GENERALINĖS ADVOKATĖS

VERICA TRSTENJAK IŠVADA,

pateikta 2010 m. rugsėjo 7 d.( )

Byla C‑221/09

AJD Tuna Ltd

prieš

Direttur tal-Agrikoltura u s-Sajd u Avukat Generali

(Prim'Awla tal-Qorti Civili (Maltos Respublika) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Bendroji žuvininkystės politika – Komisijos reglamentas (EB) Nr. 530/2008 – Nepaprastosios priemonės – Paprastųjų tunų žvejyba gaubiamaisiais tinklais – Tam tikroms valstybėms narėms nustatytas žvejybos draudimas – Draudimas iškrauti į krantą, perkelti į varžas ir perkrauti – Kvotos – Rimta grėsmė paprastųjų tunų išteklių apsaugai – Pareiga motyvuoti – Proporcingumo principas – Nediskriminavimo dėl pilietybės principas – Veiksmingos teisminės apsaugos principas – Rungtyniškumo principas – Reglamento galiojimas“





Turinys





I – Įžanga

II – Teisinis pagrindas

A – Sąjungos teisės nuostatos bendrosios žuvininkystės politikos srityje

1. Reglamentas Nr. 2847/93 ir Reglamentas Nr. 2371/2002

B – Tarptautinės paprastųjų tunų apsaugos priemonės

C – Sąjungos teisės nuostatos paprastųjų tunų žvejybos srityje

1. Reglamentas Nr. 1559/2007

2. Reglamentas Nr. 40/2008

3. Reglamentas Nr. 446/2008

4. Reglamentas Nr. 530/2008

III – Faktinės aplinkybės, procesas pagrindinėje byloje ir prejudiciniai klausimai

IV – Procesas Teisingumo Teisme

V – Šalių argumentai

A – Pirmasis ir antrasis klausimai

B – Trečiasis klausimas

C – Ketvirtasis klausimas

D – Penktasis klausimas

E – Šeštasis klausimas

F – Septintasis ir aštuntasis klausimai

G – Devintasis klausimas

H – Dešimtasis klausimas

VI – Generalinės advokatės vertinimas

A – Įžanga

B – Pirmasis ir antrasis klausimai

1. Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalies, kaip ginčijamo reglamento teisinio pagrindo, tinkamumas

2. Ginčijamo reglamento motyvavimo tinkamumas

C – Trečiasis klausimas

D – Ketvirtasis ir penktasis klausimai

1. Draudimo iškrauti į krantą tunus, sugautus iki žvejybos draudimo nustatymo, proporcingumas

2. Draudimo į krantą iškrauti su trečiųjų valstybių vėliavomis plaukiojančiais laivais sugautus tunus proporcingumas

a) Vertinimo kriterijus

b) Proporcingumo principo pažeidimo vertinimas

i) Priemonės akivaizdaus netinkamumo tyrimas

ii) Priemonės akivaizdaus reikalingumo tyrimas

iii) Akivaizdaus neproporcingumo tyrimas

iv) Išvada

c) Proporcingumo principo pažeidimo pasekmės

E – Šeštasis klausimas

1. Skirtumas tarp Ispanijos laivų ir laivų, plaukiojančių su Graikijos, Italijos, Prancūzijos, Kipro ir Maltos vėliavomis

a) Klausimas dėl skirtumo tarp Ispanijos laivų ir kitų laivų pagrįstumo

b) Nediskriminavimo principo pažeidimo pasekmės

2. Skirtumas tarp Reglamente Nr. 530/2008 nurodytų laivų ir kitų laivų

F – Septintasis, aštuntasis ir devintasis klausimai

1. Ar Reglamentu Nr. 530/2008 pažeidžiamas veiksmingos teisminės apsaugos principas ir rungtyniškumo principas?

a) Tariamas veiksmingos teisminės apsaugos principo pažeidimas

b) Tariamas rungtyniškumo principo pažeidimas

i) Rungtyniškumo principo laikymasis valstybių narių atžvilgiu

ii) Rungtyniškumo principo laikymasis kitų suinteresuotųjų šalių atžvilgiu

2. Ar Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsniu pažeidžiami veiksmingos teisminės apsaugos ir rungtyniškumo principai?

a) Tariamas veiksmingos teisminės apsaugos principo pažeidimas

b) Tariamas rungtyniškumo principo pažeidimas

G – Dešimtasis klausimas

VII – Išvada

I – Įžanga

1. Ši byla susijusi su bendrąja žuvininkystės politika, kuriai skiriamas didelis dėmesys Europos Sąjungoje ir kurios atžvilgiu egzistuoja daug viena kitai prieštaraujančių pozicijų. Šioje byloje, kurioje nagrinėjamas pirmasis Maltos Respublikos pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, iškelta daug klausimų dėl 2008 m. birželio 12 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 530/2008, kuriuo nustatomos nepaprastosios priemonės Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje paprastuosius tunus gaubiamaisiais tinklais žvejojantiems laivams( ) (toliau – Reglamentas Nr. 530/2008, arba ginčijamas reglamentas), galiojimo ir aiškinimo. Šiuo reglamentu Komisija uždraudė žvejoti paprastuosius tunus (Thunnus thynnus, bluefin tuna, Rote Thun) laivams, naudojantiems gaubiamuosius tinklus ir plaukiojantiems su Graikijos, Prancūzijos, Italijos, Kipro, Maltos ir Ispanijos vėliavomis; taip pat ji uždraudė paprastuosius tunus iškrauti į krantą, perkelti į varžas tukinti ar auginti arba perkrauti. Kadangi Maltos bendrovei AJD Tuna, kuri vykdo veiklą paprastųjų tunų auginimo ir tukinimo sektoriuje, buvo uždrausta vykdyti veiklą, ji Maltos teismuose pradėjo procedūrą, per kurią, vadovaujantis EB 234 straipsniu( ), Teisingumo Teismui pateikti prejudiciniai klausimai dėl Reglamento Nr. 530/2008 galiojimo ir aiškinimo.

2. Bendrovė AJD Tuna Reglamentą Nr. 530/2008 taip pat ginčijo Pirmosios instancijos teisme( ), tačiau šis procesas dabar sustabdytas pagal Teisingumo Teismo statuto 54 straipsnio trečią pastraipą, kol Teisingumo Teismas priims sprendimą šioje byloje. Panašioje byloje, kurioje Italija ginčija tą patį reglamentą, procesas Pirmosios instancijos teisme taip pat sustabdytas( ). Reglamentą Nr. 530/2008 Pirmosios instancijos teisme taip pat užginčijo 17 Italijos bendrovių, tačiau jų ieškiniai buvo atmesti kaip nepriimtini( ).

II – Teisinis pagrindas

A – Sąjungos teisės nuostatos bendrosios žuvininkystės politikos srityje

1. Reglamentas Nr. 2847/93 ir Reglamentas Nr. 2371/2002

3. Šioje bylose svarbiausi du Europos Sąjungos teisės aktai bendrosios žuvininkystės politikos srityje: 1993 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2847/93, nustatantis bendrosios žuvininkystės politikos kontrolės sistemą( ) (toliau – Reglamentas Nr. 2847/93) ir 2002 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2371/2002 dėl žuvų išteklių apsaugos ir tausojančio naudojimo pagal Bendrąją žuvininkystės politiką( ) (toliau – Reglamentas Nr. 2371/2002).

4. Reglamento Nr. 2847/1993 dvidešimt trečioje konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad kai yra išnaudojama valstybės narės kvota arba BLS, Komisija savo sprendimu turi uždrausti žvejybą. Remiantis dvidešimt ketvirta konstatuojamąja dalimi būtina atkurti pažeistas teises tos valstybės narės, kurios kvota, skirta išteklių ar grupės išteklių daliai, nebuvo išnaudota tuo metu, kai buvo uždrausta žvejyba dėl išnaudoto BLS, ir tam reikia numatyti kompensacijos sistemą.

5. Reglamento Nr. 2847/93 21 straipsnio 2 ir 3 dalys išdėstytos taip:

„2. Visos valstybės narės nustato datą, nuo kurios rūšių ar grupės rūšių, kurioms taikomos kvotos, sugavimai, sugauti žvejybos laivais, plaukiojančiais su jų vėliava ar jose registruotais, laikomi išnaudojusiais atitinkamai rūšiai ar grupei rūšių nustatytą kvotą. Nuo tos dienos valstybė laikinai uždraudžia tokiems laivams gaudyti tas rūšis ar grupę rūšių, taip pat pasilikti laive, perkrauti ar iškrauti žuvį, sugautą po šios datos, ir nustato datą, iki kurios leidžiama perkrauti ir iškrauti sugavimus arba pateikti galutinę deklaraciją. Apie šią priemonę nedelsiant pranešama Komisijai, o ji praneša kitoms valstybėms narėms.

3. Gavusi 2 dalyje nurodytą pranešimą arba savo iniciatyva Komisija, remdamasi turima informacija, nustato datą, kada laikoma, kad rūšių ar grupės rūšių atžvilgiu žvejybos laivų, plaukiojančių su bet kurios valstybės narės vėliava, ar joje registruotų laivų sugavimai, kuriems taikomi BLS, kvotos ar kiti kiekybiniai apribojimai, išeikvojo tos valstybės narės arba Bendrijos, priklausomai nuo atvejo, kvotą, paskirtą kiekį arba turimą dalį.

Atlikusi šios situacijos įvertinimą, nurodytą šios dalies pirmojoje pastraipoje, Komisija atitinkamoms valstybėms narėms praneša, kokia yra jų žvejybos, sustabdytos dėl išeikvoto BLS, perspektyva.

Nuo pirmojoje pastraipoje nurodytos datos vėliavos valstybė narė laikinai uždraudžia su jos vėliava plaukiojantiems laivams žvejoti tas rūšis arba grupę rūšių, taip pat turėti laive, perkrauti ir iškrauti žuvį, sugautą po tos datos, ir nustato datą, iki kurios leidžiama perkrauti ir iškrauti arba pateikti galutines deklaracijas apie sugavimus. Apie šią priemonę nedelsiant pranešama Komisijai, o ji informuoja kitas valstybes nares.“

6. Reglamento Nr. 2371/2002 2 straipsnis („Tikslai“) išdėstytas taip:

„1. Bendroji žuvininkystės politika turi garantuoti, kad gyvieji vandens ištekliai būtų naudojami, užtikrinant tausojančias ekonomines, aplinkos ir socialines sąlygas. Tuo tikslu Bendrija turi imtis atsargos principų, skirtų saugoti ir apsaugoti gyvuosius vandens išteklius, numatyti tausojantį jų naudojimą ir sumažinti žvejybos poveikį jūros ekosistemoms. Ji turi siekti progresyviai įgyvendinti ekosistema paremtą žvejybos valdymo būdą, stengtis skatinti veiksmingą žvejybą ekonomiškai gyvybingoje ir konkurencingoje žuvininkystės bei akvakultūros pramonėje, suteikiant tinkamą pragyvenimo lygį priklausantiesiems nuo žvejybos verslo ir atsižvelgiant į vartotojų interesus.

2. Bendroji žuvininkystės politika turi vadovautis tokiais gero valdymo principais:

a) aiškiu atsakomybės apibrėžimu Bendrijos, nacionaliniu ir vietos lygiais;

b) sprendimo priėmimo procesu, paremtu pagrįstomis mokslinėmis rekomendacijomis, pateikiančiomis savalaikius rezultatus;

c) plačiai įtraukiant suinteresuotas puses visais politikos etapais nuo koncepcijos sukūrimo iki jos įgyvendinimo;

d) derinant su kitų sričių Bendrijos politika, ypač su aplinkos, socialine, regionine, plėtros, sveikatos ir vartotojų apsaugos.“

7. Reglamento Nr. 2371/2002 5 straipsnyje („Atkūrimo planai“) nustatyta:

„1. Prioritetiniais Tarybai turi tapti tų žūklės rajonų atkūrimo planai, kuriuose ištekliai sumažėjo žemiau saugių biologinių ribų.

2. Atkūrimo planų tikslas yra užtikrinti, kad ištekliai būtų atkurti iki saugių biologinių ribų.

<…>.“

8. Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnyje („Komisijos nepaprastosios priemonės“) nustatyta:

„1. Jei dėl žvejybos atsiranda rimtos grėsmės požymių gyvųjų vandens išteklių arba jūros ekosistemos apsaugai ir reikia nedelsiant veikti, Komisija pagrįstu valstybės narės prašymu arba savo iniciatyva gali nuspręsti imtis nepaprastųjų priemonių, kurios gali trukti ne ilgiau kaip šešis mėnesius. Komisija gali priimti naują sprendimą nepaprastosioms priemonėms pratęsti dar ne ilgiau kaip šešiems mėnesiams.

2. Valstybė narė perduoda prašymą vienu metu Komisijai, kitoms susijusioms valstybėms narėms ir Regioninėms konsultacinėms taryboms. Per penkias darbo dienas nuo to laiko, kai Komisija gauna prašymą, jos gali pateikti jai savo raštiškus komentarus.

Komisija priima sprendimą per 15 darbo dienų nuo šio straipsnio 1 dalyje nurodyto prašymo gavimo.

<…>.“

9. Reglamento Nr. 2371/2002 20 straipsnyje („Žvejybos galimybių paskirstymas“) nustatyta:

„1. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma nustato sugavimų ir (arba) žvejybos pastangų limitus, paskirsto žvejybos galimybes tarp valstybių narių ir apibrėžia sąlygas, susijusias su tais limitais. Žvejybos galimybės tarp valstybių narių paskirstomos taip, kad kiekvienai valstybei narei būtų užtikrintas santykinis žvejybos stabilumas dėl išteklių arba žūklės rajono.

2. Kai Bendrija nustato naujas žvejybos galimybes, Taryba sprendžia dėl jų paskirstymo, atsižvelgdama į kiekvienos valstybės narės interesus.

3. Kiekviena valstybė narė sprendžia dėl jai pagal Bendrijos teisę priskirtų žvejybos galimybių paskirstymo būdo su jos vėliava plaukiojantiems laivams. Apie paskirstymo būdą ji informuoja Komisiją.

4. Taryba nustato trečiųjų šalių žvejybos galimybes Bendrijos vandenyse ir paskirsto šias galimybes kiekvienai trečiajai šaliai.

