Byla T‑59/07

Polimeri Europa SpA

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Butadieno kaučiuko ir stireno‑butadieno kaučiuko, gauto emulsinės polimerizacijos būdu, rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Neteisėtų veiksmų inkriminavimas – Vienas pažeidimas – Kartelio egzistavimo įrodymai – Baudos – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Sunkinančios aplinkybės“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę – Įrodinėjimo naštos apimtis

(EB 81 straipsnio 1 dalis ir 82 straipsnis)

2. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pranešimas apie kaltinimus – Teisinis pobūdis – Parengiamasis pobūdis

(EB 81 straipsnis)

3. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos teisės – Teisė sujungti dvi skirtingas procedūras

(EB 81 straipsnis)

4. Konkurencija – Karteliai – Konkurencijos pažeidimas – Vertinimo kriterijai – Antikonkurencinis tikslas – Pakankamas konstatavimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

5. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Inkriminavimas

(EB 81 ir 82 straipsniai)

6. Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka – Analogiški reikalavimai dėl kaltinimų, kuriais grindžiamas ieškinio pagrindas

(Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnis; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas)

7. Konkurencija – Karteliai – Konkurencijos pažeidimas – Vertinimo kriterijai – Antikonkurencinis tikslas – Pakankamas konstatavimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

8. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą – Ribos

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

9. Konkurencija – Karteliai – Įrodymai – Įmonės atsakymas į Komisijos prašymą pateikti informacijos

(EB 81 ir 82 straipsniai)

10. Konkurencija – Karteliai – Susitarimai ir suderinti veiksmai, sudarantys vieną pažeidimą

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

11. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Vertinimas atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį – Labai sunkūs pažeidimai

(EB 81 straipsnis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

12. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Komisijos diskrecija – Pareiga užtikrinti, kad baudų dydis būtų proporcingas visam atitinkamo produkto rinkos dydžiui – Nebuvimas

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atgrasomasis baudos pobūdis

(EB 81 straipsnis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

14. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Apyvarta, į kurią buvo atsižvelgta

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Recidyvas – Sąvoka

(EB 81 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

16. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Susitarimo neįgyvendinimas praktikoje – Vertinimas

(EB 81 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punkto antra įtrauka)

1. Kiek tai susiję su EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo įrodymų pateikimu, Komisija turi įrodyti savo konstatuotus pažeidimus ir pateikti pakankamai įrodymų, patvirtinančių pažeidimą sudarančių aplinkybių buvimą. Taigi Komisija turi pateikti tikslių ir nuoseklių įrodymų, pagrindžiančių tvirtą įsitikinimą, kad pažeidimas buvo padarytas.

Be to, įprasta, kad antikonkurencinius susitarimus ir veiksmus apimanti veikla vykdoma slapčia, susitikimai vyksta slaptai ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Tai reiškia, kad net jeigu Komisija randa dokumentų, aiškiai rodančių neteisėtus santykius tarp ūkio subjektų, jie paprastai yra tik fragmentiški ir pavieniai, todėl tam tikras detales dažnai reikia nustatyti naudojant dedukcijos metodą. Dėl to daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurencinių veiksmų ar susitarimų, turi būti nustatoma remiantis tam tikrais sutapimais ir nuorodomis, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas.

Tokiomis aplinkybėmis jokia Bendrijos teisės nuostata ar bendrasis teisės principas nedraudžia Komisijai įmonės atžvilgiu remtis kitų kaltinamų įmonių pareiškimais. Jei būtų kitaip, būtų neįmanoma įvykdyti Komisijai nustatytos pareigos įrodyti EB 81 ir 82 straipsniams prieštaraujančius veiksmus ir tai būtų nesuderinama su jai EB sutartimi patikėta užduotimi prižiūrėti tinkamą šių nuostatų taikymą.

