ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

Apeliacinė taryba toliau konstatavo, kad ginčijamas žymuo sudarytas iš priešdėlio „neo“, kuris reiškia „naują“ bent šešiomis Europos Sąjungos kalbomis – anglų, prancūzų, vokiečių, graikų, ispanų ir portugalų. Tai, kad žodinis elementas „neo“ visuomet vartojamas kaip priešdėlis ir niekuomet nevartojamas atskirai, nekeičia šios išvados. Iš tiesų, pasak jos, kitaip nei kiti priešdėliai, „neo“ turi aiškią ir konkrečią reikšmę. Be to, šiuolaikinėje graikų kalboje „neo“ yra savarankiškas žodis, reiškiantis „naują“. Apeliacinė taryba, be kita ko, konstatavo, kad minėtose kalbose atitinkamas vartotojas iš paties žodžio „neo“ padarytų išvadą, kad jis nurodo kažką naujo, modernaus ar atitinkančio naujausius technologinius laimėjimus. Todėl nagrinėjamas žymuo yra paprasčiausia giriamasis ir skirtas išryškinti pozityvias prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimų prekių ir paslaugų savybes.
Be to, remiantis pagrindinio antidempingo reglamento 20 konstatuojamosios dalies ir 11 straipsnio 10 dalies pažodiniu aiškinimu, sumokėtų antidempingo muitų poveikis turi būti nagrinėjamas pagal kiekvieną pardavimo kainą ir, dėl tos priežasties, veikiau taikant kiekvieno sandorio metodą arba, prireikus, kiekvieno modelio ar kiekvieno PKN metodą.

Sąjunga priėmė pagrindinį antidempingo reglamentą, kad įvykdytų tarptautinius įsipareigojimus, kylančius iš Antidempingo sutarties. Be to, pagal pagrindinio antidempingo reglamento 11 straipsnio 10 dalį Sąjunga siekė vykdyti konkrečius įsipareigojimus pagal Antidempingo sutarties 9.3.3 straipsnį. Todėl pagrindinio antidempingo reglamento 11 straipsnio 10 dalį reikia aiškinti atsižvelgiant į šią nuostatą.

Per sumokėto antidempingo muito grąžinimo procedūrą pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 1225/2009 11 straipsnio 10 dalyje nustatytas antidempingo muito atsispindėjimo nustatant susijusio importuotojo klientams taikytą kainą nagrinėjimas yra pagal to reglamento 2 straipsnio 9 dalį nustatomos eksporto kainos apskaičiavimo etapas. Atsižvelgiant į šio nagrinėjimo rezultatą, antidempingo muitas atimamas iš apskaičiuotos eksporto kainos, todėl daro tiesioginį poveikį jos dydžiui, taigi ji neišvengiamai bus mažesnė tik jeigu antidempingo muitas neatimtas. Be to, kuo mažesnė eksporto kaina, tuo didesnis skirtumas, palyginti su normaliąja verte, ir tuo didesnis koreguotas dempingo skirtumas. Taigi pagrindinio antidempingo reglamento 11 straipsnio 10 dalis turi reikšmės apskaičiuojant eksporto kainą ir netiesiogiai daro įtaką koreguoto dempingo skirtumo apskaičiavimui.

Šiomis aplinkybėmis taikydama pagrindinio antidempingo reglamento 2 straipsnio 9 ir 11 dalis ir 11 straipsnio 10 dalį Komisija turi nustatyti nuoseklius metodus.

Todėl Komisija, tikrindama, ar antidempingo muitai atsispindėjo pirmajam nepriklausomam pirkėjui Sąjungoje pagal kiekvieną produkto kontrolės numerį metodą (kiekvieno PKN metodas) nustatytoje perpardavimo kainoje, daro akivaizdžią vertinimo klaidą nuspręsdama atimti antidempingo muitą iš eksporto kainų dėl tų PKN, už kuriuos sumokėtas antidempingo muitas padarė poveikį perpardavimo kainoms ir tolesnio pardavimo Sąjungoje kainoms. Taip elgdamasi Komisija iš tiesų nesiėmė visų priemonių dėl kiekvieno PKN metodo, kurį pati nusprendė taikyti, sukeliamų padarinių, nes ji atėmė visą sumokėtą antidempingo muitą iš eksporto kainos, apskaičiuotos pagal pagrindinio antidempingo reglamento 2 straipsnio 9 dalį, ir taip dirbtinai sumažino kiekvienam PKN nustatytą vieną eksporto kainos svertinį vidurkį.

