BENDROJO TEISMO SPRENDIMAS (penktoji kolegija)

2018 m. liepos 12 d. ( *1 )

„Valstybės pagalba – Pagalba, kurią Jungtinė Karalystė planuoja suteikti Hinklio kyšulio C branduolinei elektrinei – Susitarimas dėl skirtumų, ministerijos susitarimas ir kredito garantija – Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama suderinama su vidaus rinka – SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktas – Viešojo intereso tikslas – Branduolinės energijos skatinimas – Valstybės intervencijos poreikis – Pranešimas dėl garantijų – Pagalbos elemento nustatymas – Proporcingumas – Parama investicijoms – Veiklos pagalba – Teisė teikti pastabas – Viešojo pirkimo procedūra – Pareiga motyvuoti“

Byloje T‑356/15

Austrijos Respublika, iš pradžių atstovaujama C. Pesendorfer ir M. Klamert, vėliau – G. Hesse ir M. Fruhmann, padedami advokatės H. Kristoferitsch,

ieškovė,

palaikoma

Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, atstovaujamos D. Holderer, padedamos advokatės P. Kinsch,

įstojusios į bylą šalies,

prieš

Europos Komisiją, atstovaujamą É. Gippini Fournier, R. Sauer, T. Maxian Rusche ir P. Němečková,

atsakovę,

palaikomą

Čekijos Respublikos, atstovaujamos M. Smolek, T. Müller ir J. Vláčil,

Prancūzijos Respublikos, iš pradžių atstovaujamos G. de Bergues, D. Colas ir J. Bousin, vėliau – D. Colas ir J. Bousin,

Vengrijos, iš pradžių atstovaujamos M. Fehér ir M. Bóra, vėliau – B. Sonkodi, vėliau – A. Steiner, padedamų advokatės P. Nagy, ir galiausiai – advokato A. Steiner,

Lenkijos Respublikos, atstovaujamos B. Majczyna,

Rumunijos, iš pradžių atstovaujamos R. Radu ir M. Bejenar, vėliau – M. Bejenar ir C.‑R. Canţăr,

Slovakijos Respublikos, atstovaujamos B. Ricziová,

ir

Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės, iš pradžių atstovaujamos C. Brodie ir S. Brandon, vėliau – C. Brodie, S. Simmons ir M. Holt, vėliau – C. Brodie, S. Simmons ir D. Robertson, vėliau – C. Brodie ir M. Robertson, vėliau – C. Brodie ir galiausiai – C. Brodie ir Z. Lavery, padedamų baristerio T. Johnston ir QC A. Robertson,

įstojusių į bylą šalių,

dėl pagal SESV 263 straipsnį pateikto prašymo panaikinti 2014 m. spalio 8 d. Komisijos sprendimą (ES) 2015/658 dėl pagalbos priemonės SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N), kurią Jungtinė Karalystė ketina skirti Hinklio kyšulio C branduolinei elektrinei remti (OL L 109, 2015, p. 44); jame Komisija konstatavo, kad ši pagalbos priemonė yra suderinama su vidaus rinka, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, ir leido ją vykdyti,

BENDRASIS TEISMAS (penktoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas D. Gratsias, teisėjai A. Dittrich (pranešėjas) ir P. G. Xuereb,

posėdžio sekretorė N. Schall, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2017 m. spalio 5 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

I. Ginčo aplinkybės

1 2013 m. spalio 22 d. Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė pranešė apie priemones Hinklio kyšulio C branduolinei elektrinei (toliau – Hinklio kyšulio C elektrinė) remti. Priemonėmis, apie kurias pranešta, remiama bendrovė NNB Generation Company Limited (toliau – NNBG), kuri yra EDF Energy plc (toliau – EDF) patronuojamoji įmonė.

2 2013 m. gruodžio 18 d. Europos Komisija nusprendė pradėti formalią priemonių, apie kurias pranešta, tyrimo procedūrą. 2014 m. kovo 7 d. šis sprendimas buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 69, 2014, p. 60).

3 2014 m. spalio 8 d. Komisija priėmė Sprendimą (ES) 2015/658 dėl pagalbos priemonės SA.34947 (2013/C) (ex 2013/N), kurią Jungtinė Karalystė ketina skirti Hinklio kyšulio C branduolinei elektrinei remti (OL L 109, 2015, p. 44, toliau – ginčijamas sprendimas).

4 Priemonės, apie kurias pranešė Jungtinė Karalystė, aprašytos ginčijamo Sprendimo 2 punkte.

5 Pirma priemonė, apie kurią pranešta ir kuri aprašyta ginčijamo Sprendimo 2.1 punkte, yra susitarimas dėl skirtumų. Tai priemonė, kuria siekiama užtikrinti NNBG elektros pardavimo kainų stabilumą, kol bus eksploatuojama Hinklio kyšulio C elektrinė. Jame numatyta, kad NNBG rinkoje parduos elektros energiją, pagamintą minėtame padalinyje. Vis dėlto NNBG pajamų dydis bus stabilizuotas susitarimu dėl skirtumų. To siekiant, vykdymo kaina, kuri buvo apskaičiuota remiantis NNBG numatytomis statybos ir eksploatavimo sąnaudomis, įskaitant pagrįstą pelną, bus palyginta su orientacine kaina, kuri atitiks ir vidutinę svertinę didmeninę kainą, Jungtinės Karalystės nustatomą visiems pagal susitarimą dėl skirtumų remiamiems operatoriams, ir rinkos kainą. Kalbant apie NNBG, pažymėtina, kad tinkama orientacinė kaina yra bazinės apkrovos rinkos orientacinė kaina, taikoma visiems bazinę apkrovą generuojantiems operatoriams. Kai orientacinė kaina bus mažesnė negu vykdymo kaina, NNBG gaus išmoką skirtumui padengti, atitinkančią dviejų kainų skirtumą. Šiai teisei į kompensaciją bus taikoma maksimali viršutinė gamybos riba. Kita vertus, kai orientacinė kaina bus didesnė negu vykdymo kaina, NNBG turės kompensuoti šių dviejų kainų skirtumą kitai susitarimo dėl skirtumų šaliai (toliau – NNBG kontrahentas). NNBG kontrahentu bus Low Carbon Contracts Company Ltd, t. y. subjektas, kuris bus finansuojamas vykdant pagal įstatymą nustatytą prievolę, bendrai taikytiną visiems licencijuotiems elektros energijos tiekėjams. Bus nustatytos dvi pelno pasidalijimo tvarkos, kurių viena susijusi su gamybos sąnaudomis, o kita – su nuosavo kapitalo grąžos norma. Bus nustatytos dvi veiklos išlaidų atnaujinimo datos, kurių viena bus praėjus 15 metų, o antra – praėjus 25 metams nuo pirmojo reaktoriaus paleidimo dienos.

6 Susitarime dėl skirtumų numatyta, kad, laikantis tam tikrų sąlygų, NNBG gaus kompensaciją dėl tam tikrų teisės aktų pakeitimų. Be to, laikantis tam tikrų sąlygų, ji gaus kompensaciją, jeigu dėl politinių priežasčių arba dėl trečiųjų šalių branduolinės atsakomybės draudimo aplinkybių Hinklio kyšulio branduolinė elektrinė bus sustabdyta anksčiau laiko. Tokiu atveju tiek NNBG investuotojai, tiek Jungtinė Karalystė galės prašyti, kad NNBG būtų perduota Jungtinės Karalystės vyriausybei, o minėtiems investuotojams turės būti sumokėta kompensacija.

7 Antra priemonė, apie kurią pranešta ir kuri aprašyta ginčijamo Sprendimo 2.3 punkte, yra Jungtinės Karalystės energetikos ir klimato kaitos ministerijos ir NNBG investuotojų susitarimas (toliau – ministerijos susitarimas). Šis susitarimas papildo susitarimą dėl skirtumų. Jame numatyta, kad jeigu anksčiau laiko sustabdžius Hinklio kyšulio branduolinę elektrinę dėl politinių priežasčių NNBG kontrahentas investuotojams nesumokėtų kompensacijos, sutartą kompensaciją investuotojams sumokėtų aptariamas valstybės sekretorius. Jame taip pat nustatyta pelno pasidalijimo tvarka.

8 Trečia priemonė, apie kurią pranešta ir kuri aprašyta ginčijamo Sprendimo 2.2 punkte, yra Jungtinės Karalystės kredito garantija užtikrinti NNBG išleistinas obligacijas, kuria užtikrinama, kad laiku būtų atliekamas reikalavimus atitinkančios skolos, galinčios būti iki 17 mlrd. svarų sterlingų (GBP), pagrindinės sumos ir palūkanų mokėjimas. Garantijos mokesčio norma, kurią minėtu sprendimu leido naudoti Komisija, siekia 295 bazinius punktus.

9 Ginčijamo Sprendimo 7 punkte Komisija nurodė, kad trys minėtos priemonės, apie kurias pranešta (toliau – nagrinėjamos priemonės) yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

10 Ginčijamo Sprendimo 9 ir 10 punktuose Komisija nagrinėjo, ar, vadovaujantis SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu, nagrinėjamos priemonės galėjo būti pripažintos suderinamomis su vidaus rinka. Šiomis aplinkybėmis šio Sprendimo 9.1 punkte ji nurodė, kad šios priemonės buvo suderinamos su esamu rinkos reguliavimu. Minėto Sprendimo 9.2 punkte ji konstatavo, kad bendros svarbos tikslas, kurio šiomis priemonėmis siekė Jungtinė Karalystė, buvo branduolinės energijos skatinimas, o konkrečiau – naujos branduolinės elektrinės statyba. Remiantis to paties Sprendimo 9.3 punkte išdėstytais Komisijos argumentais, Jungtinės Karalystės intervencija buvo reikalinga tam, kad šis tikslas būtų pasiektas laiku. Nagrinėjamo Sprendimo 9.4 punkte Komisija nagrinėjo, ar minimos priemonės buvo tinkamos šiam tikslui pasiekti ir ar jos turėjo skatinamąjį poveikį. Sprendimo 9.5 ir 9.6 punktuose ji vertino nagrinėjamų priemonių proporcingumą ir nustatė, kad jeigu kredito garantijos mokesčio norma bus pakeista į 295 bazinius punktus ir pakeistos pelno pasidalijimo tvarkos, nagrinėjamos priemonės turėtų būti laikomos reikalingomis, kad, vertinant visumą, konkurencijos iškraipymo rizika buvo nedidelė ir kad neigiamą nagrinėjamų priemonių poveikį kompensuos jų teigiamas poveikis. Remdamasi šiais argumentais, ginčijamo Sprendimo 10 punkte Komisija nusprendė, kad, vadovaujantis SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu, nagrinėjamos priemonės buvo suderinamos su vidaus rinka.

11 Ginčijamo Sprendimo pirma pastraipa suformuluota taip: „Pagalba [Hinklio kyšulio C elektrinei], kurią sudaro susitarimas dėl skirtumų, ministerijos susitarimas ir kredito garantija, taip pat visi susiję elementai, ir kurią JK planuoja įgyvendinti, yra suderinama su vidaus rinka pagal [SESV] 107 straipsnio 3 dalies c punktą.“

II. Procedūra Bendrajame Teisme ir šalių reikalavimai

12 2015 m. liepos 6 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo šį Austrijos Respublikos ieškinį.

13 2015 m. rugsėjo 18 d. Komisija pateikė atsiliepimą į ieškinį.

14 2015 m. lapkričio 5 d. Austrijos Respublika pateikė dubliką.

15 2016 m. sausio 15 d. Komisija pateikė tripliką.

16 2015 m. lapkričio 9 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo aktą, juo Slovakijos Respublika paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2015 m. gruodžio 9 d. sprendimu kolegijos pirmininkas leido šiai valstybei narei įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. kovo 14 d. ji pateikė savo įstojimo į bylą paaiškinimą.

17 2015 m. lapkričio 20 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo aktą, juo Liuksemburgo Didžioji Hercogystė paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Austrijos Respublikos reikalavimų. 2015 m. gruodžio 18 d. sprendimu kolegijos pirmininkas leido Liuksemburgo Didžiajai Hercogystei įstoti į bylą palaikyti Austrijos Respublikos reikalavimų. 2016 m. kovo 24 d. ji pateikė savo įstojimo į bylą paaiškinimą.

18 2015 m. lapkričio 25 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo aktą, juo Vengrija paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. sausio 6 d. sprendimu kolegijos pirmininkas leido šiai valstybei narei įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. kovo 24 d. ji pateikė savo įstojimo į bylą paaiškinimą.

19 2015 m. lapkričio 26 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo aktą, juo Jungtinė Karalystė paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. sausio 6 d. sprendimu kolegijos pirmininkas leido šiai valstybei narei įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. kovo 23 d. ji pateikė savo įstojimo į bylą paaiškinimą.

20 2015 m. lapkričio 30 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo aktą, juo Prancūzijos Respublika paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. sausio 11 d. sprendimu kolegijos pirmininkas leido šiai valstybei narei įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. kovo 18 d. ji pateikė savo įstojimo į bylą paaiškinimą.

21 2015 m. gruodžio 2 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo aktą, juo Čekijos Respublika paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. sausio 11 d. sprendimu kolegijos pirmininkas leido šiai valstybei narei įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. kovo 24 d. ji pateikė savo įstojimo į bylą paaiškinimą.

22 2015 m. gruodžio 3 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo aktą, juo Lenkijos Respublika paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. sausio 11 d. sprendimu kolegijos pirmininkas leido šiai valstybei narei įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. kovo 24 d. ji pateikė savo įstojimo į bylą paaiškinimą.

23 2015 m. gruodžio 3 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo aktą, juo Rumunija paprašė leisti įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. sausio 11 d. sprendimu kolegijos pirmininkas leido šiai valstybei narei įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. 2016 m. kovo 24 d. ji pateikė savo įstojimo į bylą paaiškinimą.

24 2016 m. liepos 21 d. Austrijos Respublika pateikė savo pastabas dėl Čekijos Respublikos, Prancūzijos Respublikos, Vengrijos, Lenkijos Respublikos, Rumunijos, Slovakijos Respublikos ir Jungtinės Karalystės įstojimo į bylą paaiškinimų.

25 2016 m. liepos 19 d. Komisija pateikė savo pastabas dėl Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės įstojimo į bylą paaiškinimų.

