GENERALINĖS ADVOKATĖS

JULIANE KOKOTT IŠVADA,

pateikta 2006 m. rugsėjo 14 d. ( 1 )

Byla C-418/04

Europos Bendrijų Komisija

prieš

Airiją

„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas — Direktyva 79/409/EEB — Laukinių paukščių apsauga — 4 ir 10 straipsniai — Perkėlimas ir taikymas — IBA 2000 — Vertė — Duomenų kokybė — Kriterijai — Vertinimo diskrecijos ribos — Direktyva 92/43/EEB — Natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsauga — 6 straipsnis — Perkėlimas ir taikymas“

I — Įvadas

1. Šioje byloje Europos Bendrijų Komisija kaltina dar vieną valstybę narę įsteigus nepakankamai specialios paukščių apsaugos teritorijų (toliau – SAT) pagal 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvą 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos ( 2 ) (toliau – Paukščių direktyva). Dėl panašių pažeidimų ji jau yra laimėjusi bylas prieš Nyderlandus ( 3 ), Prancūziją ( 4 ), Suomiją ( 5 ) ir Italiją ( 6 ). Dabar nagrinėjamos Graikijai ( 7 ) ir Ispanijai ( 8 ) iškeltos bylos. Dar vieną ieškinį Komisija rengiasi pareikšti Portugalijai ( 9 ).

2. Visų šių bylų pagrindinis klausimas susijęs su įrodymu, kad valstybė narė ne visose teritorijose, kuriose turi būti įsteigtos specialios apsaugos teritorijos, yra jas įsteigusi. Nagrinėjamoje byloje Komisija remiasi nevyriausybinės organizacijos BirdLife International, t. y. Tarptautinės nacionalinių paukščių apsaugos organizacijų asociacijos, 2000 m. Paukščių apsaugai svarbių teritorijų Europos Bendrijoje inventoriuje paskelbtais Airijos duomenimis (toliau – IBA 2000, IBA – paukščių apsaugai svarbi teritorija (Important Bird Area) arba paukščių apsaugai svarbios teritorijos (Important Bird Areas) ( 10 ).

3. Be to, šioje byloje Komisija pateikia ir kitų su SAT apsauga susijusių kaltinimų. Ji tvirtina, kad Airija neteisingai perkėlė į nacionalinę teisę svarbias Paukščių direktyvos ir 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos ( 11 ) (toliau – Buveinių direktyva) nuostatas dėl apsaugos ir neteisingai jas taikė.

II — Ikiteisminė procedūra ir šalių reikalavimai

4. Komisijos ieškinys grindžiamas keliomis ikiteisminėmis procedūromis, kurias Komisija pradėjo 1998 m., 2000 m. ir 2001 m., nurodydama Airijai pateikti savo pastabas pagal EB 226 straipsnį (oficialieji pranešimai). 2001 m. Komisija išsiuntė vieną pagrįstą nuomonę, o dar dvi – 2003 m. liepos 11 dieną. Pastarosiose dviejose pagrįstose nuomonėse apibendrinami visi kaltinimai, kurie yra ieškinio dalykas. Komisija nustatė Airijai galutinį dviejų mėnesių laikotarpį Bendrijos teisės pažeidimams, kuriais ji yra kaltinama, nutraukti. Airija pripažįsta, kad šis laikotarpis baigėsi 2003 m. rugsėjo 11 dieną ( 12 ).

5. Komisijos netenkino vėliau Airijos pateikti atsakymai ir todėl 2004 m. rugsėjo 29 d. ji pareiškė šį ieškinį. Komisija Teisingumo Teismo prašo: 1. Pripažinti, kad: a) nuo 1981 m. pagal Direktyvos 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis neįsteigusi visų tinkamiausio dydžio teritorijų ir tinkamiausio jų kiekio Direktyvos 79/409/EEB I priede nurodytoms rūšims bei nuolat aptinkamoms migruojančioms rūšims; b) nuo 1981 m. pagal Direktyvos 79/409/EEB 4 straipsnio 1 ir 2 dalis nesuteikusi šioms teritorijoms būtinos apsaugos teisinio statuso; c) nuo 1981 m. neužtikrinusi 4 straipsnio 4 dalies pirmo sakinio nuostatų taikymo teritorijoms, kuriose pagal Direktyvą 79/409/EEB turi būti įsteigtos specialios apsaugos teritorijos; d) teisingai neperkėlusi ir netaikiusi visų Direktyvos 79/409/EEB 4 straipsnio 4 dalies antro sakinio nuostatų; e) kalbant apie pagal Direktyvą 79/409/EEB įsteigtas specialios apsaugos teritorijas, nesiėmusi visų reikiamų Direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalių nuostatas įgyvendinančių priemonių, o kalbant apie visų teritorijų, kurioms turi būti taikoma Direktyvos 92/43/EEB 6 straipsnio 2 dalis, naudojimą rekreaciniams tikslams, nesiėmusi visų šio straipsnio nuostatas įgyvendinančių priemonių; f) nesiėmusi visų Direktyvos 79/409/EEB 10 straipsnio nuostatas įgyvendinančių priemonių, Airija neįvykdė įsipareigojimų pagal minėtus nurodytų direktyvų straipsnius, ir 2. Priteisti iš Airijos bylinėjimosi išlaidas.

6. Airija Teisingumo Teismo prašo: 1. Atmesti Komisijos reikalavimus arba prireikus apriboti bet kokio sprendimo, priimto dėl specifinių klausimų, kurių atžvilgiu jis mano, jog Airija neįvykdė įsipareigojimų pagal atitinkamas direktyvas, taikymo sritį. 2. Nurodyti šalims padengti savo bylinėjimosi išlaidas.

7. Airijos reikalavimams palaikyti į bylą įstojo Ispanijos Karalystė ir Graikijos Respublika.

III — Dėl ieškinio

8. Šioje išvadoje reikalavimai bus nagrinėjami po vieną iš eilės. Nagrinėjant kiekvieną Komisijos kaltinimą nurodomas atitinkamas teisinis pagrindas.

A — Dėl pirmojo kaltinimo – nepakankamo SAT įsteigimo

9. Pirmuoju ieškinio reikalavimu Komisija kaltina Airiją neįsteigus pakankamo dydžio SAT ir pakankamo jų kiekio I priede nurodytiems paukščiams bei jame neįvardytoms nuolat aptinkamoms migruojančioms rūšims apsaugoti.

Teisinis pagrindas

10. Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta, kokiose teritorijose valstybės narės turi įsteigti SAT, o 3 dalyje nurodoma, kokia informacija dėl įsteigimo turi būti pateikta Komisijai: „1. Siekiant užtikrinti, kad I priede minimos rūšys savo paplitimo areale išliktų ir veistųsi, jų buveinėms taikomos specialios apsaugos priemonės. Todėl būtina atsižvelgti į: a) rūšis, kurioms gresia pavojus išnykti; b) rūšis, kurioms gali pakenkti tam tikri jų buveinių pokyčiai; c) rūšis, kurios laikomos retomis dėl jų mažų populiacijų ar riboto paplitimo arealo; d) kitas rūšis, kurioms dėl specifinio jų buveinių pobūdžio reikia išskirtinio dėmesio. Vertinant visada remiamasi populiacijų gausumo tendencijomis ir pokyčiais. Atsižvelgdamos į šių rūšių apsaugos reikalavimus geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, šių rūšių apsaugai valstybės narės įsteigia tinkamiausio dydžio specialias apsaugos teritorijas ir tinkamiausią jų kiekį. 2. Valstybės narės panašias priemones taiko nuolatos aptinkamoms I priede nenurodytoms migruojančioms rūšims, atsižvelgiant į jų apsaugos poreikį geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, jų veisimosi, šėrimosi ir žiemojimo bei poilsio teritorijų, esančių jų migracijos kelyje, atžvilgiu. Dėl šios priežasties valstybės narės kreipia išskirtinį dėmesį šlapžemių, ypač tarptautinės svarbos šlapžemių, apsaugai. 3. Valstybės narės pateikia Komisijai visą reikiamą informaciją, kad ji galėtų imtis atitinkamų iniciatyvų bendradarbiavimui užtikrinti, kuris būtinas, kad 1 ir 2 dalyse minimos teritorijos sudarytų nuoseklią visumą, atitinkančią šių rūšių apsaugos reikalavimus geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva.“

11. Devintoje konstatuojamojoje dalyje pateikiamas šios nuostatos paaiškinimas: „kadangi visų paukščių rūšių apsaugai yra būtina išsaugoti, palaikyti arba atstatyti pakankamos įvairovės ir ploto buveines; kadangi siekiant užtikrinti tam tikrų paukščių rūšių išlikimą ir veisimąsi jų paplitimo areale, jų buveinėms turėtų būti taikomos specialios apsaugos priemonės; kadangi taikant tas priemones taip pat būtina atsižvelgti į migruojančias rūšis, o priemonės turi būti koordinuojamos taip, kad sudarytų nuoseklią visumą“.

Vertinimas

12. Komisijos kaltinimą dėl to, kad įsteigta nepakankamai teritorijų, sudaro trys dalys: pirma, ji teigia, kad Airija neįsteigė SAT daug IBA 2000 nurodytų teritorijų, o nemažai įsteigtų SAT yra per mažos, nes neatitinka IBA 2000 nurodytos teritorijų apimties. Antra, Komisijos nuomone, tam tikroms rūšims Airija privalo įsteigti ir daugiau SAT, dar nenurodytų IBA 2000. Trečia, Komisija ir Airija ginčijasi, ar tam tikrose konkrečiose teritorijose ar jų dalyse turi būti įsteigtos SAT.

13. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytas įpareigojimas valstybėms narėms įsteigti SAT teritorijose, atitinkančiose šiose nuostatose nustatytus ornitologinius kriterijus ( 13 ). Tai yra teritorijos, tinkamiausios atitinkamų rūšių apsaugai ( 14 ). Kaip teisingai pabrėžia Airija, o Komisija neprieštarauja, vien teritorijos tinkamumo tam tikrų rūšių apsaugai nepakanka, kad dėl to būtų privaloma šioje teritorijoje įsteigti SAT.

14. Nors pasirinkdamos specialios apsaugos teritorijas valstybės narės turi tam tikrą vertinimo diskreciją, vis dėlto dėl šių teritorijų įsteigimo ir ribų nustatymo jos privalo nuspręsti remdamosi tik direktyvoje nustatytais ornitologiniais kriterijais. Steigiant teritorijas negalima vadovautis jokiais kitais, ypač ekonominio ir socialinio pobūdžio, kriterijais ( 15 ). Pareigos įsteigti SAT negalima išvengti ir imantis kitų specialios apsaugos priemonių ( 16 ).

1. Dėl IBA 2000

15. Komisija tvirtina, kad inventoriuje IBA 2000 nurodoma bent jau dalis atitinkamų rūšių apsaugai tinkamiausių teritorijų Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalių prasme. Jos nuomone, kadangi daugelyje paukščių apsaugai svarbių teritorijų (IBA) Airija apskritai neįsteigė SAT, o daug kitų SAT, įsteigtų paukščių apsaugai svarbiose teritorijose (IBA), neapima visos atitinkamos IBA teritorijos, tai reiškia, kad Airija neįvykdė įsipareigojimų pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis.

16. Taigi tai, ar bus patenkinti šie du ieškinio reikalavimai, priklauso nuo to, ar IBA 2000 ir Airijos įsteigtų teritorijų neatitikimas įrodo, kad Airija nepakankamai įvykdė savo įsipareigojimą įsteigti SAT.

17. Teritorijų inventorius, pavyzdžiui, IBA 2000, iš esmės gali būti panaudotas kaip įrodymas, kad valstybė narė nepakankamai įvykdė savo įsipareigojimą įsteigti SAT. Teisingumo Teismas konstatavo, kad, atsižvelgiant į IBA 89 mokslinę vertę ir nepateikus jokių mokslinių įrodymų, be kita ko, patvirtinančių, kad kitose nei šiame inventoriuje nurodytose teritorijose, kurių bendras plotas yra mažesnis nei pastarųjų, įsteigus SAT buvo galima įvykdyti įsipareigojimus pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis, nors šis inventorius atitinkamai valstybei narei teisiškai nėra privalomas, Teisingumo Teismas gali jį naudoti kaip šaltinį, kuriuo remiantis galima įvertinti, ar ši valstybė narė įsteigė pakankamo dydžio SAT ir pakankamą jų kiekį minėtų direktyvos nuostatų prasme ( 17 ).

18. IBA 89 – tai 1989 m. pristatytas laukinių paukščių apsaugai svarbių teritorijų Europos Bendrijoje inventorius, kurį kompetentingam Komisijos generaliniam direktoratui parengė Europos paukščių ir jų buveinių apsaugos grupė kartu su Tarptautine paukščių apsaugos taryba, bendradarbiaudamos su Komisijos ekspertais ( 18 ).

19. IBA 2000 yra naujesnis inventorius. Konkrečiai jame, palyginti su IBA 89, nurodomos 48 naujos Airijos teritorijos. Ar naujasis inventorius gali būti tinkamas įrodymas pirma nurodyta prasme, priklauso nuo to, ar jo mokslinė vertė yra panaši į ankstesniojo.

20. Abiejuose inventoriuose nurodytos teritorijos buvo surašytos informacijai apie paukščių buvimą taikant tam tikrus kriterijus. Daugelis IBA 2000 taikytų kriterijų atitinka taikytus IBA 89 ( 19 ). Surašytų teritorijų skaičius ir plotas padidėjo iš esmės dėl to, kad buvo gauta tikslesnių paukščių buvimo duomenų.

21. Komisijos indėlis rengiant IBA 89 buvo daugiausia buvo susijęs su dalyvavimu ornitologams nustatant kriterijus. Kadangi dauguma kriterijų taikomi ir toliau, Komisija bent jau netiesiogiai atsakinga ir už IBA 2000. Tačiau rengiant IBA 89 Komisija praktiškai neturėjo galimybės kontroliuoti duomenų rinkimo, nes negalėjo patikrinti kiekvieno nurodyto paukščių buvimo atvejo ir masto. Vadinasi, ir šiuo atžvilgiu nėra didelio skirtumo tarp IBA 89 ir IBA 2000.

22. Airijos palaikyti į bylą įstojusi Ispanijos Karalystė kaip IBA 2000 trūkumą nurodo tai, kad jį parengė nevyriausybinės organizacijos. Nors tai ir tiesa, bet dėl to nekyla abejonių dėl jo mokslinės vertės ( 20 ). IBA 2000 sudarytoja yra BirdLife International – Nacionalinių paukščių apsaugos organizacijų asociacija, anksčiau vadinta Tarptautine paukščių apsaugos taryba, dalyvavusi rengiant ir IBA 89. Atliekant šį darbą taip pat dalyvavusi Europos paukščių ir buveinių apsaugos grupė buvo šios Tarybos ad hoc ekspertų grupė. Taigi BirdLife užtikrina teritorinio surašymo tęstinumą.