Be to, pagrindinio antidempingo reglamento 11 straipsnio 10 dalyje Komisijai nenustatyta pareiga sistemingai atimti visą sumokėtą antidempingo muitą, jeigu atlikus tyrimą dėl antidempingo muito atsispindėjimo pagal kiekvieno PKN metodą, negalima daryti išvados, kad jis atsispindi ne kiekvieno PKN atveju, o tik tam tikrais iš jų atvejais.

(žr. 137–144, 147 punktus)
Kalbant apie Sąjungos delegacijos, veikiančios kaip Komisijos perįgaliota perkančioji organizacija, raštą, kuriuo rengėjas išdėstė poziciją dėl konkurso dalyvio galimybių dalyvauti sutarties skyrimo etape, taip pat nurodė, jog konkurso dalyvis yra patekęs į interesų konfliktą, todėl nusprendė, kad sutartis negali būti skirta konsorciumui, kuriam priklauso suinteresuotasis asmuo, pažymėtina, kad šis raštas, atsižvelgiant į jo turinį, teisines ir faktines rengimo aplinkybes ir jį priėmusios institucijos įgaliojimus, yra to konkurso dalyvio nenaudai priimtas aktas, dėl kurio panaikinimo galima pareikšti ieškinį Sąjungos teisme.

Privalomos akto teisinės pasekmės turi būti vertinamos remiantis objektyviais kriterijais, pavyzdžiui, to akto turiniu, prireikus atsižvelgiant į jo priėmimo aplinkybes ir jį priėmusios institucijos įgaliojimus.

Kalbant apie Sąjungos delegacijos raštą, kuriuo konkurso dalyviui pranešama apie jos sprendimą jam neskirti sutarties, pažymėtina, jog dėl to, kad šiame rašte užsimenama apie galimybę remiantis Sutarčių sudarymo procedūrų Komisijai vykdant išorės veiksmus praktinio vadovo 2.4.15.3 punkto nuostatomis paduoti skundą, nepažeidžiama akto adresato teisė kreiptis į Bendrąjį Teismą per Sąjungos teisėje aiškiai nustatytą terminą. Iš to matyti, kad dėl tokios galimybės suinteresuotasis asmuo neatleidžiamas nuo pareigos laikytis minėto termino pareikšti ieškinį dėl panaikinimo Bendrajame Teisme. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, jog tam, kad pateiktų ieškinį, suinteresuotasis asmuo neturi laukti atsakymo į skundą.

(žr. 38, 39, 46 punktus)
Erdvinių prekių ženklų, kuriuos sudaro pačios prekės išvaizda, skiriamojo požymio vertinimo kriterijai nesiskiria nuo taikomų kitoms prekių ženklų kategorijoms.

Tačiau taikant šiuos kriterijus reikia atsižvelgti į tai, kad erdvinį prekių ženklą, kurį sudaro pačios prekės išvaizda, vidutinis vartotojas nebūtinai suvokia taip pat kaip žodinį ar vaizdinį prekių ženklą, sudarytą iš žymens, nepriklausomo nuo juo žymimų prekių išvaizdos.

Iš tikrųjų vidutiniai vartotojai nėra įpratę numatyti prekių kilmės remdamiesi jų ar pakuotės išore be jokių grafinių ar teksto elementų, todėl nustatyti tokio erdvinio prekių ženklo skiriamąjį požymį gali būti sunkiau negu žodinio ar vaizdinio prekių ženklo.

Be to, kuo labiau forma, kurią prašoma įregistruoti kaip prekių ženklą, panaši į labiausiai tikėtiną atitinkamos prekės formą, tuo labiau tikėtina, kad ta forma neturi skiriamojo požymio pagal Reglamento Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies b punktą. Tokiomis aplinkybėmis tik prekių ženklas, kuris labai skiriasi nuo sektoriaus normų ar įpročių ir dėl to gali atlikti savo esminę kilmės nuorodos funkciją, turi skiriamąjį požymį pagal šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punktą.