Kiek tai susiję būtent su pareiškimais, padarytais pagal pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais, jokia teisės nuostata Komisijai nedraudžiama naudoti tokių pareiškimų siekiant įrodyti, kad buvo padarytas konkurencijos taisyklių pažeidimas. Negalima laikyti, kad tokie pareiškimai neturi įrodomosios galios, nes pareiškimai, nenaudingi juos pateikiančiajam, iš principo turi būti laikomi ypač patikimais įrodymais. Nors tam tikras nepasitikėjimas pagrindinių neteisėto kartelio dalyvių savanoriškais parodymais paprastai yra priimtinas, atsižvelgiant į tai, kad šie dalyviai gali stengtis sumažinti savo įtaką pažeidimui ir padidinti kitų įtaką, vis dėlto prašymas taikyti pranešimą dėl bendradarbiavimo, siekiant baudos sumažinimo, nebūtinai skatina pateikti iškreiptus įrodymus apie kitų kartelio dalyvių elgesį. Bet koks mėginimas suklaidinti Komisiją gali kelti abejonių dėl prašymo pateikėjo nuoširdumo ir bendradarbiavimo visapusiškumo, todėl tai gali kelti pavojų prašymo pateikėjo galimybei visiškai pasinaudoti pranešimu dėl bendradarbiavimo. Konkrečiai kalbant, aplinkybė, kad asmuo prisipažįsta padaręs pažeidimą ir taip pripažįsta, jog egzistuoja kitos faktinės aplinkybės nei tos, kurias tiesiogiai galima nustatyti iš nagrinėjamų dokumentų, jei nėra kitų tam prieštaraujančių aplinkybių, a priori reiškia, kad tas asmuo yra nusprendęs sakyti tiesą.

(žr. 50–52, 58 punktus)

2. Pranešimas apie kaltinimus yra procedūrinis ir parengiamasis dokumentas, kuriame, siekiant užtikrinti veiksmingą teisės į gynybą įgyvendinimą, apibrėžiamas Komisijos pradėtos administracinės procedūros dalykas, taip užkertant Komisijai kelią savo sprendime, kuriuo užbaigiama atitinkama procedūra, remtis kitais kaltinimais. Be to, tai, kad Komisija parengė pranešimą apie kaltinimus, jokiu būdu negali būti laikoma atitinkamos įmonės kaltumo prezumpcijos įrodymu. Priešingu atveju, bet kokios procedūros šioje srityje pradėjimas galėtų potencialiai pažeisti nekaltumo prezumpcijos principą.

Šiomis aplinkybėmis pirmojo, o vėliau antrojo pranešimo apie kaltinimus parengimas savaime negalėtų būti koks nors pažeidimas.

Kiek tai susiję su bet kokiais antrajame pranešime apie kaltinimus padarytais pakeitimais, palyginti su pirmuoju pranešimu apie kaltinimus, šiam procedūriniam aktui būdinga tai, kad jis yra negalutinis ir gali būti pakeistas per vertinimą, kurį vėliau atlieka Komisija, remdamasi pastabomis, kurias jai atsakydamos pateikė šalys, ir kitomis nustatytomis faktinėmis aplinkybėmis. Komisija turi atsižvelgti į visos administracinės procedūros elementus arba tam, kad atsisakytų nepagrįstų kaltinimų, arba tam, kad performuluotų ir faktiniu bei teisiniu požiūriais papildytų argumentus, kuriais ji grindžia savo nurodytus kaltinimus. Todėl jei Komisija turi teisę keisti savo argumentus tiek faktiniu, tiek teisiniu požiūriu laikotarpiu nuo pranešimo apie kaltinimus iki galutinio sprendimo, juo labiau ji gali tai daryti laikotarpiu tarp dviejų pranešimų apie kaltinimus.

(žr. 68–70, 73 punktus)

3. Kiek tai susiję su karteliais, Komisija turi teisę tiek išskirti, tiek sujungti procedūras dėl objektyvių priežasčių. Todėl gali būti sujungtos dvi procedūros, kurių kiekviena susijusi su skirtingu produktu, kai šie produktai priklauso tam pačiam veiklos sektoriui, atsižvelgiant, be kita ko, į jų fizines savybes ir panaudojimą, ir kai tam tikri neteisėti įmonių susitikimai buvo susiję tiek su vienu, tiek su kitu produktu. Be to, net jeigu būtų galima teigti, kad pažeidimas, su kuriuo susijęs sujungimas, iš tikrųjų apima du skirtingus pažeidimus, tai, ar šie pažeidimai konstatuoti keliuose sprendimuose, ar viename, neturi reikšmės, jei nagrinėjamiems pažeidimams netaikomas senaties terminas.