5. Pranešusios Komisijai, valstybės narės gali apsikeisti visomis arba dalimi joms paskirtų žvejybos galimybių.“

10. Reglamento Nr. 2371/2002 26 straipsnyje („Komisijos atsakomybė“) nustatyta:

„1. Nepanaikinant Komisijos atsakomybės pagal Sutartį, Komisija vertina ir kontroliuoja, kaip valstybės narės taiko Bendrosios žuvininkystės politikos taisykles ir skatina koordinavimą bei bendradarbiavimą tarp jų.

2. Jei yra duomenų, kad nesilaikoma apsaugos, kontrolės, inspektavimo ir vykdymo užtikrinimo taisyklių pagal Bendrąją žuvininkystės politiką ir kad tai gali sukelti rimtą grėsmę gyvųjų vandens išteklių apsaugai ar Bendrijos kontrolės ir vykdymo užtikrinimo sistemos veiksmingumui, būtina neatidėliotinai veikti. Komisija raštu informuoja susijusią valstybę narę apie savo išvadas ir nustato ne trumpesnį kaip 15 darbo dienų laikotarpį reikalavimų laikymuisi įrodyti ir komentarams pateikti. Vykdydama bet kokius šio straipsnio 3 dalyje nurodytus veiksmus Komisija atsižvelgia į valstybės narės komentarus.

3. Jei yra duomenų, kad tam tikroje geografinėje zonoje žvejyba gali kelti rimtą pavojų gyvųjų vandens išteklių apsaugai, Komisija gali imtis prevencijos priemonių.

Tos priemonės turi būti proporcingos gyvųjų vandens išteklių apsaugos rimtos grėsmės pavojui.

Priemonės negali trukti ilgiau kaip tris savaites. 30 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka priimtu sprendimu jas galima pratęsti iki šešių mėnesių, jei to reikia gyvųjų vandens išteklių apsaugai.

Komisijai nustačius, kad pavojaus nebėra, priemonės iškart nustojamos taikyti.

4. Jei valstybės narės kvota, paskirtas kiekis ar galima dalis laikoma išnaudota, Komisija, remdamasi turima informacija, gali tuoj pat sustabdyti žvejybą.

<…>.“

B – Tarptautinės paprastųjų tunų apsaugos priemonės

11. Siekiant apsaugoti Atlanto tunus, 1966 m. gegužės 14 d. buvo pasirašyta, o 1969 m. kovo 21 d. įsigaliojo Tarptautinė konvencija dėl Atlanto tunų apsaugos (toliau – Konvencija dėl Atlanto tunų apsaugos)( ). Pagrindinis šios konvencijos tikslas – bendradarbiauti išlaikant šių žuvų populiacijas, kad būtų galima tolydžiai žvejoti didelius jų kiekius maistui ir kitiems tikslams. Kad ši konvencija būtų įgyvendinta, ją pasirašiusios šalys įsteigė Tarptautinę Atlanto tunų apsaugos komisiją (International Commission for the Conservation of Atlantic Tunas, toliau – TATAK)( ); ši, remdamasi moksliniais įrodymais, gali teikti rekomendacijas, skirtas tunų ir tunams giminingų žuvų, galimų sugauti Konvencijos teritorijoje, populiacijų gausai, kuri leistų tolydžiai sužvejoti didžiausią jų kiekį, išlaikyti( ).

12. Bendrija prisijungė prie šios konvencijos 1986 m. birželio 9 d. Tarybos sprendimu dėl Bendrijos prisijungimo prie Tarptautinės konvencijos dėl Atlanto tunų apsaugos su pakeitimais, padarytais protokolu prie valstybių Konvencijos dalyvių įgaliotųjų atstovų konferencijos baigiamojo akto, pasirašyto Paryžiuje 1984 m. liepos 10 d.( )

C – Sąjungos teisės nuostatos paprastųjų tunų žvejybos srityje

1. Reglamentas Nr. 1559/2007

13. Siekdama apsaugoti tunus, Sąjunga priėmė 2007 m. gruodžio 17 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1559/2007, nustatantį daugiametį paprastųjų tunų išteklių Atlanto vandenyno rytinėje dalyje ir Viduržemio jūroje atkūrimo planą bei iš dalies keičiantį Reglamentą (EB) Nr. 520/2007( ) (toliau – Reglamentas Nr. 1559/2007).

14. Reglamento Nr. 1559/2007 3 straipsnyje nustatyta:

„TATAK Susitariančiosioms Šalims nustatė šį paprastųjų tunų išteklių Atlanto vandenyno rytinėje dalyje ir Viduržemio jūroje DLSK [didžiausią leistiną sugauti kiekį]:

– 2008 m. – 28 500 tonų,

– 2009 m. – 27 500 tonų,

– 2010 m. – 25 500 tonų.

<…>.“

15. Reglamento Nr. 1559/2007 4 straipsnyje nustatyta:

„1. Kiekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad jos laivų ir tunų gaudyklių žvejybos pastangos atitiktų tos valstybės narės paprastųjų tunų žvejybos galimybes, kuriomis ji gali naudotis Atlanto vandenyno rytinėje dalyje ir Viduržemio jūroje.

2. Kiekviena valstybė narė parengia Atlanto vandenyno rytinėje dalyje ir Viduržemio jūroje paprastuosius tunus žvejojančių laivų ir tunų gaudyklių metinį žvejybos planą. Tos valstybės narės, kurių paprastųjų tunų kvota yra mažesnė nei 5 % Bendrijos kvotos, gali savo žvejybos plane patvirtinti konkretų kvotos valdymo metodą; tokiu atveju 3 dalies nuostatos netaikomos.

<…>“

16. Reglamento Nr. 1559/2007 5 straipsnio 2 dalyje nustatyta:

„2. Paprastuosius tunus gaubiamaisiais tinklais Atlanto vandenyno rytinėje dalyje ir Viduržemio jūroje draudžiama žvejoti nuo liepos 1 d. iki gruodžio 31 d.“

2. Reglamentas Nr. 40/2008

17. 2008 m. sausio 16 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 40/2008, nustatančiame 2008 metams Bendrijos vandenyse ir Bendrijos laivams vandenyse, kuriuose reikalaujama nustatyti žvejybos apribojimus, taikomas tam tikrų žuvų išteklių ir žuvų išteklių grupių žvejybos galimybes ir susijusias sąlygas( ) (toliau – Reglamentas Nr. 40/2008), nustatytas tam tikrų rūšių žuvų bendras leistinas sugauti kiekis, paskirstytas valstybėms narėms. Pagal šio reglamento ID priedą 2008 m. Sąjungai nustatyta 16 210,75 tonų paprastųjų tunų sugavimo kvota, kuri atskiroms valstybėms narėms paskirstyta taip:

– Kipras: 149,44 tonos,

– Graikija: 277,46 tonos,

– Ispanija: 5 378,76 tonos,

– Prancūzija: 5 306,73 tonos,

– Italija: 4 188,77 tonos,

– Malta: 343,54 tonos,

– Portugalija: 506,06 tonos,

– Kitos valstybės narės: 60 tonų.

18. Bendras leidžiamas sugauti kiekis (Total Allowable Catch, TAC) Atlanto vandenyno, į rytus nuo 45º vakarų ilgumos, ir Viduržemio jūros žvejybos zonoje 2008 m. buvo 28 500 tonų.

3. Reglamentas Nr. 446/2008

19. Reglamentu 40/2008 nustatytos kvotos 2008 metams vėliau buvo pakeistos 2008 m. gegužės 22 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 446/2008; juo, vadovaujantis Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2847/93, nustatančio bendrosios žuvininkystės politikos kontrolės sistemą, 21 straipsnio 4 dalimi, keičiamos tam tikros 2008 m. paprastųjų tunų kvotos( ) (toliau – Reglamentas Nr. 446/2008). Šis reglamentas buvo priimtas, nes 2007 m. Prancūzija ir Italija viršijo paprastųjų tunų sugavimo kvotas. 2008 m. šioms valstybėms kvotos buvo sumažintos, o iš jų atimtas kiekis paskirstytas Graikijai, Ispanijai, Kiprui, Maltai ir Portugalijai.

20. Atskiroms valstybėms narėms 2008 m. kvotos buvo paskirstytos taip:

– Kiprui: 303,54 tonos,

– Graikijai: 477,46 tonos,

– Ispanijai: 5 428,46 tonos,

– Prancūzijai: 4 894,19 tonos,

– Italijai: 4 162,71 tonos,

– Maltai: 365,44 tonos,

– Portugalijai: 518,96 tonos,

– Kitoms valstybėms narėms: 60 tonų.

4. Reglamentas Nr. 530/2008

21. Reglamentas Nr. 530/2008 buvo priimtas remiantis Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalimi.

22. Reglamento Nr. 530/2008 šeštoje, septintoje ir aštuntoje konstatuojamosiose dalyse nustatyta:

„6) Remiantis turimais duomenimis ir [iš] į atitinkamas valstybes nares pasiųstų Komisijos inspektorių surinkta informacija [surinktos informacijos] paaiškėjo, kad gaubiamaisiais tinklais žvejojančių laivų, plaukiojančių su Graikijos, Prancūzijos, Italijos, Kipro ir Maltos vėliava arba registruotų tose valstybėse, paprastųjų tunų žvejybos Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje galimybės bus laikomos išeikvotomis 2008 m. birželio 16 d., o gaubiamaisiais tinklais žvejojančių laivų, plaukiojančių su Ispanijos vėliava arba registruotų toje valstybėje, tų pačių išteklių žuvų žvejybos galimybės bus laikomos išeikvotomis 2008 m. birželio 23 d.

7) Perteklinį laivyno pajėgumą Tarptautinės Atlanto tunų apsaugos komisijos (TATAK) Mokslo komitetas laiko pagrindiniu veiksniu, galinčiu sunaikinti Rytų Atlanto vandenyno ir Viduržemio jūros paprastųjų tunų išteklius. Esant pertekliniam laivyno pajėgumui, kyla didelis pavojus, kad bus sužvejota daugiau nei leidžiama. Be to, kiekvieno gaubiamaisiais tinklais žvejojančio laivo dienos pajėgumas toks didelis, kad leidžiamą sužvejoti kiekį pasiekti ar viršyti galima labai greitai. Esant tokioms aplinkybėms, šiam laivynui viršijus leistinas žvejybos normas, kiltų rimta grėsmė paprastųjų tunų išteklių apsaugai.

8) Komisija atidžiai stebėjo, kaip valstybės narės per 2008 m. paprastųjų tunų žvejybos sezoną laikosi visų atitinkamomis Bendrijos taisyklėmis nustatytų reikalavimų. Remiantis turima ir Komisijos inspektorių surinkta informacija paaiškėjo, kad atitinkamos valstybės narės neužtikrino visiško Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1559/2007 nustatytų reikalavimų laikymosi.“

23. Reglamento Nr. 530/2008 1, 2 ir 3 straipsniai išdėstyti taip:

„1 straipsnis

Nuo 2008 m. birželio 16 d. gaubiamaisiais tinklais žvejojantiems laivams, plaukiojantiems su Graikijos, Prancūzijos, Italijos, Kipro ir Maltos vėliava arba registruotiems tose valstybėse, draudžiama žvejoti paprastuosius tunus Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje.

Nuo tos dienos taip pat draudžiama laikyti laivuose, perkelti į varžas tukinimo ar auginimo tikslais, perkrauti, perduoti ar iškrauti į krantą tų laivų sužvejotas šių išteklių žuvis.

2 straipsnis

Nuo 2008 m. birželio 23 d. gaubiamaisiais tinklais žvejojantiems laivams, plaukiojantiems su Ispanijos vėliava arba registruotiems toje valstybėje, draudžiama žvejoti paprastuosius tunus Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje.

Nuo tos dienos taip pat draudžiama laikyti laivuose, perkelti į varžas tukinimo ar auginimo tikslais, perkrauti, perduoti ar iškrauti į krantą tų laivų sužvejotas šių išteklių žuvis.

3 straipsnis

1. Atsižvelgdami į antrąją dalį, nuo 2008 m. birželio 16 d. Bendrijos ūkinės veiklos vykdytojai neleidžia Bendrijos vandenyse ar uostuose iškrauti į krantą, perkelti į varžas tukinimo ar auginimo tikslais arba perkrauti gaubiamaisiais tinklais žvejojančių laivų Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje sužvejotų paprastųjų tunų.

2. Iki 2008 m. birželio 23 d. gaubiamaisiais tinklais žvejojantiems laivams, plaukiojantiems su Ispanijos vėliava arba registruotiems toje valstybėje, leidžiama Bendrijos vandenyse ar uostuose iškrauti į krantą, perkelti į varžas tukinimo ar auginimo tikslais ir perkrauti Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje sužvejotus paprastuosius tunus.“

24. Reglamentas Nr. 530/2008 įsigaliojo 2008 m. birželio 13 d.

III – Faktinės aplinkybės, procesas pagrindinėje byloje ir prejudiciniai klausimai

25. Ieškovė, kuri yra Maltoje įsteigta bendrovė AJD Tuna Ltd, vykdo veiklą tunų tukinimo ir auginimo srityje. Jai nuosavybės teise priklauso du žuvininkystės ūkiai, kuriuose tukinami ir auginami tunai. Vieno žuvininkystės ūkio pajėgumai yra 2 500 tonų, o kito – 800 tonų. Pagrindinė ieškovės veikla – pirkti gyvus Viduržemio jūroje sužvejotus paprastuosius tunus, juos auginti ir tukinti bei parduoti įmonėms Bendrijoje arba už jos ribų. Ieškovės veiklą (auginti ir tukinti tunus) patvirtino TATAK, kuri jai suteikė leidimą kiekvienais metais nupirkti 3 200 tonų paprastųjų tunų, skirtų auginimo ir tukinimo veiklai vykdyti.

26. Per 2008 m. žvejybos sezoną Komisija priėmė Reglamentą Nr. 530/2008, kuriuo nustatytos nepaprastosios priemonės, susijusios su paprastųjų tunų žvejyba gaubiamaisiais tinklais Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje. Šiuo reglamentu laivams, plaukiojantiems su Graikijos, Prancūzijos, Italijos, Kipro ir Maltos vėliavomis, nuo 2008 m. birželio 16 d., o su Ispanijos vėliava plaukiojantiems laivams – nuo 2008 m. birželio 23 d., uždrausta paprastųjų tunų žvejyba gaubiamaisiais tinklais. Maltoje Žemės ūkio ir žuvininkystės direktorius prie Žemės ūkio ministerijos (toliau – Žemės ūkio ir žuvininkystės direktorius) ieškovei uždraudė pirkti ir importuoti paprastuosius tunus, skirtus tukinimo ir auginimo veiklai vykdyti. Jai nustatytas Žemės ūkio ir žuvininkystės direktoriaus draudimas apėmė ne tik Bendrijos vandenyse sužvejotus tunus, bet ir paprastuosius tunus, kuriuos už Bendrijos vandenų ribų laivai, plaukiojantys su trečiųjų šalių vėliavomis, sužvejojo gaubiamaisiais tinklais.