26 Remdamasis teisėjo pranešėjo siūlymu Bendrasis Teismas (penktoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir taikydamas Bendrojo Teismo procedūros reglamento 89 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones paprašė Austrijos Respublikos, Jungtinės Karalystės ir Komisijos raštu atsakyti į klausimus. Šios šalys į šiuos klausimus atsakė per nustatytą terminą.

27 2017 m. rugsėjo 14 d. Komisija pateikė įrodymus, kurių priede pateikė dokumentą. Šie įrodymai ir dokumentas buvo įtraukti į bylos medžiagą ir kitos šalys turėjo galimybę dėl jų pateikti pastabas.

28 2017 m. rugsėjo 18 ir 28 d. raštais Slovakijos Respublika ir Jungtinė Karalystė pateikė pastabas dėl posėdžio pranešimo.

29 Per 2017 m. spalio 5 d. posėdį buvo išklausyti Komisijos, Čekijos Respublikos, Prancūzijos Respublikos, Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, Vengrijos, Austrijos Respublikos ir Jungtinės Karalystės argumentai žodžiu ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.

30 Liuksemburgo Didžioji Hercogystė ir Austrijos Respublika Bendrojo Teismo prašo: – panaikinti ginčijamą sprendimą, – priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

31 Komisija Bendrojo Teismo prašo: – atmesti ieškinį kaip nepagrįstą, – priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

32 Čekijos Respublika ir Slovakijos Respublika Bendrojo Teismo prašo: – atmesti ieškinį kaip nepagrįstą, – priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

33 Vengrija Bendrojo Teismo prašo: – atmesti ieškinį kaip nepagrįstą, – priteisti iš Austrijos Respublikos visas su šiuo procesu susijusias bylinėjimosi išlaidas, įskaitant administracines išlaidas ir išlaidas advokatui.

34 Prancūzijos Respublika, Lenkijos Respublika, Rumunija ir Jungtinė Karalystė Bendrojo Teismo prašo: – atmesti ieškinį kaip nepagrįstą.

III. Dėl teisės

35 Ieškinys grindžiamas dešimčia pagrindų.

36 Pirmajame pagrinde Austrijos Respublika teigia, kad Komisija neteisingai pripažino, kad egzistuoja nuo branduolinės energijos rinkos atskira rinka, ir rėmėsi šios rinkos nepakankamumu.

37 Antrasis pagrindas grindžiamas Komisijos tariamai neteisinga išvada, kad Hinklio kyšulio C elektrinėje naudojama technologija yra nauja.

38 Trečiasis pagrindas grindžiamas tuo, kad Komisija neteisingai nusprendė, kad nagrinėjamos priemonės buvo investicinė pagalba. Austrijos Respublika mano, kad šios priemonės yra veiklos pagalba, kuri nesuderinama su vidaus rinka.

39 Ketvirtajame pagrinde Austrijos Respublika, priešingai, nei teigia Komisija, tvirtina kad Hinklio kyšulio C elektrinės statyba nesiekiama „bendros“ svarbos tikslo.

40 Penktajame pagrinde Austrijos Respublika tvirtina, kad Komisija nepakankamai išsamiai nustatė nagrinėjamų priemonių pagalbos elementus.

41 Šeštajame pagrinde siekiama įrodyti, kad Komisijos išvada, pagal kurią nagrinėjamos priemonės atitinka proporcingumo principą, tariamai yra neteisinga.

42 Septintajame pagrinde Austrijos Respublika teigia, kad Jungtinė Karalystė turėjo pradėti viešosios sutarties sudarymo procedūrą dėl Hinklio kyšulio C elektrinės.

43 Aštuntajame pagrinde Austrijos Respublika teigia, kad Komisija nesilaikė savo Pranešimo dėl [SESV] [107] ir [108] straipsnių taikymo garantijomis suteikiamai valstybės pagalbai (OL C 155, 2008, p. 10, toliau – Pranešimas dėl garantijų).

44 Devintasis pagrindas grindžiamas pareigos motyvuoti nesilaikymu.

45 Dešimtasis pagrindas susijęs su teisės būti išklausytam pažeidimu.

46 Šiuo ieškiniu Austrijos Respublika ginčija Komisijos išvadą, kad nagrinėjamos priemonės galėjo būti pripažintos suderinamomis su vidaus rinka, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.

47 Remiantis SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, kuri netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui, gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka.

48 Iš jurisprudencijos matyti, jog tam, kad pagalbą būtų galima pripažinti suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, ja turi būti siekiama vystyti veiklą, kuri laikoma viešojo intereso tikslu ir ji turi būti tinkama, reikalinga ir proporcinga (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 15 d. Sprendimo Mediaset / Komisija, T‑177/07, EU:T:2010:233, 125 punktą).

49 Atsižvelgiant į SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą pirmiausia reikia išnagrinėti ketvirtąjį pagrindą, susijusį su Jungtinės Karalystės nustatyto viešojo intereso tikslu, t. y. skatinti branduolinę energiją, o konkrečiau – naujų branduolinių elektrinių statybą, tada išanalizuoti antrąjį pagrindą, grindžiamą, be kita ko, tariamai neteisinga Komisijos išvada, kad Hinklio kyšulio C elektrinėje naudojama technologija yra nauja, vėliau – pirmąjį pagrindą, grindžiamą tuo, kad Komisija padarė klaidų apibrėždama nagrinėjamą rinką ir neteisingai nuspręsdama, kad rinka yra nepakankama; taip pat penktąjį ir aštuntąjį pagrindus, grindžiamus neišsamiu nagrinėjamų priemonių nustatymu ir Pranešimo dėl garantijų nesilaikymu, ir galiausiai šeštąjį pagrindą, susijusį su proporcingumo principu.

50 Atsižvelgiant į šių pagrindų analizės išvadas, bus išnagrinėtas trečiasis pagrindas, grindžiamas tuo, kad nagrinėjamos priemonės buvo veiklos pagalba, nesuderinama su vidaus rinka.

51 Vėliau bus nagrinėjamas septintasis pagrindas, grindžiamas tuo, kad Jungtinė Karalystė turėjo pradėti viešosios sutarties skyrimo procedūrą dėl Hinklio kyšulio C elektrinės, ir dešimtasis pagrindas, grindžiamas teisės būti išklausytam pažeidimu.

52 Devintasis pagrindas, grindžiamas pareigos motyvuoti nesilaikymu, susijęs su šešiais pagrindais, kuriais remiantis kritikuojami Komisijos argumentai; jų pagrįstumas ginčijamas pirmuoju–šeštuoju pagrindais. Šios dalys bus išnagrinėtos kartu su susijusiais ieškinio pagrindais.

53 Vis dėlto prieš nagrinėjant Austrijos Respublikos pateiktus pagrindus reikia nuspręsti dėl jos argumentų, kurias grindžiamas Vengrijos pateikto įstojimo į bylą paaiškinimo nepriimtinumas.

A. Dėl argumentų, kuriais grindžiamas Vengrijos pateikto įstojimo į bylą paaiškinimo nepriimtinumas

54 Austrijos Respublika teigia, kad Vengrijos įstojimo į bylą paaiškinimą reikia atmesti kaip nepriimtiną. Ji mano, kad įstojimo į bylą paaiškinimu gali būti siekiama tik palaikyti vienos iš pagrindinių bylos šalių reikalavimus. Ji pažymi, kad Vengrijai buvo leista įstoti į bylą palaikyti Komisijos, kuri prašo atmesti prašymą panaikinti ginčijamą sprendimą, reikalavimų, ir kad šis sprendimas yra grindžiamas SESV 107 straipsniu. Tačiau minėtame įstojimo į bylą paaiškinime Vengrija teigia, kad SESV 107 straipsnis netaikomas atominės energijos sričiai. Austrijos Respublika teigia, kad šių argumentų pripažinimas pagrįstais lemtų ginčijamo Sprendimo panaikinimą. Todėl Vengrija nepalaiko Komisijos reikalavimų.

55 Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio ketvirtą pastraipą ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 142 straipsnį į bylą įstoti galima tik vienos iš pagrindinių šalių visiems reikalavimams ar jų daliai palaikyti. Vis dėlto šiomis nuostatomis į bylą įstojusiai šaliai nedraudžiama pateikti skirtingus, nei jos palaikomos šalies, argumentus, jeigu šiais argumentais nekeičiamas ginčo dalykas, o įstojimu į bylą vis tiek siekiama palaikyti šios šalies reikalavimus (šiuo klausimu žr. 1995 m. birželio 8 d. Sprendimo Siemens / Komisija, T‑459/93, EU:T:1995:100, 21 punktą).

56 Kalbant apie Vengrijos pateiktą įstojimo į bylą paaiškinimą, pirmiausia reikia pažymėti, kad šios valstybės narės reikalavimai dera su Komisijos reikalavimais, nes ji prašo atmesti Austrijos Respublikos prašymą panaikinti ginčijamą sprendimą.

57 Antra, reikia konstatuoti, kad iš Vengrijos įstojimo į bylą paaiškinimo matyti, kad ši valstybė narė neginčija, jog šios bylos aplinkybėmis Komisija turėjo teisę ginčijamą sprendimą priimti SESV 107 straipsnio pagrindu.

58 Šiomis aplinkybėmis, net darant prielaidą, kad Vengrijos pateiktais argumentais, susijusiais su Komisijos kompetencija priimti SESV 107 ir 108 straipsniais grindžiamus sprendimus branduolinės energetikos srityje, keičiamas ginčo dalykas, tai, priešingai, nei tvirtina Austrijos Respublika, nepateisina viso Vengrijos įstojimo į bylą paaiškinimo atmetimo kaip nepriimtino.

B. Dėl ketvirtojo pagrindo, grindžiamo tuo, kad branduolinės energijos skatinimas nėra „bendros“ svarbos tikslas, ir devintojo pagrindo penktosios dalies, grindžiamos nepakankamu ginčijamo Sprendimo motyvavimu

59 Ketvirtasis pagrindas ir devintojo pagrindo penktoji dalis susiję su Komisijos išvada, pateikta ginčijamo Sprendimo 366–374 konstatuojamosiose dalyse, pagal kurią tikslas, kurio nagrinėjamomis priemonėmis siekė Jungtinė Karalystė, t. y. tikslas skatinti branduolinę energiją, yra „bendros“ svarbos tikslas.

60 Pirmiausia bus išnagrinėti argumentai, kuriuos Austrijos Respublika pateikia grįsdama devintojo pagrindo penktą dalį ir kuriais siekiama įrodyti, kad ginčijamas sprendimas, kiek jis susijęs su išvada, kuria remiantis tikslas, Jungtinės Karalystės siektas nagrinėjamomis priemonėmis, yra „bendros“ svarbos tikslas, nepakankamai motyvuotas. Vėliau bus išnagrinėti argumentai, kuriuos Liuksemburgo Didžioji Hercogystė ir Austrijos Respublika pateikia ketvirtajam pagrindui pagrįsti ir kuriais siekiama užginčyti Komisijos argumentų, pateiktų ginčijamo Sprendimo 366–374 konstatuojamosiose dalyse, pagrįstumą.

1. Dėl devintojo pagrindo penktos dalies, grindžiamos nepakankamu ginčijamo Sprendimo motyvavimu

61 Devintojo pagrindo penktoje dalyje Austrijos Respublika teigia, kad ginčijamas sprendimas, kiek jis susijęs su išvada, pagal kurią tikslas, kurio Jungtinė Karalystė siekė nagrinėjamomis priemonėmis, yra „bendros“ svarbos tikslas, nepakankamai motyvuotas, nes minėtame sprendime Komisija nepakankamai atskleidė ryšį tarp Euratomo sutarties nuostatų ir SESV nustatytų valstybės pagalbos taisyklių. Minėtos institucijos argumentai šiuo klausimu yra nesuprantami ir nepakankami.

62 Komisija atmeta šį argumentą.

63 Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad pagal SESV 296 straipsnį reikalaujamas motyvavimas turi atitikti atitinkamo teisės akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai parodyti institucijos, priėmusios tą teisės aktą, argumentus taip, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtą priemonę pagrindžiančius motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti jo kontrolę (2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Belgija ir Forum 187 / Komisija, C‑182/03 ir C‑217/03, EU:C:2006:416, 137 punktas). Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį ir į adresatų ar kitų tiesiogiai ir konkrečiai su aktu susijusių asmenų galimą interesą gauti paaiškinimus. Motyvuojant nebūtina nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes nustatant, ar akto motyvai atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus, turi būti atsižvelgiama ne tik į jų formuluotę, bet ir į turinį bei visas nagrinėjamą klausimą reglamentuojančias teisės normas (2014 m. liepos 11 d. Sprendimo DTS Distribuidora de Televisión Digital / Komisija, T‑533/10, EU:T:2014:629, 199 punktas).

64 Būtent atsižvelgiant į šią jurisprudenciją reikia nagrinėti, ar ginčijamas sprendimas, kiek jis susijęs su išvada, pagal kurią tikslas, kurio Jungtinė Karalystė siekė nagrinėjamomis priemonėmis, yra „bendros“ svarbos tikslas, pakankamai motyvuotas.

65 Šiuo klausimu pirmiausia reikia konstatuoti, kad ginčijamo Sprendimo 366–374 konstatuojamosiose dalyse Komisija tikrai nepateikė aiškios nuomonės dėl ryšio tarp Euratomo sutarties nuostatų ir SESV 107 straipsnio. Vis dėlto, reikia pažymėti, kad būtent iš minėto Sprendimo 7 punkto „Valstybės pagalbos buvimas“ matyti, kad Komisija laikėsi nuomonės, kad nagrinėjamoms priemonėms buvo taikomas SESV 107 straipsnis. Taip pat reikia pažymėti, kad šio Sprendimo 9.2 punkte „Bendros svarbos tikslai“ savo išvadą, pagal kurią branduolinės energijos skatinimas yra „bendros“ svarbos tikslas, Komisija pagrindė, be kita ko, Euratomo sutarties 2 straipsnio c punktu ir 40 straipsniu. Taigi iš pastarojo punkto matyti, kad Komisija laikėsi nuomonės, jog taikant SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą reikia atsižvelgti į Euratomo sutarties nuostatas.

