GENERALINIO ADVOKATO

MELCHIOR WATHELET IŠVADA,

pateikta 2017 m. rugsėjo 6 d. ( 1 )

Byla C‑384/16 P

European Union Copper Task Force

prieš

Europos Komisiją

„Apeliacinis skundas – Ieškinys dėl panaikinimo iš dalies – SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa – Reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių – Konkreti sąsaja – Daliniu neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas – Augalų apsaugos produktai – Reglamentas (EB) Nr. 1107/2009 – Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 540/2011 – Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/408 – Augalų apsaugos produktų pateikimas rinkai ir keistinų medžiagų sąrašo sudarymas – Vario junginiai“

I. Įžanga

1. Šioje byloje nagrinėjamas European Union Copper Task Force (toliau – EUCuTF) apeliacinis skundas dėl 2016 m. balandžio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutarties European Union Copper Task Force / Komisija (T‑310/15, nepaskelbta Rink., EU:T:2016:265; toliau – skundžiama nutartis).

2. Skundžiama nutartimi Bendrasis Teismas kaip nepriimtiną atmetė EUCuTF ieškinį, susijusį su 2015 m. kovo 11 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/408 dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1107/2009 dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką 80 straipsnio 7 dalies įgyvendinimo ir dėl keistinų medžiagų sąrašo sudarymo (toliau – ginčijamas reglamentas) ( 2 ) panaikinimu iš dalies. Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad, pirma, ieškovė negali remtis suinteresuotumu, antra, jos nariai neturi teisės pareikšti ieškinio, nes jie nėra konkrečiai susiję su ginčijamu reglamentu. Be to, Bendrasis Teismas nusprendė, kad EUCuTF pareikštas ieškinys taip pat negali būti pagrįstas SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutine sakinio dalimi, nes dėl ginčijamo reglamento reikia patvirtinti įgyvendinamąsias priemones, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.

3. Apeliaciniu skundu EUCuTF suteikia Teisingumo Teismui galimybę patikslinti šioje nuostatoje vartojamo veiksmažodžio „patvirtinti“ aiškinimą ( 3 ). Iš tikrųjų, nors ši sąvoka labai svarbi taikant minėtą nuostatą, Teisingumo Teismas jos aiškinimo tikrai nenagrinėjo, pavyzdžiui, bylose, kuriose priimtas 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852) ir 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimas T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284).

II. Teisinis pagrindas

A. Direktyva 91/414/EEB

4. 1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką ( 4 ) I priede buvo numatytas veikliųjų medžiagų, kurių gali būti augalų apsaugos produktų sudėtyje, sąrašas.

5. Pagal 2009 m. balandžio 23 d. Komisijos direktyvos 2009/37/EB, iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 91/414, įtraukiant veikliąsias medžiagas chlormekvatą, vario junginius, propakvizafopą, kvizalofopą-P, teflubenzuroną ir zeta cipermetriną ( 5 ), 1 straipsnį ir priedą Direktyvos 91/414 I priede pateiktas sąrašas iš dalies pakeistas siekiant į jį įterpti, be kita ko, vario junginius.

B. Reglamentas (EB) Nr. 1107/2009

6. 2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1107/2009 dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką ir panaikinančio Tarybos direktyvas 79/117/EEB ir 91/414 ( 6 ) 50 straipsnyje „Lyginamasis augalų apsaugos produktų, turinčių keistinų medžiagų, įvertinimas“ nustatyta: „1. Valstybės narės atlieka lyginamąjį įvertinimą, kai nagrinėja paraišką dėl veikliosios medžiagos, kuri patvirtinta kaip keistina medžiaga, turinčio augalų apsaugos produkto autorizacijos. Valstybės narės neautorizuoja nustatytiems pasėliams naudoti skirto ir keistiną medžiagą turinčio augalų apsaugos produkto arba apriboja jo naudojimą, jei lyginamasis vertinimas, kurį atliekant svarstoma rizika ir nauda, kaip nustatyta IV priede, rodo, kad: <…> 4. Augalų apsaugos produktų, kurių sudėtyje yra keistinos medžiagos, atveju valstybės narės atlieka 1 dalyje nurodytą lyginamąjį įvertinimą reguliariai ir ne vėliau kaip atnaujinant ar keičiant autorizaciją. Remdamosi to lyginamojo įvertinimo rezultatais valstybės narės palieka galioti, panaikina arba pakeičia autorizaciją.“

7. Reglamento Nr. 1107/2009 XI skyriuje „Pereinamojo laikotarpio ir baigiamosios nuostatos“ yra jo 80 straipsnis „Pereinamojo laikotarpio nuostatos“, kurio 7 dalyje nustatyta: „Ne vėliau kaip 2013 m. gruodžio 14 d. Komisija sudaro į Direktyvos 91/414 <…> I priedą įtrauktų medžiagų, kurios atitinka šio reglamento II priedo 4 punkte nustatytus kriterijus ir kurioms taikomos šio reglamento 50 straipsnio nuostatos, sąrašą.“

8. Reglamento Nr. 1107/2009 83 straipsnyje „Panaikinimas“ nurodyta: „Nedarant poveikio 80 straipsnio taikymui, nuo 2011 m. birželio 14 d. panaikinamos [1978 m. gruodžio 21 d. Tarybos] direktyv[a] 79/117/EEB [draudžianti pateikti į rinką ir naudoti augalų apsaugos produktus, turinčius tam tikrų veikliųjų medžiagų (OL L 33, 1978, p. 36; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 4 t., p. 33)] ir [Direktyva] 91/414/EEB su pakeitimais, padarytais V priede išvardytais teisės aktais, nedarant poveikio valstybių narių pareigoms perkelti į nacionalinę teisę ir taikyti tame priede nurodytas direktyvas [pareigoms, susijusioms su tame priede nurodytų direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę ir taikymo terminais]. Nuorodos į panaikintas direktyvas laikomos nuorodomis į šį reglamentą. <…>“

C. Įgyvendinimo reglamentai

1. Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 540/2011

9. Pagal 2011 m. gegužės 25 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 540/2011, kuriuo dėl patvirtintų veikliųjų medžiagų sąrašo įgyvendinamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1107/2009 ( 7 ), 1 konstatuojamąją dalį ir 1 straipsnį į Direktyvos 91/414 I priedą įtrauktos veikliosios medžiagos laikomos patvirtintomis pagal Reglamentą Nr. 1107/2009.

2. Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/232

10. Kaip nurodyta 2015 m. vasario 13 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/232, kuriuo dėl veikliosios medžiagos vario junginių patvirtinimo sąlygų iš dalies keičiamas ir ištaisomas Įgyvendinimo reglamentas Nr. 540/2011 ( 8 ), 8 konstatuojamojoje dalyje, „patvirtinta, kad veiklioji medžiaga vario junginiai turi būti laikoma patvirtinta pagal Reglamentą <…> Nr. 1107/2009.“

11. Įgyvendinimo reglamento 2015/232 1 straipsnyje „Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 540/2011 pakeitimas“, nustatyta: „Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 540/2011 priedo A dalis iš dalies keičiama pagal šio reglamento priedą.“

12. Įgyvendinimo reglamento 2015/232 priede numatyta, kad Įgyvendinimo reglamento Nr. 540/2011 priedo A dalis iš dalies keičiama siekiant nustatyti, kad: „<…> Pranešėjai Komisijai, Tarnybai ir valstybėms narėms pristato stebėsenos programą, skirtą pažeidžiamoms vietovėms, kuriose dirvožemio ir vandens (įskaitant nuosėdas) užteršimas variu kelia susirūpinimą arba gali pradėti jį kelti. <…>“

3. Ginčijamas reglamentas

13. Ginčijamo reglamento 1 straipsnis „Keistinos medžiagos“, suformuluotas taip: „Į Direktyvos 91/414/EEB I priedą įtrauktos veikliosios medžiagos, tenkinančios Reglamento (EB) Nr. 1107/2009 II priedo 4 punkte nustatytus kriterijus, nurodomos šio reglamento priedo sąraše. Pirmoji dalis taip pat taikoma veikliosioms medžiagoms, patvirtintoms pagal Reglamentą (EB) Nr. 1107/2009 remiantis 80 straipsnio 1 dalies pereinamojo laikotarpio priemonėmis.“

14. Šio reglamento priede pateiktame sąraše yra: „<…> vario junginiai (vario hidroksido, vario oksichlorido, vario oksido, Bordo mišinio ir tribazio vario sulfato variantai) <…>“

III. Ginčo aplinkybės

15. Bendrasis Teismas ginčo aplinkybes glaustai pristatė skundžiamos nutarties 1–6 punktuose. Jas galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.

16. EUCuTF yra vario junginių gamintojų asociacija (kai kurie iš šių gamintojų turi leidimus pateikti rinkai augalų apsaugos produktus, kurių sudėtyje yra tokios medžiagos). Ji įsteigta siekiant pateikti prašymą įtraukti šią medžiagą į Direktyvos 91/414 I priedą, kuriame buvo numatytas veikliųjų medžiagų, galėjusių būti augalų apsaugos produktų sudėtyje, sąrašas.

17. Priėmusi Direktyvą 2009/37 Komisija iš dalies pakeitė Direktyvos 91/414 I priede pateiktą sąrašą, kad į jį būtų įtraukti vario junginiai. Ši direktyva panaikinta Reglamentu Nr. 1107/2009. Tačiau pagal Įgyvendinimo reglamento Nr. 540/2011 1 konstatuojamąją dalį ir 1 straipsnį į Direktyvos 91/414 I priedą įtrauktos veikliosios medžiagos nuo šiol laikomos patvirtintomis pagal Reglamentą Nr. 1107/2009.

18. Apeliantei pateikus papildomos informacijos apie riziką, susijusią su vario junginių įkvėpimu, ir apie šios medžiagos keliamos rizikos nekontroliuojamiems organizmams, dirvožemiui ir vandeniui vertinimą, Komisija priėmė Įgyvendinimo reglamentą 2015/232. Šiame reglamente Komisija, pirma, patvirtino, kad vario junginiai turi būti patvirtinti pagal Reglamentą Nr. 1107/2009 ir, antra, iš dalies pakeitė Įgyvendinimo reglamento Nr. 540/2011 priedą, numačiusi, be kita ko, kad apeliantė Komisijai, Europos maisto saugos tarnybai (EFSA) ir valstybėms narėms perduoda stebėsenos programą, skirtą pažeidžiamoms vietovėms, kuriose dirvožemio ir vandens užteršimas variu kelia susirūpinimą arba gali pradėti jį kelti.

19. 2015 m. kovo 11 d. Komisija priėmė ginčijamą reglamentą, kad būtų taikoma Reglamento Nr. 1107/2009 80 straipsnio 7 dalis, kurioje numatyta, kad Komisija sudaro į Direktyvos 91/414 I priedą įtrauktų medžiagų, kurios atitinka kriterijus, įgyvendintinus siekiant medžiagą laikyti keistina, ir kurioms taikomas šio reglamento 50 straipsnis, sąrašą. Į šį ginčijamo reglamento priede pateiktą sąrašą įtraukti vario junginiai, nes ši medžiaga atitinka tokius kriterijus.

IV. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiama nutartis

20. 2015 m. birželio 5 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo ieškinį, kuriuo ieškovė prašė iš dalies panaikinti ginčijamą reglamentą. Grįsdama savo ieškinį ieškovė, be kita ko, rėmėsi Reglamento Nr. 1107/2009 24 straipsnio ir II priedo 4 punkto neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu.

21. Skundžiamoje nutartyje Bendrasis Teismas pritarė Komisijos pareikštam nepriimtinumu grindžiamam prieštaravimui. Jis nusprendė, kad, pirma, ieškovė negali remtis suinteresuotumu, antra, jos nariai neturi teisės pareikšti ieškinio. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas nusprendė, kad, pirma, ieškovės nariai nėra konkrečiai susiję su ginčijamu reglamentu, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, ir, antra, šis reglamentas yra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, dėl kurio reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

22. Bendrasis Teismas taip pat atmetė ieškovės argumentą dėl jos teisės į veiksmingą teisminę apsaugą pažeidimo.

V. Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme

23. Apeliaciniame skunde apeliantė prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą nutartį, pripažinti jos pareikštą ieškinį dėl ginčijamo reglamento panaikinimo priimtinu ir grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl esmės. Ji taip pat prašo priteisti iš Komisijos per apeliacinį procesą patirtas bylinėjimosi išlaidas.

24. Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

VI. Dėl apeliacinio skundo

25. Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė remiasi trimis pagrindais. Pirma, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nusprendęs, kad ginčijamas reglamentas yra reglamentuojamojo pobūdžio aktas, dėl kurio apeliantės atžvilgiu reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį. Antra, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nusprendęs, kad jos ieškinio pripažinimas nepriimtinu nereiškia, kad ji ir jos nariai netenka veiksmingos teisminės apsaugos. Galiausiai, trečia, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nusprendęs, kad ginčijamas reglamentas nėra konkrečiai susijęs su ja ir jos nariais.

26. Be to, apeliantė mano, kad ginčijamas reglamentas yra tiesiogiai susijęs su ja pačia ir jos nariais.

A. Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo ginčijamą reglamentą įgyvendinančių priemonių nebuvimu

1. Šalių argumentai

27. Pirmajame pagrinde apeliantė ginčija skundžiamos nutarties 42–44, 46–48, 50–52, 60 ir 61 punktus. Ji kaltina Bendrąjį Teismą padarius išvadą, kad dėl ginčijamo reglamento reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

28. Iš tikrųjų, apeliantės nuomone, vario junginiai „keistinomis medžiagomis“ pripažįstami ir paskui Reglamente Nr. 1107/2009 nustatyta sistema taikoma neprivalant imtis įgyvendinimo priemonių.

29. Visų pirma, nors galimas vario junginių leidimo atnaujinimas oficialiai yra įtvirtintas Komisijos aktu, EUCuTF pateikus atitinkamą prašymą šis aktas gali būti laikomas ne ginčijamo reglamento įgyvendinimo aktu, o Reglamento Nr. 1107/2009, pagal kurį reglamentuojama veikliųjų medžiagų patvirtinimo atnaujinimo procedūra, įgyvendinimo aktu. Be to, pagal ginčijamą reglamentą vario junginiai turi būti patvirtinami bent kas septynerius metus, o ne kas penkiolika metų, kaip nekeistinos veikliosios medžiagos. Todėl pagal šiame reglamente nustatytą patvirtinimo procedūrą paraiškų dėl vario junginių patvirtinimo atnaujinimo iš esmės teikiama du kartus daugiau, taigi didėja išlaidos, susijusios su šių junginių patvirtinimo išsaugojimu. Šis poveikis yra tiesioginis ir dėl jo Komisijai ar valstybėms narėms nereikia imtis jokios įgyvendinimo priemonės.

30. Be to, apeliantė mano, kad pagal ginčijamą reglamentą iš karto turi būti atliekamas augalų apsaugos produktų, kuriuose yra vario junginių, ir jų naudojimo lyginamasis vertinimas, nurodytas Reglamento Nr. 1107/2009 50 straipsnyje. Iš tikrųjų šio reglamento 50 straipsnio 4 dalyje valstybės narės įpareigojamos lyginamąjį vertinimą atlikti reguliariai ir ne vėliau kaip atnaujinant ar keičiant leidimą. Be to, kitaip, nei Bendrasis Teismas konstatavo skundžiamos nutarties 48 punkte, pareiškėjai ne tik padengia išlaidas, susijusias su lyginamojo vertinimo atlikimu, bet ir yra atsakingi už paties vertinimo atlikimą, nes nacionalinės institucijos tik priima sprendimą dėl paraiškos atnaujinti augalų apsaugos produkto leidimą. Todėl EUCuTF ir jos nariai su lyginamuoju vertinimu susijusias pareigas privalo vykdyti neatsižvelgdami į tai, koks bus jo galutinis rezultatas.

31. Bendrasis Teismas, skundžiamos nutarties 46 punkte nustatęs, kad lyginamojo vertinimo atlikimas neturi įtakos aplinkybei, jog leidimus pateikti rinkai suteikia, atsisako suteikti, atnaujina arba iš dalies pakeičia valstybės narės, neatsižvelgė į tai, kad ginčijamo reglamento poveikis nepriklauso nuo jokio nacionalinės institucijos priimto sprendimo.

32. Kadangi priemonės, kurias prireikus priima nacionalinės institucijos, neturės jokio poveikio vario junginių, kaip keistinos medžiagos, teisiniam statusui ar sistemai, įdiegtai pagal Reglamentą Nr. 1107/2009, jų negalima laikyti ginčijamą reglamentą įgyvendinančiomis priemonėmis.

33. Galiausiai apeliantė mano, kad panašią išvadą reikia daryti ir dėl augalų apsaugos produktų abipusio pripažinimo valstybėse narėse principo. Iš tikrųjų priėmus ginčijamą reglamentą abipusio produkto, kuriame yra keistinos medžiagos, pripažinimo nebesuteikiama automatiškai, kaip, priešingai, yra bet kurios kitos veikliosios medžiagos atveju.

34. Komisija tvirtina, kad pirmasis pagrindas nepagrįstas.

35. Jos nuomone, Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 41 punkte teisingai nustatė, kad į keistinų medžiagų sąrašą įtrauktoms medžiagoms taikomos konkrečios trijų tipų taisyklės ir kad dėl kiekvienos iš šių trijų atskirų taisyklių taikymo priimamos įgyvendinimo priemonės, kurių teisėtumą apeliantė gali užginčyti ( 9 ).

36. Visų pirma dėl argumento, kad vario junginių patvirtinimo atnaujinimas, kurį vykdo Komisija, yra Reglamento Nr. 1107/2009, o ne ginčijamo reglamento įgyvendinimo priemonė, Komisija mano, jog Bendrojo Teismo išvada šiuo klausimu visiškai atitinka SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos tikslą, kurį Teisingumo Teismas nurodė savo 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852) 27 punkte.

37. Iš šios jurisprudencijos matyti, kad nereikia nagrinėti klausimo, ar skundžiamas aktas yra visų įgyvendinimo priemonių teisinis pagrindas siaurąja prasme. Komisijos nuomone, tinkamai nagrinėjant reikėtų tikrinti, ar dėl ginčijamo teisės akto galutinai ir neigiamai pasikeičia apeliantės teisinė padėtis. Jeigu taip yra, tuomet reikėtų nagrinėti, ar apeliantė turi pažeisti ginčijamo teisės akto nuostatas, kad jai būtų suteikta teisės gynimo priemonė, nes nėra kito Sąjungos ar nacionaliniu lygmeniu priimto ar priimtino teisės akto, kurį galima užginčyti teisme.

38. Vis dėlto šiuo atveju apeliantės teisinė padėtis lieka nepakitusi, kol bus priimtas teisės aktas, pagal kurį taikoma viena iš trijų konkrečių taisyklių kategorijų, numatytų Reglamente Nr. 1107/2009.

39. Be to, Komisija pabrėžia, kad apeliantės pateikti argumentai dėl kiekvienos iš šių taisyklių kategorijų taikymo turi būti atmesti.

40. Pirma, kaip Bendrasis Teismas nusprendė skundžiamos nutarties 44 punkte, atnaujindama keistinų medžiagų patvirtinimą Komisija privalėtų priimti reglamentą, kuriuo atitinkama medžiaga patvirtinama arba nepatvirtinama, taigi iš tikrųjų būtų taikomas ginčijamas reglamentas. Todėl apeliantė turėtų galimybę užginčyti pirmąjį nurodytą reglamentą ir šia proga remtis tuo, kad ginčijamo reglamento negalima taikyti pagal SESV 277 straipsnį.

41. Antra, dėl taisyklių, susijusių su leidimų pateikti rinkai abipusiu pripažinimu, taikymo Komisija mano, kad Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 50 punkte tinkamai nusprendė, jog šiuo aspektu padaryto pakeitimo poveikis pasireikš tik naudojantis valstybėms narėms suteikiama diskrecija, jų nacionalinėms institucijoms priimant teisės aktus, kuriuose nusprendžiama dėl abipusio pripažinimo prašymų. Apeliantė neįrodė, kad šiomis aplinkybėmis diskrecijos suteikimas nacionalinėms institucijoms daro kitokį poveikį jos narių teisinei padėčiai, nei priėmus nacionalinį sprendimą suteikti arba atsisakyti suteikti abipusį pripažinimą. Ji taip pat neįrodė, kad ginčijamu reglamentu abipusio pripažinimo sistema kažkaip kitaip pakeičiama ir toks pakeitimas turi poveikį apeliantės teisinei padėčiai.

42. Trečia, dėl taisyklių, susijusių su leidimo pateikti rinkai gavimo arba atnaujinimo sąlygomis, taikymo pažymėtina, kad apeliantė klaidingai aiškina skundžiamos nutarties 46 punktą. Komisijos nuomone, Bendrasis Teismas teisingai mano, kad lyginamasis vertinimas yra leidimo pateikti rinkai nagrinėjimo proceso dalis. Apeliantės teisinei padėčiai poveikį turintis teisės aktas – tai sprendimas palikti galioti, panaikinti arba pakeisti leidimą pateikti rinkai, dėl kurio iš tikrųjų praktiškai taikomas ginčijamas reglamentas.

43. Argumentas, kad leidimo paraišką pateikę asmenys šiuo metu yra atsakingi už lyginamojo vertinimo atlikimą, šiai išvadai neturi įtakos. Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 48 punkte šį argumentą teisingai atmetė. Komisijos nuomone, galimybė perduoti atsakomybę atlikti lyginamąjį vertinimą susijusi tik su procesu, ir dėl jos niekaip nepakinta aplinkybė, kad teisės aktus turės priimti nacionalinės institucijos, siekdamos įgyvendinti šį lyginamąjį vertinimą, ir kad šiuos aktus galima ginčyti. Pirma, nacionalinės institucijos sprendimas lyginamąjį vertinimą atlikti savo iniciatyva gali būti užginčytas. Antra, jeigu vertinimo rezultatas dėl vario junginių būtų neigiamas, taigi turėtų poveikį apeliantės teisinei padėčiai, sprendimas panaikinti leidimą pateikti rinkai būtų teisės aktas, kurį galima ginčyti.

2. Analizė

a) Pirminė pastaba dėl SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinės sakinio dalies aiškinimo

44. Savo apeliaciniame skunde EUCuTF teigia, kad vario junginiai „keistinomis medžiagomis“ pripažįstami, taigi ir pagal Reglamentą Nr. 1107/2009 įvesta sistema taikoma „nedelsiant ir tiesiogiai“, o įgyvendinimo priemonės nereikia ( 10 ).

45. Taigi nagrinėjant Teisingumo Teismui nurodytą aiškinimo problemą reikia nustatyti, ar aplinkybė, kad vario junginiams yra taikomos Reglamente Nr. 1107/2009 numatytos konkrečios taisyklės, yra paprastas ginčijamo reglamento „poveikis“, taigi dėl šio reglamento nereikia įgyvendinimo priemonių stricto sensu, ar, priešingai, taikant konkrečias Reglamento Nr. 1107/2009 taisykles Komisijos arba valstybių narių priimti aktai turi būti laikomi ginčijamą reglamentą įgyvendinančiomis priemonėmis, nes šios taisyklės konkretų poveikį apeliantei turi tik taikant šiuos aktus.

46. Teoriškai labiau suprantamas klausimas yra toks: ar veiksmažodis „patvirtinti“, vartojamas SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinėje sakinio dalyje, yra susijęs tik su įgyvendinimo priemonėmis, priimtomis tiesiogiai remiantis „B“ reglamentuojamojo pobūdžio aktu, ar jo taikymo sritis gali būti išplėsta, įtraukus į ją aktus, priimtus remiantis „A“ ankstesniu reglamentu, tačiau dėl to, kad buvo priimtas jam taikyti būtinas „B“ reglamentas, t. y. esant netiesioginei sekos grandinei arba tam tikra prasme netiesioginiam poveikiui.

47. Nebereikia priminti, kad SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa buvo iš dalies pakeista Lisabonos sutartimi ir taip suteikta trečia galimybė tiesiogiai teismui pareikšti ieškinį dėl teisėtumo. Nuo šiol „[k]iekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali <…> pateikti ieškinį dėl jam skirtų aktų arba aktų, kurie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję, ar dėl reglamentuojančio pobūdžio teisės aktų, tiesiogiai su juo susijusių ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinančių priemonių“ ( 11 ).

48. Nors Teisingumo Teismas pripažino, kad šia SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos trečia dalimi „sušvelnintos fizinių ar juridinių asmenų pareikštų ieškinių dėl panaikinimo priimtinumo sąlygos“ ( 12 ), jis vis dėlto šios dalies neaiškino siaurai.

49. Visų pirma sąvoką „reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas“ jis išaiškino taip: „EB 230 straipsnio ketvirtoje pastraipoje įtvirtintu fizinių ir juridinių asmenų teisės pareikšti ieškinį pakeitimu buvo siekiama tiems asmenims suteikti galimybę ne tokiomis griežtomis sąlygomis pareikšti ieškinius dėl visuotinio taikymo teisės aktų, [tačiau] išskyrus teisėkūros procedūra priimtus aktus, panaikinimo“ ( 13 ).