23. Be to, IBA 2000 duomenis apie Airiją, be įvairių ornitologų, rinko ir Airijos valstybės institucijos ( 21 ).

24. Vis dėlto, kaip pabrėžia Airija, pati Komisija abejoja IBA 2000 kokybe, nes reikalauja, kad Airija įsteigtų SAT teritorijose, kurios nėra įtrauktos į inventorių. Tačiau šis argumentas grindžiamas ne prielaida, kad IBA 2000 įvardytos teritorijos nėra tinkamiausios. Iš tiesų Komisija mano, kad tam tikrų Airijoje aptinkamų rūšių ir buveinių atžvilgiu IBA 2000 yra akivaizdžiai neišsamus.

25. Dėl šių spragų nėra pagrindo abejoti IBA 2000 įrodomąja galia. Tam reiktų pateikti mokslo žinių, kuriomis įrodoma, kad IBA 2000 nurodytos teritorijos nėra tinkamiausios ( 22 ). Be to, jau vien palyginus IBA 89 ir IBA 2000 matyti, kad gavus naujesnių mokslo žinių tokie inventoriai yra patobulinami. Todėl abejonių dėl Teisingumo Teismo pripažįstamos IBA 89 įrodomosios galios gali kilti tik tuo požiūriu, kad tam tikros IBA 89 minimos teritorijos nebebuvo įtrauktos į naujesnius inventorius. Tas pats pasakytina ir apie IBA 2000.

26. Taigi abiejų inventorių, IBA 89 ir IBA 2000, mokslinė vertė yra panaši. Kadangi IBA 2000 grindžiamas naujesniais duomenimis, jis laikomas geresniu mokslo šaltiniu ir todėl jam turi būti teikiama pirmenybė.

27. Tačiau per posėdį Airijos vyriausybė tvirtino, kad tinkamiausių teritorijų negalima atrinkti atsižvelgiant tik į vieną valstybę narę — reikia atsižvelgti į visą Europos Bendriją. Ji teigia, kad Airijoje yra daug rūšių, kurių apsaugai kur kas labiau tinka kitose valstybėse narėse esančios teritorijos. Todėl, jos nuomone, tam tikrų rūšių atžvilgiu nėra būtina steigti SAT Airijoje.

28. Panašu, kad tokia nuomonė atitinka ir Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 dalies ketvirtąją pastraipą. Joje nustatyta, kad reikia atsižvelgti į I priede nurodytų rūšių apsaugos reikalavimus geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva. Šis plotas yra Europos Bendrija.

29. Dauguma atrankos į IBA 2000 kriterijų atitinka minėtą požiūrį, nes juos taikant neatliekamas palyginimas konkrečioje valstybėje narėje ( 23 ). Kitaip yra taikant C.6 kriterijų. Remiantis šiuo kriterijumi penkioms I priede nurodytoms rūšims svarbiausios teritorijos yra laikomos ornitologiniu požiūriu svarbiausia teritorija atitinkamame Europos regione (vadinamasis top 5 kriterijus) ( 24 ). Airijos atveju visa valstybės teritorija yra laikoma vienu Europos regionu ( 25 ). Vadovaujantis Airijos požiūriu, tai reikštų, kad top 5 kriterijų reikia atmesti, nes jis nėra grindžiamas visos ES teritorijos palyginimu.

30. Tačiau Airijos vyriausybė neįvertino, kad atsižvelgiant į Teisingumo Teismo Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 dalies išaiškinimą, valstybė narė, savo teritorijoje aptikusi I priede nurodytas rūšis, turi (visoms) joms įsteigti SAT ( 26 ).

31. Dėl Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje įvardytų priežasčių I priede nurodytoms rūšims Bendrijoje reikia ypatingos apsaugos, o taip yra todėl, kad jos retos, joms gresia pavojus išnykti, joms gali pakenkti tam tikri jų buveinių pokyčiai arba joms reikia išskirtinio dėmesio dėl kitų priežasčių. Jau įvardydama šias rūšis Komisija, vadovaudamasi 4 straipsnio 1 dalies pirmąja pastraipa, atsižvelgia į Europos mastą.

32. Valstybėse narėse, kuriose šios rūšys palyginti pakankamai dažnos, SAT visų pirma užtikrina didžiųjų bendros populiacijos dalių apsaugą. Vis dėlto SAT taip pat būtinos ten, kur šios rūšys veikiau yra retos. Iš tiesų SAT tokiu atveju naudingos geografiniam rūšių paplitimui.

33. Apie geografinio rūšių paplitimo reikšmę galima spręsti iš „rūšies apsaugos būklės“ apibrėžimo, pateikiamo Buveinių direktyvos 1 straipsnio i punkte. Pagal šią nuostatą rūšies apsaugos būklė reiškia atitinkamą rūšį veikiančių veiksnių visumą, kuri gali turėti ilgalaikį poveikį tos rūšies populiacijos paplitimui ir gausumui. Nors šis apibrėžimas nėra tiesiogiai taikomas Paukščių direktyvai, vis dėlto jis liudija apie mokslininkų susitarimą, į kurį privalu atsižvelgti ir nustatant teritorijas pagal ornitologinius kriterijus, kaip numato Paukščių direktyva.

34. Apie geografinio rūšių paplitimo reikšmę Paukščių direktyvai galima spręsti iš jos 4 straipsnio 3 dalies. Joje sakoma, kad Komisija turi imtis iniciatyvų, kad valstybių narių įsteigtos SAT sudarytų nuoseklią visumą, atitinkančią šių rūšių apsaugos reikalavimus geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva. Tokią nuoseklią visumą galima sukurti tik tuomet, jei visos valstybės narės įsteigs SAT jų šalyje aptinkamų I priede nurodytų rūšių apsaugai tinkamiausiose teritorijose ( 27 ). Kitaip daugeliui rūšių skirtos SAT susitelktų tam tikruose Bendrijos regionuose, o greta šių rūšių paplitimo arealų esančiose teritorijose visai nebūtų SAT.

35. Taigi privaloma Europos mastas nėra priežastis abejoti, ar taikytinas C.6 kriterijus, kuris kartu su kitais kriterijais yra IBA 2000 pagrindas.

36. Be to, Airija bando įrodyti, kad IBA inventorius neturi įrodomosios galios griežlių (Crex crex) atžvilgiu. Ji tvirtina, kad ,naujausiais duomenimis, neturėtų būti laikoma, kad šiai rūšiai gresia pavojus pasaulio lygiu, o jai tinkamų buveinių Airijoje daugėja veikiau dėl žemės ūkio veiklos pokyčių. Kita vertus, Airija yra numačiusi kitokią griežlių apsaugos strategiją. Galiausiai, jos manymu, už SAT ribų griežlių kol kas aptinkamos gana nereguliariai, ir jų buvimą ten sunku prognozuoti. Todėl Airija tvirtina, kad Komisijos reikalavimai įsteigti SAT yra pernelyg griežti.

37. Atsižvelgiant į naujausias žinias apie griežlių buvimą Rytų Europoje ir Rusijoje, jų priskyrimo kategorija buvo pakeista teisingai ( 28 ). Iš esmės dėl tokių pokyčių gali nebelikti pagrindo atitinkamas rūšis įtraukti į teritorijų inventorius. Tačiau dabartinė kategorija „kuriai beveik gresia pavojus“, kaip ir ankstesnė kategorija „pažeidžiama“, atitinka svarbių paukščių apsaugai teritorijų nustatymo sąlygas pagal C.1 kriterijų ( 29 ). Tai taip pat nieko nekeičia kalbant apie top 5 kriterijaus (C.6) taikymą. Taigi IBA 2000 nustatytos teritorijos negali būti ginčijamos.

38. Be to, Komisija, Airijos vyriausybei visai neprieštaraujant, pateikė Airijos paukščių apsaugos organizacijos BirdWatch Ireland 2002 m. balandžio mėnesio studiją. Joje, išsamiai moksliškai pagrindžiant, griežlių apsaugai siūloma įsteigti keturias naujas SAT. Iš to išplaukia, kad kitose teritorijose griežlėms turi būti taip pat įsteigtos SAT.

39. Kadangi Airija nepateikė daugiau argumentų, kuriais patvirtinamas jos teigimas apie nepakankamą IBA 2000 inventoriaus įrodomąją galią, jai nepavyko jo pagrįsti. Taigi Airijos įsteigtų teritorijų ir IBA 2000 neatitikimu įrodoma, kad Airija neįvykdė įsipareigojimų pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis.

40. Tačiau Airija teigia, jog buvo atlikti įvairių teritorijų ir rūšių tyrimai (kai kuriuos dar rengiamasi atlikti), kurie leistų nustatyti, kurios teritorijos yra tinkamiausios šių rūšių apsaugai, ir kad jose būtų įsteigti SAT. Graikija pritaria šiam argumentui ir reikalauja, kad valstybėms narėms būtų nustatytas pakankamas laikotarpis naujausioms mokslinėms žinioms, pavyzdžiui, IBA 2000, patikrinti ir, remiantis jomis, įsteigti SAT.

41. Šis argumentas grindžiamas teisinga išvada: už SAT įsteigimą atsako tik valstybės narės. Jos negali nusimesti atsakomybės ir paprasčiausiai perimti kitų institucijų, taip pat paukščių apsaugos organizacijų, duomenis ir jais naudotis. Atvirkščiai, bet kurios SAT įsteigimas suponuoja, kad kompetentingos valdžios institucijos savo sprendimą grindžia tiksliausiais turimais mokslo duomenimis ( 30 ), rodančiais, kad ši teritorija laikytina paukščių apsaugai tinkamiausia vieta.

42. Vis dėlto tai nereiškia, kad kompetentingos valdžios institucijos iš principo neprivalo steigti SAT tol, kol iki galo neperžiūri ir nepatikrina naujausių mokslo duomenų. Atvirkščiai, reikia priminti, kad pareiga įsteigti SAT atsiranda jau pasibaigus Paukščių apsaugos direktyvos perkėlimo terminui, Airijai – nuo 1981 m. balandžio 6 dienos. Pareiga įsteigti SAT taip pat neribojama tam tikru metu turimomis mokslinėmis žiniomis ( 31 ).

43. Su šiuo įpareigojimu susijusi ir kita pareiga, būtent nustatyti tinkamiausias teritorijas. Todėl Paukščių direktyvos 10 straipsnyje, skaitomame kartu su V priedu, valstybėms narėms nurodyta remti reikalingus mokslo tyrimus ir darbus. Vadinasi, Airija jau iki 1981 m. turėjo pati atlikti išsamią mokslinę paukščių buvimo valstybės teritorijoje analizę ir, remdamasi ja, atitinkamose teritorijose įsteigti SAT. Jei Airija šį įsipareigojimą būtų visiškai įvykdžiusi, į IBA 2000 būtų įtrauktos tik SAT arba ji galėtų nesunkiai paneigti visus kitus reikalavimus įsteigti SAT.

44. Kitos pareigos atitinkamose teritorijose įsteigti SAT gali atsirasti tik tada, jei pasikeičia paukščių buvimo aplinkybės, o tai šioje byloje buvo nurodyta tik dėl griežlių. Tačiau nauji duomenys apie tai, kad jos aptinkamos, buvo gauti dar prieš pasibaigiant šiai bylai svarbiam terminui, t.y. 2003 m. rugsėjo 11 diena ( 32 ).

45. Dabar suteikti Airijai papildomą laikotarpį, kad būtų įvertintas geriausias turimas mokslo šaltinis, reikštų susieti pareigą įsteigti SAT su sąlyga, kurios nėra Paukščių direktyvos 4 straipsnyje, būtent numatyti trečiųjų asmenų pateikiamus įrodymus, kad dar egzistuoja nesaugomų teritorijų, kuriose turėtų būti įsteigtos SAT. Tačiau tokia sąlyga prieštarautų ne tik minėtų nuostatų formuluotei, bet ir Paukščių direktyvos tikslams bei joje įtvirtintai valstybių narių atsakomybei (o ne trečiųjų asmenų atsakomybei) dėl bendro (gamtos) paveldo jų teritorijoje išsaugojimo ( 33 ). Todėl būtinybė įvertinti IBA 2000 negali pateisinti SAT neįsteigimo.

46. Komisija, taip pat remdamasi IBA 2000, kaltina Airiją, kad daug jos įsteigtų SAT yra per mažos. Jos manymu, Airija neįtraukė į jas reikšmingų ekosistemos dalių. Airija neprieštarauja dėl šio kaltinimo, o tik nurodo, kad yra vykdomos SAT ribų patikslinimo procedūros. Šiuo argumentu Komisijos kaltinimas nepaneigiamas. Iš esmės Airija dar 1981 m. turėjo būti įsteigusi SAT visose atitinkamose teritorijose ir atlikusi visus tam reikalingus ornitologinius tyrimus. Šiuo metu atliekami būtini tyrimai ir administracinės procedūros, siekiant įsteigti trūkstamas SAT teritorijose, nebekeičia to, kad Airija neįvykdė šio įsipareigojimo per laikotarpį, nustatytą vėliausioje pagrįstoje nuomonėje. Taigi ir šiuo požiūriu reikia pripažinti, kad Airija padarė kaltinime nurodytą pažeidimą.

47. Todėl Komisijos ieškinys tenkintinas tiek, kiek jis grindžiamas Airijos įsteigtų teritorijų ir IBA 2000 neatitikimu.

2. Dėl IBA 2000 nenurodytų teritorijų

48. Tačiau Komisija teigia, kad tam tikrų rūšių ir buveinių atžvilgiu IBA 2000 yra akivaizdžiai neišsamus, ir todėl priekaištauja Airijai neįsteigus SAT tose teritorijose, kurios nenurodomos IBA 2000.

49. Gali būti, kad egzistuoja įsipareigojimai, susiję ir su tokiomis teritorijomis ( 34 ). Tačiau todėl Komisija turi bent pateikti pagrįstas SAT įsteigimo kitose teritorijose priežastis. Iš ieškinio, skaitomo kartu su pirmąja pagrįsta nuomone, pateikta 2001 m. spalio 24 d., matyti, kad rudakaklių narų (Gavia stellata), javinių lingių (Circus cyaneus), startsakalių (Falco columbarius), sakalų keleivių (Falco peregrinus), dirvinių sėjikų (Pluvialis apricaria) ir tulžių (Alcedo athis) atžvilgiu Komisija iš esmės remiasi tuo, kad šių rūšių buveinės Airijos SAT saugomos palyginti retai. Tam tikrais atvejais yra ir tyrimų duomenų, iš kurių galima spręsti, kurios teritorijos tinka šių rūšių apsaugai.

50. Airija informavo, kad šiuo metu jau yra atlikti tyrimai dėl dirvinių sėjikų, rudakaklių narų, javinių lingių, startsakalių ir sakalų keleivių, leidžiantys nustatyti tinkamiausias teritorijas. Taip Airija pripažįsta, kad šioms rūšims reikia daugiau SAT, nesvarbu, ar bus steigiamos naujos teritorijos, ar šios rūšys bus įtraukiamos į jau egzistuojančių teritorijų apsaugos tikslus.