66 Antra, būtina priminti, kad reikia atsižvelgti į ginčijamo Sprendimo aplinkybes, įskaitant ankstesnę Komisijos praktiką, kurią valstybės narės turėtų žinoti. Požiūris, kurio Komisija laikėsi minėtame sprendime, atitinka jos ankstesnę praktiką, pagal kurią, pirma, valstybės narės priemonės, susijusios su Euratomo sutartimi reglamentuojama sritimi, taip pat turėtų būti išnagrinėtos atsižvelgiant į SESV 107 straipsnį, nes jos nebuvo būtinos Euratomo sutarties tikslams pasiekti, išeina už šių tikslų ribų arba vidaus rinkoje iškraipo ar gali iškraipyti konkurenciją (šiuo klausimu žr. 2004 m. rugsėjo 22 d. Komisijos sprendimo 2005/407/EB dėl valstybės pagalbos, kurią Jungtinė Karalystė planuoja įgyvendinti bendrovei „British Energy plc“, OL L 142, 2005, p. 26, 239 konstatuojamąją dalį), ir pagal kurią Euratomo sutartyje nustatytas tikslas yra viešojo intereso tikslas, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą (šiuo klausimu žr. 2006 m. balandžio 4 d. Komisijos sprendimo 2006/643/EB dėl valstybės pagalbos, kurią Jungtinė Karalystė planuoja įgyvendinti steigdama Atominių elektrinių eksploatacijos nutraukimo instituciją, OL L 268, 2006, p. 37, 162 konstatuojamąją dalį).

67 Atsižvelgiant į šiuos aspektus, darytina išvada, kad iš ginčijamo Sprendimo motyvų pakankamai aiškiai matyti, kad Komisija laikėsi nuomonės, jog nors nagrinėjamos priemonės buvo susijusios su branduoline energija, nes jos yra valstybės pagalba, reikėjo įvertinti jų suderinamumą su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Remiantis minėtais motyvais taip pat pakankamai aišku, kad Komisija laikėsi nuomonės, jog taikant šią nuostatą, kiek ji, be kita ko, susijusi su branduolinės energijos skatinimo kvalifikavimu kaip viešojo intereso tikslo, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, reikėjo atsižvelgti į Euratomo sutarties nuostatas. Taigi šie motyvai leidžia Austrijos Respublikai sužinoti minėtą sprendimą pagrindžiančius motyvus, o Bendrajam Teismui – vykdyti savo kontrolę.

68 Taigi devintojo pagrindo penktą dalį, grindžiamą pareigos motyvuoti nesilaikymu, reikia atmesti.

2. Dėl ketvirtojo pagrindo, susijusio su Komisijos argumentų pagrįstumu

69 Austrijos Respublika ir Liuksemburgo Didžioji Hercogystė pateikia argumentus, kuriais siekiama užginčyti Komisijos argumentų, pateiktų ginčijamo Sprendimo 366–374 konstatuojamosiose dalyse, pagrįstumą. Iš esmės šios valstybės narės teigia, kad, priešingai, nei nurodė Komisija, branduolinės energijos skatinimas neatitinka jokio bendros svarbos tikslo.

70 Komisija, Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija, Lenkijos Respublika, Rumunija, Slovakijos Respublika ir Jungtinė Karalystė atmeta šiuos argumentus.

71 Prieš nagrinėjant Austrijos Respublikos ir Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės argumentus, kuriais siekiama paneigti Komisijos išvadą, pagal kurią branduolinės energijos skatinimas yra „bendros“ svarbos tikslas, pirmiausia reikia nuspręsti dėl klausimo, kiek SESV 107 straipsnis taikomas priemonėms, susijusioms su branduolinės energijos sritimi, ir kokiu mastu reikia atsižvelgti į Euratomo sutarties tikslus jį taikant.

a) Dėl SESV 107 straipsnio taikymo priemonėms, susijusioms su branduolinės energijos sritimi, ir dėl atsižvelgimo į Euratomo sutarties tikslus taikant šią nuostatą

72 Kalbant apie SESV 107 straipsnio taikymą priemonėms, susijusioms su branduolinės energijos sritimi, reikia priminti, kad remiantis Euratomo sutarties 106a straipsnio 3 dalimi ES sutarties ir SESV nuostatos nenukrypsta nuo Euratomo sutarties nuostatų. Todėl SESV nuostatų atžvilgiu Euratomo sutarties nuostatos yra specialiosios normos, taigi kolizijos atveju jomis nukrypstama nuo pirmųjų.

73 Vis dėlto, tai, kad SESV nuostatų atžvilgiu Euratomo sutarties nuostatos yra specialiosios normos, nedraudžia SESV 107 straipsnio taikyti priemonėms, kuriomis siekiama Euratomo sutarties tikslo. Iš tikrųjų, kadangi Euratomo sutartyje konkrečių taisyklių šiuo klausimu nenustatyta, tokioms priemonėms gali būti taikomos SESV nuostatos, susijusios su Sąjungos politika (šiuo klausimu žr. 1990 m. kovo 29 d. Sprendimo Graikija / Taryba, C‑62/88, EU:C:1990:153, 17 punktą; 2005 m. balandžio 12 d. Sprendimo Komisija / Jungtinė Karalystė, C‑61/03, EU:C:2005:210, 44 punktą ir 2015 m. birželio 4 d. Sprendimo Kernkraftwerke Lippe-Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354 69–82 punktus; taip pat pagal analogiją žr. 1994 m. lapkričio 15 d. Nuomonės 1/94 (Prie PPO susitarimo pridėti susitarimai) EU:C:1994:384, 24 punktą].

74 Reikia konstatuoti, kad Euratomo sutartyje nėra išsamių konkurencijos taisyklių, kurios galėtų drausti taikyti SESV VII antraštinės dalies 1 skyriuje nustatytas taisykles. Be kita ko, Euratomo sutartyje nenumatytos išsamios valstybės pagalbos taisyklės.

75 Aišku, kai kurios Euratomo sutarties nuostatos, pavyzdžiui, 2 straipsnio c punktas ir jos II antraštinės dalies 4 skyriuje numatytos nuostatos, susijusios su investicijomis branduolinės energijos srityje. Vis dėlto šiose nuostatose nenustatytos sąlygos, kuriomis valstybės pagalba, susijusi su investicijomis branduolinės energijos srityje, gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka, nepaisant jos sukeliamo konkurencijos iškraipymo.

76 Taigi SESV 107 straipsnis taikomas nagrinėjamoms priemonėms, nepaisant to, kad jomis siekiama Euratomo sutarties tikslo.

77 Šios išvados nepaneigia Euratomo sutarties 106a straipsnio 1 dalis, kurioje išdėstytos tam tikros ES sutarties ir SESV sutarties nuostatos, kurios taikomos Euratomo sutarčiai. Kaip matyti iš Protokolo Nr. 2, kuriuo iš dalies keičiama Euratomo sutartis, pridėto prie Lisabonos sutarties (OL C 306, 2007, p. 199), antros konstatuojamosios dalies, šia nuostata minėta sutartis tik priderinama prie naujų ES sutartyje ir SESV nustatytų taisyklių, ypač institucijų ir finansų srityse. Kita vertus, remiantis šia nuostata negalima daryti išvados, kad visos joje nepaminėtos ES sutarties ir SESV nuostatos netaikomos priemonėms, kuriomis siekiama į Euratomo sutarties taikymo sritį įtrauktų tikslų. Iš tikrųjų toks Euratomo sutarties 106a straipsnio 1 dalies aiškinimas neatitiktų šio straipsnio 3 dalies, kuria remiantis galima daryti išvadą, kad iš principo ES sutarties ir SESV nuostatos taikomos branduolinės energijos srityje ir kad ES sutarties ir SESV nuostatos netaikomos tik tiek, kiek Euratomo sutartis nustato specialiąsias taisykles.

78 Taigi SESV 107 straipsnis taikomas nagrinėjamoms priemonėms. Vis dėlto šią nuostatą taikant priemonėms, susijusioms su branduolinės energijos sritimi, reikia atsižvelgti į Euratomo sutarties nuostatas ir tikslus.

b) Dėl argumentų, kuriais siekiama paneigti Komisijos išvadą, pagal kurią branduolinės energijos skatinimas yra „bendros“ svarbos tikslas

79 Austrijos Respublikos ir Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės argumentus, kuriais siekiama paneigti ginčijamo Sprendimo 374 konstatuojamojoje dalyje pateiktą Komisijos išvadą, kad branduolinės energijos skatinimo tikslas, kuriuo Jungtinė Karalystė siekė nagrinėjamomis priemonėmis, t. y. naujos branduolinės elektrinės statyba, buvo „bendros“ svarbos tikslas, reikia nagrinėti atsižvelgiant į šio Sprendimo 72–78 punktuose nurodytus argumentus.

80 Pirma, Austrijos Respublika ir Liuksemburgo Didžioji Hercogystė tvirtina, kad jeigu tam tikru tikslu neatsižvelgiama į pagrįstus vienos valstybės narės interesus, jis negali būti laikomas bendros svarbos tikslu; ir jos taip pat pažymi, kad kai kurios valstybės narės niekada nepritarė tam, kad naujų branduolinių reaktorių statyba yra Europos bendros svarbos tikslas.

81 Komisija, Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija, Lenkijos Respublika, Rumunija, Slovakijos Respublika ir Jungtinė Karalystė atmeta šiuos argumentus.

82 Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, gali būti laikoma suderinama su vidaus rinka, jei netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui.

83 Antra, reikia pažymėti, kad 2010 m. birželio 15 d. Sprendimo Mediaset / Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233) 125 punkte Bendrasis Teismas tikrai konstatavo, jog tam, kad pagalba būtų suderinama su vidaus rinka, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, ja turi būti siekiama „bendros“ svarbos tikslo ir ji turi būti tinkama, būtina ir proporcinga.

84 Vis dėlto „bendros“ svarbos tikslo siekimo paminėjimas 2010 m. birželio 15 d. Sprendime Mediaset / Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233) negali būti suprantamas kaip reikalavimas, pagal kurį tikslai, į kuriuos galima atsižvelgti taikant SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, yra tik tie, kurie atitinka visų valstybių narių arba daugumos jų interesus.

85 Iš tikrųjų, taikant SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, valstybės narės siekiamą tikslą, kuris gali būti veiklos plėtra, reikia atskirti nuo sąlygos, pagal kurią valstybė turi netrikdyti prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui.

86 Negalima manyti, kad pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą valstybės narės gali siekti tik tikslų, kurie atitinka visų arba daugumos Sąjungos valstybių narių interesus. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas, 2010 m. birželio 15 d. Sprendimo Mediaset / Komisija (T‑177/07, EU:T:2010:233) 125 punkte kalbėdamas apie „bendros“ svarbos tikslą, tik nurodė, kad tai turėtų būti viešasis interesas, o ne pagalbos gavėjo privatus interesas.

87 Kalbant apie SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkto pabaigoje minėtą bendro intereso sąvoką, reikia priminti, kad ja siekiama palyginti pagalbos priemonės privalumus bei trūkumus ir draudžiama leisti taikyti tokias priemones, kurios trikdo prekybos sąlygas taip, kad jos prieštarauja bendram interesui. Taigi ji patenka į vėlesnį analizės, kuri atliekama taikant minėtą nuostatą, etapą. Todėl iš to negalima daryti išvados, kad valstybės narės gali siekti tik tų viešojo intereso tikslų, kurie yra bendri visoms ar daugeliui valstybių narių.

88 Ginčijamo Sprendimo 374 konstatuojamojoje dalyje esančią Komisijos išvadą, kad nagrinėjamomis priemonėmis siekta „bendros“ svarbos tikslo, reikėtų aiškinti atsižvelgiant į šiuos argumentus. Ši konstatuojamoji dalis yra minėto Sprendimo 9.2 punkte, kuriame Komisija atsakė į klausimą, ar branduolinės energijos skatinimas yra tikslas, kurio galima teisėtai siekti pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Taigi minėtoje konstatuojamoje dalyje ji tik konstatavo, kad, atsižvelgiant į Euratomo sutarties nuostatas, Jungtinė Karalystė turėjo teisę branduolinės energijos skatinimą įvardyti kaip bendros svarbos tikslą, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą. Kita vertus, šioje konstatuojamoje dalyje Komisija nenurodė, kad šis tikslas yra bendras visoms arba daugeliui valstybių narių. Ji taip pat neatsakė į klausimą, ar nagrinėjamos priemonės trikdė prekybos sąlygas taip, kad prieštarautų bendram interesui. Iš tiesų, iš šio Sprendimo struktūros aiškiai matyti, kad šį klausimą ji nagrinėjo vėlesniame etape, t. y. to paties Sprendimo 9.3–9.6 punktuose.

89 Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, Austrijos Respublikos argumentą, grindžiamą tuo, kad ginčijamo Sprendimo 374 konstatuojamojoje dalyje Komisija nepakankamai atsižvelgė į tai, kad kai kurios valstybės narės, įskaitant Austrijos Respubliką, niekada nepritarė naujų branduolinių reaktorių statybai, reikia atmesti.

90 Antra, Austrijos Respublika tvirtina, kad ginčijamo Sprendimo 366–374 konstatuojamosiose dalyse Komisija nepaisė to, kad pagalbos būtinumas ir jos poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai turėjo būti vertinami Sąjungos atžvilgiu. Šiomis aplinkybėmis ji tvirtina, kad ESS 34 straipsnyje ir SESV 142 straipsnyje pateiktos bendro intereso sąvokos taip pat apima visų valstybių narių suinteresuotumą.

91 Šiuos argumentus reikia atmesti.

92 Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad ginčijamo Sprendimo 366–374 konstatuojamosiose dalyse Komisija neginčijo to, kad atsižvelgiant į tai, jog SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte numatyta, kad valstybės pagalba neturi trikdyti prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui, reikia atsižvelgti į Sąjungos ir visų valstybių narių interesus. Iš tiesų, kaip nurodyta šio Sprendimo 88 punkte, minėtose konstatuojamosiose dalyse Komisija nenagrinėjo šio interesų lyginimo klausimo, o tik atsakė į klausimą, ar Jungtinė Karalystė turėjo teisę branduolinės energijos skatinimą nustatyti kaip viešojo intereso tikslą.

93 Trečia, Austrijos Respublika pateikia argumentus, kuriais siekia paneigti Komisijos išvadą, pagal kurią valstybė narė turi teisę siekti branduolinės energijos, ir, kalbant konkrečiau, naujos branduolinės elektrinės statybos skatinimo tikslo kaip viešojo intereso tikslo, kaip jis suprantamas pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Pirma, Euratomo sutarties 2 straipsnio c punktas nebuvo skirtas valstybėms narėms. Antra, ta nuostata buvo taikoma tik pagrindiniams įrenginiams, reikalingiems branduolinės energijos plėtrai. Neatrodo, kad Hinklio kyšulio C elektrinė yra pasiekusi tokį pagrindinio įrenginio lygmenį. Trečia, branduolinės energijos skatinimo tikslas jau buvo pasiektas, nes visoje Europoje buvo pastatyta daug branduolinių elektrinių. Ketvirta, Komisija neatsižvelgė į Euratomo sutarties istorines aplinkybes ir jų nulemtus apribojimus.

