja teisę į didesnę mėnesinę pensijos išmoką.

53. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad dėl privalomo išėjimo į pensiją darbuotoja, kaip antai C. Kleist, patyrė didelių finansinių nuostolių. Jei C. Kleist darbo santykiai būtų buvę tęsiami tol, kol jai būtų suėję 65 metai, ji būtų dar penkerius metus gavusi darbo užmokestį, o sulaukusi 65 metų būtų įgijusi teisę į 24,1 % didesnę neto mėnesinę pensiją pagal DO.B už tą, kurią įgijo privalomai išėjusi į pensiją 60 metų( ). Palyginti su dabar jos gaunamos pensijos dydžiu, nominalus skirtumas būtų 900 eurų neto per mėnesį.

54. Teisės norma, kuri būtent vienos lyties atstovams sukelia tokias dideles neigiamas profesines( ) ir finansines( ) pasekmes, prieštarauja vienodo požiūrio į moteris ir vyrus principo esminei reikšmei( ) (žr. taip pat ESS 3 straipsnio 3 dalies antra pastraipą( ), SESV 10 straipsnį( ) bei Pagrindinių teisių chartijos 21 straipsnio 1 dalį ir 23 straipsnio 2 dalį).

55. Tokiomis aplinkybėmis privalomo išėjimo į pensiją politikos, kaip nagrinėjamuoju atveju, kurią vykdant moterys paprastai netenka darbo penkeriais metais anksčiau už vyrus, negalima pateisinti užimtumo politikos tikslais.

2. Kiti klausimai

56. Toliau trumpai išnagrinėsiu kitus, būtent Pensionsversicherungsanstalt pateiktus, argumentus.

a) Moterų padėties gerinimas

57. Pensionsversicherungsanstalt nurodo, kad jos politika dėl privalomo išėjimo į pensiją sulaukus įprasto pensinio amžiaus pirmiausia siekiama gerinti profesinę karjerą pradedančių moterų padėtį. Atrodo, taip ji bando remtis specialiuoju pateisinimo pagrindu, išplaukiančiu iš Direktyvos 76/207 2 straipsnio 8 dalyje, skaitomoje kartu su EB 141 straipsnio 4 dalimi (dabar SESV 157 straipsnio 4 dalis), numatytų nuostų, kurios taikytinos net ir tiesioginei diskriminacijai dėl lyties.

58. Tačiau neįvykdytos Direktyvos 76/207 2 straipsnio 8 dalies taikymo sąlygos. Praktika, kai viena moteris verčiama užleisti savo darbo vietą kitai moteriai, negali būti laikoma tinkama priemone gerinti nepakankamai atstovaujamos lyties galimybes užsiimti profesine veikla. Tuo labiau tada, kai vadovaujamąsias pareigas einanti moteris, kaip yra nagrinėjamu atveju, netenka darbo vietos karjerą pradedančios moters naudai, kuri įmonės vidaus hierarchijos sistemoje tikrai negalės būti įdarbinta į tą patį lygį. Be to, nėra jokių garantijų, kad iš karjerą pradedančių asmenų grupės iš tiesų bus atrinkta moteris ir kad laisvą darbo vietą tikrai vėl užims moteriškos lyties atstovė.

b) Siekimas neleisti, kad įstatymuose nustatyta pensija būtų gaunama kartu su darbo pajamomis

59. Be kita ko, Pensionsversicherungsanstalt tvirtina, kad moterų, kurioms suėjo 60 metų, privalomo išėjimo į pensiją praktika siekiama neleisti gauti ir darbo pajamų, ir įstatymuose nustatytos pensijos pagal ASVG. Teisę į pastarąją, atrodo, darbuotojai įgyja iš karto, kai jiems sukanka įstatymais nustatytas pensinis amžius, neatsižvelgiant į tai, ar jie faktiškai išeina į pensiją, ar toliau dirba.

60. Tačiau reikia atmesti ir šį argumentą. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką skirtingo požiūrio dėl lyties negalima pateisinti biudžetiniais sumetimais( ).

61. Todėl tik dėl išsamumo reikia nurodyti, kad moterų privalomas išėjimas į pensiją tikrai negali veiksmingai užkirsti kelio tam, kad jos, kaip nuogąstaujama, gautų ir darbo užmokestį, ir pensiją. Kaip matyti iš bylos medžiagos, iš darbo atleistos darbuotojos, taip pat po to, kai joms sueina įstatymais numatytas pensinis amžius, gali sudaryti naują darbo sutartį arba dirbti savarankiškai, o kartu gauti ir įstatymuose nustatytą senatvės pensiją.

62. Be to, siekiant neleisti gauti ir įstatymuose nustatytos pensijos, ir pajamų iš darbo, švelnesnė ir kartu veiksmingesnė priemonė būtų tokios senatvės pensijos išmokų mokėjimo sustabdymas tol, kol draudėjas, nesvarbu, kokia jo lytis, dar vykdo atlygintiną profesinę veiklą. Taip pat yra kita galimybė: profesinę veiklą tęsiančio draudėjo darbo pajamas atskaityti iš įstatymuose numatytos pensijos.

63. Todėl pensijų politika, kai vienos lyties atstovai darbo vietą praranda penkeriais metais anksčiau už kitos lyties atstovus, nėra nei tinkama, nei būtina priemonė siekiant neleisti, kad įstatymuose numatyta pensija būtų gaunama kartu su darbo pajamomis. Galiausiai šią problemą reikia spręsti per įstatymuose numatytą pensijų sistemą.

VI – Išvada

64. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Austrijos Oberster Gerichtshof pateiktus abu prejudicinius klausimus atsakyti taip:

Pagal Direktyvos 76/207/EEB, iš dalies pakeistos Direktyva 2002/73/EB, 3 straipsnio 1 dalies c punktą draudžiama užimtumo politikos sumetimais darbdaviui savo iniciatyva išleisti į pensiją darbuotojas moteris, kurioms suėjo įstatymuose nustatytas įprastas pensinis amžius, jei nustatytas jų pensinis amžius yra penkeriais metais mažesnis už atitinkamą nustatytą vyrų pensinį amžių.