(žr. 20–23 punktus)
15

Pirma, vadovaudamasi tokiu pat samprotavimu, kaip Sprendime Paštas, ir, be to, ginčijamame sprendime darydama daug nuorodų į šį sprendimą (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 98 ir paskesnes konstatuojamąsias dalis), Komisija nusprendė, kad, 2006 m. liepos mėn. IFPEN pertvarkius į PKVĮ, jai buvo suteikta neribota ir numanoma valstybės garantija. Komisija taip pat nusprendė, kad minėta garantija reiškia, jog perduodami valstybės ištekliai, kaip tai suprantama pagal Pranešimo dėl garantijų 2.1 punktą, nes IFPEN nemokėjo jokios šios garantijos priemokos. Taigi, Komisijos teigimu, įmonei buvo suteiktas pranašumas ir kartu sumažėjo valstybės ištekliai, nes valstybė atsisakė mokesčio, kuris paprastai imamas teikiant garantijas. Be to, Komisijos teigimu, dėl garantijos atsirado rizika, kad tuo metu ir ateityje gali būti naudojami valstybės ištekliai, nes valstybė galėtų būti įpareigota mokėti IFPEN skolas (ginčijamo sprendimo 134 ir 135 konstatuojamosios dalys).
50

Reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą ieškinyje turi būti pateikta, be kita ko, pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką, nepaisant terminologijos klausimų, ši santrauka turi būti pakankamai aiški ir tiksli, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas – priimti sprendimą dėl ieškinio, prireikus – be papildomos informacijos. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir gerą teisingumo vykdymą, tam, kad ieškinys būtų priimtinas, reikia, kad esminės faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis grindžiamas, būtų nurodytos bent jau glaustai, bet nuosekliai ir suprantamai pačiame ieškinio tekste (žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Bendrojo Teismo sprendimo Roquette Frères / Komisija, T-322/01, Rink. p. II-3137, 208 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką bet koks ieškinio pagrindas, kuris nepakankamai aiškiai suformuluotas ieškinyje, turi būti laikomas nepriimtinu. Analogiški reikalavimai taikomi tada, kai grindžiant ieškinio pagrindą pateikiamas kaltinimas. Kiek tai susiję su viešosios tvarkos išlyga grindžiamu nepriimtinumo pagrindu, prireikus jis gali būti iškeltas Bendrojo Teismo iniciatyva (žr. 2005 m. gruodžio 14 d. Bendrojo Teismo sprendimo Honeywell / Komisija, T-209/01, Rink. p. II-5527, 54 ir 55 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
56

Be to, darytina išvada, kad informacijos, kurią per SESV 101 straipsnio taikymo procedūras Komisija surinko pagal pranešimus apie atleidimą nuo baudų ir jų sumažinimą kartelių atvejais (atitinkamai OL C 45, 2002, p. 3 ir OL C 298, 2006, p. 11), atskleidimas galėtų atgrasyti asmenis, kuriems galėtų būti taikomas atleidimas nuo baudų, nuo parodymų pagal šį pranešimą teikimo. Jie faktiškai galėtų atsidurti nepalankesnėje padėtyje nei kitos kartelyje dalyvavusios įmonės, kurios vykstant tyrimui nebendradarbiavo arba ne taip glaudžiai bendradarbiavo (46 punkte minėto Sprendimo Nyderlandai / Komisija 41 punktas).
39

Šiuo klausimu ginčijamo sprendimo 26 ir 27 punktuose Apeliacinė taryba teisingai nurodė, kad prekės, susijusios su prašomu įregistruoti prekių ženklu žymimomis „mažmeninės ir didmeninės prekybos paslaugomis, susijusiomis su maisto produktais, šviežiais vaisiais ir daržovėmis, svaigiaisiais ir gaiviaisiais gėrimais bei sirupais, gazuotų gėrimų gaminimo tabletėmis ir kitais gėrimų gaminimo mišiniais, siunčiamąja prekyba (išskyrus vežimą) arba prekyba internetu, atitinkamai gėrimais ir maisto produktais“, yra tapačios arba labai panašios į ankstesniu prekių ženklu žymimus „pagrindinio vartojimo maisto produktus“. Iš tiesų gėrimai ir maisto produktai yra to paties pobūdžio ir turi tą pačią paskirtį, nes jie skirti žmonėms vartoti. Be to, šiuos produktus gali pagaminti tos pačios įmonės, jie įprastai parduodami tose pačiose prekybos vietose ir dažnai kartu vartojami.
12

