Keywords

Summary



Keywords

1. Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai

(EB 88 straipsnio 2 ir 3 dalys bei 230 straipsnio ketvirtoji pastraipa)

2. Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka

(EB 87 straipsnio 1 dalis)

3. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis

(EB 253 straipsnis)

4. Valstybių teikiama pagalba – Komisijos tyrimas

(EB 88 straipsnio 3 dalis)

5. Valstybių teikiama pagalba – Komisijos tyrimas – Pirminė stadija ir ginčo stadija

(EB 87 straipsnio 1 dalis ir 88 straipsnio 2 ir 3 dalys; Tarybos reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnio 4 dalis)

Summary

1. Kai, neatlikusi EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytos formalios tyrimo procedūros, Komisija to paties straipsnio 3 dalies pagrindu priimtu sprendimu nusprendžia, kad pagalba yra suderinama su bendrąja rinka, asmenys, kuriems skirtos šio straipsnio 2 dalyje numatytos garantijos, gali užsitikrinti jų laikymąsi tik turėdami galimybę ginčyti šį 3 dalimi pagrįstą sprendimą Bendrijos teisme.

Todėl Bendrijos teismas suinteresuotojo asmens pagal EB 88 straipsnio 2 dalį pareikštą ieškinį dėl EB 88 straipsnio 3 dalimi pagrįsto sprendimo panaikinimo pripažįsta priimtinu, kai tokį ieškinį pareiškęs asmuo siekia apginti savo procesines teises, kurias numato pirmoji nuostata.

Tačiau jei ieškovas ginčija sprendimo dėl pagalbos įvertinimo pagrįstumą, tik aplinkybės, kad jis gali būti laikomas suinteresuotuoju asmeniu EB 88 straipsnio 2 dalies prasme, nepakaktų pripažinti ieškinį priimtinu. Jis dar turi įrodyti, kad turi ypatingą statusą Sprendimo 25/62 ( Plaumann prieš Komisiją ) prasme. Taip būtų, pavyzdžiui, tada, kai ieškovo padėtį rinkoje smarkiai paveiktų valstybės pagalba, kuri yra nagrinėjamo sprendimo dalykas.

(žr. 45–46, 48 punktus)

2. Nacionalinės teisės aktai, kurių tikslas yra palengvinti didelių prekybos centrų įėjimą į naftos produktų mažmeninės prekybos rinką, panaikinant tam tikrus urbanistinio pobūdžio apribojimus ir supaprastinant administracines procedūras, susijusias su degalinės įrengimu, tačiau neatleidžiant didelių prekybos centrų savininkų nuo perleidimo valstybei pareigos, numatytos galiojančiuose teisės aktuose ar įtvirtintos bendroje vietos valdžios institucijų administracinėje praktikoje, nenumato tiesioginio ar netiesioginio valstybinių išteklių perleidimo, ir dėl to negali būti laikomi valstybės pagalba.

Iš tikrųjų valstybės priemonė, nesusijusi su tiesioginiu ar netiesioginiu valstybinių išteklių pervedimu, negali būti laikoma valstybės pagalba EB 87 straipsnio 1 dalies prasme, net jei atitinka kitas šioje nuostatoje numatytas sąlygas.

(žr. 87, 91, 104 punktus)

3. Pareiga motyvuoti yra esminis procedūrinis reikalavimas, kurį reikia skirti nuo klausimo dėl motyvavimo pagrįstumo, susijusio su materialiniu ginčijamo akto teisėtumu.

EB 253 straipsnyje reikalaujama motyvacija turi būti pritaikyta nagrinėjamo akto pobūdžiui ir teisės aktą priėmusios institucijos motyvus išreikšti taip aiškiai ir nedviprasmiškai, kad suinteresuotieji asmenys suprastų priemonės priėmimo priežastis, o kompetentingas teismas galėtų vykdyti savo kontrolės funkciją. Vertinant pareigą motyvuoti reikia atsižvelgti į bylos aplinkybes. Klausimas, ar akto motyvavimas atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti įvertintas atsižvelgiant ne tik į jo formuluotę, bet ir kontekstą bei į visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas. Konkrečiau kalbant apie Komisijos sprendimą, kuriame daroma išvada, kad skundą pateikusio asmens nurodyta valstybės pagalba neegzistuoja, Komisija privalo skundą pateikusiam asmeniui pakankamai aiškiai nurodyti priežastis, kodėl skunde nurodytų faktinių ir teisinių aplinkybių nepakako įrodyti valstybės pagalbos egzistavimą. Tačiau Komisija neprivalo išsakyti savo nuomonės dėl akivaizdžiai nesusijusių, nesvarbių arba aiškiai antraeilių aplinkybių.