Be to, EB 81 straipsnio 1 dalis gali būti pažeista ne tik atskiru veiksmu, bet ir veiksmų daugetu arba tęstiniu elgesiu. Šio aiškinimo negalima užginčyti motyvuojant tuo, kad viena ar kelios šių veiksmų daugeto ar tęstinio elgesio sudedamosios dalys taip pat galėtų būti pripažintos atskiru minėtos nuostatos pažeidimu. Jei įvairiais veiksmais vykdomas bendras planas, nes siekiama vieno tikslo – iškraipyti konkurenciją bendrojoje rinkoje, Komisija, remdamasi dalyvavimu vykdant pažeidimą, turi teisę pripažinti atsakomybę už tokius veiksmus, juos įvertinusi kartu. Jei Komisija gali padaryti teisiškai pagrįstą išvadą, kad įvairios apraiškos sudarė vieną pažeidimą, nes buvo bendro plano, skirto iškraipyti konkurenciją, dalis, tai, kad susitarimų skaičius ir intensyvumas skyrėsi, atsižvelgiant į atitinkamą rinką, nereiškia, jog pažeidimas nesusijęs su rinkomis, kuriose tokie susitarimai buvo ne tokie intensyvūs ir dažni. Būtų dirbtina išskaidyti tęstinį elgesį, kuriam būdingas vienas bendras tikslas, į kelis atskirus pažeidimus, motyvuojant tuo, kad susitarimai atitinkamose rinkose skyrėsi.

(žr. 100, 272 punktus)

4. Tam, kad būtų taikoma EB 81 straipsnio 1 dalis, nebūtina atsižvelgti į konkretų susitarimo poveikį, jei paaiškėja, kad juo siekiama riboti, trukdyti ar iškraipyti konkurenciją. Kiek tai konkrečiai susiję su antikonkurenciniais susitarimais, sudaromais per konkuruojančių įmonių susitikimus, EB 81 straipsnio 1 dalis pažeidžiama, jei šių susitikimų tikslas yra riboti, trukdyti ar iškraipyti konkurenciją ir jais siekiama dirbtinai organizuoti rinką. Tokiu atveju, siekiant įrodyti atitinkamos įmonės dalyvavimą kartelyje, pakanka, kad Komisija įrodytų, jog ši įmonė dalyvavo susitikimuose, per kuriuos buvo sudaryti antikonkurenciniai susitarimai. Tuo atveju, kai dalyvavimas tokiuose susitikimuose įrodytas, ši įmonė turi pateikti duomenis, galinčius įrodyti, kad dalyvavo minėtuose susitikimuose neturėdama antikonkurencinių ketinimų, ir patvirtinti, kad nurodė savo konkurentams, jog dalyvauja šiuose sutikimuose turėdama kitokių tikslų nei jie.

Taigi, kai kelių įmonių suderintų veiksmų įrodymas grindžiamas ne paprasčiausiu panašaus elgesio rinkoje konstatavimu, bet dokumentais, iš kurių matyti, jog neteisėtos šių įmonių praktikos buvo suderintų veiksmų rezultatas, alternatyvus paaiškinimas apie taikytas kainas, pagal kurį tariamą kainų koordinavimą iš tikrųjų lėmė gamintojų reakcija į žaliavų kainas ir rinkos plėtrą, negali paneigti Komisijos išvados, kad buvo sudarytas kartelis.