50. Be to, kalbant apie sąlygą dėl įgyvendinimo priemonių nebuvimo, pažymėtina, kad bendras analizės pagrindas nustatytas byloje, kurioje priimtas 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852): – pirma, Teisingumo Teismas mano, kad tuomet, kai dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, „Sąjungos teisės sistemos paisymo teisminė kontrolė užtikrinama neatsižvelgiant į tai, ar šias priemones priima Sąjunga, ar valstybės narės“ ( 14 ). Iš tikrųjų pirmuoju atveju privatus asmuo įgyvendinimo priemones galės apskųsti tiesiogiai Sąjungos teisme ir savo ieškinį grįsti pagrindinio akto neteisėtumu, taikydamas SESV 277 straipsnį, o antruoju atveju – pagrindinio akto teisėtumą užginčyti nacionaliniame teisme, kuris prašyme priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismui galės pateikti klausimą pagal SESV 267 straipsnį ( 15 ), – antra, Teisingumo Teismas įgyvendinimo priemonių buvimo vertinimą apriboja „asmens, siekiančio pasinaudoti teise pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, pozicija. Taigi nesvarbu, ar dėl nagrinėjamo akto reikia priimti įgyvendinimo priemones kitų asmenų atžvilgiu“ ( 16 ), – trečia, reikia „atsižvelgti tik į ieškinio dalyką, ir tuo atveju, kai ieškovas prašo tik iš dalies panaikinti aktą, prireikus būtina atsižvelgti tik į įgyvendinimo priemones, kurias galbūt reikia patvirtinti dėl tos akto dalies“ ( 17 ).

51. Teisingumo Teismas 2015 m. balandžio 28 d. Sprendime T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284) ir toliau laikėsi siauro aiškinimo, nusprendęs, kad tariamai mechaninis nacionaliniu lygmeniu priimtų priemonių pobūdis – tai klausimas, kuris „nėra reikšmingas, nustatant, ar dėl [nagrinėjamų] reglamentų reikia priimti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos pabaigą [paskutinę sakinio dalį]“ ( 18 ). Konkrečiai tai reiškia, kad „sąlygos dėl įgyvendinimo priemonių nebuvimo negalima painioti su tiesioginės sąsajos sąlyga“ ( 19 ).

52. Teisingumo Teismas, nustatęs, kad į sąvoką „reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas“ nepatenka teisėkūros procedūra priimti teisės aktai ir kad sąvoka „įgyvendinimo priemonė“ apima bet kokį aktą, kurį pagal visuotinai taikomą Sąjungos teisės aktą priėmė Sąjunga arba valstybė narė, SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinės sakinio dalies taikymo sritį susiaurino iki pačios paprasčiausios išraiškos.

53. Be to, jeigu sąvoką „reikia patvirtinti“ reikėtų aiškinti kaip apimančią bet kokį aktą, priimtą vėliau už Sąjungos aktą, tuomet turėčiau pritarti tiems, kurie nedvejodami padarė išvadą, kad dėl SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinės sakinio dalies aiškinimo, priminto šios išvados 49–51 punktuose, privataus asmens galimybės kreiptis į Teisingumo Teismą pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą praktiškai niekaip nesikeičia ( 20 ).

54. Vis dėlto, kaip Teisingumo Teismas dar neseniai priminė siekdamas pagrįsti savo kompetenciją bendros užsienio ir saugumo politikos srityje, pirma, „Chartijos 47 straipsnio, kuris dar kartą patvirtina veiksmingos teisminės gynybos [apsaugos] principą, pirmoje pastraipoje reikalaujama, kad kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turėtų teisę į veiksmingą jų gynybą teisme šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis“, ir, antra, „pats veiksmingos teisminės kontrolės, skirtos Sąjungos teisės nuostatų laikymuisi užtikrinti, egzistavimas neatsiejamas nuo teisinės valstybės egzistavimo“ ( 21 ). Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad procesinių nepatogumų, susijusių, be kita ko, su išlaidomis, proceso trukme ir atstovavimo taisyklėmis, taip pat kyla ir vertinant, kaip paisoma šios veiksmingos teisminės apsaugos, bent jau valstybių narių atveju ( 22 ). Nedrįstu manyti, kad kitaip yra Sąjungos atveju. Taigi iš tikrųjų įpareigojus taikyti netiesioginę teisės subjekto teisių gynimo priemonę (jeigu tokia yra), nors nepažeidžiant Sutarties sąlygų būtų galima leisti taikyti tiesioginę teisių gynimo priemonę, kiltų tokių procesinių nepatogumų.

b) Dėl sąvokos „patvirtinti“

55. Atsižvelgdamas į savo pirminėje pastaboje pateiktą išvadą manau, kad veiksmažodis „patvirtinti“, vartojamas SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinėje sakinio dalyje, turi būti aiškinamas kaip susijęs tik su įgyvendinimo priemonėmis, kurios būtinai turi būti priimamos tiesiogiai remiantis reglamentuojamojo pobūdžio aktu.

56. Šį sąvokos „patvirtinti“ aiškinimą patvirtina pažodinis aiškinimas, tikslas, kurio siekta iš dalies pakeitus EB 230 straipsnį, ir teisinio saugumo principas.

57. Visų pirma pasidomėjęs sąvokos prancūzų kalba „comporter“ („patvirtinti“) reikšme atkreipiu dėmesį, kad ji reiškia „inclure en soi“ („apimti“) ( 23 ). Taigi reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, t. y. aktas, kurio vieno užtenka, yra aktas, kuriam įgyvendinti nereikia jokio papildomo akto arba toks aktas nėra būtinas ( 24 ).

58. Taigi tai nereiškia, kad užtenka vien nustatyti priemonę, priimtą vėliau už ginčijamą reglamentuojamojo pobūdžio aktą, siekiant atmesti dėl šio akto pareikštą ieškinį. Priešingai, kadangi vien visuotinai taikomo akto, kurį galima ginčyti pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, turi užtekti siekiant jį tiesiogiai apskųsti pagal šį pagrindą, žodžio „patvirtinti“ vartojimas reiškia, kad nustatyta priemonė tiesioginiu priežastingumo ryšiu turi būti susijusi su visuotinai taikoma norma ( 25 ). Tokio ryšio tarp abiejų aktų nesant, negalima teigti, kad antrasis yra reikalingas arba tapo būtinas dėl pirmojo.

59. Siekiant kiek įmanoma išvengti bet kokių ginčų ir sunkumų, šis priežastingumo ryšys turėtų būti susietas su teisiniu pagrindu. Todėl, kitaip, nei aiškinant SESV 277 straipsniui taikyti būtiną teisinį ryšį, negalima kalbėti apie skundžiamo akto netiesioginę sąveiką vykstant nustatytos įgyvendinamosios priemonės priėmimo procesui ( 26 ). Taigi šiuo atveju bylai, pradėtai dėl priemonių, kurias Komisija ir valstybės narės galbūt priėmė tiesiogiai remdamosi Reglamentu Nr. 1107/2009, ginčijamą reglamentą galima taikyti tik netiesiogiai.

60. Be to, šį pažodinį aiškinimą patvirtina tikslas, kurio siekta SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą papildžius trečia galimybe teisme pareikšti ieškinį dėl teisėtumo. Iš tikrųjų, kaip Teisingumo Teismas nurodė savo 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625) 60 punkte, EB 230 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytu fizinių ir juridinių asmenų teisės pareikšti ieškinį pakeitimu buvo siekiama tiems asmenims suteikti galimybę ne tokiomis griežtomis sąlygomis pareikšti ieškinius dėl panaikinimo. Iš tikrųjų būtent „[s]iekiant sustiprinti fizinių ir juridinių asmenų teisminę apsaugą atsižvelgiant į Sąjungos aktus, Lisabonos sutartyje buvo išplėstos ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo sąlygos priėmus SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, pagal kurią tokį ieškinį leidžiama pareikšti ir dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktų, kurie tiesiogiai susiję su tokiu asmeniu ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių“ ( 27 ).

61. Vis dėlto, juo labiau plečiama sąlygos dėl įgyvendinimo priemonių buvimo taikymo sritis, juo labiau siaurinama išplėtimo, įtraukto į SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, taikymo sritis.

62. Galiausiai siekiant teisinio saugumo dar labiau reikia apibrėžti sąvokos „patvirtinti“ taikymo sritį. Iš tikrųjų nereikia pamiršti, kad pagal 1994 m. kovo 9 d. Sprendimą TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90) teisės subjektas, kuris, be jokios abejonės, turėjo teisę pareikšti ieškinį dėl Sąjungos akto panaikinimo, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, negali šio akto galiojimo užginčyti nacionaliniame teisme, pasibaigus SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje numatytam ieškinio pareiškimo terminui. Ta pati taisyklė taikoma SESV 277 straipsnyje įtvirtintam neteisėtumu grindžiamam prieštaravimui ( 28 ). Tačiau Teisingumo Teismas neseniai turėjo galimybę patvirtinti, kad, Lisabonos sutartimi išplėtus ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo sąlygas, šios jurisprudencijos negalima atsisakyti ( 29 ).

63. Taigi juo reglamentuojamojo pobūdžio akto ir įgyvendinimo priemonės ryšys yra tolimesnis, juo sunkiau teisės subjektui nustatyti, ar jis gali šį aktą apskųsti tiesiogiai Bendrajam Teismui pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą. Dėl šio neaiškumo ne tik kyla rizika teisės subjektui, kurio ieškinį dėl reglamentuojamojo pobūdžio akto panaikinimo Bendrasis Teismas gali pripažinti nepriimtinu (arba nacionalinis teismas gali atsisakyti teikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą), bet ir atsiranda Sąjungos teisės sistemos nesaugumas, nes įvairūs asmenys ar teismai su ginčijamu reglamentuojamojo pobūdžio aktu susijusią įgyvendinimo priemonę gali nustatyti nevienodai.

64. Taigi atsižvelgdamas į pažodinį ir teleologinį aiškinimą, taip pat į teisinio saugumo principą manau, kad veiksmažodis „patvirtinti“, vartojamas SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinėje sakinio dalyje, turi būti aiškinamas kaip susijęs tik su įgyvendinimo priemonėmis, kurios būtinai priimamos tiesiogiai remiantis reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktu.

65. Iš tikrųjų izoliuotas ginčijamo reglamento suvokimas gali atrodyti dirbtinis. Tikrai nekyla abejonių, kad, jeigu keistinų medžiagų sąrašas būtų pridėtas prie Reglamento Nr. 1107/2009, o ne prie atskiro reglamento, turbūt nekiltų klausimo dėl įgyvendinimo priemonių buvimo, nes dėl metalaksilo pripažinimo „keistina medžiaga“ poveikio neišvengiamai būtų priimtos tik šio reglamento įgyvendinimo priemonės. Vis dėlto, mano nuomone, šis vertinimas negali turėti įtakos analizei. Atsižvelgiant į piktnaudžiavimą įgaliojimais arba taisyklės, pagal kurią paskirstoma kompetencija, pažeidimą, dėl kurio nagrinėjamas aktas būtų pripažintas negaliojančiu, teisinės priemonės pasirinkimas priklauso išimtinei akto autoriaus, o ne Teisingumo Teismo kompetencijai.

c) Dėl SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinės sakinio dalies taikymo Bendrajame Teisme

66. Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamas reglamentas yra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį. Šis vertinimas nėra ginčijamas.

67. Kaip Bendrasis Teismas tinkamai nustatė skundžiamos nutarties 34 ir 35 punktuose, pirma, tai yra visuotinai taikomas teisės aktas, kuris taikomas objektyviai nustatytoms situacijoms ir daro teisinį poveikį bendrai ir abstrakčiai nustatytoms asmenų kategorijoms. Antra, ginčijamas reglamentas turi būti laikomas ne teisėkūros procedūra priimtu aktu, nes pagal Teisingumo Teismo nustatytus SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinės sakinio dalies taikymo kriterijus jis priimtas ne pagal įprastą ar specialią teisėkūros procedūrą.