Komisija konstatavo valstybės pagalbą. Konkrečiai ginčijamo sprendimo 65 ir 67 konstatuojamosiose dalyse Komisija nusprendė, kad nagrinėjama priemonė turi panašų į mokestinės priemonės poveikį ir kad pagal ją lošimo namai, taikantys mažesnį įėjimo mokestį, atleidžiami nuo naštos, kuri jiems būtų tekusi, jeigu apmokestinimas būtų nediskriminacinis. Taigi nagrinėjama priemonė suteikė atitinkamiems lošimo namams pranašumą, nes jiems pagal jų bendras tam tikras pajamas teko lengvesnė mokesčių našta vienam asmeniui. Pagal ginčijamo sprendimo 72 konstatuojamąją dalį tai, kad klientas taip pat turi naudos iš mažesnio įėjimo mokesčio, nėra kliūtis pripažinti, kad dėl priemonės suteikiamas pranašumas atitinkamiems lošimo namams. Pagal ginčijamo sprendimo 73 ir 74 konstatuojamąsias dalis komercinė praktika teikti nemokamus bilietus, už kuriuos lošimo namai vis tiek turėjo mokėti valstybei 80 % jų reguliuojamosios kainos, tik sustiprino aptariamą pranašumą. Komisija rėmėsi įvairiais įrodymais, kad patvirtintų, jog ši nemokamo įėjimo praktika šią pagalbą gavusiuose lošimo namuose nebuvo išimtinė. Be to, ginčijamo sprendimo 77 konstatuojamojoje dalyje Komisija atmetė argumentą, kad pranašumą turėjo lošimo namai, kurie turėjo taikyti didesnį įėjimo mokestį. Iš tikrųjų šis argumentas nedera su aplinkybe, kad lošimo namai, taikę mažesnį įėjimo mokestį, buvo patrauklesni klientams, ir su aplinkybe, kad pajamos iš įėjimo mokesčio sudarė tik nedidelę lošimo namų bendrų pajamų dalį. Lošimo namams Salonikuose leidžiama imti mažesnę įėjimo kainą ir mokėti mažesnį mokestį pagal Įstatyminį dekretą Nr. 2687/1953, pagal kurį užsienio kapitalo įmonėms taikomas palankiausias nacionalinėms įmonėms galiojantis režimas (ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamoji dalis). Be to, Komisija ginčijamo sprendimo 79 ir 80 konstatuojamosiose dalyse atmetė argumentą, kad yra kitų mokestinių ir reguliavimo priemonių, kurios kompensuoja pranašumą dėl mažesnio įėjimo bilieto mokesčio, ir konstatavo pranašumą.
80

Ieškovei pateikto 11 klausimo a punkte jos prašoma pateikti visus duomenis apie P. L. ir H. M. vaidmenį, funkcijas ir atsakomybę nuo 2001 m., asmenį, kuriam jie tiesiogiai atsiskaito, ir galiausiai – asmenį ar asmenis, kuriems jie duoda ar duodavo nurodymus. To paties 11 klausimo b punkte prašoma pateikti sąrašą visų P. L. (už laikotarpį nuo 2003 m. iki 2009 m.) ir H. M. (už laikotarpį nuo 2006 m. iki 2008 m.) susitikimų ir kitų kontaktų raštu ir žodžiu su cemento ir susijusių produktų gamintojais ar jų atstovais Vokietijoje dėl cemento ir susijusių produktų. Šiuo tikslu ieškovės prašoma, be kita ko, nurodyti susitikimų datas ir svečių bei dalyvių pavardes, taip pat susirinkimą ar susirikimus organizavusio ar prašiusio juos surengti asmens pavardę ir įmonės pavadinimą, pateikti kitų ieškovės darbuotojų, dalyvavusių šiuose susitikimuose nuo 2001 m. iki 2010 m., pavardes, vaidmenį, pareigas ir atsakomybę. Galiausiai 11 straipsnio c punkte ieškovės prašoma pateikti visus dokumentus, susijusius su minėtais kontaktais ar susitikimais, įskaitant, be kita ko, elektroninius laiškus, darbotvarkes, susitikimų protokolus, kelionės dokumentus, pastabas raštu, ataskaitas ar protokolus.
27