(žr. 103, 108 ir 109 punktus)

5. Kai ekonominę veiklą vykdantis ūkio subjektas pažeidžia konkurencijos taisykles, remiantis asmeninės atsakomybės principu, jis turi atsakyti už šį pažeidimą. Tačiau kai du subjektai sudaro vieną ekonominį vienetą, aplinkybė, kad pažeidimą padaręs subjektas vis dar egzistuoja, savaime netrukdo nubausti subjekto, kuriam jis perdavė savo ekonominę veiklą. Toks sankcijos skyrimas visų pirma priimtinas tuomet, kai šiuos subjektus kontroliavo tas pats asmuo, ir jie, atsižvelgiant į glaudžius ryšius, juos vienijančius ekonominiu ir organizaciniu aspektu, iš esmės laikėsi tokių pačių komercinių gairių.

Taigi, jei dvi bendrovės vykdydamos pažeidimus visiškai (tiesiogiai arba netiesiogiai) priklausė tai pačiai bendrovei, asmeninės atsakomybės principas nekliudo visos sankcijos už pažeidimą, kurį iš pradžių padarė pirmoji bendrovė, o tęsė antroji, skirti pastarajai bendrovei.

Bet kuriuo atveju sankcija, paskirta įmonei, kuri toliau teisiškai egzistuoja, tačiau nebevykdo ekonominės veiklos, gali neturėti atgrasomojo poveikio. Be to, jeigu nebūtų numatyta jokios kitos galimybės skirti sankciją kitam subjektui nei tam, kuris padarė pažeidimą, įmonės galėtų išvengti sankcijų paprasčiausiai pakeitusios savo tapatybę restruktūrizacija, perdavimu arba kitomis teisinėmis ar organizacinėmis reformomis.

(žr. 123–126, 129 punktus)

6. Pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnį ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą ieškinyje turi būti nurodytas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Tam, kad ieškinys būtų priimtinas, reikia, kad svarbiausios faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis pagrįstas, būtų bent jau trumpai, bet nuosekliai ir suprantamai nurodytos pačiame ieškinio tekste. Nors ieškinio turinys specifiniais klausimais gali būti pagrįstas ir papildytas pateikiant nuorodas į prie jo pridėtų dokumentų ištraukas, bendroji nuoroda į kitus dokumentus, netgi ieškinio priedus, negali kompensuoti pagrindinių teisinių argumentų, kurie pagal anksčiau nurodytas nuostatas turi būti nurodyti pačiame ieškinyje, nebuvimo.

Be to, Bendrasis Teismas prieduose neturi ieškoti ir nustatyti pagrindų ir argumentų, kuriuos jis galėtų laikyti pagrindžiančiais ieškinį, nes priedai atlieka tik įrodomąją ir pagalbinę funkciją.

Analogiški reikalavimai taikomi tada, kai grindžiant ieškinio pagrindą pateikiamas kaltinimas. Taigi kaltinimas, kurio pagrindiniai elementai yra pateikti tik ieškinio prieduose, neatitinka šių reikalavimų.

Šio trūkumo įmonė negali kompensuoti dubliko stadijoje pateikdama tam tikrą faktinę ar teisinę informaciją ir nurodydama tam tikrus ieškinio priedus arba pateikdama naujus dubliko priedus. Nagrinėjant ieškinio atitiktį Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalyje nustatytiems reikalavimams, suponuojama, kad dubliko turinys yra nesvarbus. Konkrečiai kalbant, dublike pateiktų pagrindų ir argumentų, skirtų ieškinyje išdėstytiems pagrindams papildyti, priimtinumu negalima remtis siekiant kompensuoti Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies reikalavimų nesilaikymą pateikiant ieškinį, nes priešingu atveju ši nuostata netektų prasmės.

(žr. 161 ir 162, 168 ir 169 punktus)

7. Susitarimų, pasiektų per konkuruojančių įmonių susitikimus, atveju konkurencijos taisyklės pažeidžiamos, jei šiais susitikimais siekiama antikonkurencinio tikslo ir jie skirti dirbtinai organizuoti rinką. Tokiu atveju konkreti įmonė yra tinkamai pripažinta atsakinga už pažeidimą, jei dalyvavo tokiuose susitikimuose, žinodama apie jų tikslą, net jei vėliau neįgyvendino vienos ar kitos per šiuos susitikimus sutartos priemonės. Įmonės dalyvavimo susitikimuose reguliarumas ir sutartų priemonių įgyvendinimo laipsnis turi įtakos ne šios įmonės atsakomybės egzistavimui, bet šios atsakomybės mastui, taigi – sankcijos dydžiui.