51. Tačiau Airija nesutinka, kad reikia steigti SAT tulžių apsaugai. Ji teigia, kad ši rūšis plačiai paplitusi nedideliu tankumu ir todėl yra netinkama, kad jai būtų steigiamos SAT. Taip tvirtindama, Airijos vyriausybė remiasi 1988–1991 metais atliktais perinčių paukščių surašymais. Dabartinė padėtis nėra žinoma, tačiau viena Airijos paukščių apsaugos organizacija ketina atlikti surašymą. Jei iš jo paaiškėtų, kurios teritorijos yra tinkamiausios, galima būtų svarstyti galimybę steigti SAT.

52. Tačiau iš Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 dalies, kaip ją aiškina Teisingumo Teismas, išplaukia, kad valstybė narė, kurios teritorijoje yra I priede nurodytų rūšių, turi įsteigti joms SAT ( 35 ). Pagal šią nuostatą nelieka galimybės apskritai neįtraukti tam tikrų I priede nurodytų rūšių į SAT apsaugos sistemą.

53. Tai reiškia, kad reikia rasti ir nedideliu tankumu aptinkamoms rūšims tinkamiausias teritorijas bei įsteigti jose SAT. Plačiai paplitusių rūšių atveju gali prireikti nustatyti didžiausio jų tankumo vietas. Kad tą įmanoma padaryti ir tulžių atveju, įrodo Airijos pateikti surašymų duomenys, kur žemėlapyje labai aiškiai pažymėtos didžiausio tulžių paplitimo Airijoje vietos ( 36 ).

54. Norint parinkti ir įsteigti SAT remiantis tokiais tankumo duomenimis, pirmiausia gali tekti atlikti papildomų tyrimų apie šios rūšies buvimą. Tačiau, kaip jau buvo minėta, tokios tyrimų spragos nepateisina SAT neįsteigimo, nes valstybė narė privalo atlikti visus reikiamus tyrimus dar prieš tai, kai atsiranda pareiga įsteigti SAT. Todėl Komisija teisi pabrėždama, kad Airija pati pripažįsta neturinti pakankamai žinių apie tulžius.

55. Taigi Airijos įsipareigojimai įsteigti naujas SAT neapsiriboja IBA 2000 nurodytomis teritorijomis ir gali būti susiję su teritorijomis, skirtomis šiame inventoriuje nepakankamai įtrauktoms rūšims.

3. Dėl konkrečių teritorijų

a) Dėl Cross Lough (Killadoon)

56. Konkrečiai Airija prieštarauja tvirtinimui, kad ji privalo įsteigti SAT Cross Lough (Killadoon) teritorijoje, kuri IBA 2000 įtraukta Nr. 50. Šią apie vieno hektaro ploto paukščių apsaugai svarbią teritoriją sudaro lagūna, kurioje yra nedidelė sala. Nuo 1937 m. iki mažiausiai 1995 m. šioje saloje perėjo margasnapių žuvėdrų (Sterna sandvicensis), Paukščių direktyvos I priede nurodytos rūšies, kolonijos. Jau keletą metų ši rūšis minėtoje teritorijoje nebeaptinkama. Remdamasi tuo, kad margasnapės žuvėdros paliko šią teritoriją, Airija teigia, kad ji nebeprivalo steigti joje SAT.

57. Airijos pozicija iš tiesų būtų teisinga, jei nuo 1981 m. balandžio 6 d., kai buvo nustatyta pareiga įsteigti SAT, Cross Lough (Killadoon) nė karto nebūtų minima tarp margasnapėms žuvėdroms tinkamiausių teritorijų. Tačiau iš IBA 89 ir IBA 2000 matyti, kad bent jau 1984 m. ir 1995 m., remiantis IBA inventorių kriterijais, Cross Lough (Killadoon) buvo priskirta prie margasnapių žuvėdrų apsaugai tinkamiausių teritorijų. Šioje byloje Airija neprieštarauja minėtiems faktams. Taigi nėra abejonių, kad ši teritorija po 1981 m. balandžio 6 d. buvo viena iš margasnapių žuvėdrų apsaugai tinkamiausių teritorijų ir todėl Airija privalėjo įsteigti joje SAT.

58. Nėra nustatyta, kad šis įsipareigojimas išnyksta, jei šiuo metu teritorija nebėra tinkamiausia. Jei joje anksčiau buvo steigtina SAT, atitinkama valstybė narė, vadovaudamasi Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmu sakiniu, turėtų bent jau imtis tinkamų priemonių, kad teritorijoje būtų išvengta buveinių taršos ar pažeidimo arba bet kokio paukščių trikdymo, jei tai galėtų būti reikšminga atsižvelgiant į šio straipsnio tikslus ( 37 ).

59. Todėl valstybė narė, neįsteigusi SAT teritorijoje, kurioje ji anksčiau vienareikšmiškai ( 38 ) turėjo būti įsteigta, ir neketinanti jos steigti dėl teritorijos netinkamumo, turi įrodyti, kad ši teritorija, nepaisant to, ar buvo imtasi apsaugos priemonių, pasidarė netinkama ( 39 ). Antraip valstybės narės galėtų nebaudžiamos išvengti įsipareigojimų tinkamiausiose teritorijose įsteigti SAT ir išsaugoti jas tokias, kad ir toliau būtų tinkamiausios paukščių apsaugai.

60. Airija tokio įrodymo nepateikė. Atvirkščiai, Komisija nurodė faktus, iš kurių matyti, kad buvo galima imtis apsaugos priemonių, ir jų niekas neginčijo. Ji nurodė, kad, ko gero, Airijoje plintančios kanadinės audinės (Mustela vison) išardė ant žemės perinčių margasnapių žuvėdrų lizdus ir taip privertė jas palikti teritoriją. Mažiausiai vienoje teritorijoje tam buvo užkirstas kelias. Todėl galima teigti, kad Cross Lough (Killadoon) iki šiol galėjo būti viena iš margasnapių žuvėdrų apsaugai tinkamiausių teritorijų, jei Airija būtų įvykdžiusi su šia teritorija susijusius įsipareigojimus pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnį.

61. Vis dėlto būtų beprasmiška steigti SAT teritorijoje, kuri jau niekada negalėtų tapti paukščių apsaugai tinkamiausia teritorija. Tokiu atveju nebereikėtų ir steigti SAT. Tačiau Cross Lough (Killadoon) atveju, kaip nesulaukusi prieštaravimo nurodė Komisija, egzistuoja reali galimybė, kad margasnapės žuvėdros vėl grįš į šią teritoriją. Šios rūšies paukščių kolonijos dažnai keičia savo buvimo vietą ( 40 ) ir toliau renkasi vietoves, esančias šalia teritorijos. Ėmusis tinkamų apsaugos priemonių prieš kanadines audines, būtų įmanoma vėl grąžinti paukščius į šią teritoriją.

62. Todėl Cross Lough (Killadoon) teritorijoje taip pat reikia įsteigti SAT ( 41 ).

b) Dėl gretimų Sandymount Strand ir Tolka Estuary SAT teritorijų

63. Šalys ginčijasi ir dėl Sandymount Strand bei Tolka Estuary SAT ribų nustatymo. Komisija kaltina Airiją, kad nustatydama šias ribas ji vadovavosi ne vien ornitologiniais kriterijais, bet dviejų įlankoje esančių šlapžemių atveju atsižvelgė į projektus, susijusius su Dublino uostu.

64. Pirmasis plotas yra 2,2 hektarų smėlio ir žvyro pakrantė vakariniame Tolka upės žiočių gale, ši vieta buvo pasirinkta Dublino uosto tunelio statybai. Airija įsteigė SAT tik žiočių dalyje, esančioje minėtame plote prieš srovę nuo tos vietos, kur per upę nutiestas kelias. Kalbėdama apie šį plotą, Airija teigia, kad saugotini pelkių paukščiai tik palyginti trumpą laiką, per atoslūgius, gali naudotis juo kaip maitinimosi vieta. Be to, Airija tvirtina, kad jame būna nedaug paukščių. Todėl, jos nuomone, šis plotas nėra pakankamai svarbus, kad būtų įtrauktas į SAT.

65. Šis argumentas grindžiamas neteisinga Paukščių direktyvos 4 straipsnyje SAT ribų nustatymui keliamų reikalavimų samprata. Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad šios ribos turi būti nustatomos remiantis tik ornitologiniais kriterijais ( 42 ). Kaip teisingai teigia Komisija, nustatant teritorijos ribas negalima remtis tik atskirais atitinkamų ginčytinų plotų įvertinimais — reikia atsižvelgti į tai, ar plotas yra visos teritorijos dalis ornitologiniu požiūriu. Antraip galima būtų suskaidyti teritoriją į bet kokį skaičių atskirų dalių, iš kurių kiekviena naudojasi tik nereikšmingos paukščių populiacijos dalys. Tokiu pagrindu išskyrus daug atskirai vertinant nereikšmingų teritorijos dalių, visos SAT funkcija būtų rimtai sutrikdyta ar net sužlugdyta.

66. Ginčijamą plotą vakarinėje upės Tolka žiočių dalyje nuo likusių žiočių, kurios pateko į SAT, skiria upę kertantis kelias. Tačiau tiltas paukščiams netrukdo. Visais kitais požiūriais šio ploto savybės nesiskiria nuo likusios teritorijos savybių: tai įlankos potvynių ir atoslūgių zonoje esantys dumblo plotai.

67. Atsižvelgiant į poveikio aplinkai įvertinimą, kuriuo remiasi abi šalys ( 43 ), teigiama, kad šiuo plotu naudojasi dalis SAT esančios populiacijos. IBA 2000 nurodo, kad 1995 m. atitinkamoje IBA Nr. 109 Dublin Bay buvo 1067 jūrinės šarkos ( 44 ). Remiantis poveikio aplinkai įvertinimu, nurodomas maksimalus jūrinių šarkų skaičius 1984–1987 metais – 3787 paukščiai. Tačiau atliekant poveikio aplinkai įvertinimą šis skaičius jau buvo dešimčia metų pasenęs, o IBA 2000 duomenys buvo rinkti 1995 m., taigi atitiko tikrovę ( 45 ). Pagal poveikio aplinkai įvertinimą nuo 1995 iki 1996 metų nurodoma esant nuo 0 iki 8 paukščių, tai yra nuo 0 % iki 0,8 % visos populiacijos remiantis IBA 2000, ir tik mažiau kaip 0,2 % remiantis poveikio aplinkai įvertinimo duomenimis. Raudonkojų tulikų (Tringa totanus), kurių populiacija pagal IBA 2000 yra 1900 paukščių, o pagal poveikio aplinkai įvertinimą – 1721, buvo aptikta nuo 0 iki 10, tai yra mažiau kaip 0,5 % visos populiacijos. Didžiųjų kuolingų (Numenius arquata), kurių populiacija pagal IBA 2000 yra 1007 paukščių, o pagal poveikio aplinkai įvertinimą – 1865, rasta nuo 0 iki 5, tai yra, nelygu atskaitos taškas, mažiau kaip 0,5 % arba 0,26 % visos populiacijos. Tai yra trys iš devynių rūšių, kurios lėmė, kad Dublin Bay buvo priskirta svarbioms paukščių teritorijoms (IBA).

68. Ginčijamas plotas sudaro mažiau kaip 0,1 % Dublin Bay IBA (3000 hektarų). Net atsižvelgiant į tai, kad šie skaičiai kiekvienu atveju yra didžiausi, kokie tik buvo užfiksuoti, o jų vertė statistikos požiūriu nėra aiški, galimybė, kad minėtos rūšys naudosis šiuo plotu, atrodo vidutiniškai ar net daugiau tikėtina. Taigi šis plotas yra neatsiejama visos teritorijos dalis.

69. Todėl nagrinėjamame plote taip pat turėjo būti įsteigta SAT.

70. Antrasis ginčijamas plotas, užimantis 4,5 hektaro, atgaline data buvo išbrauktas iš pasiūlymo išplėsti Sandymount Strand ir Tolka Estuary SAT. Ši vietovė yra pietrytiniame upės Tolka žiočių gale, tai yra atviros jūros pusėje. Ketinama plėsti uostą šią sritį užpilant. Dublike pateikti Komisijos kaltinimai, susiję su kitais šioje teritorijoje esančiais plotais, yra nepriimtini, nes tai nebuvo ieškinio dalykas.

71. Airijos vyriausybė tvirtina, kad ginčijamas plotas išdžiūsta tik labai trumpam, per atoslūgių sezoną atslūgus vandeniui, tai yra maždaug kas 14 dienų, o likusį laiką yra netinkamas pelkių paukščiams. Jos nuomone, dėl to šis plotas ornitologiniu požiūriu niekada nebuvo toks vertingas, kad jame būtų steigiama SAT, o pasiūlyme ją plėsti buvo paminėtas per klaidą.

72. Atsakydama į šiuos argumentus, Komisija pateikė dokumentą, kuriame remiantis užpylimo projekto poveikio aplinkai įvertinimu reikalaujama įtraukti šiuos plotus į SAT, ir nesulaukė jokių kontrargumentų. Šiame dokumente nurodoma, kad žemės sklypu, kuriam būdingi tam tikri ypatumai, įvairios rūšys naudojasi daugiau nei vidutiniškai dažnai. Be to, kai potvyniai ir atoslūgiai yra silpnesni, bent jau tam tikros šio ploto dalys lieka neapsemtos, ir tuomet paukščiai gali jomis naudotis. Galiausiai, Komisijos teigimu, šiuo plotu naudojasi ne tik pelkių paukščiai, bet ir, pavyzdžiui, margasnapės žuvėdros, kurioms jūros lygio svyravimai neturi reikšmės.

73. Kalbant apie šį plotą, Komisijos argumentai taip pat yra svaresni. Ši teritorijos dalis neabejotinai priklauso žiotims, ir aptariamos paukščių rūšys tikrai gali naudotis ja kaip maitinimosi arealu. Paukščių būna čia ne kiekvieną dieną, bet vis dėlto gana reguliariai. Tai, kad tuomet ten susirenka daugiau nei vidutiniškai paukščių, liudija, jog maisto ten randama palyginti gausiai. Tai logiška, nes šios maisto atsargos paukščiams retai pasiekiamos. Taip pat tikėtina, kad visos teritorijos mastu šis plotas yra labai svarbus mitybos požiūriu.

74. Todėl ir šiuo požiūriu Sandymount Strand ir Tolka Estuary SAT ribų nustatymas neatitinka Paukščių direktyvos 4 straipsnio reikalavimų.

75. Be to, reikia pažymėti, kad šių plotų įtraukimas į SAT visai nebūtinai būtų kliūtis atitinkamiems projektams įgyvendinti. Vykdant Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalyse bei 7 straipsnyje nustatytą projekto leidimo procedūrą, galima tinkamai atsižvelgti ir į šių plotų ornitologinę vertę, ir į interesus, susijusius su atitinkamais projektais. Teritorijose, kuriose yra steigtinos SAT, jų neįsteigus, vietoje šių nuostatų reikėtų taikyti griežtesnį Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmą sakinį ( 46 ), kuriuo būtų sudaryta daug sunkiau įveikiama kliūtis norint įgyvendinti poveikį teritorijai turinčius projektus.