27. Iki 2008 m. birželio 16 d. ieškovė nupirko 465 500 kilogramų paprastųjų tunų ir dar turėjo nupirkti 1 369 829 kilogramus, kad būtų pasiekta jai suteikta kvota. Dėl draudimo pagal Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnį ji negalėjo nupirkti pagal jai suteiktą kvotą likusios paprastųjų tunų dalies net ir iš Bendrijai nepriklausančių paprastųjų tunų žvejų. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme Žemės ūkio ir žuvininkystės direktoriui ji pareiškė ieškinį dėl žalos atlyginimo.

28. Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas 2009 m. birželio 4 d. nutartimi nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir, remdamasis EB 234 straipsniu, pateikė tokius prejudicinius klausimus:

„1. Ar Komisijos reglamentas (EB) Nr. 530/2008 yra negaliojantis dėl to, kad jis pažeidžia EB 253 straipsnį tiek, kiek jis nepakankamai motyvuoja šio reglamento 1, 2 ir 3 straipsniuose nustatytų nepaprastųjų priemonių, ir tiek, kiek jis nepakankamai aiškiai parodo šių priemonių priėmimo priežastis?

2. Ar Komisijos reglamentas (EB) Nr. 530/2008 yra negaliojantis dėl to, kad jis pažeidžia Tarybos reglamento (EB) Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalį tiek, kiek konstatuojamosiose dalyse tinkamai neparodo, kad: a) dėl žvejybos veiklos egzistuoja rimta grėsmė gyvųjų vandens išteklių ar jūros ekosistemos apsaugai; ir b) būtina nedelsiant imtis veiksmų?

3. Ar Komisijos reglamentas (EB) Nr. 530/2008 yra negaliojantis dėl to, kad nustatytos priemonės paneigia tokių Bendrijos ūkinės veiklos vykdytojų, kaip antai ieškovė, teisėtus interesus, pagrįstus 2008 m. gegužės 22 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 446/2008 1 straipsniu ir 2002 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2371/2002 2 straipsniu?

4. Ar Komisijos reglamento (EB) Nr. 530/2008 3 straipsnis yra negaliojantis, nes pažeidžia proporcingumo principą tiek, kiek jis reiškia, kad: a) joks Bendrijos ūkinės veiklos vykdytojas negali vykdyti tunų iškrovimo į krantą arba perkėlimo į varžas tukinti ar auginti veiklos, net ir tų tunų, kurie buvo sugauti anksčiau ir visiškai atitinka Komisijos reglamentą Nr. 530/2008; ir b) joks Bendrijos ūkinės veiklos vykdytojas negali vykdyti tokios veiklos, susijusios su tunais, sužvejotais žvejų, kurių laivai neplaukioja su vienos iš Komisijos reglamento Nr. 530/2008 1 straipsnyje išvardytų valstybių narių vėliava, net ir tuomet, kai šie tunai buvo sužvejoti laikantis Tarptautine Atlanto tunų apsaugos konvencija nustatytų kvotų?

5. Ar Komisijos reglamentas (EB) Nr. 530/2008 yra negaliojantis, nes jis pažeidžia proporcingumo principą tiek, kiek Komisija nenustatė, kad jos ketinama priimti nuostata prisidės prie tunų išteklių atkūrimo?

6. Ar Komisijos reglamentas (EB) Nr. 530/2008 yra negaliojantis dėl to, kad jame nustatytos priemonės yra nepagrįstos ir diskriminuojančios dėl pilietybės remiantis EB 12 straipsniu tiek, kiek šiame reglamente daromas skirtumas tarp gaubiamaisiais tinklais žvejojančių laivų, kurie plaukioja su Ispanijos vėliava, ir tų, kurie plaukioja su Graikijos, Prancūzijos, Italijos, Kipro ir Maltos vėliavomis, ir tiek, kiek jame daromas skirtumas tarp šių šešių valstybių narių bei kitų valstybių narių?

7. Ar Komisijos reglamentas (EB) Nr. 530/2008 yra negaliojantis, nes nebuvo atsižvelgta į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje užtikrinamus teisingumo principus tiek, kiek suinteresuotosioms šalims ir valstybėms narėms nebuvo suteikta jokia galimybė pateikti savo raštiškas pastabas iki sprendimo priėmimo?

8. Ar Komisijos reglamentas (EB) Nr. 530/2008 yra negaliojantis, nes nebuvo atsižvelgta į rungtyniškumo principą (audi alteram partem), kaip bendrąjį Bendrijos teisės principą, tiek, kiek suinteresuotosioms šalims ir valstybėms narėms nebuvo suteikta galimybė pateikti savo raštiškas pastabas iki sprendimo priėmimo?

9. Ar Tarybos reglamento (EB) Nr. 2371/2002 7 straipsnio 2 dalis yra negaliojanti, nes nebuvo atsižvelgta į rungtyniškumo principą (audi alteram partem), kaip bendrąjį Bendrijos teisės principą, ir (arba) į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje užtikrinamus teisingumo principus, ir ar todėl Komisijos reglamentas (EB) Nr. 530/2008 yra negaliojantis, nes jis buvo pagrįstas Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2371/2002?

10. Jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Komisijos reglamentas (EB) Nr. 530/2008 yra galiojantis, ar šį reglamentą reikėtų aiškinti taip, kad jo 3 straipsnyje nustatytos priemonės taip pat draudžia Bendrijos ūkinės veiklos vykdytojams leisti iškrauti į krantą, perkelti į varžas tukinti ar auginti arba Bendrijos vandenyse ar uostuose perkrauti gaubiamaisiais tinklais žvejojančių laivų, plaukiojančių su trečiosios šalies vėliava, Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje sužvejotus paprastuosius tunus?“

IV – Procesas Teisingumo Teisme

29. Nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2009 m. birželio 17 d. Per rašytinę procedūrą bendrovė AJD Tuna, Maltos, Graikijos ir Italijos vyriausybės, Taryba ir Komisija pateikė pastabas. Per 2010 m. gegužės 20 d. posėdį bendrovės AJD Tuna, Graikijos ir Italijos vyriausybių, Tarybos ir Komisijos atstovai pateikė žodines pastabas ir atsakė į Teisingumo Teismo klausimus.

V – Šalių argumentai

A – Pirmasis ir antrasis klausimai

30. Pirmuoju ir antruoju klausimais siekiama išsiaiškinti, ar Reglamentas Nr. 530/2008 yra pakankamai motyvuotas.

31. Bendrovė AJD Tuna ir Maltos, Graikijos bei Italijos vyriausybės mano, kad Reglamentas Nr. 530/2008 nepakankamai motyvuotas. Reglamento konstatuojamosiose dalyse pateikta Komisijos turima informacija, tačiau ji nei cituojama, nei tiksliai nurodoma. Dėl netikslios informacijos suinteresuotosios šalys neturėjo galimybės suprasti faktinių priežasčių, kuriomis remiantis priimtas tas reglamentas. Šiuo atveju pareiga motyvuoti tampa dar svarbesnė, nes Reglamente Nr. 530/2008 išdėstytos nepaprastosios priemonės, kurios gali būti priimtos tik išskirtinėmis aplinkybėmis. Komisija turi tiksliai nustatyti, kad kyla didelė grėsmė paprastųjų tunų apsaugai ir kad reikia imtis neatidėliotinų priemonių. Šalių nuomone, paprasčiausias nurodymas, kad išnaudotos kvotos, nepateisina nepaprastųjų priemonių.

32. Komisija mano, kad Reglamentas Nr. 530/2008 pakankamai motyvuotas remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika( ). Pasak Komisijos, reglamento konstatuojamosiose dalyse neabejotinai išdėstyti aiškūs motyvai, kuriais remdamasi ji nepasibaigus terminui sustabdė paprastųjų tunų žvejybą gaubiamaisiais tinklais. Reglamento konstatuojamosiose dalyse nurodomas teisinis pagrindas, pavojus viršyti žvejybos kvotas ir valstybių narių įsipareigojimų neįvykdymas pagal Reglamentą Nr. 1559/2007. Pareiga motyvuoti nereiškia, kad privaloma išsamiai pateikti visus Komisijos konstatuotus techninius ir mokslo duomenis. Be to, ši pareiga motyvuoti nekelia grėsmės Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalyje numatytos procedūros prasmei.

33. Komisija pažymi, kad draudimas iškrauti paprastuosius tunus pagal Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnį buvo reikalingas siekiant sustiprinti žvejybos gaubiamaisiais tinklais draudimą. Tačiau ji pripažįsta, kad žvejybos draudimo priemonę ji galėjo priimti tiek remdamasi Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalimi, tiek šio reglamento 26 straipsniu. Ji teigia, kad iš pradžių pradėjo aptariamų priemonių priėmimo procedūrą pagal Reglamento Nr. 2371/2002 26 straipsnio 2 dalį, o vėliau nusprendė nepaprastąsias priemones priimti remdamasi šio reglamento 7 straipsnio 1 dalimi.

34. Kalbėdama apie didelės grėsmės egzistavimo įrodymą, Komisija pabrėžia, kad šioje byloje ji turi veikti remdamasi Reglamento Nr. 2371/2002 2 straipsnyje nurodytu atsargumo principu ir atsižvelgdama į kylantį pavojų ar riziką, o ne į konkrečius duomenis.

B – Trečiasis klausimas

35. Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar ginčijamu reglamentu pažeidžiami ūkio subjektų, kuriems 2008 metams suteiktos kvotos, teisėti lūkesčiai.

36. Bendrovė AJD Tuna pažymi, kad sudarydama sutartis su žvejais ji remėsi valstybėms narėms suteiktomis kvotomis. Pasak jos, Komisija, pažeidė jos teisėtus lūkesčius, kai netikėtai sustabdė paprastųjų tunų žvejybą, nors kvotos dar nebuvo pasiektos. Todėl ji mano, kad Komisija neturi kompetencijos drausti įmonių, kurių veikla susijusi su laikotarpiu, einančiu po to, kai žuvys jau sugautos, veiklos.

37. Italijos vyriausybė mano, kad jei būtų įvykdytos sąlygos Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 daliai taikyti, teisėti lūkesčiai negalėtų būti ginčijamo reglamento galiojimo kliūtis.

38. Komisija pažymi, kad bendrovė AJD Tuna niekada neturėjo garantijų, jog žvejai, su kuriais ji sudarė sutartis, būtinai sužvejos jai skirtą tunų kiekį. Be to, visada galima sustabdyti paprastųjų tunų žvejybą, jei išeikvojamos kvotos arba jei kyla rimtas pavojus vandenų išteklių išsaugojimui. Komisija išvardija tam tikrus reglamentus, kuriuose nustatytos tokios priemonės.

C – Ketvirtasis klausimas

39. Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar ginčijamu reglamentu pažeidžiamas proporcingumo principas, nes juo uždraudžiama, pirma, tunus iškrauti į krantą ar perkelti į varžas tukinti ar auginti, o tai taikoma ir iki 2008 m. birželio 16 d. sužvejotiems tunams, ir, antra, juo uždraudžiama tokia pati veikla, susijusi su laivais, kurie nenurodyti Reglamento Nr. 530/2008 1 straipsnyje, nors tie tunai sužvejoti laikantis Konvencijoje dėl Atlanto tunų apsaugos nustatytų kvotų.

40. Bendrovė AJD Tuna mano, kad ginčijamas reglamentas neatitinka proporcingumo principo, nes jame nenustatyta reikalavimo saugoti aplinką ir reikalavimo pernelyg smarkiai nepažeisti ūkio subjektų interesų pusiausvyra. Ginčijamu reglamentu Komisija siekė tik aplinkosaugos tikslų, tačiau neatsižvelgė į ūkio subjektų interesus.

41. Graikijos ir Italijos vyriausybės mano, kad draudimo priemonė yra neproporcinga atsižvelgiant į tikslą išsaugoti paprastųjų tunų išteklius. Ji taip pat neproporcinga atsižvelgiant į tai, kad Ispanijos žvejai galėjo žvejoti septyniomis dienomis ilgiau.

42. Komisija pažymi, kad Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio nuostatos nėra visiškai tikslios ir kad šis reglamentas taikomas tik tunams, sužvejotiems po 2008 m. birželio 16 d. ar 2008 m. birželio 23 d. Toks aiškinimas gali būti pagrįstas atsižvelgiant į kitas reglamento nuostatas. Be to, Komisija nurodo, kad draudimas pagal Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnį taikomas ir laivams, plaukiojantiems ne tik su reglamento 1 ir 2 straipsniuose nurodytų, bet ir kitų valstybių vėliavomis. Jos teigimu, draudimas nėra neproporcingas, nes ji turėjo informacijos, kad trečiųjų valstybių laivai taip pat buvo bebaigią išnaudoti jiems skirtas kvotas ir kad tie laivai nesilaikė TATAK rekomendacijų.

D – Penktasis klausimas

43. Penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Reglamentu Nr. 530/2008 pažeidžiamas proporcingumo principas, nes Komisija neįrodė, kad jos ketinama priimti priemonė skirta tunų ištekliams atkurti.

44. Bendrovė AJD Tuna mano, kad draudimas į krantą iškrauti ir perkelti į varžas paprastuosius tunus, kurie jau buvo sugauti arba kuriuos sugavo laivai, plaukiojantys su kitų nei ginčijamo reglamento 1 straipsnyje nurodytų valstybių vėliavomis, neturi įtakos paprastųjų tunų išteklių apsaugai. Komisija neįrodė, kad nepritaikius ginčijamame reglamente nustatyto draudimo paprastųjų tunų ištekliams būtų padaryta didelė žala.

45. Maltos vyriausybė pažymi, kad draudimas neturėjo įtakos paprastųjų tunų išteklių apsaugai, nes jis neturi įtakos Bendrijai nepriklausančių žvejų veiklai.