(žr. 173 punktą)

8. Praktiškai konkurencijos taisyklių pažeidimą Komisijai dažnai tenka įrodinėti nepalankiomis sąlygomis, nes pažeidimo aplinkybės galėjo įvykti prieš daug metų ir tam tikros įmonės, kurių atžvilgiu atliekamas tyrimas, aktyviai su ja nebendradarbiavo. Tokiomis aplinkybėmis pažeidimą padariusi įmonė pernelyg lengvai išvengtų bet kokių sankcijų, jeigu galėtų remtis argumentu, kad apie neteisėto susitarimo veikimą pateikta informacija yra neaiški, nepaisant to, jog susitarimo sudarymo faktas ir jo antikonkurencinis tikslas yra pakankamai įrodyti. Esant tokiai situacijai įmonės gali veiksmingai gintis, nes turi galimybę pareikšti nuomonę dėl visų Komisijos prieš jas pateiktų įrodymų.

(žr. 177 punktą)

9. Vykdant administracinę procedūrą dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo įmonių vardu padaryti pareiškimai turi nemažą įrodomąją galią, nes kelia didelę teisinę ir ekonominę riziką. Ši įrodomoji galia ypač didelė tuo atveju, kai įmonių pareiškimai patvirtina kitus tokio paties pobūdžio pareiškimus.

Be to, atsakymai įmonės vardu yra patikimesni nei jos darbuotojo atsakymas, nesvarbu, kokia jo patirtis ar asmeninė nuomonė.

(žr. 179, 183, 267, 270 punktus)

10. Įmonė gali būti laikoma atsakinga už visą kartelį, net jei yra nustatyta, kad ji tiesiogiai dalyvavo tik vienoje ar keliose jo sudedamosiose dalyse, jeigu, pirma, ji žinojo ar neišvengiamai turėjo žinoti, jog susitarimas, kurio šalis ji buvo, ypač dalyvaudama reguliariuose ne vienus metus organizuotuose susitikimuose, buvo bendro plano, skirto iškreipti įprastą konkurenciją, dalis, ir, antra, šis planas apėmė visas kartelio sudedamąsias dalis. Taip pat aplinkybė, kad įvairios įmonės, siekdamos bendro tikslo, atliko įvairius vaidmenis, nepanaikina antikonkurencinio tikslo, taigi – pažeidimo, jei kiekviena įmonė savo lygmeniu prisidėjo siekiant bendro tikslo.

(žr. 193 punktą)

11. Iš Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse pateikto labai sunkių pažeidimų apibūdinimo matyti, kad susitarimai arba suderinti veiksmai, kurių tikslas yra, be kita ko, nustatyti tikslines kainas arba pasidalyti rinkos dalis, vien dėl savo pobūdžio gali būti vertinami kaip „labai sunkūs“, ir Komisija neprivalo įrodyti pažeidimo konkretaus poveikio rinkai. Taip pat horizontalūs kainų karteliai yra vieni sunkiausių konkurencijos teisės pažeidimų, taigi savaime gali būti kvalifikuojami kaip labai sunkūs pažeidimai.

(žr. 225 punktą)

12. Nustatydama kiekvienos už konkurencijos taisyklių pažeidimą skirtos baudos dydį Komisija turi tam tikrą diskreciją. Remiantis Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalimi, nustatant baudos dydį atsižvelgiama į pažeidimo sunkumą ir trukmę. Be to, minėtas dydis yra Komisijos pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gaires atliktų apskaičiavimų rezultatas. Šio dydžio nustatymas priklauso, be kita ko, nuo įvairių aplinkybių, susijusių su individualiu atitinkamos įmonės elgesiu, pavyzdžiui, sunkinančių ar lengvinančių aplinkybių egzistavimo.