68. Vis dėlto manau, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamos nutarties 44, 47 ir 50 punktuose atitinkamai padarė išvadą, kad: – „[ginčijamas] reglamentas ieškovės nariams poveikį, susijusį su jau patvirtintų keistinų medžiagų, kaip antai vario junginių, patvirtinimo atnaujinimo galiojimo trukme, daro tik taikant Komisijos priimtą reglamentą, kuriuo atnaujinamas šis patvirtinimas“, nes toks reglamentas yra įgyvendinimo priemonė, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, – „[ginčijamas] reglamentas ieškovės nariams poveikį, susijusį su valstybių narių atliekamu lyginamuoju vertinimu, kokią riziką sveikatai ar aplinkai kelia augalų apsaugos produktai, kuriuose yra vario junginių, palyginti su alternatyviu produktu arba necheminiu kultūrų kenkėjų prevencijos ar kovos su jais metodu, daro tik taikant valstybių narių kompetentingų institucijų priimtus aktus“, nes tokie aktai yra įgyvendinimo priemonės, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, – „[ginčijamo] reglamento poveikis, susijęs su augalų apsaugos produktų, kuriuose yra keistinos medžiagos, leidimų pateikti rinkai abipusio pripažinimo procedūra, yra susijęs tik su valstybėms narėms suteikiama diskrecija priimti sprendimą dėl šiuo klausimu pateikto prašymo. Taigi šis poveikis apeliantės nariams atitinkamai daromas tik taikant nacionalinių institucijų aktus, kuriuose priimamas sprendimas dėl šių narių pateiktų abipusio pripažinimo prašymų“, nes tokie aktai yra įgyvendinimo priemonės, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

69. Iš tikrųjų manau, kad, kitaip, negu nusprendė Bendrasis Teismas, įvairūs minėti aktai nėra ginčijamo reglamento įgyvendinimo priemonės, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, nes jie nėra priimti tiesiogiai juo remiantis. Priešingai, visų šių aktų teisinis pagrindas – Reglamento Nr. 1107/2009 nuostata.

70. Be abejo, ginčijamo reglamento priėmimas buvo Reglamento Nr. 1107/2009 nuostatų dėl keistinų medžiagų taikymo būtina sąlyga. Tačiau ginčijamu reglamentu veikliąją medžiagą įtraukus į keistinų medžiagų sąrašą konkrečios Reglamento Nr. 1107/2009 nuostatos dėl šių medžiagų taikomos automatiškai. Taigi ginčijamas reglamentas nėra priemonių, kurias priims Komisija arba valstybės narės, tiesioginis pagrindas.

71. Priešingai, kaip teisingai teigia EUCuTF, ginčijamas reglamentas konkretų poveikį daro per se. Kitaip tariant, jis yra aktas, kurio vieno užtenka: vario junginiai, kaip keistinos medžiagos, įtraukiamos nedelsiant ir tiesiogiai, taikant vien ginčijamą reglamentą.

72. Taigi būtent šis įtraukimas yra EUCuTF pareikšto ieškinio dėl panaikinimo dalykas. Todėl priemonės, kurias pagal Reglamentą Nr. 1107/2009 Komisija arba valstybės narės prireikus priims dėl vario junginių, neturės jokio poveikio jų įtraukimui į keistinų medžiagų sąrašą, taigi į jas nereikia atsižvelgti. Iš tikrųjų siekiant įvertinti pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį pareikšto ieškinio priimtinumą reikia vertinti tik įgyvendinimo priemonių buvimą, remiantis asmens, siekiančio pasinaudoti teise pareikšti ieškinį, padėtimi ir atsižvelgiant tik į ieškinio dalyką ( 30 ).

73. Be to, negaliu pritarti Komisijos teiginiui, kad argumentas dėl įgyvendinimo priemonių pagrindo, t. y. Reglamento Nr. 1107/2009, o ne ginčijamo reglamento, turėtų būti atmestas, nes Bendrojo Teismo išvada „visiškai atitinka SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos tikslą“ ( 31 ).

74. Be abejo, SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa buvo iš dalies pakeista siekiant užtikrinti, kad privatus asmuo, norėdamas kreiptis į teismą, nebūtų priverstas pažeisti Sąjungos teisės. Tačiau šis nerimą keliantis klausimas ir vėliau padarytas Sutarties pakeitimas turi būti vertinami bendrai atsižvelgiant į Teisingumo Teismo numatytą teisių gynimo priemonių sistemą, kurios nuoseklumas leidžia užtikrinti Sutartyje nustatytos teisėtumo kontrolės sistemos išsamumą.

75. Teisingumo Teismo teiginį, kad „SESV 263 ir 277 straipsniais, viena vertus, ir jos 267 straipsniu, kita vertus, nustatyta išsami teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistema, skirta užtikrinti Sąjungos aktų teisėtumo kontrol[ei], kuri patikėta Sąjungos teismui“ ( 32 ), galima paaiškinti remiantis koregavimo logika. Iš tikrųjų Teisingumo Teismas teigia, kad sistema yra išsami, nes dėl neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo ir prašymo priimti prejudicinį sprendimą dėl teisėtumo vertinimo „[f]iziniai ir juridiniai asmenys taip apsaugomi, kad jų atžvilgiu nebūtų taikomi visuotinai taikomi aktai, kurių jie negali tiesiogiai apskųsti Teisingumo Teisme dėl [SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje] įtvirtintų specialių priimtinumo sąlygų“ ( 33 ). Taigi papildomi teisėtumo kontrolės mechanizmai turi kompensacinę funkciją ( 34 ).

76. Manau, kad išplėtus vienos iš sąlygų, nustatytų SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje, taikymo sritį ir taip pašalinus Teisingumo Teismo panaikinimo kompetenciją, skatinant netiesioginę teisių gynimo priemonę, būtų pakeista sistemos logika. Iš tikrųjų remiantis tariama kompensacine teisių gynimo priemone turi būti aiškinamos ne SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos priimtinumo sąlygos, o priešingai, kompensacinių priemonių sąlygos, kurios prireikus turi būti aiškinamos plačiai, nes nėra galimybės tiesiogiai kreiptis į Sąjungos teismą.

77. Mano nuomone, šį požiūrį Teisingumo Teismas patvirtino nagrinėdamas bylą, kurioje priimta 2000 m. lapkričio 16 d. Nutartis Schiocchet / Komisija (C‑289/99 P, EU:C:2000:641). Iš tikrųjų Teisingumo Teismas joje patvirtino, kad SESV 277 straipsnyje suteikiama galimybė remtis tuo, jog reglamento taikyti negalima, gali būti tik pagrindas, kuriuo grindžiamas ieškinys, o ne šio ieškinio dalykas, „todėl pačių ieškinių priimtinumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į jų reikalavimus, nepriklausomai nuo galimų neteisėtumu grindžiamų prieštaravimų, kurie gali būti pateikti ieškiniams pagrįsti“ ( 35 ).

78. Taigi, mano nuomone, kadangi EUCuTF rėmėsi Reglamento Nr. 1107/2009 neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu, yra nenuoseklu šio reglamento taisyklėmis remtis iš esmės nagrinėjant ieškinį dėl ginčijamo reglamento panaikinimo, tačiau neatsižvelgti į jas siekiant įvertinti šio ieškinio priimtinumą. Todėl šiuo atveju manau, kad EUCuTF visiškai paisė teisių gynimo priemonių derinimo, pirma, apskundusi ginčijamą reglamentą ir, antra, savo ieškinį pagrindusi Reglamento Nr. 1107/2009 neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu.

79. Be to, dėl šio procesinio pasirinkimo ši byla skiriasi nuo tos, kurioje priimtas 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimas T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284).

80. Iš pirmo žvilgsnio gali atrodyti, kad pastaroji byla susijusi su panašiu mechanizmu, t. y. prielaida, kad pagrindinė X įgyvendinimo reglamento, pagal kurį bus priimtos įgyvendinimo priemonės, taikymo sąlyga yra nustatyta Y įgyvendinimo reglamente.

81. Vis dėlto apeliantės ne rėmėsi neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu, o prašė panaikinti abu reglamentus. Taigi to sprendimo 40 punkte Teisingumo Teismo nustatytos įgyvendinimo priemonės aiškiai pagrįstos abiem nagrinėjamais reglamentais: nors sertifikatų paraiškos pagrįstos 2011 m. kovo 28 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 302/2011, kuriuo 2010–2011 prekybos metais leidžiama pradėti naudoti susidarius ypatingoms sąlygoms importuojamo cukraus tam tikro kiekio tarifinę kvotą ( 36 ), nacionalinių institucijų sprendimuose dėl šių paraiškų taikomi koeficientai, nustatyti 2011 m. balandžio 19 d. Komisijos įgyvendinimo reglamente (ES) Nr. 393/2011, kuriuo nustatomas paskirstymo koeficientas 2011 m. balandžio 1–7 d. pateiktoms importo licencijos paraiškoms dėl cukraus produktų pagal tam tikras tarifines kvotas ir sustabdomas tokių licencijos paraiškų teikimas ( 37 ).

82. Iš tikrųjų 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284) 40 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad „įgyvendinimo reglamentai Nr. 302/2011 ir 393/2011 teisinį poveikį apeliantėms daro tik per nacionalinių institucijų aktus, priimtus po to, kai pagal Įgyvendinimo reglamentą Nr. 302/2011 pateikiamos sertifikatų paraiškos“. Tačiau Teisingumo Teismas patikslino, kad „nacionalinių institucijų sprendim[uose] dėl tokių sertifikatų išdavimo <…> suinteresuotiesiems ūkio subjektams taikomi Įgyvendinimo reglamentu Nr. 393/2011 nustatyti koeficientai“, todėl „sprendimai, kuriais visiškai ar iš dalies atsisakoma išduoti tokius sertifikatus, yra įgyvendinamosios priemonės, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos pabaigą [paskutinę sakinio dalį]“.

83. Priešingai, šioje byloje EUCuTF neprašo panaikinti reglamento, pagal kurį bus priimtos galimos įgyvendinimo priemonės.

3. Išvada dėl pirmojo pagrindo

84. Kadangi Bendrojo Teismo nustatytos įgyvendinimo priemonės – tai priemonės, tiesiogiai pagrįstos ne ginčijamu reglamentu, o Reglamentu Nr. 1107/2009, manau, kad pirmąjį EUCuTF nurodytą pagrindą reikia pripažinti pagrįstu. Todėl skundžiamą sprendimą reikia panaikinti tiek, kiek Bendrasis Teismas nusprendė, kad reikia patvirtinti ginčijamo reglamento įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

85. Taigi antrąjį ir trečiąjį pagrindus nagrinėsiu tik papildomai.

B. Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo EUCuTF arba jos narių konkrečia sąsaja

86. Pirmiausia nagrinėsiu trečiąjį pagrindą. Iš tikrųjų antrasis pagrindas susijęs su EUCuTF ir jos narių veiksmingos teisminės apsaugos nebuvimo klausimu, darant prielaidą, kad EUCuTF neturi teisės pareikšti tiesioginio ieškinio Sąjungos teisme, o trečiasis pagrindas susijęs su apeliantės konkrečios sąsajos sąlyga. Todėl, jeigu trečiasis pagrindas būtų pagrįstas, Bendrajame Teisme EUCuTF pareikštas ieškinys dėl panaikinimo dar galėtų būti patenkintas, jeigu jis taip pat būtų tiesiogiai susijęs su ginčijamu reglamentu.

87. Taigi klausimas, ar skundžiama nutartimi pažeista EUCuTF ir jos narių teisė į veiksmingą teisminę apsaugą, kyla tik tuomet, jei Bendrasis Teismas EUCuTF ieškinį nepriimtinu pripažino remdamasis teisingu SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos aiškinimu. Todėl akivaizdu, kad logiškiau antrojo ir trečiojo pagrindų nagrinėjimą sukeisti vietomis ( 38 ).

1. Šalių argumentai

88. Savo trečiajame pagrinde apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą, kad skundžiamos nutarties 22, 31 ir 32 punktuose jis nusprendė, jog ji ir jos nariai nėra konkrečiai susiję su ginčijamu reglamentu.

89. Pirmiausia apeliantė pabrėžia, kad EUCuTF yra konkrečiai susijusi su ginčijamu reglamentu, atsižvelgiant į ypatingas jos aplinkybes ( 39 ) ir vaidmenį sudarant teisinę sistemą, taikomą augalų apsaugos produktuose esantiems vario junginiams, kaip veikliosioms medžiagoms.

90. Pirma, EUCuTF vienintelė pranešė apie vario junginius, kad jie būtų įtraukti į Direktyvos 91/414 I priedą. Be to, EUCuTF vienintelė prašė atnaujinti vario junginius, kaip veikliąją medžiagą, ir vienintelė visų gamintojų vardu pateikė veikliosios medžiagos dokumentų rinkinį (jis pateiktas 2015 m. liepos mėn.).

91. Antra, EUCuTF dalyvavo procedūroje, kurią baigus priimtas reglamentas, vario junginiams taikytas iki ginčijamo reglamento priėmimo. Apeliantė visų pirma nurodo Įgyvendinimo reglamentą 2015/232, priimtą remiantis tyrimais ir dokumentais, kuriuos ji pati perdavė, paprašyta pateikti savo pastabas dėl vario junginių tyrimo ataskaitos.