94 Komisija, Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija, Lenkijos Respublika, Rumunija, Slovakijos Respublika ir Jungtinė Karalystė atmeta šiuos argumentus.

95 Šiuo klausimu, kaip konstatuota šio Sprendimo 80–89 punktuose, remiantis SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu, viešojo intereso tikslas, kurio siekiama nagrinėjama priemone, nebūtinai turi būti tikslas, kurio siekia visos arba daugelis valstybių narių.

96 Taip pat reikia priminti, kad, kaip išdėstyta šio Sprendimo 72–78 punktuose, priemonėms, kuriomis siekiama Euratomo sutarties tikslo, taikant SESV 107 straipsnį reikia atsižvelgti į Euratomo sutarties nuostatas ir tikslus. Iš Euratomo sutarties 1 straipsnio antros pastraipos matyti, kad Euratomo bendrijos uždavinys – sudarant būtinas sąlygas sparčiai kurti ir plėtoti branduolinę pramonę, prisidėti prie gyvenimo lygio valstybėse narėse augimo ir santykių su kitomis šalimis plėtojimo. Remiantis Euratomo sutarties 2 straipsnio c punktu, siekdama įgyvendinti savo uždavinį, kaip numatyta minėtoje sutartyje, Bendrija palengvina sąlygas investicijoms ir užtikrina pagrindinių įrenginių, reikalingų branduolinės energijos plėtrai Bendrijoje, steigimą, visų pirma skatindama įmonių verslo iniciatyvą.

97 Atsižvelgiant į Euratomo sutarties 1 straipsnio antrą pastraipą ir 2 straipsnio c punktą, reikia konstatuoti, kad Komisija, nuspręsdama, kad Jungtinė Karalystė turėjo teisę branduolinės energijos, ir, kalbant konkrečiau, naujos branduolinės elektrinės statybos skatinimo tikslą nustatyti kaip viešojo intereso tikslą, kaip jis suprantamas pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, nepadarė klaidos. Iš tiesų, pirma, šis tikslas susijęs su Euratomo bendrijos tikslu palengvinti sąlygas investicijoms branduolinės energijos srityje ir iš Euratomo sutarties 192 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad valstybės narės padeda įgyvendinti Euratomo bendrijos uždavinius. Antra, iš SESV 194 straipsnio 2 dalies antros pastraipos matyti, kad kiekviena valstybė narė turi teisę iš skirtingų energijos šaltinių pasirinkti jai priimtiniausius.

98 Nė vienas iš Austrijos Respublikos pateiktų argumentų negali paneigti šios išvados.

99 Pirma, Austrijos Respublika iš esmės teigia, kad Komisija neatsižvelgė į Euratomo sutarties istorines aplinkybes ir jų nulemtus apribojimus. Euratomo sutarties sudarymo metu kilusią euforiją dėl branduolinės energijos šiandien daugelyje valstybių narių keičia daugelio gyventojų skepticizmas, peraugantis į šios energijos gamybos formos atmetimą ir visišką atsisakymą. Euratomo sutarties nuostatos, priešingai nei kitos pirminės teisės nuostatos, beveik nebuvo peržiūrėtos, taigi tai yra taisyklės, galiojusios iki SESV.

100 Šiuos argumentus reikia atmesti.

101 Iš tiesų, priešingai, nei leidžia suprasti Austrijos Respublika Euratomo sutarties nuostatos galioja be apribojimų ir ši sutartis negali būti laikoma iki SESV įsigaliojimo galiojusiu teisės aktu. Pirma, reikia priminti, kad pagal Euratomo sutarties 208 straipsnį ši sutartis taikoma neribotam laikui ir kad iš Protokolo Nr. 2, kuriuo iš dalies keičiama Euratomo sutartis, pridėto prie Lisabonos sutarties, preambulės pirmos konstatuojamosios dalies matyti, kad Euratomo sutarties nuostatos toliau išlaiko visišką teisinę galią. Antra, iš protokolo matyti, kad Lisabonos sutartimi iš dalies pakeista ir patvirtinta buvo ne tik SESV ir ES sutartis, bet taip pat Euratomo sutartis.

102 Šiomis aplinkybėmis taip pat reikia atmesti Austrijos Respublikos argumentą, pagal kurį iš Deklaracijos Nr. 54, iš deklaracijų, pridėtų prie tarpvyriausybinės konferencijos, patvirtinusios Lisabonos sutartį, Baigiamojo akto, matyti, kad Euratomo sutartis yra pasenusi. Iš tikrųjų vien tai, jog penkios valstybės narės nurodė, kad Euratomo sutarties nuostatos nebuvo pakeistos nuo jos įsigaliojimo ir kad būtinas atnaujinimas, negali paneigti išvados, kad Euratomo sutarties nuostatos galioja be apribojimų.

103 Be to, kadangi Austrijos Respublika remiasi bendra įgaliotųjų atstovų deklaracija dėl Euratomo sutarties taikymo, įgyvendinant Norvegijos Karalystės, Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų ir Europos Sąjungos steigimo sutarčių pritaikomųjų pakeitimų aktus (OL C 241, 1994, p. 382), pakanka pažymėti, kad iš šios deklaracijos matyti, jog valstybės narės, atsižvelgdamos į savo politikos kryptis, nusprendžia, ar gamins branduolinę energiją. Remiantis tuo, negalima daryti išvados, kad branduolinės energijos skatinimas valstybės narės iniciatyva negali būti viešojo intereso tikslas, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, kurio valstybė narė gali nuspręsti siekti.

104 Antra, Austrijos Respublika tvirtina, kad Euratomo sutarties 2 straipsnio c punktas taikomas tik pagrindiniams įrenginiams, reikalingiems branduolinės energijos plėtrai, ir kad branduolinės energijos skatinimo tikslas jau buvo pasiektas.

105 Šiuo klausimu reikia priminti, kad ginčijamas sprendimas grindžiamas SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu ir kad šioje nuostatoje kalbama apie veiklos plėtrą. Reikia konstatuoti, kad Komisija, laikydamasi nuomonės, kad Hinklio kyšulio C elektrinės statyba siekiama plėtoti veiklą, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą, nepadarė klaidos. Iš tiesų, pagal SESV 194 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą Jungtinė Karalystė turi pasirinkimo iš įvairių energijos šaltinių teisę. Taip pat reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš, be kita ko, ginčijamo Sprendimo 510 konstatuojamosios dalies ir Sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą 6 bei 7 konstatuojamųjų dalių, Hinklio kyšulio C elektrinės statyba buvo siekiama pakeisti senstančias branduolines elektrines, kurias numatyta sustabdyti. Be to, neginčijama, kad technologija, kuri turi būti naudojama minėtoje elektrinėje, yra pažangesnė nei ta, kuri naudojama esamose elektrinėse.

106 Atsižvelgiant į šiuos argumentus, Austrijos Respublikos argumentą, grindžiamą tuo, kad Hinklio kyšulio C elektrinė nėra pagrindinis įrenginys, reikalingas branduolinės energijos plėtrai, ir tuo, kad branduolinės energijos skatinimo tikslas jau buvo pasiektas, reikia atmesti.

107 Trečia, taip pat reikia atmesti Austrijos Respublikos argumentą, kuriuo remiantis Euratomo sutarties 2 straipsnio c punktas neskirtas valstybėms narėms. Šiuo klausimu reikia priminti, kad, nors ši nuostata tiesiogiai susijusi ne su valstybėmis narėmis, bet su Euratomo bendrija, Jungtinė Karalystė turėjo teisę jos paisyti, atsižvelgiant į minėtos sutarties 192 straipsnio pirmą pastraipą, kuria remiantis valstybės narės padeda Euratomo bendrijai įgyvendinti uždavinius.

108 Ketvirta, Austrijos Respublika tvirtina, kad jeigu branduolinės energijos skatinimas galėtų būti laikomas viešojo intereso tikslu, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, būtų galima pagrįsti bet kokią priemonę, kuria siekiama šio tikslo. Šiuo klausimu pakanka priminti, kad ginčijamo Sprendimo 374 konstatuojamojoje dalyje Komisija tik konstatavo, kad branduolinės energijos skatinimas yra viešojo intereso tikslas. Kita vertus, minėtoje konstatuojamoje dalyje ji nenagrinėjo, ar, atsižvelgiant į šį tikslą, nagrinėjamos priemonės buvo tinkamos, būtinos ir proporcingos. Šį klausimą ji nagrinėjo minėto Sprendimo 9.3–9.6 punktuose.

109 Taigi, reikia atmesti visus argumentus, kuriais siekiama įrodyti, kad pagal Euratomo sutarties nuostatas nebuvo galima manyti, kad branduolinės energijos skatinimas, o kalbant konkrečiau – naujos branduolinės elektrinės statyba yra viešojo intereso tikslas, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.

110 Ketvirta, Austrijos Respublika ir Liuksemburgo Didžioji Hercogystė remiasi tuo, kad branduolinės energijos skatinimas prieštarauja aplinkos apsaugos, atsargumo principams, principui, kad žalą atlygina teršėjas, ir tvarumo principui bei kai kuriems iš SESV 194 straipsnio 1 dalyje iškeltų tikslų, pavyzdžiui, energijos vartojimo efektyvumo skatinimui, naujų energijos formų plėtojimui ir energijos tinklų skatinimui. Šių valstybių narių manymu, Komisija neturėjo besąlygiškai pirmenybės skirti branduolinės energijos skatinimui, o turėjo atsižvelgti į branduolinės energijos skatinimo ir minėtų principų priešpriešą. Šiomis aplinkybėmis Liuksemburgo Didžioji Hercogystė taip pat nurodo teroristinių išpuolių keliamą pavojų.

111 Komisija, Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija, Lenkijos Respublika, Rumunija, Slovakijos Respublika ir Jungtinė Karalystė atmeta šiuos argumentus.

112 Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į Euratomo sutartimi siekiamus tikslus, negalima teigti, kad remiantis Austrijos Respublikos ir Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės nurodytais principais valstybei narei draudžiama branduolinės energijos skatinimą nustatyti kaip viešojo intereso tikslą, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Kalbant apie principus, kuriuos šios valstybės narės kildina iš SESV, reikia pažymėti, kad pagal Euratomo sutarties 106a straipsnio 3 dalį ES sutarties ir SESV nuostatos nenukrypsta nuo šios Euratomo sutarties nuostatų.

113 Be to, Austrijos Respublikos ir Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės argumentą, grindžiamą tuo, kad Komisija besąlygiškai teikė pirmenybę branduolinės energijos skatinimo tikslui, reikia atmesti. Šiuo klausimu pakanka priminti, kad ginčijamo Sprendimo 9.2 punkte Komisija tik konstatavo, kad branduolinės energijos skatinimas yra viešojo intereso tikslas, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Kita vertus, šiame jos analizės etape ji nenagrinėjo aptariamų priemonių proporcingumo.

114 Taigi tiek, kiek Austrijos Respublikos ir Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės argumentais siekiama įrodyti, kad branduolinės energijos skatinimas negali būti viešojo intereso tikslas, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, juos reikia atmesti. Vis dėlto tiek, kiek šiais argumentais siekiama paneigti Komisijos išvadą dėl nagrinėjamų priemonių proporcingumo, į juos bus atsižvelgta nagrinėjant šeštąjį pagrindą, grindžiamą proporcingumo principo pažeidimu.

115 Penkta, Austrijos Respublika teigia, kad iš periodiškai Komisijos skelbiamų branduolinių informacinių programų matyti, kad pagal Euratomo sutarties 40 straipsnį investicijos į branduolinę energiją negali būti laikomos bendros svarbos tikslais.

116 Komisija, Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija, Lenkijos Respublika, Rumunija, Slovakijos Respublika ir Jungtinė Karalystė atmeta šiuos argumentus.

117 Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į branduolinių informacinių programų pobūdį (žr. Euratomo sutarties 40 straipsnį), šio Sprendimo 79–115 punktuose išdėstytų argumentų, kurie grindžiami Euratomo sutarties ir SESV nuostatomis, negali paneigti Komisijos išvados, išdėstytos šiose programose.

118 Antra, bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad iš Austrijos Respublikos nurodytų branduolinių informacinių programų tikrai nematyti, kad branduolinės energijos skatinimas nėra veikla, kurios plėtrai negali būti teikiama pagalba pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą.

119 Iš tiesų, viena vertus, kadangi Austrijos Respublika nurodo, kad iš 2007 m. spalio 4 d. branduolinės informacinės programos COM(2007) 565 final 7 punkto matyti, kad būtent valstybės narės turi nuspręsti, ar jos naudos branduolinę energiją ar ne, tai patvirtina Jungtinės Karalystės teisę skatinti šią energiją (žr. šio Sprendimo 97 punktą).

120 Kita vertus, kadangi Austrijos Respublika teigia, jog iš 1996 m. rugsėjo 25 d. branduolinės informacinės programos COM(1996) 339 final 18 puslapio, 2008 m. lapkričio 13 d. branduolinės informacinės programos COM(2008) 776 final 3.3 punkto ir 2007 m. spalio 4 d. branduolinės informacinės programos COM(2007) 565 final 4.2 punkto matyti, kad, atsižvelgiant į branduolinės energijos konkurencingumą, šioje srityje neturėtų būti teikiama jokia valstybės pagalba, pakanka pažymėti, kad šis argumentas negali paneigti Komisijos išvados, kad branduolinės energijos skatinimas gali būti viešojo intereso tikslas, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Šis argumentas galėtų paneigti tik Komisijos išvadą dėl nagrinėjamų priemonių būtinumo. Taigi, nagrinėjamomis aplinkybėmis šis argumentas yra netinkamas, tačiau į jį bus atsižvelgta nagrinėjant pirmąjį pagrindą, susijusį su Komisijos išvada dėl valstybės intervencijos poreikio.