46. Komisija pažymi, kad paprastųjų tunų išteklių atkūrimą užtikrina DLSK sistema ir TATAK nustatytos kvotos. Siekdama, kad 2008 m. nebūtų viršytos kvotos, ji priėmė priemonę, kuria apsaugomi ištekliai.

E – Šeštasis klausimas

47. Šeštuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar ginčijamu reglamentu pažeistas nediskriminavimo dėl pilietybės principas, nes tame reglamente numatytos skirtingos draudimo įsigaliojimo datos Ispanijos ir kitų valstybių narių laivams.

48. Bendrovė AJD Tuna ir Graikijos vyriausybė laikosi nuomonės, kad skirtingas požiūris į Ispanijos ir kitų valstybių narių laivus yra nepagrįstas. Toks skirtumas tuo mažiau pateisinamas atsižvelgiant į tai, kad Komisija tas priemones priėmė skubiai. Jei priemonė būtų neatidėliotina ir reikalinga siekiant apsaugoti paprastųjų tunų išteklius, nebūtų pagrindo Ispanijos laivams leisti toliau žvejoti paprastuosius tunus ir jį iškrauti per jiems suteiktą papildomą savaitę.

49. Komisija pažymi, kad Ispanijos laivų padėtis buvo kitokia nei kitų laivų, atsižvelgiant į laivų kiekį Ispanijai suteiktos kvotos atžvilgiu. Nekilo jokio pavojaus, kad skirta kvota tais laivais bus viršyta iki 2008 m. birželio 23 d.

F – Septintasis ir aštuntasis klausimai

50. Septintuoju ir aštuntuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar buvo pažeistas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis ir rungtyniškumo principas dėl to, kad suinteresuotosios šalys ir valstybės narės neturėjo nė menkiausios galimybės pateikti rašytines pastabas prieš priimant sprendimą.

51. Bendrovė AJD Tuna mano, kad ji turėjo būti išklausyta iki ginčijamo reglamento priėmimo; Komisija taip pažeidė rungtyniškumo principą ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį.

52. Italijos vyriausybė mano, kad Komisija priemones turėjo priimti remdamasi Reglamento Nr. 2371/2002 26 straipsniu, kuriame nustatyta valstybių narių informavimo sistema. Taikydama reglamento 7 straipsnio 1 dalyje nustatytą procedūrą, Komisija pažeidė Chartijos 47 straipsnį ir rungtyniškumo principą.

53. Komisija ir Taryba pažymi, kad Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalyje nenumatyta konsultacija su suinteresuotomis šalimis. Jos nurodo, kad Chartijos 47 straipsnyje reglamentuojama teisė į teismo nešališkumą šiuo atveju negali būti taikoma. Chartijos 41 straipsnis reglamentuoja tik individualius atvejus.

G – Devintasis klausimas

54. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Tarybos reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnis negalioja, nes nepaprastosios priemonės gali būti priimtos suinteresuotosioms šalims ir valstybėms narėms nesuteikus galimybės pateikti rašytines pastabas iki priimant sprendimą, kuriuo pažeidžiamas rungtyniškumo principas ir Chartijoje nustatytos pagrindinės teisės.

55. Bendrovė AJD Tuna mano, kad ji turėjo būti išklausyta prieš priimant Reglamentą Nr. 530/2008 ir kad Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsniu pažeidžiamas rungtyniškumo principas bei Chartijos 41 ir 47 straipsniai, nes jame nenumatyta tokia galimybė.

56. Komisijos pozicija šiuo klausimu tokia pati kaip ir dėl septintojo bei aštuntojo klausimų.

57. Taryba teigia, kad Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 2 dalis yra negaliojanti. Ji mano, kad rungtyniškumo principas tikrai yra pagrindinis Bendrijos teisės principas, taikomas visose administracinėse procedūrose, tačiau reikalavimas laikytis rungtyniškumo principo negali būti perkeltas ir į teisės aktų leidybos procesą, per kurį priimami bendro taikymo teisės aktai.

H – Dešimtasis klausimas

58. Dešimtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnį reikia aiškinti taip, kad juo draudžiama Bendrijos ūkio subjektams paprastuosius tunus, sugautus su trečiųjų valstybių vėliavomis plaukiojančių laivų gaubiamaisiais tinklais, iškrauti į krantą bei perkelti į varžas auginti ir tukinti.

59. Bendrovė AJD Tuna ir Komisija laikosi nuomonės, kad Reglamentas Nr. 530/2008 turi būti aiškinamas taip, kad draudimas taikomas ir paprastuosius tunus, sugautus su trečiųjų valstybių vėliavomis plaukiojančiais laivais, iškraunant į krantą.

60. Italijos vyriausybė mano priešingai, kad draudimas pagal Reglamentą Nr. 530/2008 susijęs tik su žvejybos draudimu trečiųjų šalių laivams, kurie nurodyti reglamente.

VI – Generalinės advokatės vertinimas

A – Įžanga

61. Ši byla susijusi su kova dėl paprastųjų tunų, kuriems kyla vis didesnė grėsmė, apsaugos( ). Ant išnykimo ribos esančių rūšių sąraše paprastieji tunai priskiriami didelę grėsmę patiriančių gyvūnų rūšių kategorijai( ), o šios gyvūnų rūšies ištekliai iki šiandien sumažėjo apie 85 %( ). Todėl tarptautiniu mastu dedamos pastangos šios gyvūnų rūšies apsaugai, visų pirma pasitelkiant TATAK. Siekdama atkurti paprastųjų tunų išteklius, TATAK numatė laipsniškai mažinti didžiausią leidžiamą sugauti kiekį (Total Allowable Catch arba TAC), riboti žvejybą tam tikrose zonose ir tam tikru laikotarpiu nustatė naują minimalų paprastųjų tunų dydį, priemones, susijusias su sportinės ir rekreacinės žūklės veikla, bei priežiūros priemones ir įgyvendino tarptautinius TATAK kontrolinius tikrinimus, kad būtų užtikrintas paprastųjų tunų išteklių atkūrimo plano veiksmingumas( ). Šių metų kovo mėnesį Jungtinių Tautų Organizacijoje buvo pasiūlyta nustatyti visišką paprastųjų tunų tarptautinės prekybos draudimą, tačiau šis pasiūlymas nebuvo patvirtintas.

62. Atsižvelgdama į grėsmės paprastiesiems tunams lygį, Europos Sąjunga taip pat ėmėsi priemonių jų ištekliams išsaugoti, kartu su Reglamentu Nr. 1559/2007 priimdama daugiametį planą dėl paprastųjų tunų išteklių atkūrimo Atlanto vandenyne ir Viduržemio jūroje. Tame reglamente numatyta kasmet laipsniškai mažinti bendrą leidžiamą sugauti kiekį( ), o paprastuosius tunus leidžiama žvejoti tik nuo sausio 1 d iki birželio 30 d.( ), jame yra, pavyzdžiui, nuostatų, susijusių su minimaliu leidžiamo sugauti paprastųjų tunų svoriu ir dydžiu( ), taip pat numatytos priežiūros priemonės, tarp kurių yra ir privalomos ataskaitos apie žvejybą( ). Atskiroms valstybėms narėms Sąjungoje Reglamentu Nr. 40/2008 nustatytos ir Reglamentu Nr. 446/2008 patikslintos paprastųjų tunų žvejybos kvotos.

63. Šioje byloje kyla daug teisinių klausimų, susijusių su Reglamento Nr. 530/2008 galiojimu, ir vienas klausimas, susijęs su to reglamento aiškinimu, taip pat vienas klausimas, susijęs su Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio galiojimu. Šiuo reglamentu Komisija uždraudė paprastuosius tunus žvejoti Graikijos, Prancūzijos, Italijos, Kipro ir Maltos laivams su gaubiamaisiais tinklais nuo 2008 m. birželio 16 d, o Ispanijai – nuo 2008 m. birželio 23 d. Ji taip pat uždraudė šiais ir trečiųjų valstybių laivais sužvejotus paprastuosius tunus iškrauti į krantą ir perkelti į varžas auginti bei tukinti ir perkrauti.

B – Pirmasis ir antrasis klausimai

64. Pirmasis ir antrasis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai, kuriuos reikia nagrinėti kartu atsižvelgiant į jų turinio sąsają, susiję su dviem teisiniais klausimais: pirma, ar Reglamento Nr. 2371/2008 7 straipsnio 1 dalis yra tinkamas teisinis pagrindas priimti Reglamentą Nr. 530/2008, ir, antra, ar Reglamentas Nr. 530/2008 yra pakankamai motyvuotas( ).

65. Taigi visų pirma reikia įvertinti, ar Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalis yra tinkamas teisinis pagrindas priimti Reglamentą Nr. 530/2008, paskui, ar tas reglamentas tinkamai motyvuotas. Kitaip tariant, visų pirma reikia įrodyti, ar Komisija tikrai turėjo įrodymų dėl didelės grėsmės paprastųjų tunų išteklių apsaugai, nes tai priežastis, dėl kurios reikėjo uždrausti šios rūšies žuvies žvejybą remiantis Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalimi. Paskui, jei ši grėsmė iš tikrųjų egzistavo ir jei minėtas straipsnis yra tinkamas teisinis pagrindas, reikia nustatyti, ar Komisija tinkamai motyvavo ginčijamą reglamentą( ).

1. Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalies, kaip ginčijamo reglamento teisinio pagrindo, tinkamumas

66. Remiantis Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalimi, Komisija pagrįstu valstybės narės prašymu arba savo iniciatyva gali nuspręsti imtis nepaprastųjų priemonių, jei tenkinamos dvi sąlygos: pirma, jei yra įrodymų, kad kyla didelė grėsmė vandens išteklių apsaugai arba jūros ekosistemai dėl su žvejyba susijusios veiklos, ir, antra, jei dėl tos grėsmės reikia imtis neatidėliotinų priemonių. Kaip visiškai teisingai pažymi Maltos vyriausybė, antroji to straipsnio taikymo sąlyga priklauso nuo pirmosios: reikalavimas nedelsiant imtis priemonių yra didelės grėsmės vandens išteklių apsaugai pasekmė, ir atvirkščiai, jei tokios didelės grėsmės nėra, neatidėliotinų priemonių taikyti nebūtina.

67. Minėtos Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalies taikymo sąlygos reiškia, kad remiantis tuo straipsniu priimtos priemonės yra išimtinės bei reikalingos ir kad paprastai jos priimamos tais atvejais, kai reikia visiškai sustabdyti su žvejyba susijusią veiklą, ir kad gali kilti nepataisomos pasekmės tam tikrai vandens išteklių rūšiai arba jūros ekosistemai. Šių priemonių išimtinumą ir nepaprastumą taip pat iliustruoja reglamentai, kuriuos Komisija iki tol buvo priėmusi remdamasi minėtu straipsniu. Komisija priėmė, pavyzdžiui, 2003 m. balandžio 14 d. Reglamentą (EB) Nr. 677/2003, nustatantį nepaprastąsias priemones menkės ištekliams Baltijos jūroje atkurti( ), kuriuo tam tikrą laikotarpį visiškai uždraudė žvejoti šios rūšies žuvis, nes jų ištekliams kilo grėsmė dėl pereikvojimo pasiekus mažesnį nei leidžiamas minimalus lygis. 2005 m. Komisija panašiomis aplinkybėmis priėmė nepaprastąsias priemones remdamasi Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalimi ir visiškai uždraudė sardinių žvejybą tam tikrą laikotarpį, nes mokslo duomenimis įrodyta, kad tuo laikotarpiu būtina taikyti išimtines sardinių apsaugos ir jų išteklių atkūrimo priemones( ).

68. Todėl nagrinėjant, ar Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalis yra tinkamas teisinis pagrindas Reglamentui Nr. 530/2008 priimti, visų pirma reikia nustatyti, ar remdamasi bendrais teiginiais ir statistiniais duomenimis Komisija tikrai turėjo įrodymų, kad egzistuoja didelė grėsmė tunų išteklių apsaugai ir kad dėl tos priežasties būtinai reikėjo priimti nepaprastąsias priemones. Atliekant tokį tyrimą reikia konstatuoti, kad Komisijos įgyvendinama bendroji žemės ūkio politika (įskaitant žuvininkystę) apima sudėtingą ekonominės ir socialinės padėties vertinimą. Todėl Komisijos turima diskrecija šioje byloje taikoma ne tik turimų priimti priemonių pobūdžiui ir apimčiai, bet tam tikru mastu ir materialinių duomenų konstatavimui; tokiu atveju Komisija gali, jei reikia, remtis bendro pobūdžio aplinkybėmis ir statistiniais duomenimis( ).

69. Kalbant apie diskrecijos apimtį šioje byloje, taip pat reikia pažymėti, jog remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika teisminė kontrolė turi, kai Bendrijos teisės aktų leidėjas turi didelę diskreciją, kaip antai žemės ūkio, įskaitant žuvininkystę, srityje, apsiriboti vertinimu, ar aptariama priemonė priimta nepadarius akivaizdžios klaidos bei nepiktnaudžiaujant įgaliojimais ir ar aptariama institucija akivaizdžiai neviršijo jai nustatytos diskrecijos ribų( ). Nepaisant turimos diskrecijos, Bendrijos teisės aktų leidėjas privalo pagrįsti savo sprendimą objektyviais ir tinkamais kriterijais atsižvelgiant į tikslą, kurį nori pasiekti tuo teisės aktu, ir į aptariamo teisės akto priėmimo momentu turimus techninius bei mokslo duomenis( ). Įgyvendindamas savo diskreciją Bendrijos teisės aktų leidėjas turi plačiai atsižvelgti į aptariamus interesus ir, nagrinėdamas su įvairiomis galimomis priemonėmis susijusius suvaržymus, nuspręsti, ar siekiami tikslai yra tokie svarbūs, kad jais būtų galima pateisinti neigiamas ekonomines pasekmes, kurios tam tikriems ūkio subjektams gali būti labai reikšmingos( ).

70. Remiantis laisvai prieinamais duomenimis, kuriuos bendrovė AJD Tuna pateikė Teisingumo Teismui( ), 2008 m. Bendrijos žvejybos laivai išnaudojo tik 63,23 % Bendrijai skirtos kvotos. Remiantis tais pačiais duomenimis nė viena Viduržemio jūros zonos valstybė, kuri nėra ES valstybė narė, neviršijo savo kvotos( ) arba ją viršijo tik labai mažai( ).