92. Trečia, apeliantė teigia, kad ginčijamame reglamente patvirtintas keistinų medžiagų sąrašas parengtas remiantis tik dokumento išvadomis, pagrįstomis galutine vario junginių tyrimo ataskaita, kurią Komisija priėmė, išimties tvarka dalyvaujant EUCuTF (atsižvelgiant į pareiškėją).

93. Ketvirta, dėl vario junginių pripažinimo „keistinomis medžiagomis“EUCuTF„bendravo“ su Komisija per visą ginčijamo reglamento rengimo procesą, susirašinėjo su šia institucija ir dalyvavo su ja surengtame posėdyje.

94. Remdamasi tuo, kas išdėstyta, apeliantė mano, kad atsižvelgiant į tai, ką Teisingumo Teismas nusprendė 1985 m. sausio 17 d. Sprendime Piraiki-Patraiki ir kt. / Komisija (11/82, EU:C:1985:18), EUCuTF teisė pareikšti ieškinį turėjo būti pripažinta, nes, atsižvelgiant į konkrečias šios bylos aplinkybes, Komisija žinojo, kad ginčijamas reglamentas tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su apeliante.

95. Be to, apeliantė teigia, kad EUCuTF nariai taip pat konkrečiai susiję su ginčijamu reglamentu.

96. Viena vertus, EUCuTF atstovauja visiems Sąjungoje veikiantiems vario junginių, naudojamų kaip augalų apsaugos produktai, gamintojams. Todėl Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 31 punkte neteisingai konstatavo, kad EUCuTF ir jos nariai su ginčijamu reglamentu susiję taip pat, kaip ir bet koks kitas ekonominės veiklos vykdytojas, nes visi Sąjungoje veikiantys vario junginių, naudojamų kaip augalų apsaugos produktai, gamintojai yra EUCuTF nariai arba veikia jos nario vardu kaip platintojai.

97. Tęsiant išdėstytus argumentus pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1107/2009 15 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog paraišką dėl veikliosios medžiagos atnaujinimo teikia veikliosios medžiagos gamintojas. Ginčijamas reglamentas susijęs su vario junginiais ir turi poveikį jų patvirtinimo atnaujinimo procedūrai, kaip Bendrasis Teismas nurodė skundžiamos nutarties 41 ir 42 punktuose. Tik EUCuTF ir jos nariai gali prašyti atnaujinimo, nes jie yra vieninteliai vario junginių, naudojamų kaip augalų apsaugos produktai, gamintojai Sąjungoje. Be to, tik EUCuTF prašė atnaujinti vario junginių, kaip veikliosios medžiagos, patvirtinimą ir pateikė veikliosios medžiagos dokumentų rinkinį visų gamintojų vardu.

98. 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendime Sony Computer Entertainment Europe / Komisija (T‑243/01, EU:T:2003:251, 75 punktas) Bendrasis Teismas nusprendė, kad aplinkybė, jog ieškovė yra vienintelė įgaliota pulto PlayStation®2 importuotoja į Sąjungą, yra svarbi vertinant ieškovės konkrečią sąsają.

99. Kita vertus, EUCuTF ieškinio dalykas – vario junginių įtraukimas į keistinų medžiagų sąrašą pagal ginčijamą reglamentą, nes su patvariomis, bioakumuliacinėmis ir toksiškomis (PBT) medžiagomis susiję kriterijai neteisingai taikomi neorganinėms medžiagoms. Taigi vario junginiai yra vienintelė neorganinė medžiaga, esanti keistinų medžiagų sąraše. Todėl vienintelis pagrindas, kuriuo remiantis šie junginiai įtraukiami į minėtą sąrašą, yra išskirtinai taikomas EUCuTF bei jos nariams ir yra konkrečiai su jais susijęs.

100. Apeliantės teigimu, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ginčijamas reglamentas, nors oficialiai ir laikomas įgyvendinimo reglamentu, iš tikrųjų yra Komisijos sprendimas, atsižvelgiant į jo poveikį vario junginiams, taigi ir EUCuTF bei jos nariams, kaip vieninteliams šios veikliosios medžiagos gamintojams.

101. Komisija mano, kad trečiasis pagrindas, kurį EUCuTF nurodė grįsdama savo apeliacinį skundą, yra nepagrįstas.

102. Pirmiausia Bendrasis Teismas teisingai nustatė, kad apeliantė nėra konkrečiai susijusi su ginčijamu reglamentu.

103. Kaip Bendrasis Teismas teisingai nustatė skundžiamos nutarties 22 punkte, procesinių teisių apeliantei nesuteikiama pagal jokią nagrinėjamo reglamento nuostatą. To, kad apeliantė galėjo keistis su Komisija informacija apie ginčijamo reglamento rengimą, neužtenka siekiant suteikti apeliantei teisę pareikšti ieškinį, nes pagal taikomą teisės aktą jai nesuteikiama procese dalyvaujančio subjekto statuso.

104. Aplinkybė, kad apeliantė pranešė apie vario junginius, siekdama juos įtraukti į Direktyvos 91/414 I priedą, neturi reikšmės, nes ginčijamame reglamente šis klausimas nenagrinėjamas.

105. Dėl argumento, kad apeliantė vienintelė prašė atnaujinti vario junginių patvirtinimą, pažymėtina, kad vien šios aplinkybės neužtenka siekiant nustatyti konkrečią apeliantės sąsają. Šiuo klausimu Komisija pabrėžia, kad pagal Reglamento Nr. 1107/2009 15 straipsnio 1 dalį paraišką dėl atnaujinimo gali pateikti visi veikliosios medžiagos gamintojai, o ne tik pareiškėjas, prašęs vykdyti procedūrą, kurią baigus suteiktas pradinis patvirtinimas.

106. Antra, Komisija mano, kad Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, jog apeliantės nariai nėra konkrečiai susiję su ginčijamu reglamentu.

107. Komisijos nuomone, Bendrasis Teismas skundžiamos nutarties 29 punkte teisingai priminė jurisprudenciją, suformuotą 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendime Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 47 punktas), pagal kurią galimybė daugiau ar mažiau tiksliai nustatyti teisės subjektų, kuriems taikoma priemonė, skaičių ar net tapatybę jokiu būdu nereiškia, kad tam tikra priemonė turi būti laikoma konkrečiai susijusia su šiais subjektais, nes ginčijama priemonė taikoma atsižvelgiant į nagrinėjamame akte apibrėžtą objektyvią teisinę ar faktinę situaciją.

108. Taigi apeliantė neįrodė, kad jos nariai sudaro gamintojų kategoriją arba uždarą grupę ir kad kiti veiklos vykdytojai negali atsidurti galbūt panašioje padėtyje, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo skundžiamos nutarties 31 punkte.

109. Komisijos nuomone, apeliantė neteisingai remiasi 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimu Sony Computer Entertainment Europe / Komisija (T‑243/01, EU:T:2003:251). Kaip Bendrasis Teismas pripažino savo 2008 m. vasario 19 d. Nutartyje Apple Computer International / Komisija (T‑82/06, EU:T:2008:46), tas sprendimas susijęs su labai specifiniu faktų ir teisinių aplinkybių, dėl kurių Sony išsiskiria iš bet kokių kitų dabartinių arba galimų veiklos vykdytojų, deriniu. Šioje byloje nėra jokios teisinės ar faktinės aplinkybės, būdingos bylai, kurioje priimtas minėtas sprendimas.

2. Analizė

110. Kadangi EUCuTF apibūdinama kaip vario junginių, naudojamų gaminant augalų apsaugos produktus, gamintojų asociacija ( 40 ), ieškinį dėl panaikinimo iš esmės ji gali pareikšti tik jeigu įmonės, kurioms ji atstovauja, ar kai kurios iš jų turi teisę pareikšti individualų ieškinį arba jeigu ji gali įrodyti, kad pati yra suinteresuota tai padaryti ( 41 ).

111. Remdamasis šia jurisprudencija, priminta skundžiamos nutarties 19 punkte, Bendrasis Teismas nusprendė, kad EUCuTF negali remtis suinteresuotumu, nes pagal jokią šioje byloje nagrinėjamo reglamento nuostatą jai nesuteikiama procesinių teisių ir ji neatliko jokio vaidmens rengiant ginčijamą reglamentą ( 42 ).

112. Bendrasis Teismas taip pat nustatė, kad apeliantės nariai (kaip ir bet kuris kitas ekonominės veiklos vykdytojas, kurio padėtis šiuo metu yra ir gali būti tokia pati) su ginčijamu reglamentu yra susiję tik dėl savo objektyvios savybės – jie yra vario junginių gamintojai ir kai kurie iš jų turi leidimus pateikti rinkai augalų apsaugos produktus, kuriuose yra tokios medžiagos. Taigi remdamasis tuo jis padarė išvadą, kad apeliantės narių padėtis nėra tokia, kuri juos individualizuoja ( 43 ).

113. Kitaip, nei teigia EUCuTF, nematau jokios teisės klaidos šiose Bendrojo Teismo išvadose ir išvadoje, kurią Bendrasis Teismas dėl to padarė skundžiamos nutarties 32 punkte, t. y. kad konkrečios sąsajos sąlyga neįvykdyta, todėl EUCuTF pareikštas ieškinys negali būti pripažintas priimtinu pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antrą sakinio dalį.

a) Dėl EUCuTF padėties

114. Nors EUCuTF nurodytas trečiasis pagrindas susijęs su skundžiamos nutarties 22 punktu, ji neginčija, kad neatliko „derybininkės“ vaidmens, siekdama įtraukti vario junginius į ginčijamo reglamento priede pateiktą sąrašą, ir kad taikomuose teisės aktuose jai nenumatyta jokios procesinės garantijos.

115. Iš tikrųjų, nors EUCuTF remiasi aplinkybe, kad bendravo su Komisija ir dalyvavo posėdyje su Sveikatos generalinio direktorato pareigūnais, ji vis dėlto nesiremia jokia konkrečia procesine teise, dėl kurios įgytų ypatingą teisinę padėtį, galinčią ją individualizuoti, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą ( 44 ).

116. Kiti EUCuTF argumentai, pateikti siekiant įrodyti savo konkrečią sąsają, nėra daugiau pagrįsti. Pirma, veiksmai, kuriuos ji atliko siekdama, kad vario junginiai būtų įtraukti į Direktyvos 91/414 I priedą, ir jos dalyvavimas procedūroje, kurią baigus priimtas Įgyvendinimo reglamentas 2015/232 dėl veikliosios medžiagos vario junginių patvirtinimo sąlygų, neturi reikšmės. Iš tikrųjų šie veiksmai ir dalyvavimas negali jos individualizuoti nagrinėjant šį ieškinį, nes ginčijamo teisės akto dalykas stricto sensu yra ne veikliosios medžiagos vario junginių patvirtinimas, o jos pripažinimas keistina medžiaga pasibaigus procedūrai, kuri skiriasi nuo tos, kurią baigus ji įtraukta į Direktyvos 91/414 I priedą.

117. Antra, kitaip, nei teigia EUCuTF, jos padėtis nėra panaši į tą, dėl kurios priimtas 1985 m. sausio 17 d. Sprendimas Piraiki-Patraiki ir kt. / Komisija (11/82, EU:C:1985:18), nes pagal jokią konkrečią ginčijamo reglamento nuostatą Komisija neprivalėjo atsižvelgti į tai, kokį poveikį jos numatytas priimti aktas turi konkrečiai EUCuTF ar jos narių padėčiai.

118. Taigi Bendrasis Teismas galėjo nepadaręs teisės klaidos nuspręsti, kad EUCuTF negali remtis jokiu suinteresuotumu panaikinti ginčijamą reglamentą.

b) Dėl EUCuTF narių teisės pareikšti ieškinį

119. Nuo tada, kai priimtas 1963 m. liepos 15 d. Sprendimas Plaumann / Komisija (25/62, EU:C:1963:17), „kiti subjektai nei tie, kuriems sprendimas yra skirtas, gali teigti, kad sprendimas konkrečiai su jais susijęs, tik tuomet, jeigu jis juos paveikia dėl tam tikrų jiems būdingų savybių arba faktinės situacijos, kuri juos išskiria iš kitų asmenų, todėl individualizuoja taip pat, kaip ir asmenį, kuriam šis sprendimas yra skirtas“. Šis konkrečios sąsajos aiškinimas taip pat taikomas tuomet, jeigu ginčijamas aktas yra visuotinai taikomas aktas ( 45 ).

120. Vis dėlto pažymėtina, kad apeliantė konkrečiai neginčija skundžiamos nutarties 27 punkto, kuriame Bendrasis Teismas nustatė, kad ginčijamas reglamentas yra taikomas visuotinai, nes, pirma, jis taikomas objektyviai nustatytoms situacijoms, t. y. šiuo atveju dėl veikliosios medžiagos savybių, ir, antra, jis daro teisinį poveikį bendrai ir abstrakčiai nustatytoms asmenų kategorijoms, t. y. visiems veiklos vykdytojams, kurių veikla susijusi su viena iš medžiagų, įtrauktų į prie šio reglamento pridėtą sąrašą.