121 Taigi argumentus, grindžiamus Komisijos paskelbtomis branduolinėmis informacinėmis programomis, reikia atmesti.

122 Šešta, Austrijos Respublika tvirtina, kad ginčijamame sprendime Komisija nepateikė išsamių argumentų dėl energijos tiekimo įvairinimo ir saugumo tikslų. Savo ruožtu Liuksemburgo Didžioji Hercogystė tvirtina, kad energijos tiekimo saugumas nėra užtikrintas, nes uranas turi būti importuotas iš Sąjungai nepriklausančių valstybių.

123 Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad iš ginčijamo Sprendimo 366–374 konstatuojamųjų dalių matyti, kad branduolinės energijos skatinimą Komisija laikė viešojo intereso tikslu, kuris vienas pats gali pateisinti nagrinėjamas priemones. Kita vertus, minėto Sprendimo 374 konstatuojamojoje dalyje pažymėdama, kad branduolinės energijos skatinimas taip pat leidžia prisidėti prie energijos tiekimo įvairinimo ir saugumo tikslų įgyvendinimo, ji nekonstatavo, kad šie kiti du tikslai buvo tikslai, kurių, ir vien tik jų, pakanka nagrinėjamoms priemonėms pateisinti. Šiomis aplinkybėmis Komisija negali būti kaltinama, kad šio Sprendimo 9.2 punkte nepateikė išsamių argumentų dėl elektros tiekimo įvairinimo ir saugumo tikslų.

124 Taigi šį argumentą reikia atmesti.

125 Septinta, Austrijos Respublika taip pat pateikia argumentus, grindžiamus, pirma, neteisingu rinkos apibrėžimu, antra, rinkos branduolinių elektrinių statybos ir eksploatavimo srityje nepakankamumo nebuvimu, trečia, nagrinėjamų priemonių pripažinimu investicine pagalba ir, ketvirta, poveikiu valstybių narių tarpusavio prekybai.

126 Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kad nagrinėjami argumentai susiję su analizės, kuri turi būti atlikta taikant SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, etapais, kurie yra po to, kai nustatomas siekiamas viešojo intereso tikslas. Taigi, šiais argumentais negali būti įrodyta Komisijos klaida dėl branduolinės energijos skatinimo pripažinimo viešojo intereso tikslu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.

127 Taigi šie argumentai yra netinkami tiek, kiek jie buvo pateikti šiam pagrindui pagrįsti. Vis dėlto į pirmąjį argumentą, grindžiamą neteisingu rinkos apibrėžimu, ir antrąjį argumentą, grindžiamą rinkos nepakankamumo nebuvimu, bus atsižvelgta nagrinėjant pirmąjį pagrindą, grindžiamą tuo, kad Komisija pripažino, kad egzistuoja atskira branduolinės energijos rinka, ir tuo, kad elektros energijos rinka nebuvo nepakankama. Trečiasis argumentas, susijęs su nagrinėjamų priemonių pripažinimu investicine pagalba, bus išnagrinėtas nagrinėjant trečiąjį pagrindą, grindžiamą tuo, kad aptariamos priemonės turėjo būti pripažintos veiklos pagalba. Ketvirtasis argumentas, grindžiamas poveikiu valstybių tarpusavio prekybai, bus išnagrinėtas nagrinėjant šeštąjį pagrindą, kuriuo siekiama įrodyti, kad Komisijos išvada, kuria remiantis aptariamos priemonės atitinka proporcingumo principą, tariamai yra neteisinga.

128 Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti, išskyrus argumentus, nurodytus šio Sprendimo 114, 120 ir 125 punktuose.

C. Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo tariamai neteisinga Komisijos išvada, kad Hinklio kyšulio C elektrinėje naudojama technologija yra nauja

129 Šis pagrindas susijęs su ginčijamo Sprendimo 392 konstatuojamojoje dalyje pateiktais Komisijos teiginiais, kuriais remiantis investicijomis į naujas branduolines elektrines siekiama viešojo intereso tikslo skatinti branduolinę energiją, be to, kuriais remiantis šių investicijų nebūtų be Jungtinės Karalystės intervencijos.

130 Austrijos Respublika mano, kad šie teiginiai yra neteisingi.

131 Pirma, Austrijos Respublika tvirtina, kad Komisija neteisingai laikėsi nuomonės, kad technologija, kuri turi būti panaudota Hinklio kyšulio C elektrinėje, yra nauja. Tai yra ne nauja, o patikrinta technologija, t. y. dešimtmečius naudojama suslėgtojo vandens reaktoriaus versija, kuri labai panaši į daugelį dabar naudojamų reaktorių.

132 Komisija, Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija, Lenkijos Respublika ir Jungtinė Karalystė atmeta šį argumentą.

133 Pirmiausia reikia pažymėti, kad šis Austrijos Respublikos argumentas grindžiamas prielaida, kuria remiantis ginčijamo Sprendimo 392 konstatuojamojoje dalyje Komisija teigė, kad technologija, kuri turi būti naudojama Hinklio kyšulio C elektrinėje, yra nauja technologija.

134 Vis dėlto ši prielaida yra klaidinga.

135 Žinoma, ginčijamo Sprendimo 392 konstatuojamojoje dalyje vokiečių kalba yra žodžiai „Investitionen in neue Nukleartechnologien“, kurie reiškia investicijas į naujas branduolines technologijas.

136 Vis dėlto, kaip matyti iš ginčijamo Sprendimo pirmojo puslapio, tekstas autentiškas tik anglų kalba. Šio Sprendimo 392 konstatuojamojoje dalyje anglų kalba yra žodžiai „new nuclear investment“, kurie reiškia investicijas į naujas branduolines elektrines, ir paminėta, kad minėtomis investicijomis siekiama Sprendimo 9.2 punkte nurodyto viešojo intereso tikslo, be to, nagrinėjamos priemonės yra būtinos, atsižvelgiant, be kita ko, į šią specifinę investicijų rūšį. Taigi minėtoje konstatuojamojoje dalyje kalbama ne apie naujas branduolines technologijas, bet apie investicijas į tokias naujas branduolines elektrines.

137 Beje, šį ginčijamo Sprendimo 392 konstatuojamosios dalies aiškinimą patvirtina minėto Sprendimo 375–391 konstatuojamosios dalys, kurios išdėstytos iki išvados, esančios šio Sprendimo 392 konstatuojamojoje dalyje, kuriose Komisija visiškai neužsiminė apie naujos branduolinės technologijos naudojimą.

138 Taigi, Austrijos Respublikos argumentas grindžiamas neteisingu ginčijamo Sprendimo 392 konstatuojamosios dalies aiškinimu ir jį reikia atmesti.

139 Antra, Austrijos Respublikos argumentą, grindžiamą tuo, kad Komisija nenurodė, kokia ekonominė veikla, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, turėjo būti skatinama nagrinėjamomis priemonėmis, reikia atmesti. Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad iš ginčijamo Sprendimo 392 konstatuojamosios dalies pakankamai aiškiai matyti, kad buvo kalbama apie branduolinės energijos skatinimą.

140 Trečia, reikia išnagrinėti Austrijos Respublikos argumentą, grindžiamą tuo, kad pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą ir Euratomo sutarties 2 straipsnio c punktą reikalaujama veiklos plėtros, ir tuo, kad paprasta pakaitinė priemonė neatitinka šios sąlygos. Šiomis aplinkybėmis taip pat reikia atsižvelgti į Austrijos argumentą, grindžiamą tuo, kad 2014 m. birželio 17 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 651/2014, kuriuo tam tikrų kategorijų pagalba skelbiama suderinama su vidaus rinka taikant [SESV] 107 ir 108 straipsnius (OL L 187, 2014, p. 1; klaidų ištaisymas OL L 303, 2015 11 20, p. 109), 6 straipsnis, 2014–2020 m. Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai ir energetikai gairės (OL C 200, 2014, p. 1) ir Komisijos komunikatas, susijęs su valstybės pagalbos moksliniams tyrimams, technologinei plėtrai ir inovacijoms sistema (OL C 198, 2014, p. 1), draudžia priemones, kuriomis siekiama tik leisti įmonei naudoti pažangiausią technologiją arba įvykdyti galiojančius saugumo arba aplinkosaugos reikalavimus, laikyti suderinamomis su vidaus rinka.

141 Šiuo klausimu, pirmiausia kalbant apie Reglamentą Nr. 651/2014, pakanka pažymėti, kad jame tik nustatytas standartinis bendrosios išimties požiūris, tačiau jis neprivalomas Komisijai, kai ji atlieka individualų tyrimą, tiesiogiai remdamasi SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktu.

142 Antra, kalbant apie 2014–2020 m. Valstybės pagalbos aplinkos apsaugai ir energetikai gaires ir Komisijos komunikatą, susijusį su valstybės pagalbos moksliniams tyrimams, technologinei plėtrai ir inovacijoms sistema, reikia pažymėti, kad Austrijos Respublikos argumentai susiję, pirma, su tikslu taikyti griežtesnius nei Sąjungos standartus aplinkos apsaugos srityje ir tikslu gerinti aplinkos apsaugą, jeigu Sąjungos standartų nėra, kurie nurodyti minėtų gairių 18 punkto a papunktyje, taip pat, antra, su tikslais, susijusiais su moksliniais tyrimais, technologine plėtra ir inovacijomis. Ginčijamame sprendime Komisija nevertino nagrinėjamų priemonių suderinamumo atsižvelgiant į šiuos tikslus. Taigi, šiuos argumentus reikia atmesti.

143 Trečia, reikia priminti, kad SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte tik reikalaujama, kad pagalbos priemonės būtų skirtos tam tikros ekonominės veiklos rūšių plėtrai skatinti. Savo ruožtu Euratomo sutarties 2 straipsnio c punktu siekiama palengvinti sąlygas investicijoms ir užtikrinti pagrindinių įrenginių, reikalingų branduolinės energijos plėtrai Bendrijoje, steigimą. Taigi nė vienoje iš šių dviejų nuostatų nereikalaujama, kad būtų įrodyta, jog yra technologinė inovacija.

144 Ketvirta, reikia konstatuoti, kad šios bylos aplinkybėmis branduolinės energijos skatinimo tikslas ir, kalbant konkrečiau, tikslas paskatinti įmones investuoti į naujas branduolines elektrines, atitinka SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte ir Euratomo sutarties 2 straipsnio c punkte nustatytus reikalavimus. Priešingai, nei tvirtina Austrijos Respublika, tai, kad ši nauja branduolinė elektrinė turėjo pakeisti senstančią branduolinę elektrinę, neleidžia teigti, kad nebuvo plėtros, kaip tai suprantama pagal šias nuostatas. Iš tiesų, kadangi senstančios branduolinės elektrinės turi būti sustabdytos (žr. ginčijamo Sprendimo 510 konstatuojamąją dalį ir Sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą 6 ir 7 konstatuojamąsias dalis), neinvestuojant į naują branduolinę elektrinę, branduolinė energija Jungtinėje Karalystėje būtų mažiau išplėtota. Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad neginčijama, jog technologija, kuri turi būti naudojama Hinklio kyšulio C elektrinėje yra pažangesnė nei technologija, naudojama branduolinėse elektrinėse, kurias ji turėtų pakeisti. Iš tikrųjų, nors Austrijos Respublika neigia, kad tai iš esmės nauja technologija, ji pripažįsta, jog tai yra pažangesnė technologija.

145 Taigi šiuos argumentus, vadinasi, ir visą antrąjį pagrindą, taip pat reikia atmesti.

D. Dėl pirmojo pagrindo ir devintojo pagrindo pirmos ir antros dalies, susijusių su rinkos apibrėžimu ir Komisijos argumentais, grindžiamais rinkos nepakankamumu

146 Pirmasis pagrindas ir devintojo pagrindo pirma ir antra dalys bei ketvirtajam pagrindui pagrįsti pateikti argumentai, grindžiami branduolinėmis informacinėmis programomis, klaidomis dėl rinkos apibrėžimo ir rinkos nepakankamumo nebuvimu (šio Sprendimo 120 ir 125 punktai), susiję su argumentais, kuriuos Komisija pateikė ginčijamo Sprendimo 9.3 punkte, kur konstatavo, kad be valstybės intervencijos nauja branduolinė elektrinė nebus laiku pastatyta.

147 Austrijos Respublika ir Liuksemburgo Didžioji Hercogystė mano, kad šie argumentai yra nepakankamai motyvuoti ir neteisingi. Iš esmės šios valstybės narės pateikia tris kategorijas argumentų. Pirma, jos teigia, kad Komisija neturėjo teisės nuspręsti, kad reikalinga Jungtinės Karalystės intervencija. Nagrinėjamas priemones pripažinti suderinamomis su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą ji būtų galėjusi tik tuo atveju, jeigu būtų nustačiusi, kad liberalizuota elektros energijos gamybos ir tiekimo rinka yra nepakankama. Tačiau Komisijos argumentai šiuo klausimu nėra pakankamai motyvuoti ir bet kuriuo atveju akivaizdžiai neteisingi. Antra, minėtos valstybės narės teigia, kad Komisija neteisingai rėmėsi tuo, kad yra branduolinių elektrinių statybos ir eksploatavimo rinka, ir kad šiuo atžvilgiu ji nepakankamai motyvavo ginčijamą sprendimą. Trečia, Austrijos Respublika teigia, kad ta nuomone, kurios Komisija laikėsi, sukurtas branduolinei energijai palankus šališkumas.

1. Dėl argumentų, kuriais siekiama paneigti Komisijos išvadą dėl Jungtinės Karalystės intervencijos poreikio

148 Austrijos Respublika ir Liuksemburgo Didžioji Hercogystė tvirtina, jog Komisija neturėjo teisės nuspręsti, kad reikalinga Jungtinės Karalystės intervencija. Šių valstybių narių manymu, nagrinėjamas priemones pripažinti suderinamomis su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą ji būtų galėjusi tik tuo atveju, jeigu Komisija būtų nustačiusi, kad liberalizuota elektros energijos gamybos ir tiekimo rinka yra nepakankama. Elektros energijos gamyba ir tiekimas galėjo būti užtikrinti ne branduolinėmis, bet kitomis technologijomis. Taigi, Komisija neturėjo teisės konstatuoti rinkos nepakankamumo.

149 Komisija, Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija, Lenkijos Respublika, Slovakijos Respublika ir Jungtinė Karalystė mano, kad šiuos argumentus reikia atmesti.