71. Kaip per teismo posėdį visiškai teisingai pastebėjo Komisija, vis dėlto reikia atsižvelgti į tai, kad šie duomenys yra tik laikini. Komisija per teismo posėdį nurodė, kad remiantis galutiniais duomenimis 2008 m. Bendrija išnaudojo 92,3 % jai skirtos kvotos. Be to, iš TATAK ataskaitos( ) matyti, kad įvertintas sugautas kiekis buvo didesnis už TATAK įstaigai deklaruotą sugautą kiekį. Taigi TATAK ataskaitoje nurodyta, kad 2008 m. didžiausias leistinas sugauti paprastųjų tunų kiekis (DLSK) rytinėje Atlanto vandenyno dalyje ir Viduržemio jūroje buvo 28 500 tonų( ). Deklaruotas sugautas kiekis (reported catch) 2008 m. šioje zonoje buvo 23 868 tonos, o prognozuojamas sugauti kiekis (best catch estimate) – 25 760 tonų( ). Taigi deklaruotas ir prognozuotas kiekis buvo mažesnis už DLSK, tačiau į šiuos duomenis neįtrauktas neteisėtai sugautas, nedeklaruotas ir nereglamentuotas kiekis; be to, galimas sugauti kiekis (potential catch) 2008 m. gerokai viršijo DLSK (34 120 tonų)( ).

72. Mano nuomone, Komisija, atsižvelgdama į išdėstytus duomenis, galėjo priimti Reglamentą Nr. 530/2008 remdamasi Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalimi, net jei priimdama Reglamentą Nr. 530/2008 ji galbūt neturėjo visiškai patikimų mokslo duomenų. Šis teisinis pagrindas yra tinkamas visų pirma dėl to, kad Komisija taip pat turi tam tikrą diskreciją konstatuoti duomenis( ) ir, antra, kad priimdama šią nepaprastąją priemonę ji rėmėsi atsargumo principu. Iš tikrųjų reikia atsižvelgti į tai, kad Bendrija, priimdama priemones gyviesiems vandens ištekliams apsaugoti, turi remtis atsargumo principu, kad būtų užtikrintas tvarus jų naudojimas ir sumažinta žvejybos veiklos įtaka jūros ekosistemai( ). Žuvininkystės valdymui taikomas atsargos principas reiškia, kad atitinkamos mokslo informacijos nebuvimas negali būti priežastis atidėti arba nesiimti valdymo priemonių pagrindinėms, susijusioms arba priklausomoms rūšims ir nepagrindinėms rūšims bei jų aplinkai išsaugoti( ).

73. Todėl manau, kad Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalis yra tinkamas Reglamento Nr. 530/2008 teisinis pagrindas.

2. Ginčijamo reglamento motyvavimo tinkamumas

74. Toliau analizuosiu klausimą dėl tinkamo Reglamento Nr. 530/2008 motyvavimo ir ar jo nesant reglamentas yra negaliojantis. Šiuo atveju visų pirma reikia išsiaiškinti, kokia yra Komisijos pareiga motyvuoti reglamentą, kuriuo ji priima nepaprastąją priemonę gyviesiems vandens ištekliams išsaugoti.

75. Remiantis su EB 253 straipsniu susijusia nusistovėjusia teismų praktika( ), motyvavimas turi būti pritaikytas prie aptariamo teisės akto pobūdžio ir aiškiai bei nedviprasmiškai nurodyti ją priimančios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų žinoti priimtos priemonės pagrindus, o Teisingumo Teismas vykdyti priežiūrą( ). Pareiga motyvuoti turi būti vertinama atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes ir, be kita ko, į teisės akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir jo adresatų arba kitų tiesiogiai ir konkrečiai su tuo aktu susijusių asmenų interesą gauti paaiškinimus( ). Šiuo atveju nereikalaujama motyvuose nurodyti visas susijusias faktines ir teisines aplinkybes, nes klausimas, ar teisės akto motyvavimas atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinamas ne tik atsižvelgiant į jo formuluotę, bet ir į kontekstą bei į atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą( ).

76. Nusistovėjusioje teismų praktikoje taip pat nustatyta, kad pareigos motyvuoti apimtis priklauso nuo aptariamo teisės akto pobūdžio ir kad bendrojo taikymo teisės aktuose motyvavimas gali būti ribojamas nurodant, pirma, bendrą situaciją, dėl kurios reikėjo jį priimti, ir, antra, bendrus tikslus, kuriuos norima juo pasiekti. Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas visų pirma nurodė, kad jei ginčijamame teisės akte iš esmės nurodyta institucijų siekiamo tikslo esmė, būtų pernelyg giežta reikalauti konkretaus motyvavimo dėl kiekvieno atskiro pasirinkto techninio sprendimo( ).

77. Taigi remiantis teismų praktika matyti, kad Komisija, motyvuodama ginčijamą reglamentą, neprivalėjo nurodyti konkrečių duomenų, susijusių su paprastųjų tunų išteklių išeikvojimu.

78. Tokį požiūrį patvirtina ir kiti reglamentai, kuriuos Komisija priėmė remdamasi Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalimi, kaip antai Reglamentas (EB) Nr. 677/2003, nustatantis nepaprastąsias priemones menkės ištekliams Baltijos jūroje atkurti( ), 2005 m. liepos 1 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1037/2005, nustatantis neatidėliotinas priemones ančiuvių ištekliams saugoti ir atnaujinti ICES VIII pazonėje( ), 2005 m. rugsėjo 22 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1539/2005, pratęsiantis neatidėliotinų priemonių ančiuvių ištekliams saugoti ir atnaujinti ICES VIII pazonėje taikymą( ) ar 2003 m. rugpjūčio 20 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1475/2003 dėl gelminių koralinių rifų apsaugos nuo tralavimo pasekmių Škotijos šiaurės rytų teritorijoje( ).

79. Nė viename šių reglamentų Komisija nepateikė konkrečių duomenų apie rimtą pavojų gyvųjų vandens išteklių išsaugojimui, bet kiekviename reglamente matyti, kad ji rėmėsi tokiais duomenimis. Todėl negalima pritarti ieškovės pagrindinėje byloje nuomonei, kad Komisija ginčijamame reglamente turėjo nurodyti konkrečius duomenis, susijusius su rimtu pavojumi tunų išteklių apsaugai.

80. Be to, kaip jau minėjau šios išvados 72 punkte, jei Komisija, priimdama Reglamentą Nr. 530/2008, neturėtų duomenų, įrodančių, kad nesiėmus nepaprastųjų priemonių grėstų didelis išteklių išeikvojimo pavojus, ji vis tiek galėtų priimti tą reglamentą vadovaudamasi atsargumo principu.

81. Todėl laikausi nuomonės, kad Komisija tinkamai motyvavo Reglamentą Nr. 530/2008.

C – Trečiasis klausimas

82. Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamentas Nr. 530/2008 negalioja dėl to, kad juo pažeidžiami ūkio subjektų, kaip antai ieškovės, teisėti lūkesčiai.

83. Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, visi ūkio subjektai, kuriems institucija suteikė pagrįstų lūkesčių, gali remtis teisėtų lūkesčių apsauga( ). Tokių lūkesčių gali sukelti tiksli, nesąlygiška, nuosekli bet kokia pateikta informacija, kurią pateikia tam teisę turintys patikimi šaltiniai( ). Taigi niekas negali teigti, kad buvo pažeistas šis principas, jei nėra tikslių administracijos suteiktų garantijų( ). Jei atsargus ir nuovokus ūkio subjektas gali numatyti, jog bus priimta Bendrijos priemonė, galinti paveikti jo interesus, jis negali remtis minėtu principu priėmus tą priemonę( ).

84. Kaip visiškai teisingai pažymi Komisija, bendrovė AJD Tuna iš jos nėra gavusi jokių garantijų, kad paprastųjų tunų žvejyba gaubiamaisiais tinklais bus tikrai leidžiama iki 2008 m. birželio 30 d. Jei šiuo atveju bendrovei AJD Tuna būtų leista remtis (nesant aiškių Komisijos suteiktų garantijų) teisėtais lūkesčiais, Komisija faktiškai negalėtų priimti jokios priemonės, kuria žvejyba galėtų būti laikinai sustabdyta. Komisija negalėtų priimti ne tik nepaprastųjų priemonių, grindžiamų Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsniu, ir priemonių pagal Reglamento Nr. 2371/2002 26 straipsnį, bet ir priemonių, reglamentuojančių bei laikinai sustabdančių žvejybos veiklą pagal Reglamento Nr. 2847/1993 21 straipsnį.

85. Todėl, mano nuomone, į trečiąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad Reglamentu Nr. 530/2008 nepažeisti ūkio subjektų, kaip antai ieškovės, teisėti lūkesčiai.

D – Ketvirtasis ir penktasis klausimai

86. Ketvirtuoju ir penktuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamentas Nr. 530/2008 atitinka proporcingumo principą, ir nurodo dvi priežastis:

– pirma, nes nė vienam Bendrijos ūkio subjektui neleidžiama į krantą iškrauti ar perkrauti tunų į varžas auginti ir tukinti ir tunų, sugautų iki Reglamentu Nr. 530/2008 nustatytos žvejybos sustabdymo datos, ir

– antra, nes nė vienam Bendrijos ūkio subjektui neleidžiama vykdyti veiklos, susijusios su tunais, kuriuos sugavo su Reglamento Nr. 530/2008 1 straipsnyje nurodytų valstybių narių vėliavomis neplaukiojančių laivų žvejai.

87. Toliau šiuos du klausimus nagrinėsiu tiek, kiek jie susiję su proporcingumo principo pažeidimu.

1. Draudimo iškrauti į krantą tunus, sugautus iki žvejybos draudimo nustatymo, proporcingumas

88. Visų pirma reikia išsiaiškinti, ar priemonė, pagal kurią nė vienam Bendrijos ūkio subjektui neleidžiama tunų iškrauti į krantą ar perkelti į varžas auginti ir tukinti ir kuri taip pat taikoma tunams, sugautiems iki datos, kurią laivams, plaukiojantiems su Graikijos, Prancūzijos, Italijos, Kipro ir Maltos vėliavomis, Reglamentu Nr. 530/2008 buvo sustabdyta žvejyba gaubiamaisiais tinklais, taigi iki 2008 m. birželio 16 d., yra proporcinga.

89. Kalbant apie šią priemonę, reikia pabrėžti, kad Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnyje aiškiai nustatyta, jog nuo 2008 m. birželio 16 d. ir nuo 2008 m. birželio 23 d. (taikoma Ispanijos laivų gaubiamaisiais tinklais sužvejotiems tunams) Bendrijos ūkinės veiklos vykdytojai neleidžia Bendrijos vandenyse ar uostuose iškrauti į krantą, perkelti į varžas tukinti ar auginti arba perkrauti gaubiamaisiais tinklais žvejojančių laivų Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje sužvejotų paprastųjų tunų. Šį straipsnį aiškinant lingvistiškai galima daryti išvadą, kad draudimas taip pat taikomas iki 2008 m. birželio 16 d. arba 23 d. sugautiems tunams.

90. Tačiau Komisija rašytinėse pastabose nurodė, kad remiantis teleologiniu šio straipsnio aiškinimu reikia daryti išvadą, jog Bendrijos ūkio subjektai neleidžia iškrauti į krantą, perkelti į varžas tukinti ar auginti paprastųjų tunų, sugautų po 2008 m. birželio 16 d. ar 23 d. Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnis turi būti skaitomas kartu su reglamento 1 ir 2 straipsniais, kuriais nuo 2008 m. birželio 16 ir 23 d. draudžiama paprastųjų tunų žvejyba.

91. Kadangi pritariu Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio teleologiniam aiškinimui, kuriuo remiasi Komisija, laikausi nuomonės, kad, kiek tai susiję su iki 2008 m. birželio 16 ar 23 d. sugautų tunų iškrovimo į krantą draudimu, klausimas dėl šio straipsnio atitikties proporcingumo principui nekyla.

2. Draudimo į krantą iškrauti su trečiųjų valstybių vėliavomis plaukiojančiais laivais sugautus tunus proporcingumas

92. Dar svarbiau išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta priemonė yra neproporcinga dėl to, kad nė vienam Bendrijos ūkio subjektui neleidžiama tunų į krantą iškrauti ir perkelti į varžas auginti ir tukinti (toliau – tunų iškrovimo į krantą draudimo priemonė), kiek tai susiję su tunais, sugautais su Reglamento Nr. 530/2008 1 straipsnyje nurodytų valstybių narių vėliavomis neplaukiojančių laivų žvejų.

a) Vertinimo kriterijus

93. Reikia pabrėžti, kad pagal proporcingumo principą, kuris yra vienas pagrindinių Bendrijos teisės principų, reikalaujama, kad Bendrijos institucijų teisės aktais nebūtų siekiama daugiau nei tinkama ir būtinai reikalinga įgyvendinant teisėtus, aptariamu teisės aktu siekiamus tikslus, todėl kai yra galimybė rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi siekiamų tikslų atžvilgiu( ).

94. Taigi nagrinėjant proporcingumą reikia remtis trijų lygių tyrimu ir visų pirma išnagrinėti tinkamumą, antra, reikalingumą ir, trečia, priemonės proporcingumą( ).

95. Tačiau Teisingumo Teismas nusprendė, kad tais atvejais, kai Bendrijos teisės aktų leidėjas turi didelę diskreciją, kaip antai žemės ūkio, įskaitant žuvininkystę, srityje, teisminė kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar aptariama priemonė priimta nepadarius akivaizdžios klaidos arba piktnaudžiaujant įgaliojimais ir ar aptariama institucija akivaizdžiai neviršijo jai suteiktos diskrecijos ribų( ). Kadangi Bendrijos teisės aktų leidėjas turi didelę diskreciją bendrosios žemės ūkio politikos srityje, Teisingumo Teismo manymu, pakanka, jog šioje srityje priimta priemonė būtų akivaizdžiai netinkama kompetentingos institucijos siekiamo tikslo atžvilgiu, kad taptų neteisėta( ).

96. Kaip minėjau išvadose, pateiktose bylose Azienda Agricola( ) ir Agrana Zucker( ), ir kaip nurodė generalinė advokatė E. Sharpston byloje Zuckerfabrik Jülich( ), toks proporcingumo kontrolės susiaurinimas iki paprasto priemonės tinkamumo patikrinimo negali būti įtikinamas( ).