4. Tarpinė išvada

76. Todėl nuo 1981 m. balandžio 6 d. pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis neįsteigusi visų tinkamiausio dydžio teritorijų ir tinkamiausio jų kiekio I priede nurodytoms rūšims bei nuolat aptinkamoms migruojančioms rūšims, o būtent neįsteigusi SAT Cross Lough (Killadoon) teritorijoje ir neįtraukusi dviejų plotų, esančių Tolka upės žiotyse, į Sandymount Strand ir Tolka Estuary SAT, Airija pažeidė šią direktyvą.

B — Dėl Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalių perkėlimo

77. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse ( 47 ) numatyti įpareigojimai valstybėms narėms suteikti SAT teisinį apsaugos statusą, galintį užtikrinti, be kita ko, direktyvos I priede nurodytų paukščių rūšių išlikimą ir veisimąsi bei nuolatos aptinkamų I priede nenurodytų migruojančių rūšių veisimąsi, šėrimąsi ir žiemojimą ( 48 ). Saugant SAT reikia imtis ne tik priemonių, skirtų užkirsti kelią žmogaus sukeliamiems išorės trikdymams, bet ir, atsižvelgiant į esamą situaciją, pozityvių priemonių teritorijos būklei saugoti ir gerinti ( 49 ).

78. Panašu, kad šalys sutaria, jog Airijos teisės nuostata, Statutory Instruments Nr. 94/1997, European Communities (Natural Habitats) Regulations, 1997 (toliau – Regulations 1997) 13 straipsnis, tinkamai perkeltų Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis, jei ji būtų taikoma SAT.

79. Tačiau Komisija abejoja, ar ši nuostata iš tikrųjų joms taikoma. Ji teigia, kad Regulations 1997 13 straipsnis taikomas tik pagal Buveinių direktyvą saugomoms teritorijoms. Atsakydama į šį argumentą, Airijos vyriausybė tvirtina, kad Regulations 1997 13 straipsnio taikymą SAT numato kita nuostata. Be kita ko, Regulations 1997 34 straipsnis nustato, kad prireikus šių nuostatų 13 straipsnis su reikiamais pakeitimais taikytinas ir teritorijoms, įsteigtoms remiantis Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalimis ( 50 ).

80. Teisingumo Teismas negali spręsti, ar ir kaip, vadovaujantis Regulations 1997 34 straipsniu, minėtas 13 straipsnis yra taikomas SAT. Šis klausimas susijęs su Airijos teise ir galiausiai jį spręsti turi Airijos teismai. Kita vertus, Teisingumo Teismas turi nustatyti, ar Komisija pagrindė savo kaltinimą, kad Regulations 1997 34 straipsnis neužtikrina, jog Regulations 1997 13 straipsnis būtų taikomas SAT. Šiuo atveju pakanka, kad Komisija sukeltų pagrįstą abejonę dėl tinkamo perkėlimo. Perkeliant į vidaus teisę turi būti pakankamai aiškiai ir tiksliai užtikrinamas visiškas direktyvos taikymas ( 51 ). Paukščių direktyvos atveju perkėlimo tikslumas yra ypač svarbus, nes valstybėms narėms patikima valdyti jų teritorijoje esančią bendro paveldo dalį ( 52 ).

81. Tačiau šioje byloje Komisijai nepavyko įtikinti, kad jos abejonė pagrįsta.

82. Komisija tvirtina, kad Regulations 1997 – sprendžiant iš jų įvado – aiškiai yra priimti siekiant perkelti Buveinių direktyvą, o ne Paukščių direktyvos nuostatas. Tačiau neaišku, kodėl tai turėtų sutrukdyti Airijos įstatymų leidėjui kartu perkelti ir Paukščių direktyvos nuostatas. Šiuo požiūriu nėra svarbu ir tai, kad priemonės, kurių Komisija reikalauja imtis SAT atžvilgiu, iš dalies reglamentuojamos Buveinių direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje, kuri nėra taikoma SAT. Jeigu pagal Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis atitinkamas priemones reikia taikyti ir SAT, nacionalinis įstatymų leidėjas, be abejo, gali priimti vieną teisės aktą, kuriuo perkeliamos dviejų direktyvų nuostatos. Komisijos kaltinimas yra nepakankamai įrodytas, nes savo abejones ji grindžia Regulations 1997 teisiniu pagrindu.

83. Geriausiu atveju abejonę dėl nepakankamo perkėlimo galima sieti su Regulations 1997 34 straipsnio formuluote. Jame nurodytos nuostatos taikytinos SAT tik su reikiamais pakeitimais („with any necessary modifications“) ir tik prireikus („where appropriate“). Komisijos nuomone, tai yra išlygos, nesuderinamos su būtinu ir privalomu perkėlimu. Vis dėlto šios frazės greičiau turėtų reikšti nurodymą taikyti nuostatas mutatis mutandis.

84. Be to, palyginus šias frazes su perkeliamomis nuostatomis, Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 ir 2 dalimis, matyti, kad jomis taip pat aiškiai ir be išlygų nenustatoma, kada reikia taikyti pozityvias priemones, pavyzdžiui, parengti tvarkymo planus. Jos tėra dalis būtinų apsaugos priemonių, kurias reikia tiksliai apibrėžti ( 53 ). Ar ir kokių būtent pozityvių priemonių reikia imtis, galima spręsti tik atsižvelgiant į konkrečios teritorijos būklę, tai yra priemonės turi atitikti esamą situaciją ir būti atitinkamai koreguotinos. Būtent tai ir nieko daugiau frazės „with any necessary modifications“ ir „where appropriate“ nereiškia.

85. Todėl šį Komisijos kaltinimą reikia atmesti.

C — Dėl Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmo sakinio perkėlimo neįsteigtų SAT atžvilgiu

86. Komisija kaltina Airiją neperkėlus Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmo sakinio tų teritorijų atžvilgiu, kuriose turėjo būti, bet nebuvo įsteigtos SAT. Pagal šią nuostatą: „Šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytose apsaugos teritorijose valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų išvengta buveinių taršos ar pažeidimo, arba bet kokio paukščių trikdymo, jei tai galėtų būti reikšminga atsižvelgiant į šio straipsnio tikslus.“

87. Šis įsipareigojimas susijęs ne tik su įsteigtomis SAT, bet ir su teritorijomis, kuriose SAT turėjo būti įsteigtos, bet nebuvo ( 54 ). Buveinių direktyvos 7 straipsnyje numatyta, kad šios direktyvos 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse nustatyti įpareigojimai pakeičia Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje nustatytus įpareigojimus nuo Buveinių direktyvos įgyvendinimo datos, tai yra nuo 1994 m. birželio mėn. ( 55 ), arba nuo įsteigimo ar pripažinimo datos pagal Paukščių direktyvą, jei pastaroji data vėlesnė. Sprendime Basses Corbières Teisingumo Teismas išaiškino, kad teritorijoms, kuriose turėjo būti, bet nebuvo įsteigtos SAT, ir toliau taikoma Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje nustatyta tvarka ( 56 ).

88. Iš pirmo žvilgsnio keistas atrodo reikalavimas perkelti nuostatą, apie kurį iš perkeltinos nuostatos formuluotės galima spręsti tik netiesiogiai, remiantis direktyvos tikslus nagrinėjančia Teisingumo Teismo praktika. Tačiau pagal šią Teisingumo Teismo praktiką privalu saugoti teritorijas, kuriose turėjo būti, bet nebuvo įsteigtos SAT. Todėl šį įpareigojimą reikia perkelti į vidaus teisę vien jau dėl teisinio aiškumo, kuris ypač svarbus kalbant apie Paukščių direktyvą ( 57 ).

89. Be to, šią nuostatą būtina perkelti ir tam, kad ja galima būtų remtis ginčuose su privačiais asmenimis. Neperkelta direktyva savaime asmens neįpareigoja ( 58 ). Komisijos pateiktais duomenimis, Airijos Supreme Court bent jau vienoje byloje yra nusprendęs, kad net vietos valdžios institucijoms Paukščių direktyva nėra privaloma ( 59 ).

90. Atsakydama į šį kaltinimą, Airijos vyriausybė pakomentuoja tik keletą Komisijos teiginių, kurie pateikti kaip pavyzdžiai, tačiau iš esmės kaltinimo neginčija. Komisijos teiginiai, pasirinkti kaip pavyzdžiai, nepakankamai pagrįsti, kad juos galima būtų laikyti atskirai nagrinėtinais ieškinio pagrindais. Todėl nėra reikalo toliau į juos gilintis, nes Airija neperkėlė apsaugos įpareigojimo į privalomus teisės aktus.

91. Taigi nuo 1981 m. balandžio 6 d. Airija neužtikrino Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmo sakinio nuostatų taikymo teritorijoms, kuriose pagal minėtą direktyvą turėjo būti, bet nebuvo įsteigtos SAT.

D — Dėl Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antro sakinio

92. Komisija taip pat kaltina Airiją neperkėlus ir teisingai netaikius Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antro sakinio. Pagal šią nuostatą: „Valstybės narės taip pat stengiasi išvengti buveinių taršos ar pažeidimo už šių saugomų teritorijų ribų.“

93. Šiuo požiūriu reikia prisiminti, kad Paukščių direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje reikalaujama būtinai įsteigti SAT I priede nurodytiems paukščiams, tačiau kartu numatoma, kad reikia taikyti ir kitas specialias paukščių apsaugos priemones. 4 straipsnio 1 dalies ketvirtojoje pastraipoje reikalaujama, kad valstybės narės įsteigtų būtent SAT, nors pirmojoje pastraipoje reikalaujama taikyti specialias apsaugos priemones, neminint teritorijų steigimo.

94. Taigi pastangos, kurių reikalaujama remiantis Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antru sakiniu, susijusios ne su teritorijų steigimu, o su specialiomis apsaugos priemonėmis I priede nurodytų paukščių atžvilgiu. Pagal 4 straipsnio 2 dalį panašias priemones reikia taikyti ir nuolatos aptinkamoms migruojančioms rūšims.

95. Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antras sakinys taikytinas ne tik I priede nurodytų ir migruojančių paukščių buveinėms – jame be jokių su konkrečiomis rūšimis susijusių apribojimų kalbama apie buveinių apsaugą. Tačiau atsižvelgiant į jo vietą 4 straipsnio struktūroje, galima teigti, kad jis taikytinas tik šiame straipsnyje minimoms rūšims, tai yra I priede nurodytoms ir nuolat aptinkamoms migruojančioms rūšims. Kita vertus, kitų rūšių apsauga valstybės narės privalo rūpintis pagal Paukščių direktyvos 3 straipsnį ( 60 ).

1. Dėl teisės perkėlimo

96. Nors Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antrajame sakinyje nenumatyti reikalavimai būtinai pasiekti tam tikrų rezultatų, valstybės narės privalo rimtai stengtis apsaugoti buveines už SAT ribų. Sąvoka „stengtis“ reiškia, jog imamasi visų galimų priemonių, kad būtų sėkmingai pasiektas išsikeltas tikslas.

97. Į šį tikslą reikia atsižvelgti ne tik apskritai, bet ir taikant konkrečias priemones ( 61 ). Tam, kad valstybės narės valdžios institucijos bet kuriuo savo veiklos etapu, ypač vykdydamos leidimo procedūrą, ir ne tik ją, žinotų apie šį tikslą, jis turi būti pakankamai aiškiai įtvirtintas nacionalinėje teisėje.

98. Airijos vyriausybė nenurodė jokios šiuos reikalavimus atitinkančios nuostatos.

99. Neaišku, kaip teisės aktais dėl integruotos aplinkos taršos prevencijos, apie kuriuos bendrai kalba Airijos vyriausybė, galima perkelti Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antrą sakinį. Vis dėlto jie grindžiami kita direktyva, kurios tikslai taip pat kiti ( 62 ). Be to, kaip pažymi Komisija, šie teisės aktai taikomi tik tam tikros rūšies projektams. Yra daug galimų paukščių buveinių taršos ar pažeidimo atvejų, kuriems jie netaikytini.

100. Toliau Airijos vyriausybė teigia, kad Reglamente Nr. 1782/2003 įtvirtintas kompleksinis paramos susiejimas, vadinamasis „cross compliance“ ( 63 ), taip pat sąlygoja, kad Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antras sakinys yra taikomas žemės ūkio srityje. Iš tiesų pagal minėto reglamento 4 straipsnį ir III priedą ši nuostata minima tarp pagrindinių žemės ūkių veiklai keliamų reikalavimų, kurių turi laikytis tiesioginės paramos gavėjas.

101. Kadangi šiuos reikalavimus imta taikyti tik 2005 m. sausio 1 d., tai yra seniai praėjus laikotarpiui, per kurį reikėjo įvertinti Komisijos pateiktus kaltinimus, jie šių kaltinimų nepanaikina. Be to, kaip teisingai pabrėžia Komisija, remiantis reglamento 4 straipsnio 2 dalimi, direktyvos nuostatos taikytinos tik pagal tai, kaip jas įgyvendino valstybės narės. Taigi galimos perkėlimo spragos šiuo argumentu ne užglaistomos, o visiškai pripažįstamos.

102. Ir tais atvejais, kai Airijos vyriausybė remiasi Reglamento Nr. 1782/2003 5 straipsnyje minimais nacionaliniu lygiu nustatytais būtiniausiais geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės reikalavimais, tenka konstatuoti, kad tuo metu, kuris svarbus šioje byloje, jie dar nebuvo nustatyti, ir panašu, jog jų nėra iki šiol. Todėl šis argumentas šioje byloje taip pat neturi reikšmės.

103. Neaišku ir tai, kiek Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antras sakinys perkeliamas Rural Environment Protection Scheme, Airijos programa, skirta aplinką tausojančiam žemės ūkiui skatinti, ir Farm Waste Management Scheme, žemės ūkio atliekų tvarkymo programa. Nors abi šios programos turi teigiamą poveikį paukščių buveinių apsaugai, teisės nuostatos jomis neperkeliamos.

104. Galiausiai Airijos vyriausybė bendrai remiasi savo pateiktu Wildlife Act 1976, tačiau tik ikiteisminėje procedūroje konkrečiai įvardijo vieną jo nuostatą – 11 straipsnio 1 dalį. Pagal ją ministras turi užtikrinti gamtos (Wildlife) apsaugą. Tačiau ši nuostata nėra tokia konkreti, kad ja būtų užtikrintas Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antro sakinio įgyvendinimas.

105. Taigi Airija teisingai neperkėlė į nacionalinę teisę visų Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antro sakinio reikalavimų.