121. Apeliantė taip pat nenurodė, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą arba iškraipė faktines aplinkybes, kai skundžiamos nutarties 30 punkte nustatė, kad „iš [ginčijamo] reglamento 4 konstatuojamosios dalies matyti, jog prie šio reglamento pridėtas sąrašas parengtas remiantis tyrimo ataskaitoje pateikta informacija, EFSA išvadomis, vertinimo ataskaitos projektu ir su ja susijusiais priedais, tarpusavio tyrimo ataskaitomis, taip pat klasifikavimu pagal 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1272/2008 dėl cheminių medžiagų ir mišinių klasifikavimo, ženklinimo ir pakavimo, iš dalies keičiantį ir panaikinantį direktyvas 67/548/EEB bei 1999/45/EB ir iš dalies keičiantį Reglamentą (EB) Nr. 1907/2006 [(OL L 353, 2008, p. 1)]“. EUCuTF labiau nekritikuoja tame pačiame punkte Bendrojo Teismo pateiktos išvados, kad ginčijamas reglamentas yra susijęs su Reglamento Nr. 1107/2009 80 straipsnio 7 dalies, pagal kurią Komisija turėjo ne vėliau kaip 2013 m. gruodžio 14 d. sudaryti keistinų medžiagų sąrašą, taikymu.

122. Taigi manau, kad Bendrasis Teismas galėjo nepadaręs teisės klaidos skundžiamos nutarties 31 punkte padaryti išvadą, kad apeliantės nariai, kaip ir bet kuris kitas ekonominės veiklos vykdytojas, kurio padėtis šiuo metu yra arba gali būti panaši, nėra konkrečiai susiję su ginčijamu reglamentu, nes šis reglamentas jiems taikomas dėl jų objektyvios savybės (jie yra vario junginių gamintojai), todėl jų atžvilgiu konkrečios sąsajos sąlyga neįvykdyta.

123. Argumentas, kad visi vario junginių gamintojai yra EUCuTF nariai, negali prieštarauti šiai išvadai.

124. Pirma, EUCuTF nariai negali būti priskirti prie ribotos asmenų, kurie buvo nustatyti arba kuriuos buvo galima nustatyti priimant ginčijamą reglamentą, grupės, taigi jie negali būti konkrečiai susiję su šiuo reglamentu, nes grupė gali būti išplėsta įsigaliojus reglamentui. Iš tikrųjų, net jeigu tai gali atrodyti sunkiai suprantama, Teisingumo Teismas niekada nėra atsisakęs šios lanksčios „uždaros grupės“ sampratos ( 46 ).

125. Antra, galimybė daugiau ar mažiau tiksliai nustatyti teisės subjektų, kuriems taikoma priemonė, skaičių ar net tapatybę jokiu būdu nereiškia, kad ši priemonė turi būti laikoma konkrečiai susijusia su šiais subjektais, jei akivaizdu, kad ji taikoma atsižvelgiant į nagrinėjamame akte apibrėžtas objektyvias teisines ar faktines aplinkybes ( 47 ).

126. Vis dėlto priimant ginčijamą reglamentą įtraukti vario junginius į keistinų medžiagų sąrašą nuspręsta ne atsižvelgiant į ypatingas apeliantės narių savybes, o dėl to, kad ši medžiaga atitiko kriterijus, kuriuos reikia tenkinti siekiant laikyti ją patvaria ir toksiška medžiaga, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1107/2009 II priedo 4 punktą ( 48 ).

127. Šiuo klausimu aplinkybė, kad vario junginiai yra, kaip teigia apeliantė, vienintelė neorganinė medžiaga nagrinėjamame sąraše, negali turėti įtakos EUCuTF narių konkrečiai sąsajai. Iš tikrųjų ši aplinkybė neturi jokio poveikio tam, kad ginčijamo reglamento teisinis poveikis apeliantės nariams daromas tik dėl jų objektyvios savybės – jie yra vario junginių gamintojai ( 49 ).

3. Išvada dėl trečiojo pagrindo

128. Bendrasis Teismas galėjo nepadaręs teisės klaidos skundžiamos nutarties 22 ir 31 punktuose nuspręsti, kad EUCuTF negali remtis suinteresuotumu ir kad jos narių padėtis nėra tokia, kuri juos individualizuoja. Taigi jis, taip pat nepadaręs teisės klaidos, galėjo skundžiamos nutarties 32 punkte padaryti išvadą, kad konkrečios sąsajos sąlyga neįvykdyta, todėl EUCuTF pareikštas ieškinys negali būti pripažintas priimtinu pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antrą sakinio dalį.

129. Taigi trečiąjį pagrindą, kurį apeliantė nurodė grįsdama apeliacinį skundą, reikia atmesti kaip nepagrįstą.

C. Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo EUCuTF ir jos narių veiksminga teismine apsauga

1. Šalių argumentai

130. Savo antrajame pagrinde apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis skundžiamos nutarties 52–60 punktuose nusprendė, jog jos ieškinio, kaip nepriimtino, atmetimas nereiškia, kad ji ir jos nariai netenka teisės į veiksmingą teisminę apsaugą.

131. Apeliantė teigia, kad EUCuTF nariai negali užginčyti nacionalinės įgyvendinimo priemonės, leidžiančios jai užginčyti ginčijamo reglamento poveikį. Iš tikrųjų apeliantė tvirtina, kad, jeigu nacionalinė institucija nuspręs atlikti lyginamąjį vario junginių vertinimą ir atlikusi vertinimą nepriims sprendimo pakeisti šiuos junginius, apeliantė negalės apskųsti šio „sprendimo“ ir jos suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl akto, kuris neturi jai neigiamo poveikio, nebuvimo.

132. Taigi EUCuTF nariai privalėtų skatinti nacionalines institucijas priimti neigiamą sprendimą, kad galėtų jį apskųsti ir ieškinyje užginčyti vario junginių pripažinimą keistina medžiaga.

133. Apeliantės nuomone, kitaip, nei skundžiamos nutarties 54 ir 55 punktuose teigia Bendrasis Teismas, galimybė kreiptis į nacionalinius teismus ir galimybė Teisingumo Teismui pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl ginčijamo reglamento teisėtumo įvertinimo negali užtikrinti jos ar jos narių teisės į veiksmingą teisminę apsaugą. Pirma, visiškai neaišku, ar bus priimtas neigiamas sprendimas dėl vario junginių patvirtinimo atnaujinimo. Taigi gali būti, kad apeliantė ir jos nariai niekada negalės užginčyti ginčijamo reglamento, kuris ir toliau neribotą laiką darys teisinį poveikį. Antra, net jeigu neigiamas sprendimas būtų priimtas ir, neatsižvelgiant į galimybę Teisingumo Teismui pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, dėl vario junginių pripažinimo „keistina medžiaga“ apeliantė ir jos nariai patirtų administracinę naštą ir ekonominių išlaidų.

134. Komisija mano, kad pagrindas nepriimtinas, nes EUCuTF tik pakartoja Bendrajame Teisme pateiktus argumentus, tačiau nenurodo kokios nors teisės klaidos skundžiamoje nutartyje. Be to, ji pagrindą laiko nepagrįstu.

2. Analizė

135. Kitaip nei Komisija, manau, kad apeliantės nurodytas antrasis pagrindas yra priimtinas.

136. Pirma, apeliantė aiškiai nurodo skundžiamos nutarties punktus. Antra, ji pagrįsdama kritikuoja Bendrojo Teismo išdėstytus argumentus dėl apeliantės narių teisminės apsaugos ir mano, kad būtent dėl to padarytoje išvadoje yra teisės klaida.

137. Vis dėlto turiu konstatuoti, kad bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos. Iš tikrųjų, nors sistemos „išsamumas“ doktrinoje buvo plačiai kritikuojamas, nes kartais būna neįvykdomas, Bendrasis Teismas tik taikė suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią, pirma, SESV 263 ir 277 straipsniais ir, antra, jos 267 straipsniu nustatoma išsami teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistema, skirta Sąjungos priimtų aktų teisėtumo kontrolei, kuri patikėta Sąjungos teismui, užtikrinti ( 50 ).

138. Šiomis aplinkybėmis fiziniai ar juridiniai asmenys, kurie dėl SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytų priimtinumo sąlygų negali tiesiogiai Sąjungos teisme ginčyti reglamentuojamojo pobūdžio akto, yra apsaugoti nuo tokio akto taikymo jiems, nes jiems suteikta galimybė ginčyti dėl šio akto priimtas įgyvendinimo priemones ( 51 ).

139. Iš tikrųjų, „[k]ai tokius aktus turi įgyvendinti Sąjungos institucijos, [fiziniai ar juridiniai] asmenys, laikydamiesi SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatytų reikalavimų, gali pareikšti tiesioginį ieškinį Sąjungos teisme dėl įgyvendinimo aktų ir pagal SESV 277 straipsnį tokiam ieškiniui pagrįsti remtis aptariamo bendrojo akto neteisėtumu. Kai tai įgyvendinti turi valstybės narės, jos gali nacionaliniuose teismuose remtis atitinkamo Sąjungos teisės akto negaliojimu ir taip paskatinti juos remiantis SESV 267 straipsniu pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą“ ( 52 ).

140. Šioje byloje, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų nesilaikyti mano pateikto reglamentuojamojo pobūdžio akto, „dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių“, aiškinimo, Bendrasis Teismas teisėtai galėjo konstatuoti, kad dėl ginčijamo reglamento reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

141. Šiuo atveju turėtų būti suteikta galimybė papildomai patikrinti tiek Reglamentą Nr. 1107/2009, tiek ginčijamą reglamentą. Be abejo, ginčijamas reglamentas nebus įgyvendinimo priemonių teisinis pagrindas siaurąja prasme. Tačiau pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją nustatant teisinį ryšį, turintį sieti ginčijamą teisės aktą ir aktą, dėl kurio pateiktas neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas, tokio tikslumo nereikia, kad būtų taikomas SESV 277 straipsnis ( 53 ). Nagrinėjant neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo priimtinumą kyla klausimas, ar ginčijamą teisės aktą buvo galima priimti, nesant neteisėtumu grindžiamame prieštaravime nurodytos normos ( 54 ).

142. Vis dėlto šiuo atveju pažymėtina, kad galimos įgyvendinimo priemonės, kurios bus priimtos remiantis Reglamentu Nr. 1107/2009, negalėtų būti nustatytos, jeigu vario junginiai ginčijamu reglamentu iš anksto nebūtų įtraukti į keistinų medžiagų sąrašą.

143. Be to, atmetus ginčijamo reglamento neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, šis reglamentas būtų apsaugotas nuo bet kokios teisminės kontrolės, nes dėl įgyvendinimo priemonių, kurias „reikia patvirtinti“ dėl šio reglamento, nebūtų galima pareikšti tiesioginio ieškinio Teisingumo Teisme. Tokia apsauga neginčijamai prieštarautų Sąjungos teisei, kuria siekiama, kad Sąjungos institucijos neišvengtų jų aktų atitikties, visų pirma ESV sutarčiai ir bendriesiems teisės principams, kontrolės ( 55 ). Todėl tokia apsauga būtų teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistemos, nustatytos ESV sutartyje siekiant Teisingumo Teismui pavesti vykdyti Sąjungos aktų teisėtumo kontrolę, sistemos spraga. Taigi ši sistema nebebūtų išsami.

3. Išvada dėl antrojo pagrindo ir papildomos pastabos dėl ES sutarties 19 straipsnio įtakos

144. Iš pateiktų pastabų matyti, kad, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, jog pirmasis pagrindas nepagrįstas, tai reikštų, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai skundžiamos nutarties 60 punkte nusprendė, kad reikia atmesti apeliantės argumentą dėl veiksmingos teisminės apsaugos. Iš tikrųjų, net jeigu dėl SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nurodytų priimtinumo sąlygų EUCuTF negali ginčijamo reglamento tiesiogiai apskųsti Sąjungos teisme, ji iš esmės gali, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo minėtos nutarties 61 punkte, šio reglamento neteisėtumu netiesiogiai remtis kompetentinguose teismuose.

145. Šios išvados negali paneigti argumentas, kad apeliantė valstybių narių atlikto lyginamojo vertinimo negalės užginčyti tol, kol nacionalinės institucijos priims sprendimą atnaujinti augalų apsaugos produkto, kuriame yra vario junginių, leidimą, nes dėl tokio sprendimo apeliantės teisinė padėtis nepasikeistų, taigi Ispanijos teismai šio sprendimo nepripažintų teisės aktu, kurį galima ginčyti.