Be to, Parlamentas bendradarbiavo nevisapusiškai ir neįvykdė pareigos suteikti papildomos informacijos. Parlamento darbuotojų, su kuriais susitiko ieškovės atstovai dviejuose susirinkimuose, požiūris buvo priešiškas. Be to, Parlamentas nevisiškai atsakė į klausimus, kurie jam buvo išsiųsti elektroniniais laiškais. Taigi Parlamentas trukdė ieškovei tinkamai parengti savo ieškinį.
32

Per dvišalį Komisijos tarnybų ir Portugalijos valdžios institucijų susitikimą, įvykusį 2007 m. liepos 5 d. Briuselyje, kurio protokolas buvo parengtas 2007 m. spalio 25 d. ir Portugalijos valdžios institucijoms nusiųstas 2007 m. spalio 31 d., Komisija atkreipė dėmesį į didelį klaidų, kurios buvo atskleistos Madeiros regioninėms valdžios institucijoms atliekant patikrinimus vietoje, skaičių ir pažymėjo, kad dėl tokio klaidų skaičiaus šios institucijos turėjo padidinti patikrinimų normą siekdamos geriau užtikrinti teisę į Bendrijos pagalbą ir šios pagalbos suteikimą pagal teisės aktų nuostatas. Portugalijos valdžios institucijos savo ruožtu priminė, kad atsižvelgiant į tai, jog vidutinis ūkio plotas Madeiroje buvo labai mažas, sklypų matavimo klaidos, kurios vertinant pagal plotą buvo nedidelės, lėmė labai didelį klaidų skaičių. Jos pabrėžė, kad, atsižvelgiant į paraiškas, patikrinimų vietoje normos buvo laikytasi. Šie patikrinimai sudarė nuo 25 % iki daugiau kaip 50 % ploto. Be to, minėti patikrinimai įvykdyti prieš atliekant mokėjimą, todėl pagalba buvo sumažinta ir pritaikytos sankcijos. Taigi rėmimasis klaidų norma nustatant galimą riziką EŽŪOGF yra nepagrįstas. Be to, nuo 2006 m. patikrinimų (matavimų) rezultatai buvo įtraukiami į Geografinės informacijos sistemą (GIS), o tai leido turėti labiau patikimą duomenų bazę apie realius plotus.
Iš esmės, esant tos pačios žalos priežasčių daugetui, gali būti taikomos dvi priežastinio ryšio teorijos, t. y. „sąlygų lygiavertiškumo“ teorija ir „tinkamo priežastinio ryšio“ teorija. Kiek tai susiję su Sąjungos teise, matyti tendencija taikyti tinkamo priežastinio ryšio teoriją. Iš tiesų Sąjunga gali būti patraukta atsakomybėn tik dėl žalos, kuri pakankamai tiesiogiai atsiranda dėl atitinkamos institucijos neteisėto elgesio, o ieškovas turi įrodyti, kad, jei pažeidimas nebūtų buvęs padarytas, žala nebūtų atsiradusi ir kad toks pažeidimas yra patirtą žalą lemianti priežastis.

Be to, jeigu, pirma, institucijai inkriminuojamas elgesys yra didesnės apimties veikos, kurioje dalyvavo tretieji asmenys, dalis ir, antra, nurodytos žalos tiesioginė priežastis yra vieno iš šių trečiųjų asmenų veiksmai, Sąjungos teismas turi patikrinti, ar šių veiksmų nebuvo galima išvengti vien dėl inkriminuojamo elgesio, ar, priešingai, jie buvo autonomiškos valios išraiška. Autonomiškos valios atveju teismas turi konstatuoti, kad priežastinis ryšys nutrūko. Jurisprudencijoje, susijusioje su SESV 340 straipsnio antra pastraipa, nustatyta, kad Sąjungos atsakomybė kyla tik už žalą, tiesiogiai ar pakankamai tiesiogiai atsiradusią dėl atitinkamos institucijos neteisėtų veiksmų, o tai konkrečiai reiškia, kad ta atsakomybė negali apimti žalos, kuri yra tik tolimas šių veiksmų padarinys. Vadovaudamasis šia logika, priežastiniam ryšiui nustatyti nepakanka vien to, kad neteisėti veiksmai yra būtinoji žalos atsiradimo sąlyga, t. y. kad be šių veiksmų ji nebūtų atsiradusi.