97. Tinkamumo, reikalingumo ir proporcingumo sąlygos iš tiesų nėra tos pačios koncepcijos skirtingo intensyvumo išraiška; tik atlikus reikalingumo ir proporcingumo kontrolę „susiejamas“ Bendrijos teisės aktų leidėjo siekiamas tikslas su asmenų teisėmis, kurios juo pažeidžiamos( ). Jei teismas išnagrinėja tik priemonės tinkamumą, jis atlieka ne proporcingumo, o tik objektyvią Bendrijos teisės aktų leidėjo diskrecijos įgyvendinimo kontrolę( ).

98. Todėl, mano nuomone, bendrosios žemės ūkio politikos srityje, įskaitant žuvininkystę, taip pat reikia remtis trijų lygių proporcingumo tyrimu, tačiau, atsižvelgiant į Bendrijos teisės aktų leidėjui suteiktą didelę diskreciją, atliekant tokį tyrimą reikia tik patikrinti, ar priemonė yra akivaizdžiai netinkama, akivaizdžiai nereikalinga arba akivaizdžiai neproporcinga( ). Taip nebus pažeista Bendrijos teisės aktų leidėjo laisva diskrecija priimti sudėtingus politinius, ekonominius ir socialinius sprendimus ir bus užkirstas kelias Teisingumo Teismui tuos sprendimus pakeisti savo paties vertinimu.

b) Proporcingumo principo pažeidimo vertinimas

99. Visų pirma reikia apibrėžti ginčijamos priemonės uždrausti į krantą iškrauti tunus tikslą. Kaip matyti iš Reglamento Nr. 530/2008 dešimtos konstatuojamosios dalies, šios priemonės tikslas yra padidinti prevencijos priemonių, skirtų pašalinti paprastųjų tunų išteklių apsaugai kylančią rimtą grėsmę, veiksmingumą.

100. Toliau reikia išsiaiškinti, ar ši priemonė yra akivaizdžiai netinkama, akivaizdžiai nereikalinga arba akivaizdžiai neproporcinga siekiamo tikslo atžvilgiu.

i) Priemonės akivaizdaus netinkamumo tyrimas

101. Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, priemonė yra tinkama tam tikram tikslui pasiekti tik tuo atveju, jeigu ja tikrai užtikrinama, kad tas tikslas bus pasiektas nuosekliai ir sistemingai( ). Taigi priemonė yra akivaizdžiai nepriimtina, jeigu jau iš pirmo žvilgsnio matyti, kad ji neužtikrina, jog siekiamas tikslas bus pasiektas arba tikslo nebus siekiama nuosekliai ir sistemingai.

102. Laikausi nuomonės, kad priemonė, kuria nustatomas draudimas į krantą iškrauti tunus pagal Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio 1 dalį, savaime nėra akivaizdžiai netinkama, kad būtų pasiektas tikslas padidinti priemonių, skirtų pašalinti paprastųjų tunų išteklių apsaugai kylančią rimtą grėsmę, veiksmingumą.

103. Ši Bendrijos priemonė savaime būtų akivaizdžiai netinkama, jei negalėtų daryti jokios įtakos žvejybai trečiųjų šalių laivais. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas žemės ūkio, įskaitant žuvininkystę, srityje, turi didelę diskreciją; tai atitinka teisės aktų leidėjo politinę atsakomybę, susijusią su bendrosios žemės ūkio politikos kūrimu( ). Komisija, naudodamasi jai suteikta diskrecija, akivaizdžiai nusprendė, kad draudimas iškrauti į krantą tunus taip pat turės (arba gali turėti) įtakos trečiųjų valstybių žvejybos laivams, nes gali būti, kad nepritaikius draudimo iškrauti į krantą Reglamente Nr. 530/2008 nenurodyti trečiųjų valstybių laivai, žvejojantys gaubiamaisiais tinklais, pradės žvejoti didesnius tunų kiekius, turėdami tikslą jį parduoti Bendrijos ūkio subjektams. Todėl, mano nuomone, ši priemonė nėra savaime akivaizdžiai netinkama paprastųjų tunų išteklių apsaugos tikslui pasiekti.

104. Vis dėlto kyla tam tikrų klausimų dėl Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio 1 dalyje nustatytos draudimo tunus iškrauti į krantą priemonės nuoseklumo to paties straipsnio 2 dalyje nustatyto draudimo iškrauti į krantą priemonės atžvilgiu. Reikia priminti, kad draudimas iškrauti į krantą tunus nustatytas ne tik Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio 1 dalyje; analogiškas draudimas iškrauti į krantą tunus, kuriuos sugavo gaubiamaisiais tinklais žvejojantys su Ispanijos vėliava plaukiojantys laivai, nustatytas ir šio straipsnio 2 dalyje. Kadangi Ispanijos laivai galėjo žvejoti viena savaite ilgiau, tai ir draudimas iškrauti tunus į krantą jiems pradėtas taikyti viena savaite vėliau. Todėl, mano nuomone, visiškai nenuoseklu ir nesisteminga, kad laikotarpiu nuo 2008 m. birželio 16 iki 23 d. Bendrijos žuvų augintojai negalėjo nusipirkti tunų iš trečiųjų valstybių žvejų, tačiau galėjo be apribojimų jį pirkti iš Ispanijos žvejų. Iš tikrųjų įmanoma, kad Ispanijos laivams suteikus leidimą žvejoti galėjo išsipildyti ankstesniame šios išvados punkte išdėstyti nuogąstavimai, nes Ispanijos laivai turėjo galimybę sugauti didesnį kiekį tunų ir juos parduoti žuvų augintojams kitose valstybėse narėse. Dėl šio nenuoseklumo trečiųjų valstybių laivams taikoma draudimo iškrauti į krantą priemonė neprasminga ir todėl akivaizdžiai netinkama tikslui pasiekti.

105. Todėl, mano nuomone, priemonė, kuria draudžiama į krantą iškrauti tunus pagal Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnį, yra akivaizdžiai netinkama siekiant tikslo padidinti priemonių, skirtų pašalinti paprastųjų tunų išteklių apsaugai kylančią rimtą grėsmę, veiksmingumą.

ii) Priemonės akivaizdaus reikalingumo tyrimas

106. Papildomai ir, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad priemonė, kuria draudžiama į krantą iškrauti tunus, nėra akivaizdžiai netinkama siekiant tikslo padidinti priemonių, skirtų pašalinti paprastųjų tunų išteklių apsaugai kylančią rimtą grėsmę, veiksmingumą, reikia išnagrinėti, ar draudimo į krantą iškrauti priemonė nebuvo akivaizdžiai reikalinga. Srityse, kuriose teisės aktų leidėjas turi didelę diskreciją, analizuojant reikalingumą reikia apsiriboti tikrinimu, ar tarp įvairių tikslui pasiekti tinkamų priemonių akivaizdžiai yra kita priemonė, kuri mažiau suvaržo aptariamus interesus ar įstatymu saugomą teisę.

107. Mano nuomone, nėra jokių duomenų, kuriais remiantis būtų galima daryti išvadą, kad akivaizdžiai yra kita aptariamus interesus arba įstatymu saugomą teisę mažiau suvaržanti priemonė. Iš tiesų galima teigti, kad draudimas į krantą iškrauti trečiųjų šalių laivų gaubiamaisiais tinklais sugautus tunus akivaizdžiai nebuvo reikalingas tikslui pasiekti, nes tam būtų pakakę, kad draudimas į krantą iškrauti trečiųjų šalių laivų sugautus tunus įsigaliotų, kaip ir Ispanijos laivų atveju, tik nuo 2008 m. birželio 23 d. Tačiau taip ir vėl būtų nustatyta nenuosekli draudimo į krantą iškrauti tunus priemonė.

108. Todėl manau, kad negalima teigti, jog draudimas į krantą iškrauti tunus pagal Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio 1 dalį nėra akivaizdžiai reikalingas tikslui apsaugoti paprastųjų tunų išteklius pasiekti.

iii) Akivaizdaus neproporcingumo tyrimas

109. Papildomai ir, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad draudimas į krantą iškrauti tunus nėra nei akivaizdžiai netinkamas, nei akivaizdžiai nereikalingas, dar reikia išnagrinėti proporcingumą, t. y. pasverti pažeistus veiklą vykdančių asmenų interesus ir paprastųjų tunų apsaugos interesą. Manau, kad nėra jokių duomenų, kurie galėtų kelti bent menkiausių abejonių dėl tokios priemonės proporcingumo. Nors šią veiklą vykdantys ūkio subjektai patiria ekonominių nuostolių dėl draudimo į krantą iškrauti tunus, paprastųjų tunų apsaugos prioritetas yra daug svarbesnis. Taigi, jei Teisingumo Teismas turėtų nuspręsti, kad draudimas į krantą iškrauti tunus nėra nei akivaizdžiai netinkamas, nei akivaizdžiai nereikalingas, ši priemonė, mano nuomone, nėra akivaizdžiai neproporcinga.

iv) Išvada

110. Todėl reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnyje nenumatyta, jog Bendrijos ūkio subjektai negali paprastųjų tunų, sugautų iki datos, kurią žvejyba buvo sustabdyta Reglamentu Nr. 530/2008, iškrauti į krantą, perkelti į varžas auginti ar tukinti ir perkrauti, tad klausimas dėl šios priemonės proporcingumo nekyla. Tačiau to reglamento 3 straipsnyje nustatyta priemonė, pagal kurią Bendrijos ūkio subjektai negali iškrauti į krantą, perkelti į varžas auginti ar tukinti ir perkrauti paprastųjų tunų, kuriuos gaubiamaisiais tinklai sužvejojo su Reglamente Nr. 530/2008 nurodytų valstybių narių vėliavomis neplaukiojantys laivai, neatitinka proporcingumo principo.

c) Proporcingumo principo pažeidimo pasekmės

111. Galiausiai reikia išsiaiškinti, kokios yra proporcingumo principo pažeidimo pasekmės Reglamento Nr. 530/2008 galiojimui. Visų pirma reikia išnagrinėti, ar dėl proporcingumo principo negalioja visas reglamentas, ar tik jo 3 straipsnis.

112. Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, Bendrijos teisės aktą panaikinti iš dalies galima tik tuo atveju, jei tas dalis, kurias prašoma panaikinti, galima atskirti nuo likusio teisės akto( ). Be to, šis reikalavimas dėl atskyrimo netenkinamas, jei dėl dalinio teisės akto panaikinimo būtų pakeista jo esmė( ).

113. Šioje byloje reikia pažymėti, jog Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnis suformuluotas taip, kad jis gali būti lengvai atskirtas nuo kitų reglamento straipsnių. Net jei šis straipsnis, kuriame nustatyta draudimo tunus iškrauti į krantą priemonė, būtų panaikintas, žvejybos draudimas pagal reglamento 1 ir 2 straipsnius liktų galioti be jokių kitų pasekmių.

114. Taigi manau, kad Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnis negalioja dėl proporcingumo principo pažeidimo.

E – Šeštasis klausimas

115. Šeštuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamentas Nr. 530/2008 negalioja dėl to, kad juo pažeidžiamas nediskriminavimo dėl pilietybės principas pagal EB 12 straipsnį, nes reglamente daromas skirtumas ne tik tarp gaubiamaisiais tinklais žvejojančių su Ispanijos vėliava plaukiojančių laivų ir laivų, plaukiojančių su Graikijos, Italijos, Prancūzijos, Kipro ir Maltos vėliavomis, bet ir tarp šių šešių valstybių ir kitų valstybių narių laivų( ).

1. Skirtumas tarp Ispanijos laivų ir laivų, plaukiojančių su Graikijos, Italijos, Prancūzijos, Kipro ir Maltos vėliavomis

a) Klausimas dėl skirtumo tarp Ispanijos laivų ir kitų laivų pagrįstumo

116. Visų pirma reikia išnagrinėti klausimą dėl skirtumo tarp gaubiamaisiais tinklais žvejojančių Ispanijos laivų ir gaubiamaisiais tinklais žvejojančių bei su Graikijos, Italijos, Prancūzijos, Kipro ir Maltos vėliavomis plaukiojančių laivų pagrįstumo.

117. Kaip matyti iš nusistovėjusios teismų praktikos, vienodo požiūrio principas reikalauja skirtingai nevertinti panašių situacijų ir vienodai nevertinti skirtingų situacijų, nebent toks vertinimas yra objektyviai pagrįstas( ).

118. Rašytinėse pastabose šiuo klausimu Komisija gindamasi visų pirma pažymi, kad, kalbant apie su Ispanijos vėliava plaukiojančius laivus, nebuvo jokios diskriminacijos, nes įvertinus faktiškai sužvejotus kiekius nebuvo pavojaus, kad Ispanijos laivai gali viršyti Ispanijai suteiktą kvotą. Komisija, be kita ko, nurodo, kad objektyvi Ispanijos laivų situacija (laivų skaičius Ispanijai suteiktos kvotos atžvilgiu) skyrėsi nuo kitų laivų situacijos. Galiausiai Komisija per teismo posėdį patvirtino, kad objektyvi Ispanijos laivų situacija skyrėsi, nes Ispanijoje žvejybos sezonas prasideda savaite vėliau. Dauguma Ispanijos laivų gaubiamaisiais laivais tunus žvejoja aplink Balearų salas, kur jūros vandens temperatūra pasiekia paprastųjų tunų žvejybai tinkamą lygį savaite vėliau, nei kitur( ).

119. Kalbėdama apie skirtumą tarp Ispanijos laivų, žvejojančių gaubiamaisiais tinklais, ir kitų gaubiamaisiais tinklais žvejojančių laivų, kuriems taikomas Reglamentas Nr. 530/2008, Komisija pateikia tris argumentus: pirma, kad nėra konkretaus pavojaus, jog Ispanijos laivai, žvejojantys gaubiamaisiais tinklais, išnaudos kvotą, antra, kad Ispanijos laivų, žvejojančių gaubiamaisiais tinklais, situacija objektyviai skirtinga, o dėl to visiškai neįmanoma, kad tie laivai išnaudos jiems skirtas kvotas, ir, trečia, Ispanijos laivų, žvejojančių gaubiamaisiais tinklais, situacija objektyviai skirtinga, nes jie žvejoja vandenyse, kuriuose tunų žvejybai tinkama temperatūra pasiekiama savaite vėliau.

120. Mano nuomone, Komisijos pateikiami argumentai nepagrindžia šioje byloje taikomo skirtingo požiūrio į Ispanijos laivus ir kitus laivus.