146. Iš tikrųjų, kaip skundžiamos nutarties 59 punkte iš esmės nusprendė Bendrasis Teismas, pagal ES sutarties 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą būtent valstybės narės turi nustatyti teisių gynimo priemones, būtinas siekiant užtikrinti veiksmingą teisminę apsaugą srityse, kurias apima Sąjungos teisė.

147. Be to, dėl Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas, Ispanija) ir Tribunal Constitucional (Konstitucinis Teismas, Ispanija) jurisprudencijos, susijusios su suinteresuotumo pareikšti ieškinį reikalavimu, kurį EUCuTF nurodė grįsdama savo apeliacinį skundą, negalima pakeisti SESV 263 straipsnio taikymo srities.

148. Iš tikrųjų, kadangi ES sutarties 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje valstybės narės įpareigojamos pasiekti rezultatą, „nacionaliniai teismai priimtinumo sąlygas ir procedūros taisykles, taikomas ieškiniams, kurie jiems yra pareikšti, kaip antai suinteresuotumo pareikšti ieškinį reikalavimą, privalo, kiek įmanoma, aiškinti taip: šios taisyklės gali būti taikomos padedant įgyvendinti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje primintą tikslą užtikrinti teisės subjektų teisių, kurios jiems suteiktos pagal Sąjungos teisę, veiksmingą teisminę apsaugą“ ( 56 ).

149. Be to, jeigu taip aiškinti nebūtų įmanoma, tuomet reikėtų konstatuoti, kad „iš nagrinėjamos nacionalinės teisinės sistemos organizavimo <…> matyti, kad nėra jokių gynybos [teisių gynimo] priemonių, leidžiančių, nors ir netiesiogiai, užtikrinti iš Sąjungos teisės kylančių teisės subjektų teisių laikymąsi“ ( 57 ). Šiomis aplinkybėmis atitinkama valstybė narė nacionaliniuose teismuose tuomet turėtų sukurti naujų teisės gynimo priemonių, kad ir toliau būtų laikomasi Sąjungos teisės ( 58 ).

150. Nors pirmesniuose dviejuose punktuose nurodyti sprendimai yra tam tikras paradoksas, atsižvelgiant į tai, kaip griežtai Teisingumo Teismas aiškina ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo sąlygas ( 59 ), vis dėlto jie atitinka ES sutarties 19 straipsnio logiką ir vieninteliai gali užtikrinti, kad nebūtų Sąjungos piliečių teisminės apsaugos spragos.

151. Taigi atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad antrąjį pagrindą, kurį apeliantė nurodė grįsdama apeliacinį skundą, reikia atmesti kaip nepagrįstą.

VII. Dėl apeliantės ieškinio priimtinumo ir bylos grąžinimo Bendrajam Teismui

152. Baigdamas analizuoti pagrindus, kuriuos apeliantė nurodė grįsdama apeliacinį skundą, manau, kad pirmąjį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu. Todėl skundžiamą nutartį reikia panaikinti tiek, kiek Bendrasis Teismas nusprendė, kad reikia patvirtinti ginčijamo reglamento įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

153. Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei Bendrojo Teismo sprendimas panaikinamas, Teisingumo Teismas gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą.

154. Kadangi šioje byloje Bendrasis Teismas ieškinį atmetė priimtinumo nagrinėjimo etape, Teisingumo Teismas pats negali priimti sprendimo dėl ieškinio esmės. Tačiau jis turi reikiamos informacijos, kad galėtų priimti galutinį sprendimą dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, kurį Komisija pateikė per procesą pirmojoje instancijoje. Iš tikrųjų tiek EUCuTF, tiek Komisija išreiškė nuomonę dėl EUCuTF tiesioginės sąsajos su ginčijamu reglamentu. Tačiau kadangi ginčijamo reglamento reglamentuojamasis pobūdis yra įrodytas ir neginčijamas, dar neišnagrinėta vienintelė sąlyga, nustatyta SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinėje sakinio dalyje.

155. Apeliantė teigia, kad ginčijamas reglamentas yra tiesiogiai susijęs su ja ir jos nariais. Visų pirma ji primena, kad, pirma, ginčijamame reglamente veiklioji medžiaga vario junginiai pripažįstama „keistina veikliąja medžiaga“ ir jai tiesiogiai taikomos esminės Reglamento Nr. 1107/2009 nuostatos. Taigi vario junginiams taikomos griežtesnės sąlygos už tas, kurios taikomos nekeistinoms veikliosioms medžiagoms. Antra, šis padarinys tiesiogiai atsiranda taikant ginčijamą reglamentą ir dėl jo, kalbant apie vario junginių pripažinimą „keistina medžiaga“, nepripažįstama jokios Komisijos diskrecijos vykdant būsimas vario junginių patvirtinimo atnaujinimo procedūras arba nacionalinių institucijų diskrecijos vykdant augalų apsaugos produktų, kuriuose yra vario junginių, nacionalinių leidimų arba abipusio pripažinimo prašymų atnaujinimo procedūras.

156. Vis dėlto Komisija mano, kad ginčijamas reglamentas negali būti tiesiogiai susijęs su apeliante arba jos nariais, nes EUCuTF nurodyti padariniai atsiranda ne tiesiogiai dėl vario junginių įtraukimo į keistinų medžiagų sąrašą, o dėl galimų vėlesnių Komisijos arba valstybių narių sprendimų, kuriuos priimant naudojamasi plačia diskrecija. Taigi ginčijamas reglamentas neatitinka tiesioginės sąsajos sąlygų.

157. Iš tikrųjų pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, kuria remiasi Komisija, Sąjungos teisės aktas yra tiesiogiai susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu, jeigu šis aktas „tiesiogiai veikia asmens teisinę padėtį ir nepalieka jokios diskrecijos adresatui, atsakingam už jos [jo] įgyvendinimą, esantį vien automatinio pobūdžio ir kylantį tik iš [Sąjungos] teisės normų, netaikant kitų tarpinių nuostatų“ ( 60 ).

158. Šiuo atveju, kitaip, nei teigia Komisija, manau, kad ginčijamas reglamentas turi tiesioginį poveikį apeliantės teisinei padėčiai, o Sąjungos institucija arba valstybės narės nacionalinės institucijos neturi įsikišti. Iš tikrųjų vien dėl to, kad ginčijamu reglamentu vario junginiai įtraukti į keistinų medžiagų sąrašą, šiai medžiagai taikoma teisinė sistema yra pakeista.

159. Nors Komisija ir valstybės narės turi tam tikrą diskreciją, susijusią su paraiškomis dėl veikliosios medžiagos patvirtinimo atnaujinimo arba augalų apsaugos produktų leidimų atnaujinimu ir lyginamuoju vertinimu, numatytu Reglamento Nr. 1107/2009 50 straipsnyje, jos neturi jokios diskrecijos, susijusios su vario junginių pripažinimu „keistinomis medžiagomis“, taigi ir su taikoma sistema. Komisijos arba valstybių narių diskrecija turės būti įgyvendinama tik taikant Reglamentą Nr. 1107/2009. Tačiau tai nėra reglamentas, kurį panaikinti siekia apeliantė.

160. Taigi manau, kad apeliantė turi teisę pareikšti ieškinį dėl ginčijamo reglamento panaikinimo pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, nes šis reglamentas yra tiesiogiai su ja susijęs reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.

VIII. Išvada

161. Neginčytina, kad toks teisės subjektas, koks yra EUCuTF (arba vienas iš narių) neturi teisės pareikšti ieškinio dėl Reglamento Nr. 1107/2009. Iš tikrųjų neįvykdytos dvi iš trijų sąlygų, nurodytų SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinėje sakinio dalyje. Pirma, nors šis reglamentas yra reglamentuojamojo pobūdžio, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, būtinai reikia patvirtinti jo įgyvendinimo priemones. Antra, Komisijai ar valstybėms narėms nesinaudojant diskrecija, atitinkamų asmenų teisinė padėtis dėl šio reglamento nepakinta.

162. Taigi, mano nuomone, apeliantė visiškai paisė taikomos teisių gynimo priemonių dialektikos, kuri nustatyta Sutartyje ir kurią nuolat primena Teisingumo Teismas. Ji pareiškė ieškinį dėl reglamento, pagal kurį jai taikoma žalinga sistema, panaikinimo ir šiame tiesioginiame ieškinyje remiasi reglamento, kuriame nustatyta ši nukrypti leidžianti sistema, neteisėtumu pagal SESV 277 straipsnį. Ši ginčo dinamika leidžia užtikrinti, pirma, veiksmingą apeliantės teisminę apsaugą, taip pat, antra, Sąjungos teisės sistemos saugumą. Iš tikrųjų ji leidžia vienodai išspręsti teisėtumo problemą vykdant vieną greitesnį ir pigesnį procesą, negu nagrinėjant daug galimų būsimų prašymų priimti prejudicinį sprendimą.

163. Taigi atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą: Visų pirma: 1) panaikinti 2016 m. balandžio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį European Union Copper Task Force / Komisija (T‑310/15, nepaskelbta Rink., EU:T:2016:265); 2) pripažinti priimtinu European Union Copper Task Force ieškinį, susijusį su 2015 m. kovo 11 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/408 dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1107/2009 dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką 80 straipsnio 7 dalies įgyvendinimo ir dėl keistinų medžiagų sąrašo sudarymo panaikinimu; 3) grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl esmės; 4) atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą. Jeigu šie reikalavimai nebūtų patenkinti ir Teisingumo Teismas nuspręstų, kad pirmasis pagrindas yra nepagrįstas: 1) atmesti apeliacinį skundą; 2) priteisti iš European Union Copper Task Force bylinėjimosi išlaidas.

( 1 ) Originalo kalba: prancūzų.

( 2 ) OL L 67, 2015, p. 18.

( 3 ) Taip pat žr. apeliacinį skundą, pateiktą dėl 2016 m. vasario 16 d. Nutarties Industrias Químicas del Vallés / Komisija (T-296/15, nepaskelbta Rink., EU:T:2016:79) (byla C-244/16 P, Industrias Químicas del Vallés / Komisija), ir tą pačią dieną šioje byloje paskelbtą mano išvadą.

( 4 ) OL L 230, 1991, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 11 t., p. 332.

( 5 ) OL L 104, 2009, p. 23.

( 6 ) OL L 309, 2009, p. 1.

( 7 ) OL L 153, 2011, p. 1.

( 8 ) OL L 39, 2015, p. 7.

( 9 ) Šios trys taisyklės yra tokios: veikliosios medžiagos patvirtinimo atnaujinimas, augalų apsaugos produktų, kuriuose yra tokių medžiagų, leidimo pateikti rinkai gavimas arba atnaujinimas ir valstybių narių išduodamų leidimų pateikti rinkai abipusis pripažinimas.

( 10 ) Žr. apeliacinio skundo 36 punktą.

( 11 ) SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa. Išskirta mano.

( 12 ) 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C-583/11 P, EU:C:2013:625, 57 punktas).

( 13 ) 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C-583/11 P, EU:C:2013:625, 60 punktas; išskirta mano). Kaip jau turėjau progą nurodyti, dėl šio aiškinimo atsiranda paradoksas: byla, kurioje priimtas 2002 m. liepos 25 d. Sprendimas Unión de Pequeños Agricultores / Taryba (C-50/00 P, EU:C:2002:462), vėl baigsis išvada dėl nepriimtinumo, nors dėl šios bylos padarytas SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos pakeitimas (žr. mano išvados byloje Stichting Woonpunt ir kt. / Komisija (C-132/12 P, EU:C:2013:335) 58 punktą).

( 14 ) 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Telefónica / Komisija (C-274/12 P, EU:C:2013:852, 28 punktas).

( 15 ) Šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C-274/12 P, EU:C:2013:852, 29 punktas).

( 16 ) 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Telefónica / Komisija (C-274/12 P, EU:C:2013:852, 30 punktas).

( 17 ) 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Telefónica / Komisija (C-274/12 P, EU:C:2013:852, 31 punktas).

( 18 ) 42 punktas. Taip pat žr. 2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Canon Europa / Komisija (C-552/14 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2015:804, 47 punktas) ir 2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Kyocera Mita Europe / Komisija (C-553/14 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2015:805, 46 punktas).

( 19 ) 2015 m. liepos 14 d. Nutartis Forgital Italy / Taryba (C-84/14 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2015:517, 43 punktas).