Vis dėlto remiantis šiais jurisprudencijoje įtvirtintais principais negalima visiškai atmesti galimybės taikyti sąlygų lygiavertiškumo teoriją; remiantis šia jurisprudencija galima tik konstatuoti, kad, jeigu institucijos padaryto pažeidimo sąsaja su žala yra tolima ir teismas nustato, kad priežastinis ryšys nutrūko, sąlygų lygiavertiškumo teorijos taikyti negalima. Atvirkščiai, jeigu žala atsiranda tiesiogiai ar pakankamai tiesiogiai dėl institucijos padaryto pažeidimo, todėl šio pažeidimo ir žalos sąsaja nėra tokia tolima, kad priežastinis ryšys nutrūktų, Sąjungos teismas gali taikyti sąlygų lygiavertiškumo teoriją.

(žr. 64, 67–70 punktus)
Atsižvelgiant į tai, kad norėdami, kad jiems būtų suteikta teisė parduoti ar importuoti cukrų, pasinaudojant tam tikruose reglamentuose numatytomis išimtinėmis sistemomis, suinteresuotieji ūkio subjektai iš anksto turi nacionalinėms institucijoms pateikti paraišką, kad šie reglamentai negali daryti ūkio subjektams teisinio poveikio nesant anksčiau nacionalinių institucijų priimtų tam tikrų priemonių ir kad šios priemonės yra sprendimo pobūdžio, šie reglamentai neatsiejami nuo nacionaliniu lygmeniu priimtų individualių sprendimų, be kurių jie negali daryti poveikio teisinei suinteresuotųjų fizinių ir juridinių asmenų padėčiai. Vadinasi, šie reglamentai negali būti laikomi aktais, dėl kurių nereikia priimti įgyvendinamųjų priemonių, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą. Be to, klausimas, ar reglamentuojamojo pobūdžio aktu už įgyvendinamąsias priemones atsakingoms nacionalinėms institucijoms paliekama diskrecija, nėra reikšmingas nustatant, ar dėl jo reikia priimti įgyvendinamąsias priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą.

(žr. 46, 48, 50, 51, 53 punktus)
113

Iš tiesų ieškovės pateikti argumentai nėra pakankamai tikslūs ir aiškūs, kad būtų galima konstatuoti, jog šiuo atveju įvykdytos deliktinės atsakomybės atsiradimo sąlygos. Konkrečiau kalbant, ieškovės pateikti įrodymai neleidžia nustatyti priežastinio ryšio tarp tariamo psichologinio priekabiavimo ir sveikatos problemų, dėl kurių ji išėjo laikinojo nedarbingumo atostogų tuo laikotarpiu, kai jai nebuvo išmokėta komandiruotės išmoka. Tiek, kiek ieškovė remiasi medicinos pažyma, pažymėtina, kad nors iš jos matyti, jog dėl psichologinio priekabiavimo darbo vietoje ieškovė patyrė „depresiją sukeliančių sutrikimų“, vis dėlto negalima teigti, kad šį sutrikimą lėmė psichologinis priekabiavimas, nes tam, kad padarytų išvadą dėl tokio priekabiavimo, pažymos autorius neišvengiamai rėmėsi tik ieškovės jai pateiktu savo darbo sąlygų ESPM aprašymu (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo CQ / Parlamentas, F‑12/13, EU:F:2014:214, 127 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Be to, kaip jau buvo pažymėta šio sprendimo 111 punkte, ieškovė neįrodė, kad yra aplinkybių, kurias būtų galima laikyti atskleidžiančiomis psichologinio priekabiavimo kontekstą. Be to, ieškovė nurodo, kad atsisakė pasirašyti deklaraciją dėl tarnybos tęsimo jos delegavimo laikotarpiu ir taip atsisakė komandiruotės išmokos, tačiau neįrodė, jog negalėjo gauti tos išmokos per laikinojo nedarbingumo atostogas.
123

Reikia pažymėti, kad nors, be to, kad patronuojančioji bendrovė turi turėti 100 % dukterinės bendrovės kapitalo, Teisingumo Teismas savo praktikoje nurodė ir kitas aplinkybes, kaip antai, kad nebuvo nuginčyta, jog patronuojančioji bendrovė darė įtaką savo dukterinės bendrovės prekybos politikai arba kad abiem bendrovėms buvo bendrai atstovaujama per administracinę procedūrą, vis dėlto šias aplinkybes Teisingumo Teismas nurodė ne tam, kad nustatytų, jog minėta prezumpcija taikoma, tik jei pateikta papildomų įrodymų, kad patronuojančioji bendrovė iš tikrųjų darė įtaką. Kitaip tariant, konkrečiu atveju norėdama taikyti faktinės lemiamos įtakos prezumpciją, Komisija neprivalo nurodyti papildomų požymių, be tų, kurie patvirtina galimybę taikyti ir naudoti šią prezumpciją (šiuo klausimu žr. 117 punkte nurodyto Sprendimo Elf Aquitaine / Komisija, EU:C:2011:620, 80 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
205