2. Dėl taikymo praktikoje

106. Šis ieškinio pagrindas susijęs ne tik su Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antro sakinio perkėlimu – Komisija taip pat kaltina Airiją tinkamai netaikius jo praktikoje. Šį kaltinimą ji pirmiausia grindžia Airijos paukščių apsaugos organizacijos Birdwatch Ireland ir Didžiosios Britanijos Royal Society for the Protection of Birds atilikta studija ( 64 ). Šios studijos duomenimis, yra pagrindo susirūpinti įvairiomis plačiai paplitusiomis paukščių rūšimis, nes joms gali pakenkti žemės ūkio veiklos pokyčiai. Komisija nurodo tokius migruojančius paukščius kaip gegutės (Cuculus canorus), šelmeninės kregždės (Hirundo rustica) ir urvinės kregždės (Riparia riparia), taip pat dirviniai vieversiai (Alauda arvensis), kurių šiauriau gyvenančių populiacijų dalis gali žiemoti Airijoje. Be to, ji remiasi Airijos Environmental Protection Agency 2004 m. ataskaita, kurioje buveinių skaičiaus sumažėjimas siejamas su įvairiais pokyčiais.

107. Airija iš esmės neprieštarauja šių dokumentų turiniui, tačiau reikia pažymėti, kad remiantis BirdLife International duomenimis urvinių kregždžių Airijoje daugėja ( 65 ).

108. Remdamasi populiacijų ir buveinių skaičiaus sumažėjimu, Komisija daro išvadą, kad Airija nepakankamai stengėsi išvengti buveinių taršos ar pažeidimo. Šis kaltinimas labai rimtas. Jei Komisijos argumentai įrodo, kad Airija pažeidė Bendrijos teisę, tokius pačius kaltinimus galima būtų pateikti ir daugeliui kitų valstybių narių, kuriose vyksta panašūs procesai ( 66 ).

109. Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antrame sakinyje numatytas įpareigojimas vengti buveinių taršos ar pažeidimo nereiškia, kad turi būti užkirstas kelias vengtinai žalai. Ši pareiga yra ne pareiga pasiekti atitinkamą rezultatą, o pareiga veikti, tiksliau sakant, stengtis.

110. Turint omenyje Komisijos argumentus, tai reiškia, kad buveinių skaičiaus sumažėjimas ir jų pažeidimas neįrodo, jog nebuvo vykdoma pareiga stengtis vengti buveinių taršos ir pažeidimo. Tačiau šie faktai liudija apie tai, kad Airija nesistengia ar nepakankamai stengiasi. Atsakydama į tai, Airija turėtų įrodyti, kad pakankamai stengėsi išvengti minėtos žalos ( 67 ).

111. To, kad apskritai buvo imtasi kokių nors priemonių, neužtenka norint įrodyti, jog pastangos buvo pakankamos. Rimtai stengiantis ir imantis visų tikslui pasiekti reikalingų priemonių, reikia veikti tikslingai. Reikalingumas vertinamas remiantis Paukščių direktyvos 2 straipsniu. Pagal šią nuostatą valstybės narės imasi reikiamų priemonių visų Europos paukščių rūšių populiacijoms palaikyti tokiu lygiu, kuris visų pirma atitiktų ekologinius, mokslinius ir kultūrinius reikalavimus, derinant juos su ekonominiais ir rekreaciniais reikalavimais, arba stengiasi šių rūšių populiacijas priartinti prie tokio lygio.

112. Taigi priemonės, kurios turimos omenyje Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antrame sakinyje kalbant apie pastangas ornitologiniu požiūriu turi būti tokios, kad kartu su kitomis direktyvoje numatytomis priemonėmis padėtų atitinkamų paukščių populiacijų lygi priartinti prie 2 straipsnyje nurodyto lygio arba išlaikyti tokio lygio. Vertinant, ar esama situacija atitinka 2 straipsnio reikalavimus, reikia atsižvelgti į tai, kiek rūšys yra priklausomos nuo buveinių ir kokiomis sąlygomis, o taip pat į tai, kaip buveinių išsaugojimas susijęs su kitais 2 straipsnyje įvardytais reikalavimais.

113. Šioje byloje Airija, kad įrodytų savo ligšiolines pastabas apsaugoti buveines, pateikia dokumentus, susijusius su administracine praktika integruotos aplinkos taršos prevencijos srityje ir su aplinkosaugos žemės ūkyje skatinimo bei žemės ūkio atliekų tvarkymo programomis.

114. Komisija pripažįsta, kad bent jau aplinkosaugos žemės ūkyje skatinimo programa naudinga paukščiams. Kitos priemonės, nors ir nėra aiškiai grindžiamos ornitologiniais kriterijais, netiesiogiai taip pat gali būti naudingos paukščių populiacijų apsaugai.

115. Tačiau Airija nenurodė, kad šios pastangos buvo dedamos siekiant kokio nors ornitologinio tikslo pagal Paukščių direktyvos 2 straipsnį. Negana to, šie Airijos argumentai primena daugiau ar mažiau savavališkai sudarytą aplinkosaugos priemonių, kurios galėtų kaip nors būti naudingos ir paukščių populiacijų apsaugai, sąrašą. Tačiau šios priemonės neįrodo, kad Airijos pastangos iš tikrųjų buvo pakankamos Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antro sakinio prasme.

116. Taigi Airija teisingai netaikė visų Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antro sakinio reikalavimų.

E — Dėl Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies perkėlimo

117. Pagal Buveinių direktyvos 7 straipsnį nuo SAT įsteigimo momento šios direktyvos 6 straipsnio 2–4 dalimis pakeičiami Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje numatyti įpareigojimai dėl apsaugos. Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalyje nustatyta: „Valstybės narės imasi priemonių, siekdamos specialiose saugomose teritorijose išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių blogėjimo, o taip pat rūšių, kurių apsaugai buvo įsteigtos specialios saugomos teritorijos, trikdymo, jei toks trikdymas galėtų būti reikšmingas šios direktyvos tikslų atžvilgiu.“

118. Komisijos nuomone, Airija teisingai neperkėlė Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies dviem atžvilgiais. Ji teigia, kad, pirma, Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis apskritai nebuvo tinkamai perkelta, o, antra, SAT nėra apsaugotos nuo trečiųjų asmenų, ypač kai jie užsiima rekreacine veikla, daromos žalos. Iliustruodama Airijos teisės aktų neišsamumą praktiniu požiūriu, Komisija nurodo nesankcionuotos kiaukutinių žvejybos atvejį Bannow Bay SAT.

1. Dėl perkėlimo apskritai

119. Komisijos nuomone, Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis iš esmės yra perkelta Regulations 1997 14 straipsniu.

120. Regulations 1997 14 straipsnyje numatyta, kad tam tikras veiklos rūšis galima vykdyti tik gavus ministro leidimą arba pagal tvarkymo planą. Kokios būtent yra šios veiklos rūšys, matyti iš pranešimo, rengiamo pagal 4 straipsnio 2 dalį, kai steigiama konkreti teritorija. Pagal Regulations 1997 15 ir 16 straipsnius ministras suteikia leidimą tik esant Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalyse nurodytoms sąlygoms. 6 straipsnio 3 ir 4 dalių perkėlimas papildomas Regulations 1997 27–32 straipsniais, kuriais aiškiai nustatoma leidimo vykdyti tam tikrus projektus procedūra.

121. Atsižvelgdama į tai, Komisija greičiausiai mano, kad Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis į Airijos teisę pirmiausia perkeliama remiantis 6 straipsnio 3 ir 4 dalyse numatytais apsaugos mechanizmais.

122. Kadangi senesnės SAT buvo įsteigtos ne Regulations 1997 pagrindu, nėra ir pranešimų, kokios būtent veiklos rūšys gali būti vykdomos remiantis Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalimis. Komisija kaltina Airiją, kad nacionalinėje teisėje nenumatytos šias veiklos rūšis reglamentuojančios teisinės priemonės, kuriomis būtų užtikrintas visiškas 6 straipsnio 2 dalies veiksmingumas.

123. Atsikirsdama į tai, Airija tvirtina, kad Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis perkeliama ir Regulations 1997 13 straipsnio 3 dalimi. Šia nuostata beveik pažodžiui pakartojama 6 straipsnio 2 dalis. Tik imtis reikiamų priemonių įgaliojamos ne valstybės narės, o ministras.

124. Komisija teisingai pabrėžia abejojanti, ar Regulations 1997 13 straipsnio 3 dalis yra pagrindas taikyti konkrečias apsaugos priemones. Be Regulations 1997 13 straipsnio 3 dalies, dar yra nemažai kitų konkrečių įgaliojimus suteikiančių nuostatų, kurių taikymas susijęs su daugeliu labai tiksliai apibrėžtų sąlygų. Todėl Regulations 1997 13 straipsnio 3 dalį vis dėlto reikėtų laikyti tiesiog pareigą apibrėžiančia nuostata, o šios pareigos įgyvendinimo priemonės nustatomos kitur.

125. Jei Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalyse nustatytos priemonės netaikytinos, vienintelės šios pareigos įgyvendinimo priemonės, kurias randame apibrėžtas, nustatomos Regulations 1997 17 ir 18 straipsniais. Šios nuostatos, nesvarbu, ar buvo pranešimas, leidžia ministrui savo iniciatyva nurodyti atlikti poveikio aplinkai įvertinimą. Jei remdamasis poveikio aplinkai įvertinimo išvadomis ministras mano, kad teritorijos vientisumui bus pakenkta, jis turi kreiptis į kompetentingą teismą, prašydamas sustabdyti atitinkamą veiklą.

126. Kaip matyti iš Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalių, saugant teritoriją siekiama leisti vykdyti joje kokią nors veiklą tik užtikrinus, kad ji reikšmingai nepaveiks šios teritorijos. Apsauga pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį negali būti mažiau griežta, antraip atsirastų pavojus pažeisti SAT ( 68 ).

127. Regulations 1997 17 ir 18 straipsniai netenkina šių reikalavimų. Kad ir kas būtų, jie taikomi tik tuomet, kai atitinkama veikla jau pradėta ir galima žala jau padaryta. Be to, pagal abi įgaliojančias nuostatas reikalaujama prieš kreipiantis į teismą dėl veiklos uždraudimo atlikti poveikio aplinkai įvertinimą. Šie procesiniai veiksmai gali labai užvilkinti atsakomąją SAT apsaugą.

128. Airijos teisėje numatytų apribojimų nepateisina ir asmenų apsauga, nes teritorijos apsaugos priemonėmis iš anksto siekiama užkirsti kelią galbūt būsimai žalingai jų veiklai, taigi iš esmės jie gali veikti tik tuomet, kai nėra rizikos pakenkti teritorijai.

129. Kalbant apie tuos atvejus, kai Airija remiasi Foreshore Act nuostatomis, reikia pasakyti, jog šiomis nuostatomis, nepaisant jų turinio, iki galo neperkeliama Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis, nes jos taikomos tik pakrančių srityje. Be to, net jei šiuo požiūriu minėtų nuostatų tikslas saugoti florą ir fauną, Airija nenurodė, kaip jomis užtikrinama Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies veiksmingumas.

130. Todėl, kai nėra pranešimo apie veiklos rūšis, kurioms būtinas leidimas, nebėra jokios teisinės priemonės, galinčios užtikrinti visišką Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies veiksmingumą.

131. Taigi kalbant apie SAT, įsteigtas pagal Paukščių direktyvą prieš priimant Statutory Instruments Nr. 94/1997, European Communities (Natural Habitats) Regulations, 1997, Airija nesiėmė visų Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies nuostatas įgyvendinančių priemonių.

2. Dėl trečiųjų asmenų padarytos žalos

132. Kitas Komisijos kaltinimas susijęs su tuo, kad pranešimais grindžiama Airijos apsaugos sistema prevenciškai taikoma tik žemės savininkams. Ji tvirtina, kad žalos, kurią sukelia tretieji asmenys, atveju, ypač kai jie užsiima rekreacine veikla, telieka taikyti atsakomąsias priemones, būtent numatytas Regulations 1997 17 straipsnyje.

133. Atsikirsdama į šį kaltinimą, Airijos vyriausybė tvirtina, kad draudimas be leidimo vykdyti tam tikrų rūšių veiklą, kuriai pagal pranešimą reikia leidimo, taikomas visiems – ne tik žemės savininkams. Ji teigia, kad tai numatyta Regulations 1997 14 straipsnio 3 dalyje. Tačiau Komisija abejoja, ar pranešimus galima taikyti tretiesiems asmenims, kuriems apie tai nebuvo pranešta. Šią abejonę ji grindžia principu, kad nėra nusikaltimų ir bausmių be įstatymo (nullum crimen, nulla poena sine lege).

134. Airijos vyriausybės argumentas neįtikina. Net jei Regulations 1997 14 straipsnio 3 dalyje numatyta bausmė tenkintų bausmės teisėtumo principo reikalavimus, kiltų klausimas, ar tretieji asmenys negalėtų apsiginti tvirtindami nežinoję apie pranešimą. Pavyzdžiui, Regulations 1997 14 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad pažeidimas pripažįstamas tik nesant pagrįstos pateisinamosios priežasties („reasonable excuse“). Nežinojimas apie pranešimus, kurie nebuvo skelbti, galėtų būti tokia pateisinamoji priežastis. Taigi mažų mažiausiai Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis yra perkelta nepakankamai aiškiai.

135. Dėl šių priežasčių galimybė taikyti Regulations 1997 17 arba 18 straipsniuose numatytas atsakomąsias priemones taip pat nepakankamai perkelia Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį, nes šios priemonės veikia tik atgaline data ir, tikėtina, labai pavėluotai.

136. Kalbant apie tuos atvejus, kai Airijos vyriausybė remiasi Wildlife Act, reikia pasakyti, jog jame numatytais draudimais perkeliama tik Buveinių direktyvos 12 ir 13 straipsniuose bei Paukščių direktyvos 5 straipsnyje nustatyta rūšių apsauga. Tačiau Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis reikalauja daug visapusiškiau saugoti buveines, nesvarbu, ar jose tuo metu yra saugomų rūšių. Be to, 6 straipsnio 2 dalis taikytina ir kitoms, ne tik saugotinoms, rūšims.

137. Galiausiai Airijos vyriausybė remiasi nuostatomis dėl „trespassing“. Šios nuostatos numato bausmes už įvairią veiklą, susijusią su įžengimu į svetimą žemę. Tačiau šios veiklos rūšys nėra aiškiai susijusios su natūralių buveinių ir rūšių buveinių būklės pablogėjimu bei su rūšių trikdymu. Galimas dalykas, kad Airijos teisėje tai gali būti laikoma „trespassing“ baudžiamuoju pažeidimu, tačiau Buveinių direktyva turi būti perkelta aiškiai ir tiksliai, kad asmenims ir valstybės institucijoms jų pareigos būtų nedviprasmiškai aiškios ( 69 ). Nuostatos dėl „trespassing“ šio reikalavimo neatitinka.

138. Taigi, kalbant apie asmenų, kurie nėra atitinkamos žemės savininkai, daromus pažeidimus visose SAT, kurioms taikoma Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalis, Airija nesiėmė visų reikiamų priemonių, kuriomis būtų įgyvendinta minėta nuostata.

3. Dėl įvykių Bannow Bay SAT

139. Dėl Bannow Bay SAT Komisija tvirtina, kad ji kreipėsi į Airijos vyriausybę nagrinėdama skundą dėl mechaninės kiaukutinių žvejybos 1997–1998 m. žiemą. Jos teigimu, Airijos vyriausybė pranešė, kad norint uždrausti tokią veiklą būtina išsamiai ištirti plačiosios visuomenės nuomonę. Tačiau vėlesniuose pranešimuose Airijos vyriausybė tvirtino, kad kompetentingos institucijos nedelsdamos įsikišo ir per 24 valandas kiaukutinių žvejyba buvo sustabdyta.