121. Pirma, Komisija nei rašytinėse pastabose, nei per teismo posėdį neminėjo jokių duomenų, iš kurių būtų aiškiai matyti, kad Ispanijos laivams skirta kvota turėtų būti išnaudota tik 2008 m. birželio 23 d., o ne 2008 m. birželio 16 d. Komisija nepateikė jokių duomenų, įrodančių, kad laikotarpiu, kuriuo buvo priimtas ginčijamas reglamentas, anksčiau Ispanijos laivų sužvejotas kiekis buvo mažesnis už kitų valstybių narių laivų sužvejotą kiekį. Atvirkščiai, rašytinėse pastabose Komisija net nurodė, kad laikotarpiu nuo 2008 m. gegužės 27 d. iki 2008 m. birželio 23 d. Ispanijos laivų gaubiamaisiais tinklais sužvejotas kiekis buvo didesnis už Prancūzijos laivų gaubiamaisiais tinklais sužvejotą kiekį( ). Šiuo klausimu, be kita ko, pažymėta, kad duomenys apie Prancūzijos laivų sugautus kiekius gali būti neteisingi, nes palydovinės stebėjimo sistemos kurį laiką neveikė. Nepaisant galimų netikslumų, realus Prancūzijos laivų sugauto kiekio vertinimas Ispanijos laivų atžvilgiu nebuvo nurodytas.

122. Kalbant apie konkrečius 2008 m. Ispanijos laivų sugautus kiekius (remiantis visais žvejybos metodais), iš TATAK ataskaitos matyti, kad Ispanijos laivų sugautų paprastųjų tunų kiekis Atlanto vandenyne buvo 2 938 tonų, o Viduržemio jūroje – 2 465 tonų, t. y. iš viso 5 403 tonos( ). Tai sudaro 99,3 % 2008 m. Ispanijai skirtos kvotos, kuri buvo 5 428,46 tonos. Taigi, atsižvelgiant į to paties šaltinio duomenis, Ispanija, kiek tai susiję su įvertintu sužvejotu kiekiu, daug labiau priartėjo prie jai nustatytos kvotos ribos nei Prancūzija ir Italija( ).

123. Kadangi nėra konkrečių duomenų, įrodančių, jog nebuvo jokio pavojaus, kad Ispanijos laivai, žvejojantys gaubiamaisiais tinklais, pasieks ir net viršys Ispanijai skirtą kvotą, manau, kad skirtingo požiūrio taikymas su Ispanijos vėliava plaukiojantiems bei gaubiamaisiais tinklais žvejojantiems laivams ir su Graikijos, Italijos, Prancūzijos, Kipro ir Maltos vėliavomis plaukiojantiems laivams yra objektyviai nepagrįstas.

124. Antra, reikia išsiaiškinti, ar galima tvirtinti, jog teoriškai nebuvo įmanoma, kad Ispanijos laivai, žvejojantys gaubiamaisiais tinklais, iki 2008 m. birželio 23 d. pasieks ar viršys Ispanijai skirtą kvotą. Šiam teiginiui taip pat negalėčiau pritarti.

125. Iš Komisijos pateiktų rašytinių pastabų iš dalies galima suprasti, kad kvotos kiekvienai valstybei narei buvo paskirstytos atsižvelgiant į valstybių narių turimų laivų kiekį. Rašytinėse pastabose Komisija tvirtina, kad 2008 m. Bendrijoje buvo 131 žvejybos laivas, žvejojantis gaubiamaisiais tinklais, ir jie buvo pasiskirstę taip: vienas priklausė Kiprui, keturi – Maltai, šeši – Ispanijai, šešiolika – Graikijai, 36 – Prancūzijai ir 68 – Italijai( ). Komisija šiuo klausimu nurodo, pavyzdžiui, kad 32 ilgesniems nei 24 metrai Prancūzijos laivams 2008 m. buvo nustatytos individualios kvotos nuo 110 iki 120 tonų kiekvienam laivui. Individuali kvota kiekvienam iš 68 Italijos laivų buvo 52 tonos. Kiekvienam iš šešių Ispanijai priklausančių laivų individuali kvota buvo nuo 251 iki 352 tonų. Iš šių duomenų matyti, kad laivų skaičiaus ir Ispanijai suteiktos kvotos santykiu negalima grįsti skirtingo požiūrio, taikomo Ispanijos laivams ir kitų valstybių narių laivams, nes esanti kvota paskirstyta proporcingai, atsižvelgiant į kiekvienos valstybės narės turimą laivų skaičių. Be to, Komisija Reglamento Nr. 530/2008 septintoje konstatuojamojoje dalyje pati tvirtina, kad „kiekvieno gaubiamaisiais tinklais žvejojančio laivo dienos pajėgumas toks didelis, kad leidžiamą sužvejoti kiekį pasiekti ar viršyti galima labai greitai“( ). Taigi, jei kvotą gali pasiekti vienas gaubiamaisiais tinklais žvejojantis laivas, mano nuomone, negalima pritarti argumentui, kad Ispanijos laivai, žvejojantys gaubiamaisiais laivais, niekaip negalėjo pasiekti suteiktos kvotos.

126. Remiantis Komisijos pateiktomis rašytinėmis pastabomis taip pat galima tvirtinti, kad laikotarpiu nuo 2008 m. gegužės 27 d. iki 2008 m. birželio 23 d. (t. y. per keturias savaites) Ispanijos laivai sužvejojo 1 404,427 tonos paprastųjų tunų( ). Tai reiškia, kad jie per savaitę sužvejojo vidutiniškai daugiau nei 351 toną paprastųjų tunų. 2008 m. Ispanijai buvo nustatyta 5 428,46 tonos paprastųjų tunų žvejybos kvota( ). Remiantis Komisijos duomenimis, maždaug 70 % visų sužvejojamų paprastųjų tunų sugaunama gaubiamaisiais tinklais( ); tai reiškia, jog buvo numatyta, kad 2008 m. Ispanijos laivai gaubiamaisiais tinklais sugaus maždaug 3 800 tonų paprastųjų tunų (t. y. 70 % visos Ispanijai skirtos kvotos). Jei Ispanijos laivai kiekvieną savaitę būtų žvejoję tokiais pačiais pajėgumais kaip laikotarpiu nuo 2008 m. gegužės 27 d. iki 2008 m. birželio 23 d., 3 800 tonų kvota būtų buvusi išnaudota per dešimt ar vienuolika savaičių. Atsižvelgdama į tai, kad žvejybos sezonas Ispanijoje truko 25 savaites( ), manau, kad negalima teigti, jog teoriškai buvo neįmanoma, kad Ispanijos laivai, žvejojantys gaubiamaisiais tinklais, turi pajėgumų pasiekti 2008 m. nustatytą kvotą.

127. Trečia, Komisija per teismo posėdį patvirtino, kad gaubiamaisiais tinklais žvejojančių Ispanijos laivų padėtis objektyviai skirtinga, nes vandenys, kuriuose tie laivai žvejoja paprastuosius tunus, žvejybai tinkamą temperatūrą pasiekia tik savaite vėliau. Manau, kad negalima pritarti šiam argumentui. Jei toks Komisijos teiginys būtų pagrįstas, paprastųjų tunų žvejybos sezonas, nustatytas Reglamente Nr. 1559/2007, Ispanijoje turėtų trukti savaite ilgiau nei kitose valstybėse narėse( ). Jei šis veiksnys, kaip teigia Komisija, būtų tikrai svarbus žvejybai, Reglamente Nr. 1559/2007 jau būtų buvę patvirtinta, kad Ispanija paprastuosius tunus gali žvejoti savaite ilgiau nei kitos valstybės narės.

128. Galiausiai reikia pažymėti, kad nenuoseklu teigti, jog kyla didelis pavojus paprastųjų tunų išteklių apsaugai, ir tuo pat metu leisti Ispanijai žvejoti papildomą savaitę būtent pačiame sezono įkarštyje. Komisija, naudodamasi savo diskrecija, nusprendė, kad tikrai kyla didelė grėsmė paprastųjų tunų išteklių apsaugai. Taip teigdama, Komisija turėtų visoms su Reglamentu Nr. 530/2008 susijusioms valstybėms narėms taikyti vienodą požiūrį. Jei vienos žuvų rūšies ištekliams tikrai kyla pavojus, jis kyla visoje žvejybos teritorijoje ir neatsižvelgiant į tai, kad kai kurios valstybės narės dar neišnaudojo joms skirtos kvotos( ).

129. Todėl manau, kad Reglamentu Nr. 530/2008 pažeidžiamas proporcingumo principas, nes su Ispanijos vėliava plaukiojantiems laivams, žvejojantiems gaubiamaisiais tinklais, ir su Graikijos, Italijos, Prancūzijos, Kipro ir Maltos vėliavomis plaukiojantiems tokiems patiems laivams taikomas skirtingas požiūris.

b) Nediskriminavimo principo pažeidimo pasekmės

130. Taip pat reikia patikrinti, kokias pasekmes Reglamento Nr. 530/2008 galiojimui turi pripažinimas, kad tuo reglamentu pažeidžiamas nediskriminavimo principas. Konkrečiai kalbant, reikia išsiaiškinti, ar dėl šio principo pažeidimo reglamentas negalioja visas, ar tik kai kurie jo straipsniai.

131. Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, Bendrijos teisės aktą panaikinti iš dalies galima tik tuo atveju, jei prašomos panaikinti jo dalys gali būti atskirtos nuo likusios teisės akto dalies( ). Be to, atskyrimo reikalavimas nebūtų tenkinamas, jei teisės aktą panaikinus iš dalies būtų pakeista jo esmė( ). Remiantis Teisingumo Teismo praktika, tam, kad teisės aktą būtų galima panaikinti iš dalies, reikia įvykdyti dvi sąlygas: turi būti galima atskirti naikintinas dalis ir turi likti nepakeista teisės akto esmė.

132. Manau, kad šioje byloje nediskriminavimo principo pažeidimas visų pirma lemia Reglamento Nr. 530/2008 1 ir 2 straipsnių negaliojimą, nes juose Ispanijos laivams, žvejojantiems gaubiamaisiais tinklais, taikomas palankesnis požiūris nei kitiems laivams, kuriems taikomas šis reglamentas. Taigi reglamento 1 ir 2 straipsniai kartu pažeidžia nediskriminavimo principą ir todėl turi būti panaikinti.

133. Jei Teisingumo Teismas, nagrinėdamas 3 straipsnio suderinamumą su proporcingumo principu (ketvirtasis ir penktasis prejudiciniai klausimai), nuspręstų jo nepanaikinti, mano nuomone, tas straipsnis turėtų būti panaikintas kaip Reglamento Nr. 530/2008 1 ir 2 straipsnių panaikinimo pasekmė. Draudimas tunus iškrauti į krantą iš tikrųjų neturi prasmės, jei nėra teisinio pagrindo drausti pačią tunų žvejybą. Kadangi vis dėlto manau, kad 3 straipsnis negalioja dėl proporcingumo principo pažeidimo( ), šiuo atveju reikia panaikinti tik reglamento 1 ir 2 straipsnius.

134. Taigi manau, kad Reglamento Nr. 530/2008 1 ir 2 straipsniai negalioja dėl nediskriminavimo dėl pilietybės principo pagal EB 12 straipsnį pažeidimo.

2. Skirtumas tarp Reglamente Nr. 530/2008 nurodytų laivų ir kitų laivų

135. Taip pat reikia išnagrinėti klausimą dėl skirtumo tarp Reglamente Nr. 530/2008 nurodytų gaubiamaisiais tinklais žvejojančių laivų (t. y. laivų, plaukiojančių su Graikijos, Italijos, Prancūzijos, Kirpo ir Maltos vėliavomis) ir visų kitų gaubiamaisiais tinklais žvejojančių laivų pagrįstumo( ).

136. Per teismo posėdį Komisija patvirtino, kad Portugalija ir kitos valstybės narės paprastuosius tunus žvejoja ne gaubiamaisiais tinklais, o kitomis priemonėmis, ir teigė, kad Reglamentas Nr. 530/2008 taikomas visoms valstybėms narėms, kurios paprastuosius tunus žvejoja gaubiamaisiais tinklais.

137. Taigi tenka konstatuoti, kad Reglamente Nr. 530/2008 nenurodytos valstybės narės buvo objektyviai skirtingoje padėtyje, palyginti su tame reglamente nurodytomis valstybėmis narėmis. Šiuo požiūriu Reglamentu Nr. 530/2008 nediskriminavimo principas nepažeidžiamas.

F – Septintasis, aštuntasis ir devintasis klausimai

138. Septintuoju, aštuntuoju ir devintuoju prejudiciniais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu dėl jų panašumo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia:

– pirma, ar Reglamentas Nr. 530/2008 negalioja, nes jį priimant, viena vertus, nebuvo laikytasi pagal Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį saugomo veiksmingos teisminės apsaugos principo, ir, kita vertus, nebuvo laikytasi rungtyniškumo principo, kaip bendrojo Bendrijos teisės principo, dėl to, kad suinteresuotosios šalys ir valstybės narės neturėjo jokios galimybės pateikti rašytines pastabas iki ginčijamo reglamento priėmimo,

– antra, ar Reglamentas Nr. 530/2008 negalioja, nes buvo priimtas remiantis Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsniu, kuriuo pažeidžiamas pagal Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį saugomas veiksmingos teisminės apsaugos principas ir rungtyniškumo principas, kaip bendrasis Bendrijos teisės principas.

139. Norėčiau pažymėti, ypač kiek tai susiję su devintuoju prejudiciniu klausimu, kad jis, kaip pažymėjo Taryba per teismo posėdį, susijęs ne tik su Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 2 dalies, kuri šioje byloje nesvarbi, galiojimu. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas turi būti suprantamas taip, kad jis nori išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnis prieštarauja veiksmingos teisminės apsaugos ir rungtyniškumo principams, nes pagal jį teisė pareikšti nuomonę kitoms valstybėms narėms suteikiama tik tuo atveju, kai procedūra inicijuojama pagrįstu valstybės narės prašymu, o tokios teisės jos neturi, kai procedūra pradedama Komisijos iniciatyva.

140. Taigi visų pirma reikia išnagrinėti, ar Reglamentu Nr. 530/2008 pažeidžiami šie principai, paskui – ar jie pažeidžiami Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsniu, jeigu abiem atvejais Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalis yra tinkamas teisinis pagrindas Reglamentui Nr. 530/208 priimti.