(žr. 107–108 punktus)

4. Jei apie valstybės pagalbos draudimo atžvilgiu ginčijamas valstybines priemones atitinkama valstybė narė nepranešė, Komisija neprivalo atlikti pirminio patikrinimo dėl šių priemonių per nustatytą terminą. Vis dėlto, jei tretieji suinteresuotieji asmenys Komisijai pateikia skundus, susijusius su valstybinėmis priemonėmis, apie kurias nebuvo pranešta, ši institucija per EB 88 straipsnio 3 dalyje numatytą pirminį patikrinimą turi rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti šiuos skundus, kad būtų užtikrintas geras pagrindinių Sutarties nuostatų, susijusių su valstybės pagalba, administravimas. Todėl Komisija negali neribotai pratęsti valstybinių priemonių, dėl kurių pateiktas skundas, pirminio patikrinimo, nes šis tyrimas Komisijai tik leidžia susidaryti pirminę nuomonę dėl jos vertinimui pateiktų priemonių kvalifikavimo ir jų suderinamumo su bendrąja rinka.

Pirminio patikrinimo trukmės pagrįstumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į kiekvienos konkrečios bylos aplinkybes ir ypač į jos kontekstą, skirtingus procedūrinius etapus, kuriuos turi vykdyti Komisijos, bylos sudėtingumą ir svarbą skirtingoms suinteresuotosioms šalims.

Vis dėlto, nors protingo termino laikymasis vykdant administracines procedūras valstybės pagalbos srityje yra bendrasis Bendrijos teisės principas, kurio laikymąsi užtikrina Bendrijos teismai, vien tik tai, kad užbaigus pirminį patikrinimą, atliekamą pagal EB 88 straipsnio 3 dalį, Komisija priėmė sprendimą pasibaigus šiam terminui, dar nereiškia, kad toks sprendimas yra neteisėtas.

(žr. 121–122, 130 punktus)

5. Iš Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnio 4 dalies ir iš teismų praktikos matyti, kad Komisija turi pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą, jei per pirminį patikrinimą ji neišsprendžia visų sunkumų, susijusių su klausimu, ar jos kontrolei pateikta valstybės priemonė yra pagalba EB 87 straipsnio 1 dalies prasme, ir ypač jei per šį pirminį patikrinimą ji neįsitikino, ar atitinkama priemonė, darant prielaidą, kad ji yra valstybės pagalba, yra bet kuriuo atveju suderinama su bendrąja rinka.

Dėl gerokai ilgesnės nei įprasta pirminio patikrinimo, atliekamo pagal EB 88 straipsnio 3 dalies nuostatas, trukmės, esant kitiems veiksniams, gali būti pripažinta, kad Komisija patyrė rimtų vertinimo sunkumų, reikalaujančių pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą.

Vis dėlto aplinkybė, jog Komisija, atsižvelgdama į turimus įrodymus, turėjo abejonių dėl valstybinės priemonės pripažinimo valstybės pagalba, nors vėliau, iš skundą pateikusių asmenų gavusi papildomų įrodymų, nebereiškė tokių abejonių, neleidžia pripažinti, kad Komisija buvo patyrusi rimtų sunkumų. Iš tikrųjų, nors ji neturi jokios diskrecijos dėl sprendimą pradėti pradėti formalią tyrimo procedūrą priėmimo, vis dėlto, nustačiusi tokius sunkumus, Komisija turi tam tikrą diskreciją atlikdama tyrimą ir nagrinėdama bylos aplinkybes tam, kad nustatytų, ar šios aplinkybės sukelia rimtų sunkumų. Atsižvelgdama į EB 88 straipsnio 3 dalies tikslus ir į pareigą laikytis gero administravimo principo Komisija gali pradėti dialogą su skundą pateikusiais asmenimis tam, kad per pirminį patikrinimą įveiktų galimus iškilsiančius sunkumus. Taigi ši galimybė reiškia, kad Komisija gali pritaikyti savo poziciją pagal pradėto dialogo rezultatus, ir šis pritaikymas negali a priori , būti aiškinamas kaip įrodantis rimtus sunkumus.

Be to, kadangi Komisija neprivalo pradėti diskusijų su skundą pareiškusiais asmenimis ir dėl to ji neprivalo jiems nurodyti nacionalinės teisinės bazės, kuria ji planuoja remtis savo sprendime, paprasčiausias nenurodymas taip pat nereiškia, kad Komisija patyrė tokių sunkumų.

(žr. 134–135, 139–140 punktus)