Be to, Sprendimo 2011/782 19 straipsnio 3–7 dalyse, Sprendimo 2012/739 25 straipsnio 3–11 dalyse, Sprendimo 2013/255 28 straipsnio 3–11 dalyse ir Reglamento Nr. 36/2012 dėl ribojamųjų priemonių Sirijai 16–18 straipsniuose numatyta galimybė, pirma, leisti naudotis įšaldytomis lėšomis siekiant patenkinti pagrindinius poreikius ar įvykdyti tam tikrus įsipareigojimus ir, antra, išduoti specialius leidimus, pagal kuriuos leidžiama panaikinti lėšų, kito finansinio turto ar kitų ekonominių išteklių įšaldymą. Galiausiai, pažymėtina, kad ieškovo pavardės palikimas prie ginčijamų aktų pridėtuose sąrašuose reguliariai persvarstomas tam, kad būtų galima įsitikinti, jog asmenys ir subjektai, kurie nebeatitinka įtraukimo į nagrinėjamą sąrašą kriterijų, būtų iš jo išbraukti.

Kiek tai susiję su teisės į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą pažeidimu ir teisės atvykti į valstybės narės, kurios pilietis yra ieškovas, teritoriją ir judėjimo Sąjungoje laisvės apribojimu pažymėtina, kad specialiose su piliečiais susijusiose nuostatose, būtent Sprendimo 2011/782 18 straipsnio 2 dalyje, Sprendimo 2012/739 24 straipsnio 2 dalyje ir Sprendimo 2013/255 dėl ribojamųjų priemonių Sirijai 27 straipsnio 2 dalyje, pripažįstama išimtinė valstybių narių kompetencija dėl nagrinėjamų apribojimų taikymo savo piliečiams. Darytina išvada, kad, kalbant apie asmenį, kuris be Sirijos pilietybės turi dar ir kitos valstybės narės pilietybę, pagal Sąjungos teisė neįpareigoja valstybės narės valdžios institucijų uždrausti jam atvykti į jos teritoriją.

Tačiau valstybės narės, taigi ir Sąjungos, pilietis, kurio pavardė nurodyta asmenų, kuriems taikomos nuostatos dėl apribojimų įsileisti, sąraše, patenka į šių nuostatų taikymo sritį, kiek tai susiję su kitomis valstybėmis narėmis nei ta, kurios pilietis jis yra. Todėl šiems piliečiams tokios valstybės narės savo teritorijose privalo taikyti nagrinėjamus apribojimus. Iš tikrųjų, su piliečiais susijusios nuostatos taikytinos tik valstybės narės, kurios pilietis toks asmuo yra, teritorijai. Be to, Sąjungos piliečių judėjimo laisvė nėra absoliuti. Iš tikrųjų, pagal SESV 21 straipsnio 1 dalies antroje sakinio dalyje suformuluotą sąlygą, Taryba, priimdama aktus bendros užsienio politikos ir saugumo srityje, nepažeisdama proporcingumo principo, iš principo galėjo apriboti ieškovo teisę laisvai judėti Sąjungoje, nes argumentai dėl priemonių, kuriomis ieškovo lėšos įšaldomos, tinkamumo, būtinumo ir ribojimo laiko atžvilgiu analogiškai taikytini nuostatoms dėl apribojimų įsileisti.

Be to, nuostatos dėl apribojimų įsileisti, kiek jos taikomos Sąjungos piliečiams, laikytinos lex specialis direktyvos 2004/38 dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičiančios Reglamentą Nr. 1612/68 ir panaikinančios direktyvas 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 ir 93/96, atžvilgiu, todėl šios nuostatos turi viršenybę prieš šią direktyvą situacijose, kurias konkrečiai jomis siekiama sureguliuoti. Be to, šis lex specialis tik bendrai konkrečiame kontekste atspindi judėjimo laisvės apribojimus, kuriuose valstybės narės gali uti singuli taikyti tam tikriems asmenims pagal Direktyvos 2004/38 27 straipsnį. Iš tikrųjų, pagal pastarąją direktyvą Sąjungos piliečiams nesuteikiama absoliuti judėjimo Sąjungoje laisvė, o valstybėms narėms, laikantis proporcingumo principo, leidžiama apriboti šią laisvę pirmiausia dėl viešosios tvarkos ar saugumo priežasčių.

(žr. 172, 185, 186, 190, 191, 194–199 punktus)