150 Pirmiausia reikia priminti, kad SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte nėra aiškiai nustatytos sąlygos dėl rinkos nepakankamumo buvimo. Iš tikrųjų minėtoje nuostatoje tik reikalaujama, kad pagalba būtų siekiama viešojo intereso tikslo ir kad ji būtų tinkama, būtina ir proporcinga (žr. šio Sprendimo 48 punktą). Vadinasi, taikant šią nuostatą reikšmingas klausimas yra toks: ar valstybės narės siekiamas viešojo intereso tikslas būtų įgyvendintas be jos intervencijos (šiuo klausimu žr. 2016 m. birželio 9 d. Sprendimo Magic Mountain Kletterhallen ir kt. / Komisija, T‑162/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:341, 77 punktą).

151 Iš tikrųjų, nors rinkos nepakankamumas gali būti svarbus siekiant pripažinti, kad valstybės pagalba yra suderinama su vidaus rinka, rinkos nepakankamumo nebuvimas nebūtinai reiškia, kad SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte numatytos sąlygos neįvykdytos (2016 m. birželio 9 d. Sprendimo Magic Mountain Kletterhallen ir kt. / Komisija, T‑162/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:341, 78 ir 79 punktai ir 2017 m. sausio 18 d. Sprendimo Andersen / Komisija, T‑92/11 RENV, nepaskelbtas Rink., EU:T:2017:14, 69 punktas). Pavyzdžiui, vadovaujantis šia nuostata valstybės intervencija gali būti vertinama kaip būtina, kai rinkos jėgos negali savarankiškai laiku pasiekti valstybės siekiamo viešojo intereso tikslo, nors tokia rinka negali būti laikoma nepakankama.

152 Austrijos Respublikos ir Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės kaltinimus, kuriais siekiama paneigti Komisijos išvadą, kuria remiantis Jungtinės Karalystės intervencija yra būtina jos siekiamam viešojo intereso tikslui, t. y. pastatyti naują branduolinę elektrinę, įgyvendinti, reikia nagrinėti atsižvelgiant į šiuos argumentus. Šie kaltinimai grindžiami tuo, kad, pirma, Komisija nenurodė priežasčių, dėl kurių investicijos į Hinklio kyšulio C elektrinę turėtų būti laikomos specifinėmis investicijomis, ir dėl to reikalinga valstybės intervencija; antra – ginčijamo Sprendimo 9.3 punkte pateiktuose Komisijos argumentuose padaryta turinio ir formos klaidų; trečia – Komisija nenurodė priežasčių, dėl kurių elektros energijos tiekimo saugumo ir anglies dioksido sumažinimo tikslai negalėjo būti pasiekti be valstybės pagalbos, ir, ketvirta, Komisija turėjo išsamiau nurodyti, kokiu mastu Hinklio kyšulio C elektrinėje būtų naudojamos naujos technologijos.

a) Dėl kaltinimo, grindžiamo nepakankamu motyvavimu dėl specifinio investicijų į Hinklio kyšulio C elektrinę pobūdžio

153 Austrijos Respublika teigia, kad ginčijamo Sprendimo 392 konstatuojamojoje dalyje Komisija kalbėjo apie konkrečios rūšies investicijas į Hinklio kyšulio C elektrinę, tačiau nenurodė priežasčių, dėl kurių šios investicijos turėtų būti laikomos specifinio pobūdžio investicijomis.

154 Komisija atmeta šiuos argumentus.

155 Šiuo klausimu reikia priminti, kad ginčijamo Sprendimo 392 konstatuojamojoje dalyje Komisija padarė išvadą, remdamasi savo argumentais, išdėstytais šio Sprendimo 381–391 konstatuojamosiose dalyse. Šio Sprendimo 382–383 konstatuojamosiose dalyse Komisija pažymėjo, be kita ko, kad investicijos į branduolinę energiją yra susijusios su didžiule rizika, kurią lemia didžiulių pradinių sąnaudų, ilgo statybos ir eksploatacijos laiko, per kurį susigrąžinamos sąnaudos, derinys. Jos manymu, nėra rinka grindžiamų finansinių priemonių ar kitų rūšių sutarčių, kuriomis būtų galima apsidrausti nuo tokios didelės rizikos, o tai būdinga vos kelioms technologijoms, prie kurių priskirtina ir branduolinės energijos technologija. Rinkoje esančios priemonės – ilgalaikės sutartys arba rizikos draudimo priemonės – neapima ilgesnio nei 10 ar 15 metų laikotarpio. Šiomis aplinkybėmis Komisija taip pat kalbėjo, be kita ko, apie tai, kad branduolinių elektrinių gyvavimo ciklai yra nepaprastai ilgi ir sudėtingi, kitaip negu daugelio kitų rūšių energijos infrastruktūros ir tikrai kitaip negu apskritai daugumos investicijų į infrastruktūrą. Konkrečiau kalbant, ji visų pirma pažymėjo, kad paprastai pastatyti branduolinę elektrinę truktų nuo aštuonerių iki dešimties metų, sąnaudų būtų patiriama dar negavus jokių pajamų, o rizika tektų tik investuotojui. Taip pat per 60 metų eksploatacijos laikotarpį būtų gaunama pajamų, tačiau jos priklausytų nuo neapibrėžtos didmeninių kainų raidos. Be to, vėlesnis eksploatacijos nutraukimo laikotarpis galėtų tęstis keturiasdešimt metų, įrenginiams sustabdyti reikalingas lėšas reikėtų atidėti. Be to, branduolinio objekto vietoje paprastai vykdomas aukšto lygio branduolinių atliekų saugojimas ir tvarkymas prieš atliekas perkeliant į saugyklą, kur, kaip tikimasi, jos bus laikomos tūkstančius metų. Galiausiai kiltų sulaikymo rizika, dėl kurios privatiems investuotojams atsiranda didelis neapibrėžtumas dėl to, kad vėlesnės vyriausybės galėtų kitaip vertinti branduolinės technologijos patrauklumą dėl jos prieštaringo pobūdžio.

156 Reikia konstatuoti, kad ginčijamo Sprendimo 382 ir 383 konstatuojamosiose dalyse pateiktais Komisijos argumentais pakankamai aiškiai parodomos priežastys, dėl kurių investicijos į naują branduolinę elektrinę nebūtų atliktos laiku be Jungtinės Karalystės intervencijos, atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad nėra rinka grindžiamų finansinių priemonių ir kitų rūšių sutarčių, kuriomis galima apsidrausti nuo šios didelės rizikos.

157 Taigi, kaltinimą, grindžiamą nepakankamu ginčijamo Sprendimo 392 konstatuojamojoje dalyje pateiktu motyvavimu, reikia atmesti.

b) Dėl kaltinimo, kuriuo siekiama įrodyti, kad ginčijamo Sprendimo 9.3 punkte pateiktuose Komisijos argumentuose padaryta turinio ir formos klaidų

158 Austrijos Respublika ir Liuksemburgo Didžioji Hercogystė pateikia argumentus, kuriais siekia įrodyti, kad ginčijamo Sprendimo 9.3 punkte pateikti Komisijos argumentai, pagal kuriuos teigiama, kad atsižvelgiant į tai, jog nėra rinka grindžiamų finansinių priemonių ir kitų rūšių sutarčių, kuriomis galima apsidrausti nuo didžiulės investicijų į branduolinę energiją rizikos, valstybės intervencija reikalinga, kad būtų pasiektas branduolinės energijos skatinimo tikslas, o konkrečiau – tikslas pastatyti naują branduolinę elektrinę, yra neteisingi. Šių valstybių narių manymu, Komisija šiuo atžvilgiu padarė turinio ir formos klaidų.

159 Komisija, Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija, Lenkijos Respublika, Slovakijos Respublika ir Jungtinė Karalystė atmeta šiuos argumentus. Komisija teigia, kad kai kurie iš Austrijos Respublikos pateiktų argumentų yra nepriimtini, nes pavėluoti.

160 Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad, taikydama SESV 107 straipsnio 3 dalį, Komisija turi didelę diskreciją, kurios įgyvendinimas apima sudėtingus ekonominius ir socialinius vertinimus. Taigi įgyvendinant šią diskreciją taikoma teisminė kontrolė skirta tik įvertinti, ar laikytasi procedūrinių ir motyvavimo taisyklių, patikrinti faktinių aplinkybių tikslumą ir nustatyti, ar nebuvo padaryta teisės klaida, akivaizdi faktinių aplinkybių vertinimo klaida ir ar nepiktnaudžiauta įgaliojimais (2002 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Ispanija / Komisija, C‑351/98, EU:C:2002:530, 74 punktas ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Italija / Komisija, C‑372/97, EU:C:2004:234, 83 punktas).

161 Vis dėlto, nors Komisija turi didelę diskreciją ekonominėje srityje, tai nereiškia, kad Sąjungos teismai turi susilaikyti nuo Komisijos ekonominių duomenų aiškinimo kontrolės. Iš tikrųjų Sąjungos teismai turi patikrinti ne tik nurodytų įrodymų faktinį teisingumą, patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai apima visus esminius duomenis, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant sudėtingą padėtį, ir ar jie gali pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas. Tačiau vykdydamas šią kontrolę jis neturi pakeisti Komisijos ekonominio vertinimo savuoju. Be to, reikia pažymėti, kad tais atvejais, kai institucija turi didelę diskreciją vertinti, tam tikrų procedūrinių garantijų laikymosi kontrolė yra ypač svarbi. Remiantis jurisprudencija, tarp šių garantijų yra ir kompetentingos institucijos pareiga atidžiai ir nešališkai išnagrinėti visas konkrečiu atveju svarbias aplinkybes ir pakankamai motyvuoti savo sprendimą (žr. 2007 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Ispanija / Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, 56–58 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).

162 Austrijos Respublikos ir Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės pateiktus argumentus reikia nagrinėti atsižvelgiant į šiuos principus.

163 Pirma, Austrijos Respublika teigia, jog vien tai, kad atitinkama įmonė negali gauti finansavimo rinkoje, nėra pakankamas pagrindas teigti, kad valstybės narės siekiamas viešojo intereso tikslas negali būti pasiektas be jos intervencijos.

164 Šį argumentą reikia atmesti.

165 Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad ginčijamo Sprendimo 381–391 konstatuojamosiose dalyse Komisija ne tik nagrinėja individualią NNBG arba šios bendrovės investuotojų padėtį, bet bendresne prasme išsako nuomonę dėl klausimo, ar be Jungtinės Karalystės intervencijos šioje valstybėje narėje būtų pastatyta nauja branduolinė elektrinė, atsižvelgiant į tai, kad nėra rinka grindžiamų finansinių priemonių ir kitų rūšių sutarčių, kuriomis galima apsidrausti nuo didžiulės investicijų į branduolinę energiją rizikos.

166 Antra, Austrijos Respublika tvirtina, kad ginčijamo Sprendimo 382 ir 383 konstatuojamosiose dalyse pateikta Komisijos išvada, kuria remiantis nėra tinkamų finansinių priemonių investicijoms į naujas branduolines elektrines, nėra pagrįsta pakankamai patikima ir išsamia analize nepakankamai motyvuota.

167 Pirma, Austrijos Respublika teigia, kad Komisija neatsižvelgė į kitas investavimo formas, pavyzdžiui, tarptautinį sindikuotą finansavimą arba individualią pagalbą, kuri suteikiama finansuotojų, turinčių galimybę tam skirti pakankamai lėšų.

168 Šiuo klausimu reikia priminti, kad ginčijamo Sprendimo 381–392 konstatuojamosiose dalyse Komisija išsamiai išdėstė priežastis, dėl kurių investicijos į branduolinę energiją susijusios su didele rizika, ir konstatavo, kad nėra rinka grindžiamų finansinių priemonių ir kitų rūšių sutarčių, kuriomis būtų galima apsidrausti nuo tokios rizikos. Atlikusi tam tikrą modeliavimą Komisija, beje, konstatavo, kad šiomis aplinkybėmis labai neaišku, ar per tikrovišką laikotarpį atsirastų privačių investicijų į naują branduolinę elektrinę.

169 Atsižvelgiant į šias aplinkybes, paprastas Austrijos Respublikos rėmimasis galimybe pasinaudoti tarptautiniu sindikuotu finansavimu arba individualia pagalba, kurią suteiktų finansuotojai, turintys galimybę tam skirti pakankamai lėšų, negali įrodyti, kad šie Komisijos argumentai yra akivaizdžiai klaidingi.

170 Iš tikrųjų ginčijamo Sprendimo panaikinimą pateisinanti akivaizdi Komisijos klaida, vertinant faktines aplinkybes, galėtų būti konstatuojama tik tuomet, jei ieškovės pateiktų įrodymų pakaktų tam, kad sprendime esantis faktinių aplinkybių vertinimas pasirodytų neįtikinamas (1996 m. gruodžio 12 d. Sprendimo AIUFFASS ir AKT / Komisija, T‑380/94, EU:T:1996:195, 59 punktas ir 2009 m. spalio 6 d. Sprendimo FAB / Komisija, T‑8/06, nepaskelbtas Rink., EU:T:2009:386, 78 punktas).

171 Austrijos Respublika nenurodė priežasčių, dėl kurių didelė investicijų į branduolinę energiją rizika, kurią lemia, be kita ko, didžiulių pradinių sąnaudų, ilgo statybos laiko ir ilgo eksploatacijos laikotarpio, per kurį susigrąžinamos sąnaudos, derinys, taip pat nepaprastai ilgi ir sudėtingi gamybos gyvavimo ciklai, neapibrėžta didmeninių kainų raida ir eksploatacijos nutraukimo išlaidos bei investicijų sulaikymo rizika, taip pat nebūtų tarptautinio sindikuoto finansavimo arba individualios pagalbos kliūtis.

172 Taigi, šį argumentą reikia atmesti.

173 Antra, Austrijos Respublika teigia, kad ilgalaikių kainų signalų problema taip pat būdinga kitoms technologijoms, todėl ji turėtų būti laikoma klasikiniais rinkos duomenimis, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant projekto riziką. Priešingai, nei tvirtina Komisija, nėra stabilių kainų signalų artimiausių dešimties–penkiolikos metų laikotarpiu elektros energijos rinkoje. Likvidžiausiose Europos elektros biržose siūlomų produktų naudojimo laikotarpis šiuo metu siekia iki septynerių metų. Net kalbant apie elektrines, naudojančias technologijas, kurių naudojimo laikotarpis yra trumpesnis nei branduolinėse elektrinėse naudojamų technologijų, didelė dalis jų naudojimo laikotarpio nepatenka į turimų prekių signalų taikymo laikotarpį.