140. Neaišku, kokį būtent kaltinimą Komisija nori pateikti šiuo argumentu. Todėl reikia manyti, kad jis tėra nurodomas kaip pavyzdys ir šie įvykiai nėra ieškinio dalykas.

141. Norėdama apkaltinti Airiją tinkamai netaikius Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalies, ji turėtų bent jau pateikti įrodymų, pavyzdžiui, nurodyti liudytojų, galinčių patvirtinti minėtus įvykius. Tačiau Airijos pozicija, kuri buvo neaiški bent jau dėl kiaukutinių žvejybos trukmės, yra nepakankamai išsami, kad patikslinta galėtų būtų tinkama kaip įrodymas. Todėl tokį kaltinimą reikėtų atmesti nesant įrodymų.

F — Dėl Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalių perkėlimo ir taikymo

142. Dėl Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalių Komisija teigia, kad jas perkeliant nebuvo pakankamai atsižvelgta į planus ir kad akvakultūros projektų leidimų administracinė praktika neatitinka šių nuostatų, o būtent prieštarauja dėl taikomų sausinimo kanalų priežiūros priemonių, darančių poveikį Glen Lake SAT.

143. Kiek tai susiję su šia byla, Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalyse nustatyta: „3. Turi būti atliekamas bet kokių planų ir projektų, tiesiogiai nesusijusių arba nebūtinų teritorijai tvarkyti, bet galinčių reikšmingai ją paveikti individualiai arba kartu su kitais planais arba projektais, galimo poveikio teritorijai įvertinimas. Atsižvelgdamos į poveikio teritorijai įvertinimo išvadas ir remdamosi 4 dalies nuostatomis, kompetentingos nacionalinės institucijos pritaria planui ar projektui tik įsitikinusios, kad jis neigiamai nepaveiks nagrinėjamos teritorijos vientisumo ir, jei reikia, išsiaiškinusios plačiosios visuomenės nuomonę. 4. Jei, nepaisant poveikio teritorijai neigiamo įvertinimo ir nesant kitų alternatyvių sprendimų, šis planas ar projektas vis dėlto privalo būti įgyvendintas dėl svarbaus visuomenės intereso sąlygojamų imperatyvių priežasčių, tarp jų ir socialinio ar ekonominio pobūdžio, valstybė narė imasi visų kompensacinių priemonių, būtinų bendram „Natura 2000“ vientisumui apsaugoti. Apie patvirtintas kompensacines priemones ji praneša Komisijai. <…>“ (Pataisytas vertimas)

1. Dėl planų įtraukimo

144. Komisija teigia, kad Airijos teisėje neatsižvelgiama į planus. Tačiau Airijos vyriausybė tvirtina, kad kiekvienam projektui, neatsižvelgiant į planus, taikoma Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalyse nustatyta procedūra. Todėl, jos nuomone, nebūtina šiuos reikalavimus taikyti dar ir planams.

145. Jei Komisija, sprendžiant iš jos pačios teiginio, pirmą kartą ieškinyje kalbėdama apie miškų atželdinimo projektus nori pasakyti, kad Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalyse numatyta procedūra taikoma ne visiems projektams, tai, kaip dar vienas ieškinio pagrindas, būtų nepriimtinas proceso dalyko išplėtimas. Todėl nereikia nagrinėti šio teiginio kaip kontrargumento Airijos pozicijai, nes apie būtinybę perkeliant 6 straipsnio 3 ir 4 dalis atsižvelgti į planus bus kalbama toliau šioje išvadoje nagrinėjant kitus ieškinio pagrindus.

146. Byloje prieš Jungtinę Karalystę Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalių reikalavimai taikomi planams net ir tuomet, kai ši procedūra vėliau taikoma vėlesniems konkretiems projektams. Tačiau tai daroma tik tuomet, kai yra tikimybė arba pavojus, kad dėl šių planų bus reikšmingai paveikta nagrinėjama teritorija. Atsižvelgiant į prevencijos principą, toks pavojus egzistuoja, kai, remiantis objektyviomis aplinkybėmis, neatmetama galimybė, kad planas reikšmingai paveiks nagrinėjamą teritoriją. Taip yra tais atvejais, kai plane numatoma vėliau jį įgyvendinti konkrečiu projektu ( 70 ).

147. Reikia manyti, kad Airijoje taip pat egzistuoja panašūs planai, antraip planavimas netektų prasmės. Pavyzdžiui, 2000 m. Įstatymo dėl planavimo ir plėtros (Planning and Development Act, 2000) 15 straipsnyje numatyta, kad už planavimą atsakingos institucijos turi imtis reikiamų priemonių, kad būtų įgyvendinti plėtros plane numatyti plėtros tikslai ( 71 ).

148. Priešingai nei teigia Airija, planų įtraukimo perkeliant Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalis negali pakeisti ir poveikio aplinkai įvertinimai bei strateginiai aplinkos tyrimai. 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvoje 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo ( 72 ) ir 2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo ( 73 ) yra sprendimo priėmimo procedūrą nustatančių nuostatų, tačiau pagal jas šis sprendimas valstybių narių neįpareigoja. Kitaip yra Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies antro sakinio atveju – pagal jį planas ar projektas priimtinas tik tuomet, jei nepažeidžia teritorijos vientisumo. Išimtys galimos tik pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalį, tai yra jei projektą reikia vykdyti dėl svarbaus visuomenės intereso sąlygojamų imperatyvių priežasčių, nesant alternatyvių sprendimų ir su sąlyga, kad valstybė narė imsis visų būtinų kompensacinių priemonių. Todėl Direktyvos 85/337 ar Direktyvos 2001/42 pagrindu atlikti įvertinimai negali pakeisti Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalyse nustatytos procedūros ( 74 ).

149. Todėl perkeliant Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalis būtina atsižvelgti ir į planus.

150. Taigi Airija nesiėmė visų Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalių nuostatas įgyvendinančių priemonių, kiek tai susiję su planais.

2. Dėl administracinės praktikos suteikiant leidimus vykdyti akvakultūros projektus

151. Vykstant ikiteisminei procedūrai Komisija išreiškė abejonę, kad šios nuostatos buvo tinkamai perkeltos akvakultūros projektų požiūriu. Tačiau vėliau ji atsisakė šio kaltinimo. Regulations 1997 31 straipsnyje nustatyta, kad, suteikiant leidimus pagal akvakultūros projektams taikomą Fisheries Act, taikomos ir nuostatos, kuriomis perkeliamos 6 straipsnio 3 ir 4 dalys.

152. Tačiau Komisija vis tiek kaltina Airiją, kad leidimų vykdyti akvakultūros projektus, tai yra tik kiaukutinių fermos esančios SAT, procedūra neužtikrina Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalių taikymo.

153. Pagal Teisingumo Teismo praktiką įsipareigojimų neįvykdymas gali atsirasti dėl administracinės praktikos, kuri pažeidžia Bendrijos teisę, netgi jeigu patys taikomi nacionalinės teisės aktai atitinka Bendrijos teisę ( 75 ). Įsipareigojimų neįvykdymą Komisija turi įrodyti tik pateikusi pakankamai informatyvų ir išsamų veiksmų, kuriais kaltinamos nacionalinės administracinės institucijos ir kurie priskirtini atitinkamai valstybei narei, įrodymą ( 76 ). Tačiau ši administracinė praktika turi būti pasiekusi tam tikrą pastovumo ir bendrumo laipsnį ( 77 ).

154. Airijos vyriausybės pateiktais duomenimis, suteikti leidimus vykdyti akvakultūros projektus priklauso Ryšių, jūreivystės ir natūralių išteklių ministerijos kompetencijai. Ji teigia, kad ši ministerija suvokia savo atsakomybę už gamtos apsaugą, o Fisheries Amendment Act 1997 61 straipsnio e punktu ji įpareigojama, svarstydama leidimus vykdyti akvakultūros projektus, atsižvelgti į galimą jų poveikį laukinių žuvų populiacijoms, natūralioms buveinėms bei florai ir faunai. Be to, teigia Airijos vyriausybė, būtinos ir išsamios konsultacijos, ypač su gamtos apsaugos institucijomis. Tokios konsultacijos leidžia įvertinti kiekvieno projekto privalumus ir tinkamai atsižvelgti į neigiamą jų poveikį aplinkai. Jos nuomone, bet kas gali apskųsti sprendimą dėl leidimo vykdyti akvakultūros projektą specialiame teisme, kuris taip pat taikytų Fisheries Amendment Act 1997 61 straipsnį.

155. Savo kaltinimus Komisija iš esmės grindžia vienos Airijos nevyriausybinės organizacijos studija ( 78 ). Airijos vyriausybė neginčija šios studijos išvadų. Joje nagrinėjamas nuo 1998 m. birželio mėn. iki 1999 m. gruodžio mėn. 271 išduotas leidimas vykdyti akvakultūros projektus ir 46 pateikti prašymai, dėl kurių sprendimas dar nebuvo priimtas. 72 leidimai ir 9 prašymai, dėl kurių sprendimas dar nepriimtas, buvo susiję su SAT arba šalia jų vykdomais projektais. Visais atvejais tai buvo kiaukutinių, ypač austrių ir kriauklių, auginimo fermos. Taigi šioje studijoje remiamasi visuotine Airijos administracine praktika minėtoje srityje per pusantrų metų laikotarpį. Todėl ja remiantis galima daryti išvadas apie bendrą praktiką.

156. Remdamasi šia studija Komisija teigia, kad kiaukutinių fermų atžvilgiu neatliekami reikiami įvertinimai pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalį. Pirmiausia ji turi omenyje būtinybę iš anksto nustatyti, ar nagrinėjamo projekto atveju reikia atlikti (išsamų) įvertinimą, kaip jis suderinamas su SAT nustatytais apsaugos tikslais. Tokį poveikio teritorijai įvertinimą reikia atlikti tuomet, kai kiaukutinių fermos įrengimas yra projektas, tiesiogiai nesusijęs su teritorijos tvarkymu arba jam nebūtinas, tačiau vykdomas atskirai ar kartu su kitais planais ir projektais galintis reikšmingai ją paveikti.

157. Pagal Airijos teisę steigiant kiaukutinių fermas, be jokios abejonės, reikia gauti leidimą, taigi jos yra projektai Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies prasme. Bent jau paprastai, o greičiausiai iš viso niekada, jie nebus tiesiogiai susiję su teritorijos tvarkymu arba jai būtini.

158. Todėl pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį kiaukutinių fermos poveikio atitinkamai teritorijai įvertinimas jos apsaugos tikslų požiūriu turi būti atliekamas, jeigu remiantis objektyviomis aplinkybėmis neatmetama tikimybė, kad ji atskirai arba kartu su kitais planais ir projektais reikšmingai paveiks minėtą teritoriją ( 79 ).

159. Iš esmės apie jokį akvakultūros projektą negalima pasakyti, kad jis tikrai reikšmingai nepaveiks teritorijos. Komisijos pateiktoje studijoje konkrečiai įvardijamas mitybos buveinių išnykimas ar pasikeitimas, pirmiausia susijęs su kiaukutinių žvejyba, be to, paukščių trikdymas dėl kiaukutinių fermos veiklos.

160. Airijos vyriausybė šioje byloje taip pat netvirtina, kad visi akvakultūros projektai nekenksmingi, tačiau ji teigia, kad ne kiekvienas toks projektas būtinai pažeidžia SAT. Taigi ji pripažįsta, kad akvakultūros projektai gali pažeisti SAT.

161. Beje, Airijos prašymu Komisija rėmė projektą, kuriuo, be kita ko, buvo siekiama sukurti akvakultūros projektų vertinimo struktūrą ir, kalbant apie tokius projektus, suskirstyti SAT į skirtingo pažeidžiamumo grupes ( 80 ). Taigi vykdydamos šį paramos projektą abi šalys manė, kad kiaukutinių fermos gali reikšmingai pažeisti SAT.

162. Todėl leidimo suteikimo procedūra turi užtikrinti, kad būtų įvertinamas kiekvieno konkretaus akvakultūros projekto poveikis teritorijai, jeigu remiantis objektyviomis aplinkybėmis neatmetama tikimybė, kad jis reikšmingai paveiks teritoriją. Airijos atveju tai kelia abejonių vien jau todėl, kad puikiai žinoma, jog iki šiol nebuvo atlikta nė vieno išsamaus akvakultūros projekto poveikio teritorijai įvertinimo, nors remiantis studija maždaug 25 % tokių projektų vykdomi SAT arba šalia jų. Be to, nei iš Airijos vyriausybės argumentų, nei iš Komisijos pateiktos studijos negalima daryti išvados, kad būtinybė atlikti poveikio teritorijai įvertinimą buvo išnagrinėta tinkamai.

163. Airijos vyriausybės pozicija stebina tuo, kad iš pradžių ji pamini, jog Regulations 1997 31 straipsnis yra taikytinas, tačiau aprašydama pačią procedūrą ji visiškai nenurodo, kaip šios nuostatos, tai reiškia, be kita ko, ir Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies pirmame sakinyje numatyti reikalavimai turi būti įgyvendinami vykdant leidimų procedūrą. Sprendžiant iš šio aprašymo, leidimus suteikianti institucija privalo išsamiai viską apsvarstyti, konsultuotis ir įvertinti. Tačiau nenurodoma tai, kad kai remiantis objektyviomis aplinkybėmis negalima atmesti tikimybės, jog projektas reikšmingai paveiks teritoriją, ji privalo atlikti poveikio teritorijai įvertinimą.

164. Studija tik sustiprina šią abejonę, nes konkrečiai parodo, kad į profesiniu požiūriu kompetentingų gamtos apsaugos įstaigų siūlymus leidimus suteikianti institucija atsižvelgia tik iš dalies. Gamtos apsaugos įstaigoms pateikus nuomonę dėl kiaukutinių fermų pačiose SAT, leidimus suteikianti institucija 64 % atvejų į ją atsižvelgdavo. Tačiau į aplinkos apsaugos įstaigos reikalavimus nesuteikti leidimo, o tokių atvejų buvo penki, leidimus suteikianti institucija atsižvelgė tik vieną kartą ( 81 ). 8 % atvejų leidimus suteikianti institucija neatsižvelgė į gamtos apsaugos įstaigų nuomonę, nes jos nesilaikė šešių savaičių termino. Tačiau Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies pirmame sakinyje naikinamasis terminas išankstiniam įvertinimui nėra numatytas. Jis juo labiau kelia abejonių, kadangi iš Airijos institucijų vidaus dokumento, kurį su dubliku pateikė Komisija ( 82 ), matyti, kad termino nesilaikyta dėl darbuotojų trūkumo gamtos apsaugos įstaigose.