Be to, ginčijamo sprendimo 1295 konstatuojamojoje dalyje pažymėta, kad „[ieškovė] ir Laufen [Austria] karštai neigė pranešime apie kaltinimus nurodytas faktines aplinkybes (žr., pavyzdžiui, [ginčijamo sprendimo 360–365 ir 579–582 konstatuojamąsias dalis]) ir taip sukėlė didelių abejonių veiksmų antikonkurencingumu, kurį Roca [grupė] buvo laikoma įrodžiusia parodymuose, kuriuos pateikė prašyme [sumažinti baudą].“ Dėl šio aspekto reikia pridurti, kad to sprendimo 360–365 konstatuojamosiose dalyse išdėstyti argumentai, kuriuos Laufen Austria pateikė atsakyme į pranešimą apie kaltinimus, kiek tai susiję su neteisėtais veiksmais Austrijos rinkoje. To paties sprendimo 579–582 konstatuojamosiose dalyse išdėstyti Roca grupės pateikti parodymai apie neteisėtus su armatūra susijusius veiksmus Prancūzijoje.
Konkurencijos taisyklių pažeidimo srityje tuo atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % jos dukterinės bendrovės kapitalo per visą pažeidimo laikotarpį, dėl kurio jai pateikti kaltinimai, Komisija turi teisę taikyti faktinės lemiamos įtakos prezumpciją ir tokiu atveju neturi pateikti kitų įrodymų šiuo klausimu. Taigi Komisijos pateiktų papildomų įrodymų nereikšmingumas neturi įtakos patronuojančiosios bendrovės atsakomybei, nes pakanka faktinės lemiamos įtakos prezumpcijos, kad ši bendrovė būtų pripažinta atsakinga, nebent ji tą prezumpciją paneigtų.

To, kad patronuojančioji bendrovė yra kontroliuojančioji bendrovė, net ir nevykdanti veiklos, nepakanka siekiant paneigti faktinės lemiamos įtakos prezumpciją ir tai nelemia įrodinėjimo pareigos perkėlimo. Tai, kad patronuojančioji bendrovė apsiribojo savo akcijų valdymu, atsižvelgiant į tai, kad ji yra akcinė bendrovė ir į jos įstatuose numatytą tikslą, neturi reikšmės. Be to, norint dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą inkriminuoti jos patronuojančiajai bendrovei nereikia įrodyti, kad pastaroji darė įtaką savo dukterinės bendrovės politikai konkrečioje srityje, kurioje buvo padarytas pažeidimas. Todėl to, kad patronuojančioji bendrovė pati nevykdė veiklos šiame sektoriuje, taip pat nepakanka norint paneigti faktinės lemiamos įtakos prezumpciją. Maža to, faktinės lemiamos įtakos prezumpcijos negali paneigti vien tai, kad dukterinė bendrovė pati nustatydavo savo komercinę politiką stricto sensu, kaip antai tiekimo ar kainų strategiją, negaudama šiuo klausimu nurodymų iš patronuojančiosios bendrovės. Tuo remiantis darytina išvada, kad dukterinės bendrovės savarankiškumas taip pat negali būti įrodytas vien parodant, jog ji pati nustatydavo konkrečius savo prekybos su pažeidimu susijusiais produktais politikos aspektus. Kadangi dukterinės bendrovės savarankiškumą reikia vertinti atsižvelgiant ne tik į šios įmonės veiklos valdymo aspektus, to, kad dukterinė bendrovė savo patronuojančiosios bendrovės naudai niekada neįgyvendino specialios informavimo politikos atitinkamoje rinkoje, nepakanka siekiant įrodyti jos savarankiškumą.

(žr. 138–142, 144, 145 punktus)
2.

Įpareigoti Fruit of the Loom, Inc. padengti savo ir VRDT nurodytas bylinėjimosi išlaidas.