174 Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad net darant prielaidą, jog šis Austrijos Respublikos argumentas yra pagrįstas, jis negalėtų paneigti Komisijos išvados dėl tinkamų finansinių priemonių investicijoms į naują branduolinę elektrinę nebuvimo. Priešingai, argumentas, grindžiamas tuo, kad stabilių kainų signalų nėra net ir trumpesniems nei dešimties–penkiolikos metų laikotarpiams, į kuriuos Komisija atsižvelgė, gali sustiprinti Komisijos argumentus dėl veiksnių, užkertančių kelią investicijoms į tokias naujas elektrines.

175 Trečia, reikia atmesti Austrijos Respublikos argumentą, grindžiamą tuo, kad atlikdama analizę Komisija turėjo analizuoti ne tik Jungtinės Karalystės finansines rinkas. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ginčijamo Sprendimo 382 konstatuojamojoje dalyje Komisija konstatavo, kad nėra rinka grindžiamų finansinių priemonių ir kitų rūšių sutarčių, kuriomis būtų galima apsidrausti nuo didelės investicijų į branduolinių elektrinių statybą rizikos. Tačiau iš šios konstatuojamosios dalies tikrai nėra aišku, kad atlikdama analizę Komisija nagrinėjo tik Jungtinėje Karalystėje prieinamas finansines priemones.

176 Ketvirta, Austrijos Respublika tvirtina, kad šiuo klausimu ginčijamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas.

177 Pirma, Austrijos Respublika teigia, kad Komisija nenurodė priežasties, dėl kurios finansavimo reikėtų ieškoti tik Jungtinėje Karalystėje esančiose finansų rinkose. Šį argumentą reikia atmesti. Kaip jau buvo nurodyta šio Sprendimo 175 punkte, jis pagrįstas klaidinga prielaida, kad Komisija nagrinėjo tik minėtas finansų rinkas.

178 Antra, Austrijos Respublika teigia, kad bet kuriuo atveju ginčijamo Sprendimo 381–392 konstatuojamosiose dalyse Komisija aiškiai nenurodė, į kokias finansų rinkas atsižvelgė. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad minėtose konstatuojamosiose dalyse pateikti motyvai yra pakankami, kad minėta valstybė narė galėtų sužinoti priimtą priemonę pagrindžiančius motyvus, o Bendrasis Teismas – vykdyti jo kontrolę. Iš tiesų, jeigu ši valstybė narė būtų maniusi, kad yra finansinių priemonių, kurioms neturi poveikio Komisijos nurodyti veiksniai, būtų galėjusi per procesą Bendrajame Teisme pateikti argumentus tuo klausimu, o tai būtų leidę šiam patikrinti tokio Komisijos argumento pagrįstumą.

179 Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, tuos argumentus, kuriais siekiama paneigti Komisijos išvadą dėl tinkamų finansinių priemonių nebuvimo, reikia atmesti.

180 Trečia, Austrijos Respublika pateikia argumentus, kuriais siekia užginčyti Komisijos argumentus, grindžiamus investicijų sulaikymo dėl politinių priežasčių rizika.

181 Pirmiausia reikia pažymėti, kad ginčijamo Sprendimo 384 konstatuojamojoje dalyje Komisija, išreiškusi abejonę dėl klausimo, ar investicijų sulaikymo atvejis, kurį ji nurodė, galėtų būti laikomas rinkos nepakankamumu, konstatavo, kad ši rizika gali „būti veiksnys, dėl kurio sunku pritraukti investicijų į naujas branduolines elektrines, visų pirma atsižvelgiant į ilgą laiką, kurį trunka branduolinių elektrinių statyba, eksploatacija ir eksploatacijos nutraukimas“. Taigi minėta institucija konstatavo, kad iš potencialių investuotojų perspektyvos investicijų sulaikymo dėl politinių priežasčių rizika yra veiksnys, užkertantis kelią investicijoms į tokias naujas elektrines.

182 Pirma, Austrijos Respublika teigia, kad investicijų sulaikymas yra tik tuo atveju, kai viena iš ilgalaikės sutarties, kurios laikotarpis nėra aiškiai nustatytas jos sudarymo momentu, šalių turi labai didelę veiksmų laisvę, jai leidžiančią elgtis oportunistiškai, o kita – prisiėmė įsipareigojimus pernelyg anksti, vykdydama, pavyzdžiui, dideles investicijas, kurios negali būti perkeltos. Priešingai, nei teigia Komisija, šiuo atveju taip nėra.

183 Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad iš ginčijamo Sprendimo 384 ir 385 konstatuojamųjų dalių matyti, jog net jeigu investicijų sulaikymas dėl politinių priežasčių iš principo gali turėti poveikį visų technologijų atžvilgiu, branduoliniams projektams paprastai ši rizika yra didesnė. Šiomis aplinkybėmis Komisija pažymėjo, be kita ko, kad, pirma, vėlesnės vyriausybės gali kitaip vertinti branduolinės technologijos patrauklumą, taigi privatiems investuotojams atsiranda dar didesnis neapibrėžtumas, ir, antra, šis neapibrėžtumas branduolinių technologijų atveju yra didesnis, atsižvelgiant į šios technologijos prieštaringą pobūdį, ilgesnius laikotarpius ir didesnes investicijas.

184 Kalbant apie Austrijos Respublikos pateiktus argumentus, reikia konstatuoti, kad ji, pirma, tik paaiškina, kaip supranta investicijų sulaikymo padėtį, ir, antra, tvirtina, kad įmonės, investuojančios į branduolinę elektrinę, padėtis nėra tokia.

185 Reikia konstatuoti, kad Austrijos Respublikos pateiktais argumentais negali būti įrodyta, kad ginčijamo Sprendimo 384 ir 385 konstatuojamosiose dalyse pateiktuose Komisijos argumentuose padarytos akivaizdžios vertinimo klaidos (žr. šio Sprendimo 160, 161 ir 170 punktus). Be kita ko, Austrijos Respublika nepateikė argumentų, dėl kurių Komisijos argumentas, kuriuo remiantis šio Sprendimo 183 punkte aprašyta rizika buvo veiksnys, užkertantis kelią investicijoms į naujų branduolinių elektrinių statybą ir eksploatavimą, pasirodytų neįtikinamas.

186 Taigi, šį argumentą reikia atmesti.

187 Antra, Austrijos Respublika teigia, kad politinių sąlygų pasikeitimas yra ne tokia rizika, su kuria susiduria tik branduolinės elektrinės, o bendra rizika, su kuria susiduria visi visuomenėje kritikuojami projektai, ypač tie, kuriems reikia daug išteklių. Todėl tokia rizika negali būti veiksnys, kuris panaikinamas pasinaudojant valstybės pagalba.

188 Šiuo klausimu, pirma, reikia pažymėti, kad ginčijamo Sprendimo 384 ir 385 konstatuojamosiose dalyse Komisija neneigė, kad su politinių sąlygų pasikeitimo rizika taip pat gali susidurti ir kiti projektai ir kad tai gali užkirsti kelią investicijoms į tokius projektus.

189 Antra, reikia konstatuoti Austrijos Respublika nepateikia jokio argumento, dėl kurio Komisijos argumentas, kuriuo remiantis politinių sąlygų pasikeitimo rizika yra itin didelė branduolinės technologijos atveju dėl, be kita ko, prieštaringo šios technologijos pobūdžio, dėl šios rizikos tikimybės, šių pokyčių masto, kuris net gali būti toks, kad bus visiškai atsisakyta branduolinės pramonės, labai ilgų investicinės grąžos laikotarpių ir labai didelių investicijų, pasirodytų neįtikinamas.

190 Taigi, šiuo Austrijos Respublikos argumentu taip pat negali būti įrodyta, kad Komisijos argumentuose yra akivaizdi klaida.

191 Trečia, Austrijos Respublika tvirtina, kad, atsižvelgiant į investicijų ir turtinių teisių apsaugą, ekspropriacijos atveju būtų skirta piniginė kompensacija.

192 Viena vertus, tiek, kiek šiuo argumentu siekiama įrodyti, kad Komisija nepakankamai atsižvelgė į tai, kad būtų skirta piniginė kompensacija, jį reikia atmesti. Iš tikrųjų šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad Komisija nagrinėjo klausimą, kokia kompensacija bus skirta dėl Hinklio kyšulio C elektrinės sustabdymo anksčiau laiko. Taigi, Sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą 192 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, kad nacionalinių valdžios institucijų mokama kompensacija, atlyginant valdžios institucijų padarytą žalą, nėra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Be to, ginčijamo Sprendimo 322 konstatuojamojoje dalyje ji konstatavo, kad bendraisiais principais, kuriais grindžiama Jungtinės Karalystės ir Sąjungos teisė, suteikiama teisė į kompensaciją, kai atimama nuosavybės teisė.

193 Kita vertus, reikėtų atmesti Austrijos Respublikos argumentą, jeigu juo būtų siekiama įrodyti, kad atsižvelgiant į tai, jog skiriama piniginė kompensacija, akivaizdu, kad yra klaidinga manyti, jog investicijų sulaikymas dėl politinių priežasčių galėtų būti laikomas veiksniu, užkertančiu kelią investicijoms į naujas branduolines elektrines. Iš tikrųjų vien tai, kad kompensacijos gali būti paprašyta remiantis bendraisiais principais, kuriais grindžiama Jungtinės Karalystės ir Sąjungos teisė, neužkerta kelio investicijų sulaikymo dėl politinių priežasčių rizikai atgrasinti potencialius investuotojus. Atsižvelgiant į šiuo atveju aptariamas investicijų sumas, vien perspektyva ekspropriacijos atveju gauti, tam tikrais atvejais – išsprendus galimą ginčą, neapibrėžto dydžio piniginę kompensaciją negalima visiškai išvengti kliūčių, kurias sukelia investicijų sulaikymo dėl politinių priežasčių rizika. Darytina išvada, kad Komisija, laikydamasi nuomonės, kad, nepaisant to, jog gali būti prašoma kompensacijos, investicijų sulaikymo dėl politinių priežasčių rizika yra veiksnys, užkertantis kelią investicijoms į naujas branduolines elektrines, nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos.

194 Ketvirta, Austrijos Respublika tvirtina, kad neteisinga yra „apsaugoti“ Hinklio kyšulio C elektrinės eksploatuotojus nuo būsimų demokratiškai priimtų politinių sprendimų. Liuksemburgo Didžioji Hercogystė teigia, kad tokie politiniai sprendimai negali būti laikomi rinkos nepakankamumu.

195 Tiek, kiek savo argumentais Austrijos Respublika ir Liuksemburgo Didžioji Hercogystė nori teigti, kad nagrinėjant klausimą, ar yra veiksnių, užkertančių kelią investicijoms į naujas branduolines elektrines, negalima atsižvelgti į būsimus demokratiškai priimtus sprendimus, juos reikia atmesti. Iš tikrųjų atlikdama šią analizę Komisija galėjo atsižvelgti į visas aplinkybes, kurios be valstybės intervencijos gali užkirsti kelią savarankiškam tokių naujų elektrinių statymui rinkos jėgomis. Taigi nebuvo akivaizdžiai klaidinga šiomis aplinkybėmis atsižvelgti į neapibrėžtumus, kuriuos galėtų lemti investicijų sulaikymas dėl politinių priežasčių ir kurie dėl šio Sprendimo 189 punkte nurodytų priežasčių yra itin dideli branduolinės energijos srityje.

196 Tiek, kiek šiuo argumentu Austrijos Respublika ne tik ginčija patį Jungtinės Karalystės intervencijos poreikį, bet juo taip pat siekiama teigti, kad dėl to, jog konkrečiomis priemonėmis, t. y. susitarimu dėl skirtumų, ministerijos susitarimu ir kredito garantija, pasiekiama daugiau nei reikalinga nustatytoms kliūtims įveikti, numatyta kompensacija yra per didelė, tai yra argumentas, susijęs su Komisijos teiginiais dėl nagrinėjamų priemonių poreikio, kuris sutampa su argumentais, pateiktais grindžiant šeštąjį pagrindą. Taigi šis argumentas šiomis aplinkybėmis yra netinkamas, tačiau į jį bus atsižvelgta nagrinėjant šeštąjį pagrindą.

197 Darytina išvada, kad visus argumentus, kuriais siekiama užginčyti Komisijos argumentus, grindžiamus investicijų sulaikymo dėl politinių priežasčių rizika, reikia atmesti, išskyrus argumentą, susijusį su proporcingumo principu, kuris bus išnagrinėtas nagrinėjant šeštąjį pagrindą.

198 Ketvirta, Austrijos Respublika tvirtina, kad kitų branduolinių elektrinių statyba buvo finansuota be valstybės pagalbos. Šiomis aplinkybėmis ji remiasi, be kita ko, Flamanvilio (Prancūzija) ir Olkiluoto (Suomija) branduolinių elektrinių statyba.

199 Pirmiausia reikia priminti, kad ginčijamo Sprendimo 381–392 konstatuojamosiose dalyse Komisija teigia, jog dėl to, kad investicijos į branduolinę energiją yra susijusios su didžiule rizika ir kad nėra rinka grindžiamų finansinių priemonių ir kitų rūšių sutarčių, kuriomis būtų galima apsidrausti nuo šios rizikos, labai neaišku, ar rinkoje per tikrovišką laikotarpį atsirastų investicijų į naują branduolinę elektrinę. Taip pat reikia priminti, kad šią išvadą Komisija grindė ne tik šių veiksnių nustatymu, bet ir modeliavimu.

200 Taigi reikia išnagrinėti, ar dėl Austrijos Respublikos argumento, grindžiamo tuo, kad branduolinės elektrinės su tokio paties tipo reaktoriumi, koks turi būti naudojamas Hinklio kyšulio C elektrinėje, yra pastatytos Flamanvilyje ir Olkiluote nesuteikus valstybės pagalbos, šie Komisijos vertinimai gali pasirodyti neįtikinami.

201 Šiuo klausimu, pirma, reikia pažymėti, kad iš Sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą 25 punkto matyti, kad prieš priimant ginčijamą sprendimą jau buvo žinoma, kad Flamanvilio ir Olkiluoto branduolinių elektrinių statybų projektuose buvo didelių papildomų išlaidų.

202 Antra, reikia pažymėti, kad remiantis Komisijos ir Prancūzijos Respublikos pateikta informacija, kurios neginčija nei Austrijos Respublika, nei Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, sprendimai investuoti į Austrijos Respublikos nurodytus statybų projektus buvo priimti iki Fukušimos (Japonija) branduolinio reaktoriaus avarijos.