165. Be to, leidimuose vykdyti akvakultūros projektus SAT niekuomet nenurodoma, kad projektas bus vykdomas SAT teritorijoje ir kokią tai turi reikšmę. 86 % leidimų, suteiktų SAT projektams vykdyti, nenurodomos pažeidžiamos buveinės, rūšys ar reikšmingi trikdžiai. Privažiavimas prie SAT esančių kiaukutinių fermų buvo nustatytas tik 28 % leidimų, o tiksli jų vieta – tik mažiau kaip pusėje visų atvejų.

166. Todėl kyla rimta abejonė, ar gamtos apsaugos įstaigos turi galimybę įgyvendinti savo kompetenciją suteikiant leidimus akvakultūros projektams ir ar į šią jų kompetenciją, kuri išreiškiama pateikiama nuomone, yra pakankamai atsižvelgiama. Taip pat nėra duomenų, kad leidimus suteikianti institucija remtųsi kitais tokios pačios kompetencijos šaltiniais. Todėl galima daryti išvadą, kad nėra užtikrinama, jog suteikiant leidimą vykdyti akvakultūros projektą poveikio teritorijai įvertinimas neatliekamas tik tuomet, kai, remiantis objektyviomis aplinkybėmis, atmetama tikimybė, kad jis reikšmingai paveiks teritoriją.

167. Atsižvelgdama į šias pagrįstas abejones dėl Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies pirmo sakinio įgyvendinimo, Airija turėjo paaiškinti, kaip Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies pirmas sakinys yra taikomas suteikiant leidimus akvakultūros projektams. Tą ji galėjo padaryti, pavyzdžiui, pateikdama duomenų, kuriais remdamasi ji atmetė tikimybę, kad projektai reikšmingai paveiks teritoriją, ir keturis kartus suteikė leidimus steigti kiaukutinių fermas SAT, neatsižvelgdama į gamtos apsaugos įstaigų siūlymus ir neatlikusi šių projektų poveikio teritorijai įvertinimo. Taip pat ji galėjo nurodyti, kas leidimus suteikiančiai institucijai teikia profesionalias ornitologijos konsultacijas, kurios leidžia jai, neatsiklausus gamtos apsaugos įstaigų nuomonės ar jos nepaisant, atmesti reikšmingo poveikio SAT tikimybę. To ji nepadarė.

168. Todėl galima teigti, kad Airijos administracinėje praktikoje, susijusioje su leidimais vykdyti akvakultūros projektus SAT, neužtikrinamas Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies pirmo sakinio įgyvendinimas. Tačiau nėra pakankamo pagrindo teigti, kad buvo pažeistos kitos Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalių nuostatos.

169. Taigi Airija nesiėmė visų Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies pirmo sakinio nuostatas įgyvendinančių priemonių, kiek tai susiję su leidimais vykdyti akvakultūros projektus, galinčius reikšmingai paveikti pagal Paukščių direktyvą įsteigtas SAT.

3. Dėl priemonių, susijusių su Glen Lake

170. Komisija kaltina Airiją, kad Glen Lake SAT atliko sausinimo darbus ir taip pažeidė Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalis. Ši SAT, kurios plotas yra apie 80 hektarų, buvo įsteigta 1995 metais. Ypač svarbūs yra jos vandenys. Palyginti su kitomis pasaulio vietovėmis, čia žiemoja labai daug gulbių giesmininkių (Cygnus cygnus).

171. Komisija nurodo, kad 1992 ir 1997 metais Airijos valstybės institucija Viešųjų darbų tarnyba atliko sausinimo darbus. Ji teigia, kad nuo tada SAT drėgnos ekosistemos dar labiau išsausėjo. Augmenija keičiasi, o drėgnų ekosistemų buveinės nyksta. Komisija tvirtina, kad nebuvo suteiktas šių darbų leidimas taikant Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalyse nustatytą procedūrą, o pakenkiant teritorijai buvo pažeista ir 6 straipsnio 2 dalis.

172. Kalbant apie šį kaltinimą, pirmiausia reikia pažymėti, kad 1992 m. atliekamiems darbams Buveinių direktyva dar nebuvo taikoma. Taigi šiuo požiūriu ieškinys yra nepagrįstas.

173. Kalbant apie likusią kaltinimo dalį dėl 1997 m. atliktų darbų, kyla klausimas, ar tam tikros veiklos rūšys gali pažeisti ir 6 straipsnio 2 dalį, ir šio straipsnio 3 bei 4 dalis. Tiek antros, tiek trečios dalies tikslas yra neleisti pakenkti teritorijos apsaugos tikslams ( 83 ). Tačiau aplinkybė, kad leidimas vykdyti planą ar projektą buvo suteiktas taikant Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalyje numatytą procedūrą, lemia tai, kad pagal šį planą ar projektą saugomoje teritorijoje pradedamai veikai nereikia tuo pat metu taikyti to paties straipsnio 2 dalyje įtvirtintos bendros apsaugos normos ( 84 ). Tačiau jei leidimo procedūra nebuvo vykdoma, šis projektas galėjo pažeisti ir 6 straipsnio 3 ir 4 dalių procesines nuostatas, ir teritorijos apsaugai keliamus materialiuosius reikalavimus pagal visas tris šio straipsnio dalis.

174. Kadangi Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalis galima nagrinėti atsižvelgiant ir į procesinius aspektus, ir į materialiuosius teritorijų apsaugos reikalavimus, pirmiausia patartina išnagrinėti šias nuostatas. Jos būtų pažeistos tuo atveju, jei sausinimo darbai būtų vykdomi kaip vienas ar keli projektai, tiesiogiai nesusiję su teritorijos tvarkymu arba jam nebūtini, tačiau vykdomi atskirai ar kartu su kitais planais ir projektais galintys reikšmingai ją paveikti.

175. Teisingumo Teismas jau yra apibrėžęs „projekto“ sąvoką remdamasis Direktyvos 85/337 dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo 1 straipsnio 2 dalies apibrėžimu ( 85 ). Pagal šią nuostatą sąvoka „projektas“ reiškia statybos darbus bei kitų objektų ar veiklos planų įgyvendinimą, kitokius įsikišimus į natūralią aplinką ir gamtovaizdį, įskaitant mineralinių išteklių gavybą. Priežiūros priemonės taip pat gali būti kišimasis į natūralią aplinką ir gamtovaizdį, ypač jei jos, kaip šioje byloje, sąlygoja paukščių apsaugai tinkamiausios buveinės pablogėjimą. Taigi jos yra projektas.

176. Šalys sutinka, kad minėtos priemonės nėra tiesiogiai susijusios su teritorijos tvarkymu ar tam būtinos.

177. Taigi pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį galimą šių priemonių poveikį SAT atsižvelgiant į jos apsaugos tikslus reikėjo įvertinti, jeigu remiantis objektyviomis aplinkybėmis nebuvo atmesta tikimybė, kad jie atskirai arba kartu su kitais planais ar projektais reikšmingai paveiks minėtą teritoriją ( 86 ). Atsižvelgiant visų pirma į prevencijos principą, kuriuo grindžiama Bendrijos siekiama aukšto lygio apsaugos politika aplinkos srityje pagal EB 174 straipsnio 2 dalies pirmą punktą ir kuriuo remiantis turi būti aiškinama Buveinių direktyva, esant abejonių dėl reikšmingo poveikio nebuvimo, reikia atlikti poveikio teritorijai įvertinimą ( 87 ).

178. Airijos vyriausybės nuomone, pagrindo abejoti nebuvo, nes sausinimo kanalai egzistuoja jau beveik 50 metų ir per tą laiką ne kartą buvo remontuojami, tačiau dėl to Glen Lake reikšmė ornitologiniu požiūriu nesumažėjo. Todėl, jos nuomone, kompetentingos institucijos turėjo pagrindo manyti, kad ir 1992 m. bei 1997 m. atlikti priežiūros darbai nepakenkė SAT.

179. Šis argumentas nėra įtikinamas. Akivaizdu, kad sausinimo darbai gali reikšmingai paveikti drėgnas ekosistemas jų baseino srityje. Duomenys apie anksčiau vykdytus sausinimo darbus šias abejones gali paneigti tik tuo atveju, jei yra pakankamai tiksliai juos aprašančių dokumentų, akivaizdžiai įrodančių, kad numatyti darbai taip pat nepakenks ornitologiniu požiūriu svarbioms SAT savybėms. Šiuo atveju nėra duomenų, kad ankstesnė praktika galėtų tai patvirtinti. Atvirkščiai, kaip teisingai nurodo Komisija, nėra žinoma, ar ankstesni darbai turėjo neigiamą poveikį teritorijai, ar ne.

180. Taigi Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies pirmas sakinys buvo pažeistas, nes prieš atliekant darbus reikėjo įvertinti, ar jie neprieštarauja SAT apsaugos tikslams.

181. Pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies antrą sakinį kompetentingos Airijos institucijos, atsižvelgdamos į darbų poveikio atitinkamos teritorijos apsaugos tikslams įvertinimo rezultatus, galėjo leisti vykdyti šią veiklą tik įsitikinusios, kad ji neturės žalingo poveikio šios teritorijos vientisumui, taigi tik tokiu atveju, kai moksliniu požiūriu nėra jokių abejonių dėl to, kad tokio poveikio nebus ( 88 ).

182. Pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies antrą sakinį vien jau todėl, kad nebuvo įvertintas poveikis teritorijai, reikėjo nesuteikti leidimo. Tačiau, kaip matyti iš Airijos vyriausybės argumentų, leidimo negalima buvo suteikti ir dėl neigiamo poveikio SAT. Airijos vyriausybė pripažįsta, kad ežero vandens lygis ypač svarbus čia apsistojančioms gulbėms giesmininkėms, nes joms būtini dideli vandens plotai. Taip pat ji sutinka, kad 1997 m. vykdyti sausinimo kanalų priežiūros darbai pagreitino vandens lygio kritimą ir taip sutrumpino gulbių giesmininkių apsistojimo šioje vietoje laiką. Taigi, Airijos vyriausybės duomenimis, sausinimo kanalų darbai bent jau laikinai sumažino Glen Lake SAT tinkamumą gulbėms giesmininkėms žiemoti. Kadangi gulbių giesmininkių žiemojimo arealo apsauga yra esminis šios SAT tikslas, jos vientisumas buvo pažeistas Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies antro sakinio prasme.

183. Remiantis Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalimi leidimas taip pat negalėjo būti suteiktas. Pasiteisindama Airija nurodo tik tai, kad prižiūrėti sausinimo kanalus privalo pagal įstatymus, kurie priimti jau seniai. Šis argumentas reiškia, kad, Airijos vyriausybės nuomone, sausinimas yra viešasis interesas. Toks interesas, net jei jis yra viršesnis SAT apsaugos intereso atžvilgiu, gali pateisinti SAT pažeidimą pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 4 dalį tik nesant alternatyvių sprendimų. Šioje byloje pati Airijos vyriausybė teigia, kad neigiamą sausinimo poveikį galėtų sumažinti pylimas, o, kita vertus, ji nenurodo, kad būtų neįveikiamų kliūčių pylimui įrengti prieš pradedant priežiūros darbus. Taigi buvo bent jau vienas alternatyvus būdas įgyvendinti šią priemonę mažiau pažeidžiant teritoriją.

184. Todėl taip įvykdytos priežiūros priemonės pažeidė Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 ir 4 dalis. Kadangi šių nuostatų pažeidimas susijęs su SAT vientisumo pažeidimu, kartu buvo pažeista ir 6 straipsnio 2 dalis.

185. Taigi Airija nesiėmė visų Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalių nuostatas įgyvendinančių priemonių, kiek tai susiję su sausinimo kanalų priežiūros darbais Glen Lake SAT vietovėje.

G — Dėl Paukščių direktyvos 10 straipsnio

186. Galiausiai Komisija kaltina Airiją neįvykdžius įsipareigojimų dėl mokslo tyrimų pagal Paukščių direktyvos 10 straipsnį.

187. Paukščių direktyvos 10 straipsnyje nustatyta: „1. Valstybės narės skatina tiriamąjį ir bet kokius kitus darbus, reikalingus visų 1 straipsnyje nurodytų paukščių rūšių populiacijų apsaugai, tvarkymui ir naudojimui. 2. Išskirtinis dėmesys skiriamas tiriamajam ir kitokiam darbui V priede išvardytomis temomis. Valstybės narės siunčia Komisijai reikiamą informaciją, kad ji galėtų imtis atitinkamų priemonių šiame straipsnyje nurodytam tiriamajam ir kitokiam darbui koordinuoti.“

188. V priede išvardytos šios tiriamojo darbo temos: „a) rūšių, kurioms yra išnykimo grėsmė, arba ypač nykstančių rūšių, atsižvelgiant į jų geografinį paplitimą, nacionalinio sąrašo sudarymas; b) teritorijų, kurios ypač svarbios migruojančių rūšių migracijos keliams, žiemojimui ir perėjimui, sąrašų sudarymas ir ekologinis aprašymas; c) duomenų apie migruojančių rūšių populiacijas surinkimas žiedavimo būdu; d) laukinių paukščių gaudymo būdų įtakos jų populiacijų gausumo lygiui vertinimas; e) ekologinių metodų, padedančių išvengti paukščių daromos žalos, kūrimas ir tobulinimas; f) tam tikrų rūšių, galinčių būti užterštumo rodikliais, nustatymas; g) cheminės taršos neigiamos įtakos paukščių rūšių populiacijų gausumo lygiui tyrimas.“ (Pataisytas vertimas)

189. Airijos teisėje – Wildlife Act 1976 11 straipsnio 3 dalyje – numatyta tik galimybė, bet ne pareiga vykdyti tokius tyrimus ir juos remti. Praktiniu požiūriu tyrimų taip pat atliekama per mažai. Pavyzdžiui, Airija pripažįsta neturinti pakankamai duomenų, kad galėtų nustatyti, kurios teritorijos yra tinkamos kaip SAT dirviniams sėjikams ir startsakaliams.

190. Airijos vyriausybė su tuo nesutinka ir, remdamasi Airijos teismų praktika, tvirtina, kad kalbant apie ornitologinius tyrimus vartojama formuluotė „the Minister may <…>“ gali reikšti ir pareigą. Be to, Airijoje tyrimai buvo atliekami vykdant Paukščių direktyvos 10 straipsnyje įtvirtintą pareigą.

191. Tačiau, kaip teisingai pabrėžia Komisija, tai, kad, nepaisant neapibrėžtos formuluotės, Wildlife Act 1976 11 straipsnio 3 dalis bus aiškinama kaip pareiga, tėra galimybė. Airija nenurodė nė vieno teismo sprendimo, kuris būtų grindžiamas tokiu šios nuostatos aiškinimu. Taigi Wildlife Act 1976 11 straipsnio 3 dalis suformuluota nepakankamai aiškiai ir nedviprasmiškai, kad atitiktų Paukščių direktyvos 10 straipsnio reikalavimus.

192. Be to, Airija neginčijo kaltinimo, kad nepakankamai stengėsi atlikti tyrimus, susijusius su dviem pirmiau minėtomis rūšimis. Todėl galima sakyti, kad šiuo požiūriu ji pripažino savo kaltę.