( 20 ) Šiuo klausimu žr. R. Mastroianni ir A. Pezza „Striking the Right Balance: Limits on the Right to Bring an Action under Article 263(4) of the Treaty on the Functioning of the European Union“, American University International Law Review, 2015, (30:4), p. 443–795, ypač p. 793. Šie autoriai net rašo, kad dėl Teisingumo Teismo pateikto sąvokos „įgyvendinimo priemonės“, kaip ji suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, aiškinimo privatus asmuo „praktiškai neturi galimybės“ kreiptis į Sąjungos teismus (makes it pratically impossible for private applicants <…> to bring a case before ES Courts).

( 21 ) 2017 m. kovo 28 d. Sprendimas Rosneft (C-72/15, EU:C:2017:236, 73 punktas).

( 22 ) Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad „[1999 m. kovo 18 d. sudaryto] Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio [1999 m. birželio 28 d. Tarybos] [d]irektyvos 1999/70[/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis] priede, nuostatos, siejamos su veiksmingumo principu, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos tokios nacionalinės procesinės taisyklės, kurios įpareigoja pagal terminuotą darbo sutartį dirbantį darbuotoją pareikšti naują ieškinį dėl tinkamos sankcijos nustatymo, jeigu teisminės institucijos sprendimu buvo konstatuotas piktnaudžiavimas paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, nes dėl to tokiam darbuotojui kyla procesinių nepatogumų, susijusių, be kita ko, su išlaidomis, proceso trukme ir atstovavimo taisyklėmis, dėl kurių Sąjungos teisinės sistemos jam suteiktų teisių įgyvendinimas tampa pernelyg sudėtingas“ (2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendimas Martínez Andrés ir Castrejana López (C-184/15 ir C-197/15, EU:C:2016:680, 64 punktas; išskirta mano). Nors Teisingumo Teismas problemą nagrinėja remdamasis veiksmingumo principu, šio sprendimo 59 punkte jis primena, kad lygiavertiškumo ir veiksmingumo reikalavimai „išreišk[ia] bendrąją valstybių narių pareigą užtikrinti teisės subjektams pagal Sąjungos teisę suteikiamų teisių teisminę apsaugą“ (išskirta mano).

( 23 ) Žr. žodyną Dixel Dictionnaire – Le Robert, 2011 m. leidimas.

( 24 ) Dėl Sutarties dėl Konstitucijos Europai III-365 straipsnio 4 dalies, kuri yra tokia pati kaip ir SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa, žr. L. Coutron „La contestation incidente des actes de l’Union européenne“, Bruylant, 2007, p. 488. Taip pat žr. Cl. Blumann „L’amélioration de la protection juridictionnelle effective des personnes physiques et morales résultant du traité de Lisbonne“, L’homme et le droit. En hommage au professeur Jean-François Flauss, Éditions Pedone, 2014, p. 77–100, ypač p. 98. Ši mintis geriau išreikšta Sutarties redakcijose kitomis kalbomis. Pavyzdžiui, redakcijoje anglų kalba vartojamas žodis „entail“, kuris yra žodžių „necessitate“ („reikėti“), „make necessary“ („padaryti būtiną“), „require“ („reikalauti“), „need“ („būti reikalingam“), taip pat „demand“ („reikalauti“) sinonimas (žr. „Oxford Thesaurus of English“, 2-asis leidimas, Oxford University Press, 2004). Taip pat žr. redakciją lenkų kalba („nie wymagają środków wykonawczych“) arba portugalų kalba („que não necessitam de medidas de execução“) (išskirta mano).

( 25 ) Šiuo klausimu žr. M. Rhimes, „The ES Courts Stand Their Ground: Why Are the Standing Rules for Direct Actions Still So Restrictive?“, European Journal of Legal Studies, 9 t., Nr. 1, 2016, p. 103–172, ypač p. 124.

( 26 ) Nuo tada, kai priimtas 1966 m. liepos 13 d. Sprendimas Italija / Taryba ir Komisija (32/65, EU:C:1966:42), Teisingumo Teismas nuspręsdavo, kad visuotinai taikoma norma, kurios teisėtumas ginčijamas pagal SESV 277 straipsnį, turi būti „tiesiogiai ar netiesiogiai [taikoma] byloje, kurioje nagrinėjamas ieškinys“ (Rink. p. 594; išskirta mano). Šią taisyklę toliau taiko Bendrasis Teismas (be kita ko, žr. 2015 m. birželio 12 d. Sprendimą Plantavis ir NEM / Komisija ir EFSA (T-334/12, EU:T:2015:376, 51 punktas)).

( 27 ) 2017 m. kovo 14 d. Sprendimas A ir kt. (C-158/14, EU:C:2017:202, 68 punktas).

( 28 ) Šiuo klausimu žr. 1979 m. kovo 6 d. Sprendimą Simmenthal / Komisija (92/78, EU:C:1979:53, 39 punktas).

( 29 ) 2017 m. kovo 14 d. Sprendimas A ir kt. (C-158/14, EU:C:2017:202, 69 punktas).

( 30 ) Šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C-274/12 P, EU:C:2013:852, 30 ir 31 punktai).

( 31 ) Komisijos atsiliepimo į ieškinį 30 punktas.

( 32 ) 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C-583/11 P, EU:C:2013:625, 92 punktas). Pirmą kartą šis teiginys pateiktas 1986 m. balandžio 23 d. Sprendimo Les Verts / Parlamentas (294/83, EU:C:1986:166) 23 punkte. Nuo tada jis buvo daug kartų pakartotas. Be kita ko, žr. 2002 m. liepos 25 d. Sprendimą Unión de Pequeños Agricultores / Taryba (C-50/00 P, EU:C:2002:462, 40 punktas); 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C-274/12 P, EU:C:2013:852, 57 punktas); 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimą T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C-456/13 P, EU:C:2015:284, 45 punktas), taip pat 2017 m. kovo 28 d. Sprendimą Rosneft (C-72/15, EU:C:2017:236, 66 punktas).

( 33 ) 1986 m. balandžio 23 d. Sprendimas Les Verts / Parlamentas (294/83, EU:C:1986:166, 23 punktas). Išskirta mano.

( 34 ) Šiuo klausimu žr. F. Berrod „La systématique des voies de droit communautaires“, Paryžius, Dalloz, 2003, Nr. 294 (dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą) ir Nr. 834 (dėl neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo); taip pat L. Coutron „La contestation incidente des actes de l’Union européenne, Bruylant“, Briuselis, 2007, p. 129 ir 213.

( 35 ) 25 punktas, išskirta mano.

( 36 ) OL L 81, 2011, p. 8.

( 37 ) OL L 104, 2011, p. 39.

( 38 ) Šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C-274/12 P, EU:C:2013:852, 18 punktas).

( 39 ) Žr. apeliacinio skundo 62 punktą: „The EUCuTF considers that the GCEU did not take into account the particular circumstances of the task force <…>“ (išskirta mano).

( 40 ) Žr. EUCuTF apeliacinio skundo 11 punktą.

( 41 ) Šiuo klausimu dėl asociacijos pareikšto ieškinio dėl Komisijos galutinio sprendimo dėl valstybės pagalbos panaikinimo žr. 2006 m. birželio 22 d. Sprendimą Belgija ir Forum 187 / Komisija (C-182/03 ir C-217/03, EU:C:2006:416, 56 punktas).

( 42 ) Žr. skundžiamos nutarties 22 punktą.

( 43 ) Žr. skundžiamos nutarties 31 punktą.

( 44 ) Šiuo klausimu žr. 2009 m. vasario 17 d. Nutartį Galileo Lebensmittel / Komisija (C-483/07 P, EU:C:2009:95, 53 punktas).

( 45 ) Šiuo klausimu žr. 2002 m. liepos 25 d. Sprendimą Unión de Pequeños Agricultores / Taryba (C-50/00 P, EU:C:2002:462, 36 punktas).

( 46 ) Neseniai pritaikytą sampratą žr. 2016 m. lapkričio 24 d. Sprendime Ackermann Saatzucht ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C-408/15 P ir C-409/15 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2016:893, 39 punktas).

( 47 ) Šiuo klausimu žr. 2009 m. balandžio 23 d. Sprendimą Sahlstedt ir kt. / Komisija (C-362/06 P, EU:C:2009:243, 31 punktas ir nurodyta jurisprudencija) ir 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C-274/12 P, EU:C:2013:852).

( 48 ) Žr. ginčijamo reglamento 6 konstatuojamąją dalį.

( 49 ) Mano nuomone, šios išvados negali pakeisti tai, kad Bendrasis Teismas savo 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendime Sony Computer Entertainment Europe / Komisija (T-243/01, EU:T:2003:251) nusprendė, jog aplinkybė, kad ieškovė yra vienintelė įgaliota pulto PlayStation®2 importuotoja į Sąjungą, yra svarbi vertinant ieškovės konkrečią sąsają. Apeliantė visiškai neįrodė, kad tas sprendimas yra svarbus šioje byloje. Tačiau Teisingumo Teismas jau turėjo progą išimtinio importuotojo dalyvavimo atveju patvirtinti, kad dėl šios aplinkybės negali pasikeisti akto visuotinio taikymo sritis, „jeigu aišku, kad [jis] taikomas atsižvelgiant į jame apibrėžtą objektyvią teisinę ar faktinę situaciją, siekiant jame nustatyto tikslo“ (1983 m. liepos 14 d. Sprendimas Spijker Kwasten / Komisija, 231/82, EU:C:1983:220, 10 punktas).

( 50 ) Šiuo klausimu žr. šios išvados 75 punktą ir jos 32 išnašoje nurodytą jurisprudenciją. Tarp gausių komentarų, be kita ko, žr. A. Meij „Standing in Direct Actions in the ES Courts After Lisbon“, De Rome à Lisbonne: les juridictions de l’Union européenne à la croisée des chemins – Mélanges en l’honneur de Paolo Mengozzi, Briuselis, Bruylant, 2013, p. 301–312; A. Turmo „Nouveau refus d’élargir l’accès des particuliers au recours en annulation contre les actes de l’Union européenne“, R.A.E, 2013, p. 825–835; D. Waelbroeck ir T. Bombois „Des requérants “privilégiés” et des autres… À propos de l’arrêt Inuit et de l’exigence de protection juridictionnelle effective des particuliers en droit européen“, Cahiers de droit européen, 2014/1, p. 21–76; P.-A. Van Malleghem ir N. Baeten „Before the Law Stands a Gatekeeper – Or, What is a “Regulatory Act” in Article 263(4) TFEU? Inuit Tapiriit Kanatami“, Common Market Law Review, 2014, 51 t., p. 1187–1216.

( 51 ) Šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C-274/12 P, EU:C:2013:852, 28 punktas) ir 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimą T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C-456/13 P, EU:C:2015:284, 30 punktas).

( 52 ) 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C-583/11 P, EU:C:2013:625, 93 punktas). Taip pat žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C-274/12 P, EU:C:2013:852, 29 punktas) ir 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimą T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C-456/13 P, EU:C:2015:284, 31 punktas).

( 53 ) Pavyzdį, kai Teisingumo Teismas sutiko nagrinėti teisės akto, kuris nebuvo ginčijamo teisės akto teisinis pagrindas, neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendime Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija (C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ir C-213/02 P, EU:C:2005:408).

( 54 ) Šiuo klausimu žr. A. Barav „The Exception of Illegality in Community Law: a Critical Analysis“, Common Market Law Review, 1974, p. 366–386, ypač p. 374.

( 55 ) Šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2010 m. birželio 29 d. Sprendimą E ir F (C-550/09, EU:C:2010:382, 44 punktas).

( 56 ) 2015 m. liepos 14 d. Nutartis Forgital Italy / Taryba (C-84/14 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2015:517, 66 punktas).

( 57 ) 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C-583/11 P, EU:C:2013:625, 104 punktas).

( 58 ) Šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimą Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C-583/11 P, EU:C:2013:625, 103 punktas kartu su 104 punktu).

( 59 ) Šiuo klausimu žr. A. Arnull „Arrêt “Inuit”: la recevabilité des recours en annulation introduits par des particuliers contre des actes réglementaires“, Journal de droit européen, 2014, p. 14–16, ypač p. 15. Autorius kalba apie „paradoksą“, nes „Teisingumo Teismas nacionaliniams teismams taiko reikalavimus, kurių jis pats nėra linkęs laikytis“.

( 60 ) 2008 m. kovo 13 d. Sprendimas Komisija / Infront WM (C-125/06 P, EU:C:2008:159, 47 punktas). Kadangi Teisingumo Teismas pateikė šį aiškinimą dėl SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antros sakinio dalies, nematau priežasčių, dėl kurių būtų galima pagrįsti jo netaikymą ir trečiai sakinio daliai. Šiuo klausimu žr. mano išvados byloje Stichting Woonpunt ir kt. / Komisija (C-132/12 P, EU:C:2013:335) 66 punktą ir 21 išnašą.