203 Trečia, reikia priminti, kad šie projektai buvo parengti skirtingomis pagrindinėmis sąlygomis. Kaip teigė Komisija, kurios teiginio nei Austrijos Respublika, nei Liuksemburgo Didžioji Hercogystė iš esmės neginčijo, sprendimas investuoti į Flamanvilio branduolinės elektrinės statybą buvo priimtas 2005 m., taigi prieš 2007 m. ir 2008 m. pasaulio finansų krizę, o ginčijamas sprendimas priimtas jai prasidėjus. Kalbant apie Olkiluoto branduolinę elektrinę, reikia pažymėti, kad iš 2007 m. spalio 4 d. branduolinės informacinės programos COM(2007) 565 final matyti, kad investicijos į šią elektrinę buvo užtikrintos akcininkams sudarius tarpusavio susitarimą, užtikrinant fiksuotą elektros energijos kainą savininkams investuotojams. Be to, remiantis Komisijos pateikta informacija, kurios nei Austrijos Respublika, nei Liuksemburgo Didžioji Hercogystė iš esmės neginčijo, dauguma šios elektrinės akcininkų yra popieriaus gamintojai ir pagaminta elektros energija padalijama akcininkams už realią gamybos kainą.

204 Ketvirta, Komisija nurodo, kad didmeninė elektros energijos kaina Sąjungoje labai sumažėjo nuo tada, kai buvo priimti sprendimai investuoti į Flamanvilio ir Olkiluoto branduolinių elektrinių statybą (2008–2012 m. 35–45 %), ir to neginčija nei Austrijos Respublika, nei Liuksemburgo Didžioji Hercogystė.

205 Atsižvelgiant į šias aplinkybes, reikia konstatuoti, kad vien dėl argumento, grindžiamo tuo, kad branduolinės elektrinės su tokio paties tipo reaktoriumi, koks turi būti naudojamas Hinklio kyšulio C elektrinėje, yra pastatytos Flamanvilyje ir Olkiluote nesuteikus valstybės pagalbos, ginčijamo Sprendimo 381–392 konstatuojamosiose dalyse pateikti Komisijos vertinimai negali pasirodyti neįtikinami.

206 Taigi, šį argumentą reikia atmesti.

207 Penkta, Austrijos Respublika tvirtina, kad yra visiškai panašių infrastruktūrinių projektų (hidroelektrinės, tuneliai, didelės farmacinių tyrimų, genų inžinerijos ir kosmoso projektų įstaigos), kuriuos vykdydami eksploatuotojai turi susidurti su didelėmis investicijų išlaidomis, ilgais statybos terminais ir ilgu eksploatavimo laikotarpiu.

208 Šiuo klausimu reikia pažymėti, pirma, kad ginčijamo Sprendimo 381–385 konstatuojamosiose dalyse Komisija tikrai neneigė, kad kituose infrastruktūriniuose projektuose taip pat gali būti veiksnių, užkertančių kelią investicijoms.

209 Antra, vien dėl paprasto teiginio, kad kituose konkrečiai nenurodytuose projektuose taip pat susiduriama su didelėmis investicijų išlaidomis, ilgais statybos terminais ir ilgu eksploatavimo laikotarpiu, ginčijamo Sprendimo 381–392 konstatuojamosiose dalyse pateikti argumentai, kuriuose atsižvelgta, be kita ko, į su branduolinės energijos gamyba susijusius pavojus ir į tai, kad nėra rinka grindžiamų finansinių priemonių ir kitų rūšių sutarčių, kuriomis būtų galima apsidrausti nuo šios rizikos, negali pasirodyti neįtikinami Be to, reikia priminti, kad investicijų sulaikymo dėl politinių priežasčių ir visiško branduolinės technologijos atsisakymo rizika dėl jos prieštaringo pobūdžio būdinga tik investicijoms į naują branduolinę elektrinę.

210 Taigi, šį argumentą taip pat reikia atmesti.

211 Šešta, reikia išnagrinėti argumentus, kuriuos Austrijos Respublika grindžia branduolinėmis informacinėmis programomis ir kuriuos ji pateikė, grįsdama ketvirtąjį pagrindą (žr. šio Sprendimo 120 punktą). Austrijos Respublika teigia, kad iš kai kurių programų matyti, kad branduolinė energija yra konkurencinga ir kad šioje srityje vykdomiems projektams neturėtų būti skiriama valstybės pagalba. Iš esmės šiais argumentais siekiama parodyti, kad, priešingai, nei konstatavo Komisija, nauja branduolinė elektrinė galėjo būti laiku pastatyta be Jungtinės Karalystės intervencijos.

212 Šiomis aplinkybėmis reikia išnagrinėti branduolinių informacinių programų, kuriomis remiasi Austrijos Respublika, turinį.

213 Kalbant apie 2007 m. spalio 4 d. branduolinę informacinę programą COM(2007) 565 final, reikia pažymėti, kad nagrinėjamo dokumento 4.2 punkte Komisija tikrai nustatė tendenciją, kuria remiantis kai kuriose valstybėse narėse naujos branduolinės elektrinės buvo statomos negavus dotacijų, o tai rodo, kad branduolinė technologija vis dažniau suvokiama kaip konkurencinga. Vis dėlto taip pat reikia pažymėti, kad šio dokumento 4.3 punkte Komisija konstatavo, kad būsimas elektros energijos kainas, rinkos sąlygas ir būsimus energijos politikos bei su klimato kaita susijusios politikos pokyčius sunku numatyti, dėl to ilgalaikis investavimas į energijos sektorių yra gana rizikingas, ir tai visų pirma daro neigiamą poveikį branduolinei technologijai, nes, statant naują branduolinę elektrinę, tenka naudoti dideles kapitalo investicijas ir praeina nemažai laiko, kol iš kapitalo investavimo pradedama gauti pelno. Jame taip pat nurodyta, kad investuotojai pirmenybę teikia investicijoms su trumpesniu statybos laikotarpiu ir trumpesne investicijų rentabilumo trukme. Be to, minėto dokumento 4.2 ir 4.3 punktuose Komisija pažymėjo, kad neturi patikimų duomenų dėl naujų branduolinių elektrinių statybos, nes daugiau kaip dešimt metų nebuvo pastatyta nė vienos naujos branduolinės elektrinės, todėl sunku tiksliai įvertinti naujausios kartos reaktorių kainas.

214 Kalbant apie 2008 m. lapkričio 13 d. branduolinę informacinę programą COM(2008) 776 final, reikia pažymėti, kad, aišku, minėtos programos 3.3 punkte Komisija laikėsi nuomonės, jog Sąjungoje svarbu užtikrinti, kad branduolinės energetikos projektams nebūtų teikiamos valstybės subsidijos. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad šios programos 3.3, 3.3.1 ir 3.3.2 punktuose Komisija pažymėjo, kad pastatyti branduolinę elektrinę kainuoja kur kas brangiau nei lygiavertę elektrinę, kurioje naudojama anglis arba dujos, kad dėl pradinių investicijų dydžio ir jų atsipirkimo laiko rizika privačiosioms įmonėms yra didesnė ir kad pastarasis pasaulio kredito rinkų nepastovumas tikriausiai sukels problemų įgyvendinant didelius investicinius projektus. Ji nusprendė, kad nors naujų branduolinių elektrinių statybą turėtų finansuoti privatieji veiklos vykdytojai ir kapitalo rinkos, siekiant palengvinti finansavimą gali būti pateisinamos tam tikros priemonės, atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad bendra investicinė aplinka stambiems skolininkams pablogėjo.

215 Darytina išvada, kad, priešingai, nei leidžia suprasti Austrijos Respublika, nėra prieštaravimo tarp šio Sprendimo 213 ir 214 punktuose nurodytose branduolinėse informacinėse programose pateiktų Komisijos argumentų ir ginčijamo Sprendimo 9.3 punkte pateiktų Komisijos argumentų.

216 Be kuriuo atveju reikia priminti, kad nagrinėjamos branduolinės informacinės programos parodo jų rengimo metu susiklosčiusią padėtį. Taigi jose neatsižvelgiama į aplinkybes, susiklosčiusias po jų parengimo, pavyzdžiui, į Fukušimos branduolinio reaktoriaus avarijos pasekmes.

217 Taigi, priešingai, nei tvirtina Austrijos Respublika, nagrinėjamų branduolinių informacinių programų turiniu negali būti įrodyta akivaizdi Komisijos padaryta vertinimo klaida.

218 Septinta, Austrijos Respublika iš esmės tvirtina, kad Komisija padarė klaidą, nes į projekto dydį atsižvelgė kaip į veiksnį, užkertantį kelią investicijoms į naują branduolinę elektrinę. Į tokį kriterijų būtų reikėję atsižvelgti pagal SESV 107 straipsnio 3 dalis b punktą, vadovaujantis Komisijos komunikatu dėl valstybės pagalbos, skirtos bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymui skatinti, suderinamumo su vidaus rinka analizės kriterijų (OL C 188, 2014, p. 4).

219 Šį argumentą taip pat reikia atmesti.

220 Iš tiesų, priešingai, nei tvirtina Austrijos Respublika, taikant SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, o konkrečiau – nagrinėjant klausimą, ar reikalinga valstybės intervencija, Komisijai niekas nedraudžia atsižvelgti į projekto, apie kurį pranešta, dydį.

221 Taigi, išskyrus argumentą dėl galimai per didelės kompensacijos (žr. šio Sprendimo 196 punktą), į kurį bus atsižvelgta nagrinėjant šeštąjį pagrindą, reikia atmesti visus Austrijos Respublikos ir Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės argumentus, kuriais siekiama paneigti Komisijos išvadą, kuria remiantis, be Jungtinės Karalystės intervencijos šios valstybės siekiamas tikslas, t. y. naujos branduolinės elektrinės pastatymas, nebus pasiektas laiku, ir nėra reikalo nuspręsti dėl Komisijos argumento, pagal kurį kai kurie iš Austrijos Respublikos pateiktų argumentų yra nepriimtini, nes pavėluoti.

c) Dėl kaltinimo, grindžiamo tuo, kad elektros energijos tiekimo saugumo ir anglies dioksido sumažinimo tikslai negalėjo būti pasiekti be valstybės pagalbos

222 Austrijos Respublika ir Liuksemburgo Didžioji Hercogystė tvirtina, kad, priešingai, nei teigė Komisija, elektros energijos tiekimo saugumo ir anglies dioksido sumažinimo tikslai galėjo būti pasiekti be nagrinėjamų priemonių.

223 Komisija, Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija, Lenkijos Respublika, Slovakijos Respublika ir Jungtinė Karalystė atmeta šiuos argumentus. Komisija taip pat mano, kad kai kurie iš Austrijos Respublikos pateiktų argumentų yra nepriimtini, nes pavėluoti.

224 Šiuo klausimu, pirma, reikia pažymėti, kad šis kaltinimas grindžiamas klaidinga prielaida. Iš tikrųjų Komisijos išvada dėl Jungtinės Karalystės intervencijos poreikio nėra pagrįsta teiginiu, kad elektros energijos tiekimo saugumo ir anglies dioksido sumažinimo tikslai negalėjo būti pasiekti be valstybės pagalbos. Priešingai, kaip matyti iš ginčijamo Sprendimo 378–380 konstatuojamųjų dalių, Komisija laikėsi nuomonės, kad šių tikslų įgyvendinimas veikiausiai nepateisina investicijų būtent į branduolinės energijos gamybą, plačiau kalbant, investicijų į mažo anglies dioksido kiekio energijos gamybą ir taisomąsias priemones, kuriomis internalizuojamas teigiamas išorinis elektros energijos poveikis.

225 Antra, reikia priminti, kad Komisijos argumentai dėl Jungtinės Karalystės intervencijos poreikio, išdėstyti ginčijamo Sprendimo 9.3 punkte, yra grindžiami branduolinės energijos skatinimo tikslu, o konkrečiau – naujos branduolinės elektrinės statybos tikslu. Kaip nurodyta šio Sprendimo 153–221 punktuose, Austrijos Respublikos ir Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės pateiktais argumentais negali būti įrodyta, kad šie argumentai yra nepakankamai motyvuoti ar kad juose padaryta turinio klaidų.

226 Taigi kaltinimą, grindžiamą tuo, kad elektros energijos tiekimo saugumo ir anglies dioksido sumažinimo tikslai negalėjo būti pasiekti be valstybės pagalbos, reikia atmesti, ir nėra reikalo nuspręsti dėl Komisijos argumento, pagal kurį kai kurie iš Austrijos Respublikos pateiktų argumentų yra nepriimtini, nes pavėluoti.

d) Dėl kaltinimo, grindžiamo tuo, kad Komisija nepakankamai išsamiai nurodė, kokiu mastu Hinklio kyšulio C elektrinėje bus naudojamos naujos technologijos

227 Kalbant apie argumentą, grindžiamą tuo, kad Komisija turėjo išsamiau nurodyti, kokiu mastu Hinklio kyšulio C elektrinėje bus naudojamos naujos technologijos, pakanka pažymėti, kad šis argumentas grindžiamas neteisingu ginčijamo Sprendimo 392 konstatuojamosios dalies aiškinimu (žr. šio Sprendimo 131–138 punktus). Taigi šį argumentą taip pat reikia atmesti.

228 Taigi reikia atmesti visus kaltinimus, kuriais siekiama paneigti Komisijos išvadą, kuria remiantis Jungtinės Karalystės intervencija buvo reikalinga, kad būtų įgyvendintas jos siekiamas viešojo intereso tikslas.

2. Dėl argumentų, susijusių su Komisijos pateiktu rinkos apibrėžimu

229 Austrijos Respublika teigia, kad Komisija, apibrėždama rinką, padarė klaidą. Ji mano, kad, priešingai sprendime pradėti formalią tyrimo procedūrą pateiktai nuomonei, ginčijamame sprendime minėta institucija rėmėsi ne liberalizuota elektros energijos gamybos ir tiekimo rinka, bet branduolinių elektrinių statybos ir eksploatavimo rinka. Taigi, ši institucija netaikė rinkos apibrėžimo taisyklių ir nukrypo nuo savo praktikos dėl rinkos apibrėžimo.

230 Komisija, Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija, Lenkijos Respublika, Slovakijos Respublika ir Jungtinė Karalystė mano, kad šiuos argumentus reikia atmesti.

231 Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime liberalizuotos elektros energijos gamybos ir tiekimo rinką Komisija įvardijo kaip rinką, kuriai nagrinėjamos priemonės daro poveikį. Iš ti