1. Ar Reglamentu Nr. 530/2008 pažeidžiamas veiksmingos teisminės apsaugos principas ir rungtyniškumo principas?

a) Tariamas veiksmingos teisminės apsaugos principo pažeidimas

141. Visų pirma reikia pažymėti, kad remiantis nusistovėjusia teismų praktika veiksmingos teisminės apsaugos principas yra bendrasis Bendrijos teisės principas, kurio pagrindas yra valstybėms narėms bendros konstitucinės tradicijos ir kuris įtvirtintas Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos( ) 6 ir 13 straipsniuose bei 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje priimtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos( ) 47 straipsnyje. Chartijos 47 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingas gynimo priemones teisme pagal šio straipsnio reikalavimus.

142. Neįsivaizduoju, kaip faktas, kad suinteresuotosios šalys ir valstybės narės neturėjo galimybės pateikti rašytinių pastabų prieš priimant ginčijamą reglamentą, galėjo pažeisti veiksmingos teisminės apsaugos principą. Šis principas iš tikrųjų susijęs su teismine apsauga, kuri suteikiama jau po teisės akto priėmimo. Ši teisminė apsauga užtikrinama tiek valstybėms narėms, tiek kitoms suinteresuotosioms šalims (fiziniams ir juridiniams asmenims), nes jos gali laikydamosi EB 230 straipsnio antroje ir ketvirtoje pastraipose( ) nurodytų sąlygų pateikti ieškinį dėl tokio teisės akto panaikinimo; nacionalinis teismas, nagrinėdamas jam pateiktą ieškinį, taip pat gali pateikti Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą dėl Bendrijos teisės akto galiojimo. Todėl manau, kad veiksmingos teisminės apsaugos principas nebuvo pažeistas nesuteikus galimybės pateikti pastabas per Reglamento Nr. 530/2008 priėmimo procedūrą.

b) Tariamas rungtyniškumo principo pažeidimas

143. Nagrinėjant tariamą rungtyniškumo principo pažeidimą, reikia išsiaiškinti, ar Reglamentu Nr. 530/2008 pažeidžiamas šis principas, pirma, valstybių narių atžvilgiu ir, antra, – reglamento 3 straipsnyje nurodytų suinteresuotųjų šalių atžvilgiu.

i) Rungtyniškumo principo laikymasis valstybių narių atžvilgiu

144. Kalbant apie rungtyniškumo principo laikymąsi valstybių narių atžvilgiu, pažymėtina, jog Teisingumo Teismo praktikoje nustatyta, kad šis principas taikomas ne tik piliečiams, bet ir valstybėms narėms; kiek tai susiję su valstybėmis narėmis, šis principas pripažintas taikant procedūras, kurias Bendrijos institucijos pradėjo prieš valstybę narę( ). Taigi rungtyniškumo principas galioja tik tuo atveju, kai Bendrijos institucijos pradeda procedūras prieš valstybes nares, kaip antai procedūra pagal EB 228 straipsnį( ) arba procedūra, susijusi su valstybės pagalba( ). Atvirkščiai, Komisijos reglamentas iš esmės yra bendrojo taikymo teisės aktas, kurio priėmimo procedūroje Komisija, priimanti tą teisės aktą, neturi bendros pareigos leisti suinteresuotosioms šalims arba valstybėms narėms išreikšti nuomonę dėl to reglamento. Remiantis EB 249 straipsnio antra pastraipa( ), reglamentas yra bendrojo taikymo teisės aktas, kuris yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.

145. Be to, nereikia pamiršti, kad teisiniame pagrinde, kuriuo remiantis buvo priimtas Reglamentas Nr. 530/2008, t. y. Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalyje, numatyta, jog nepaprastosios priemonės priimamos Komisijos iniciatyva( ). Kadangi kalbama apie nepaprastąsias priemones, dėl valstybėms narėms suteiktos galimybės pateikti pastabas nepaprastųjų priemonių priėmimas būtų atidėtas neproporcingai ilgam laikui ir tos priemonės netektų prasmės. Šių priemonių esmė yra būtent tai, kad jos turi būti priimtos greitai ir be reikalo negaištant laiko, kad būtų užtikrintas jų veiksmingumas( ).

146. Todėl manau, kad Reglamentu Nr. 530/2008 nepažeidžiamas rungtyniškumo principas valstybių narių atžvilgiu.

ii) Rungtyniškumo principo laikymasis kitų suinteresuotųjų šalių atžvilgiu

147. Kalbant apie rungtyniškumo principo laikymąsi kitų suinteresuotųjų šalių, nurodytų Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnyje, atžvilgiu, reikia pažymėti, kad remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika rungtyniškumo principas taikomas visoms procedūroms, per kurias Bendrijos institucija gali priimti sprendimą, darantį didelę įtaką kai kurių asmenų interesams( ). Kaip ir šios išvados 144 punkte, čia taip pat reikia dar kartą šiuo klausimu pažymėti, kad Komisijos reglamentas iš esmės yra bendrojo taikymo teisės aktas. Atsižvelgiant į teisės akto turinį, jis taip pat gali būti konkretaus taikymo, jei bus įrodyta, kad faktiškai tai yra sprendimas ar keli sprendimai, kurie su asmenimis susiję tiesiogiai ir konkrečiai( ). Šioje byloje konkretaus taikymo kriterijus, mano nuomone, neįvykdytas, nes Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnis apskritai skirtas visiems Bendrijos ūkio subjektams, kurie gali paprastuosius tunus iškrauti į krantą, perkelti į varžas auginti ir tukinti arba juos perkrauti( ). Todėl Reglamentas Nr. 530/2008 negali būti laikomas sprendimu, bet atvirkščiai – bendrojo taikymo teisės aktu, kurį priimdama Komisija neprivalėjo suinteresuotosioms šalims pagal reglamento 3 straipsnį užtikrinti teisės pateikti pastabas.

148. Vis tik nereikia pamiršti, kad teismų praktikoje nustatyta, jog net jei reglamentas yra tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su suinteresuotosiomis šalimis ir jos gali ginčyti teisės aktą remdamosi EB 230 straipsnio ketvirta pastraipa( ), tuo straipsniu asmenims automatiškai nesuteikiama teisė pateikti pastabas prieš to teisės akto priėmimą( ).

149. Be to, kaip ir šios išvados 145 punkte, šiuo atveju taip pat reikia pažymėti, kad bet kuriam suinteresuotajam asmeniui suteikus galimybę pateikti pastabas, nepaprastųjų priemonių priėmimas pagal Reglamento Nr. 2371/2008 7 straipsnio 1 dalį būtų atidėtas neproporcingai ilgam laikui, nors tos priemonės turi būti priimtos skubiai ir be reikalo negaištant, kad būtų užtikrintas jų veiksmingumas.

150. Todėl manau, kad Reglamentu Nr. 530/2008 nepažeidžiamas rungtyniškumo principas kitų suinteresuotųjų šalių, nurodytų Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnyje, atžvilgiu.

2. Ar Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsniu pažeidžiami veiksmingos teisminės apsaugos ir rungtyniškumo principai?

151. Mano nuomone, Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsniu veiksmingos teisminės apsaugos ir rungtyniškumo principai taip pat nepažeidžiami.

a) Tariamas veiksmingos teisminės apsaugos principo pažeidimas

152. Kalbėdama apie veiksmingos teisminės apsaugos principo pažeidimą norėčiau grįžti prie šios išvados 141 ir 142 punktuose pateiktų argumentų. Dėl šiuose punktuose išdėstytų argumentų Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsniu, mano nuomone, veiksmingos teisminės apsaugos principas nepažeidžiamas.

b) Tariamas rungtyniškumo principo pažeidimas

153. Taip pat manau, kad Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsniu nepažeidžiamas rungtyniškumo principas arba suinteresuotųjų šalių ar valstybių narių teisė pateikti pastabas.

154. Kalbant apie kitų suinteresuotųjų šalių (fizinių ir juridinių asmenų) teisę pateikti pastabas, norėčiau padaryti nuorodą į šios išvados 145 ir 149 punktus. Jei bet kuri kita suinteresuotoji šalis (fiziniai ar juridiniai asmenys) turėtų teisę pateikti pastabas vykstant nepaprastųjų priemonių priėmimo procedūrai, būtų neproporcingai prailginta nepaprastųjų priemonių priėmimo gyvųjų vandens išteklių apsaugai procedūra ir būtų labai sumažintas tų priemonių veiksmingumas.

155. Pagal Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalį Komisija gali priimti nepaprastąsias priemones gyvųjų vandens išteklių apsaugai remdamasi tinkamai pagrįstu valstybės narės prašymu arba savo iniciatyva. Pagal Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 2 dalį valstybė narė perduoda prašymą vienu metu Komisijai, kitoms susijusioms valstybėms narėms ir Regioninėms konsultacinėms taryboms. Per penkias darbo dienas nuo to laiko, kai Komisija gauna prašymą, jos gali pateikti jai savo raštiškus komentarus.

156. Taigi, kai prašymą priimti nepaprastąsias priemones pateikia viena valstybė narė, kitos gali pateikti rašytines pastabas pagal 7 straipsnio 2 dalį. Atvirkščiai, kai Komisija savo iniciatyva priima nepaprastąsias priemones, valstybės narės tokių pastabų pateikti negali. Toks reglamentavimas iš pirmo žvilgsnio gali pasirodyti labai nenuoseklus, tačiau tai, kad valstybės narės negali pateikti pastabų, jei Komisija nepaprastąsias priemones priima savo iniciatyva, mano nuomone, nepažeidžia jų teisės išreikšti nuomonę.

157. Iš tiesų reikia atsižvelgti į tai, kad jei viena valstybė narė siūlo priimti nepaprastąsias priemones, tai reiškia, kad Komisija akivaizdžiai nepripažino būtinybės tokias priemones priimti, todėl kitų valstybių narių pozicijos jai gali būti naudingos pateikiant objektyvią nuomonę, be to, taip užkertamas kelias vienai valstybei narei piktnaudžiauti galimybe siūlyti priimti nepaprastąsias priemones. Kai Komisija savo iniciatyva priima nepaprastąsias priemones, yra visiškai kitaip. Šiuo atveju būtinybė priimti priemonę yra tokia akivaizdi, kad Komisija, kuri gali nepaprastąsias priemones priimti remdamasi turimais duomenimis, ją jau pripažino.

158. Todėl manau, kad Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsniu niekaip nepažeidžiamas rungtyniškumo principas.

G – Dešimtasis klausimas

159. Dešimtasis prejudicinis klausimas pateiktas tik papildomai, todėl Teisingumo Teismas neprivalo į jį atsakyti, jei nuspręstų panaikinti Reglamentą Nr. 530/2008; tačiau toliau pateiksiu atsakymą į šį klausimą, jei Teisingumo Teismas nuspręstų nepanaikinti reglamento.

160. Dešimtuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Reglamentas Nr. 530/2008 galioja, to reglamento 3 straipsnio 1 dalį reikėtų aiškinti taip, kad ja draudžiama Bendrijos ūkio subjektams Bendrijos vandenyse arba uostuose iškrauti, perkelti į varžas auginti ar tukinti paprastuosius tunus, kuriuos Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje sužvejojo su trečiųjų valstybių vėliavomis plaukiojantys laivai, žvejojantys gaubiamaisiais tinklais.

161. Mano nuomone, į šį klausimą reikia atsakyti teigiamai.

162. Pirma, tokį aiškinimą galima pagrįsti Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio 1 dalies formuluote, kurioje bendrai klabama apie „gaubiamaisiais tinklais žvejojančius laivus“, o ne konkrečiai apie tokius laivus, plaukiojančius su Graikijos, Prancūzijos, Italijos, Kipro ir Maltos vėliavomis. Taigi šis straipsnis sąmoningai buvo suformuluotas kitaip nei reglamento 12 straipsnio 1 dalis, kur konkrečiai nurodytos valstybės narės, kurioms jis taikomas. Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio 1 dalis aiškiai įrodo, kad ji taikoma visiems laivams, o ne tik nurodytų valstybių narių laivams.

163. Antra, toks pats rezultatas gaunamas sistemiškai aiškinant šį straipsnį. Kitaip nei Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio 1 dalis, kuri suformuluota apibendrintai, 2 dalis aiškiai taikoma vienai valstybei narei, t. y. Ispanijai. Taigi sistemiškai aiškinant reglamentą galima daryti išvadą, kad jei Komisija būtų norėjusi, kad reglamento 3 straipsnio 1 dalis būtų taikoma tik kai kurioms valstybėms narėms, ji tai būtų aiškiai nurodžiusi minėtame reglamente.

164. Komisija, be kita ko, taip pat patvirtino, jog Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad joje kalbama apie draudimą į krantą iškrauti visų valstybių, išskyrus Ispanijos, laivais, žvejojančiais gaubiamaisiais tinklais, sugautus paprastuosius tunus.

165. Todėl, mano nuomone, į dešimtąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ja draudžiama Bendrijos ūkio subjektams Bendrijos vandenyse arba uostuose iškrauti, perkelti į varžas auginti ar tukinti bei perkrauti Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje sugautus paprastuosius tunus, net jeigu juos sužvejojo su trečiųjų valstybių vėliavomis plaukiojantys laivai, žvejojantys gaubiamaisiais tinklais.

VII – Išvada

166. Atsižvelgdama į visus šiuos argumentus, Teisingumo Teismui siūlau taip atsakyti į prejudicinius klausimus, kuriuos jam pateikė Prim’Awla tal-Qorti Civili (Maltos Respublika):

1. 2008 m. birželio 12 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 530/2008, kuriuo nustatomos nepaprastosios priemonės Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje paprastuosius tunus gaubiamaisiais tinklais žvejojantiems laivams teisinio pagrindo ir motyvavimo tinkamumo tyrimas nepateikė jokių argumentų, kurie galėtų turėti įtakos jo galiojimui.

2. Reglamentu Nr. 530/2008 nepažeidžiami ūkio subjektų, kaip antai ieškovės pagrindinėje byloje, teisėti lūkesčiai.

3. Reglamento Nr. 530/2008 3 straipsnis negalioja dėl proporcingumo principo pažeidimo.

4. Reglamento Nr. 530/2008 1 ir 2 straipsniai negalioja dėl nediskriminavimo dėl pilietybės principo pagal EB 12 straipsnį pažeidimo.

5. Reglamentu Nr. 530/2008 ir Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsniu nepažeidžiami veiksmingos teisminės apsaugos ir rungtyniškumo principai.