193. Iš bendro ieškinio konteksto matyti, kad panašių trūkumų yra ir tulžių atžvilgiu, o taip pat, bent jau tam tikrą laiką, buvo ir kitų rūšių atžvilgiu. Apie juos liudija tai, kad per mažai teritorijų buvo įsteigtos SAT. Be to, Wildlife Act 11 straipsnyje nėra minimos V priede įvardytos tiriamojo darbo temos.

194. Taigi Airija nesiėmė visų Paukščių direktyvos 10 straipsnio nuostatas įgyvendinančių priemonių.

IV — Dėl bylinėjimosi išlaidų

195. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Airija iš esmės pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.

196. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 4 dalį į bylą įstojusios Ispanijos Karalystė ir Graikijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

V — Išvada

197. Todėl siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą: 1. Airija: a) nuo 1981 m. balandžio 6 d. pagal Direktyvos 79/409 4 straipsnio 1 ir 2 dalis neįsteigusi visų tinkamiausio dydžio teritorijų ir tinkamiausio jų kiekio Direktyvos 79/409 I priede nurodytoms rūšims bei nuolat aptinkamoms migruojančioms rūšims, o būtent neįsteigusi SAT Cross Lough (Killadoon) teritorijoje ir neįtraukusi dviejų plotų, esančių Tolka upės žiotyse, į Sandymount Strand ir Tolka Estuary SAT; b) nuo 1981 m. balandžio 6 d. neužtikrinusi Direktyvos 79/409 4 straipsnio 4 dalies pirmo sakinio nuostatų taikymo teritorijoms, kuriose pagal šią direktyvą turėjo būti, bet nebuvo įsteigtos SAT; c) teisingai netaikiusi visų Direktyvos 79/409 4 straipsnio 4 dalies antro sakinio reikalavimų; d) nesiėmusi visų Direktyvos 92/43 6 straipsnio 2 dalies nuostatas įgyvendinančių priemonių, kiek tai susiję su SAT, įsteigtomis pagal Direktyvą 79/409 prieš priimant Statutory Instruments Nr. 94/1997, European Communities (Natural Habitats) Regulations, 1997; e) nesiėmusi visų Direktyvos 92/43 6 straipsnio 2 dalį įgyvendinančių priemonių, kiek tai susiję su pažeidimais visose SAT, kurioms taikoma ši nuostata, padaromais asmenų, kurie nėra tos žemės savininkai; f) nesiėmusi visų Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 ir 4 dalių nuostatas įgyvendinančių priemonių, kiek tai susiję su planais; g) nesiėmusi visų Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalies pirmo sakinio nuostatas įgyvendinančių priemonių, kiek tai susiję su leidimu vykdyti akvakultūros projektus; h) nesiėmusi visų Direktyvos 92/43 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalių nuostatas įgyvendinančių priemonių, kiek tai susiję su sausinimo kanalų priežiūros darbais Glen Lake specialios apsaugos teritorijos srityje; ir i) nesiėmusi visų Direktyvos 79/409 10 straipsnio nuostatas įgyvendinančių priemonių, neįvykdė įsipareigojimų pagal 1978 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvą 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos ir 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvą 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos. 2. Atmesti likusią ieškinio dalį. 3. Priteisti iš Airijos bylinėjimosi išlaidas. 4. Graikijos Respublika ir Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

( 1 ) Originalo kalba: vokiečių.

( 2 ) OL L 103, p. 1.

( 3 ) 1998 m. gegužės 19 d. Sprendimas Komisija prieš Nyderlandus (C-3/96, Rink. p. I-3031).

( 4 ) 2002 m. lapkričio 26 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją (C-202/01, Rink.p. I-11019).

( 5 ) 2003 m. kovo 6 d. Sprendimas Komisija prieš Suomiją (C-240/00, Rink. p. I-2187).

( 6 ) 2003 m. kovo 20 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (C-378/01, Rink. p. I-2857).

( 7 ) Žr. mano šios dienos išvadą, pateiktą byloje Komisija prieš Graikiją (C-334/04, byla dar nagrinėjama).

( 8 ) Žr. mano šios dienos išvadą, pateiktą byloje Komisija prieš Ispaniją (C-235/04, byla dar nagrinėjama).

( 9 ) 2005 m. sausio 14 d. Komisijos pranešimas spaudai IP/05/45.

( 10 ) M. F. Heath ir M. I. Evans „Important Bird Areas in Europe. Priority sites for conservation“, 2-asis tomas: Pietų Europa, „BirdLife Conservation Series“ Nr. 8, II tomas, Kembridžas, 2000, p. 261 ir paskesni.

( 11 ) OL L 206, p. 7.

( 12 ) Atsiliepimo į ieškinį 91 punktas.

( 13 ) 6 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Italiją 14 punktas ir 1993 m. rugpjūčio 2 d. Sprendimas Komisija prieš Ispaniją (Santoña pelkės) (C-355/90, Rink. p. I-4221, 26, 27 ir 32 punktai).

( 14 ) 3 išnašoje minėjo sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 62 punktas.

( 15 ) 13 išnašoje minėto sprendimo Santoña pelkės 26 punktas; 1996 m. liepos 11 d. Sprendimas Royal Society for the Protection of Birds (Lappel Bank) (C-44/95, Rink. p. I-3805, 26 punktas) ir 3 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 59 ir paskesni punktai.

( 16 ) 3 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 55 ir paskesni punktai.

( 17 ) 3 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 68–70 punktai ir 6 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Italiją 18 punktas.

( 18 ) 3 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 68 punktas.

( 19 ) Išsamiau žr. mano šios dienos išvadą, pateiktą byloje Komisija prieš Ispaniją (8 išnašoje minėtas sprendimas, 70 ir paskesni punktai).

( 20 ) Išsamiau šiuo klausimu, o ypač dėl IBA 2000 dalies, susijusios su Ispanija, žr. mano šios dienos išvadą, pateiktą byloje Komisija prieš Ispaniją (8 išnašoje minėtas sprendimas, 46 ir paskesni punktai).

( 21 ) IBA 2000, 1 tomas, p. 374.

( 22 ) 3 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 69 punktas ir 6 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Italiją 18 punktas.

( 23 ) IBA 2000 (1 tomas, p. 13 ir paskesni bei p. 850 ir paskesni) šie kriterijai aprašomi ir lyginami su naujesniuose inventoriuose naudojamais kriterijais.

( 24 ) Kriterijus C.6 nebuvo aiškiai minimas IBA 89 kriterijų sąraše, bet buvo nurodytas šio leidinio paaiškinimuose, žr. ieškinio byloje Komisija prieš Nyderlandus (C-6/96) 7 priedą, p. 2 ir ieškinio byloje Komisija prieš Italiją (C-378/01) 16 priedą. Remiantis minėtais paaiškinimais, šis kriterijus buvo sukurtas ir taikomas biotopų projekto CORINE atžvilgiu.

( 25 ) IBA 2000, 1 tomas, p. 374.

( 26 ) 3 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 56 punktas.

( 27 ) Žr. 3 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 58 punktą.

( 28 ) Žr. BirdLife International studiją „Birds in Europe: population estimates, trends and conservation status“, 2004, http://www.birdlife.org/datazone/species/BirdsInEuropeII/BiE2004Sp2878.pdf.

( 29 ) IBA 2000, 1 tomas, p. 18 ir 13.

( 30 ) Žr. 1991 m. sausio 17 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (Medžioklės sezonai) (C-157/89, Rink. p. I-57, 15 punktas) ir 2006 m. birželio 8 d. Sprendimą WWF Italija ir kt. (C-60/05, Rink. p. I-5083, 27 punktas).

( 31 ) 2006 m. kovo 23 d. Sprendimas Komisija prieš Austriją (Lauteracher Ried) (C-209/04, Rink. p. I-2755, 44 punktas).

( 32 ) Žr. šios išvados 4 punktą.

( 33 ) Žr. 1987 m. liepos 8 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (262/85, Rink. p. 3073, 39 punktas) ir 2000 m. gruodžio 7 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (C-38/99, Rink. p. I-10941, 53 punktas).

( 34 ) Žr. 31 išnašoje minėto sprendimo Lauteracher Ried 44 punktą. Jame Teisingumo Teismas pripažino, kad tam tikrose teritorijose reikia įsteigti SAT, nors jos nebuvo nurodytos Austrijos IBA inventoriuje.

( 35 ) 3 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 56 punktas.

( 36 ) Žr. atsiliepimo į ieškinį D.2 priedą, p. 63.

( 37 ) 13 išnašoje minėto sprendimo Santoña pelkės 22 punktas ir 2000 m. gruodžio 7 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją (Basses Corbières) (C-374/98, Rink. p. I-10799, 47 ir 57 punktai).

( 38 ) Jei dėl pareigos tuomet įsteigti SAT būtų abejojama, Komisija turėtų įrodyti, kad anksčiau tam tikru laikotarpiu ši teritorija buvo tinkamiausia.

( 39 ) Žr. mano 2006 m. vasario 23 d. išvadą, pateiktą byloje Komisija prieš Portugaliją (Moura, Mourão, Barrancos) (C-191/05, Rink. p. I-6853, 14 punktas).

( 40 ) Šiuo klausimu taip pat žr. Jungtinės Karalystės Joint Nature Conservation Committee paaiškinimus dėl margasnapių žuvėdrų populiacijos surašymo vykdant projektą Seabird 2000, http://www.jncc.gov.uk/page-2890.

( 41 ) Be to, nežiūrint Komisijos reikalavimo, gali būti, kad egzistuoja ir pareiga kompensuoti apsaugos priemones, kurių nebuvo imtasi, t. y. priemones, skirtas tam, kad teritorija vėl taptų tinkama margasnapių žuvėdrų kolonijoms apsistoti.

( 42 ) 15 išnašoje minėto sprendimo Lappel Bank 26 punktas ir 2006 m. liepos 13 d. Sprendimas Komisija prieš Portugaliją (Moura, Mourão, Barrancos) (C-191/05, Rink. p. I-6853, 10 punktas).

( 43 ) Ieškinio A-17 priedas.

( 44 ) IBA 2000, 1 tomas, p. 405 ir paskesni.

( 45 ) Ieškinio priedų p. 324.

( 46 ) 37 išnašoje minėtas sprendimas Basses Corbières.

( 47 ) Nuostatos tekstas pateikiamas šios išvados 10 punkte.

( 48 ) 1999 m. kovo 18 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją (Senos žiotys) (C-166/97, Rink. p. I-1719, 21 punktas).

( 49 ) 2005 m. spalio 20 d. Sprendimas Komisija prieš Jungtinę Karalystę (Atitiktis) (C-6/04, Rink. p. I-9017, 34 punktas).

( 50 ) Nuostatoje nurodyta: „The provisions of Regulations 4, 5, 7, 13, 14, 15 and 16 shall, where appropriate, apply with any necessary modifications to areas classified pursuant to paragraph 1 and 2 of Article 4 of the Birds Directive”.

( 51 ) 1987 m. balandžio 9 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (363/85, Rink. p. 1733, 7 punktas); 1991 m. gegužės 30 d. Sprendimas Komisija prieš Vokietiją (C-361/88, Rink.p. I-2567, 15 punktas) ir 2004 m. sausio 7 d. Sprendimas Komisija prieš Ispaniją (C-58/02, Rink. p. I-621, 26 punktas) bei 49 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Jungtinę Karalystę (Atitiktis) 21 punktas.

( 52 ) Žr. 33 išnašoje pateiktas nuorodas.

( 53 ) Žr. 13 išnašoje minėto sprendimo Santoña pelkės 30 punktą.

( 54 ) 13 išnašoje minėto sprendimo Santoña pelkės 22 punktas.

( 55 ) 48 išnašoje minėtame sprendime Senos žiotys taip pat kalbama tik apie 1994 m. birželio mėnesį. Sudėtinga pasakyti, kada tiksliai baigiasi Buveinės direktyvos perkėlimui skirtas terminas. Pagal tuomet galiojusią EEB sutarties 191 straipsnio 2 dalį (po pakeitimo – EB 254 straipsnis) jis grindžiamas data, kai apie jį buvo pranešta valstybėms narėms. Eur-Lex duomenimis, terminas baigiasi 1994 m. birželio 10 d., o 1997 m. birželio 26 d. Sprendime Komisija prieš Graikiją (C-329/96, Rink. p. I-3749, 2 punktas) ir 1997 m. gruodžio 11 d. Sprendime Komisija prieš Vokietiją (C-83/97, Rink. p. I-7191, 2 punktas) Teisingumo Teismas kalba apie 1994 m. birželio 5 dieną.

( 56 ) Minėta 37 išnašoje.

( 57 ) Žr. šios išvados 80 punktą.

( 58 ) 1986 m. vasario 26 d. Sprendimas Marshall (152/84, Rink. p. 723, 48 punktas); 1994 m. liepos 14 d. Sprendimas Faccini Dori (C-91/92, Rink. p. I-3325, 20 punktas); 2004 m. sausio 7 d. Sprendimas Wells (C-201/02, Rink. p. I-723, 56 punktas) ir 2004 m. spalio 5 d. Sprendimas Pfeiffer ir kt. (sujungtos bylos C-397/01–C-403/01, Rink. p. I-8835, 108 punktas). Norint pagrįsti perkėlimo būtinybę, nereikia nagrinėti, kiek 2005 m. lapkričio 22 d. Sprendimas Mangold (C-144/04, Rink. p. I-9981) suderinamas su minėta Teisingumo Teismo praktika.

( 59 ) Komisija remiasi 1998 m. kovo 24 d. Sprendimu Raymond McBride prieš Galway Corporation.

( 60 ) 2002 m. birželio 13 d. Sprendimas Komisija prieš Airiją (Owenduff-Nephin Beg Complex) (C-117/00, Rink. p. I-5335, 15 punktas); taip pat žr. 3 išnašoje minėto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus 57 punktą.

( 61 ) Pavyzdžiui, 55 išnašoje minėtame sprendime Senos žiotys (48 ir paskesni punktai) Teisingumo Teismas nagrinėja, ar konkretus projektas nepažeidžia Paukščių direktyvos 4 straipsnio 4 dalies antro sakinio.

( 62 ) 1996 m. rugsėjo 24 d. Tarybos direktyva 96/61/EB dėl integruotos taršos prevencijos ir kontrolės (OL L 257, p. 26).

( 63 ) 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1782/2003, kuriuo nustatomos bendrosios tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisyklės bei tam tikros paramos schemos ūkininkams ir kuriuo iš dalies keičiami Reglamentai (EEB) Nr. 2019/93, (EB) Nr. 1452/2001, (EB) Nr. 1453/2001, (EB) Nr. 1454/2001, (EB) Nr. 1868/94, (EB) Nr. 1251/1999, (EB) Nr. 1254/1999, (EB) Nr. 1673/2000, (EEB) Nr. 2358/71 ir (EB) Nr. 2529/2001 (OL L 271, p. 1).

( 64 ) Birds of Conservation Concern in Ireland, 1999.

( 65 ) Žr. „species factsheet“, kuris, ko gero, grindžiamas tais pačiais surašymo duomenimis kaip