Remiantis šiuo teisiniu pagrindu negali būti daroma išvada, kad Komisija turi užtikrinti proporciją tarp taip apskaičiuotos baudos dydžio ir atitinkamo produkto bendro rinkos dydžio pažeidimo padarymo metais, net jeigu atitinkamas pažeidimas truko kelerius metus, o baudos dydis priklauso ir nuo kitų aplinkybių, susijusių su individualiu įmonės elgesiu.

(žr. 232 punktą)

13. Komisijos įgaliojimai skirti baudas įmonėms, kurios tyčia arba dėl neatsargumo pažeidžia EB 81 straipsnio nuostatas, yra viena iš Komisijai suteiktų priemonių, kad ji galėtų vykdyti jai Bendrijos teisės patikėtą kontrolės funkciją – užduotį, apimančią pareigą vykdyti bendrą politiką, kurios tikslas yra konkurencijos srityje taikyti Sutartyje nustatytus principus ir dėl to reguliuoti įmonių elgesį. Darytina išvada, jog vertindama pažeidimo sunkumą baudos dydžiui nustatyti Komisija turi rūpintis, kad jos veiksmai turėtų atgrasomąjį poveikį, visų pirma dėl tokių pažeidimų, kurie ypač kenkia įgyvendinant Bendrijos tikslus.

Dėl to reikalaujama, kad baudos dydis būtų koreguojamas atsižvelgiant į siekiamą poveikį įmonei, kuriai ji skirta, ir kad bauda nebūtų nereikšminga arba, atvirkščiai, pernelyg didelė, pirmiausia atsižvelgiant į šios įmonės finansines galimybes, kaip reikalaujama dėl, pirma, būtinybės užtikrinti baudos veiksmingumą ir, antra, proporcingumo principo paisymo. Didelė įmonė, kuri turi didelių finansinių išteklių, palyginti su kitais kartelio dalyviais, gali lengviau surinkti baudai sumokėti būtinas lėšas, o siekiant atgrasomojo poveikio ši aplinkybė pateisina tai, kad skiriama, visų pirma pritaikius dauginimo koeficientą, bauda, kuri yra proporcingai didesnė nei bauda, už tą patį pažeidimą skirta tokių lėšų neturinčiai įmonei. Konkrečiai kalbant, nustatant baudos dydį svarbu atsižvelgti į kiekvienos kartelyje dalyvaujančios įmonės bendrą apyvartą.

Atgrasymo tikslu, kurio nustatydama baudos dydį gali siekti Komisija, norima užtikrinti, kad įmonės, veikdamos Bendrijos teritorijoje ar Europos ekonominėje erdvėje, laikytųsi Sutartyje įtvirtintų konkurencijos taisyklių. Tai reiškia, kad atgrasymo veiksnys, kuris gali būti įtrauktas apskaičiuojant baudą, yra vertinamas atsižvelgiant į daugelį elementų, o ne tik į konkrečią atitinkamos įmonės padėtį. Šis principas taikomas, be kita ko, tuo atveju, kai Komisija nustato atgrasomąjį poveikį turintį daugiklį, turintį įtakos įmonei paskirtai baudai.

(žr. 243–246 punktus)

14. Kalbant apie Reglamento Nr. 2003/1 23 straipsnio 2 dalyje numatytos maksimalios ribos taikymą, pažymėtina, kad tai, jog kelios bendrovės turi solidariai sumokėti baudą, nes sudaro įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, nereiškia, jog kiekvienos iš jų pareiga yra apribota 10 % nuo jos praėjusių mokestinių metų apyvartos. 10 % maksimali riba, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, turi būti apskaičiuojama atsižvelgiant į bendrą visų bendrovių, sudarančių vieną ekonominį subjektą, veikiantį kaip įmonė, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, apyvartą, nes tik visų bendrovių bendra apyvarta gali būti nagrinėjamos įmonės dydžio ir ekonominės galios rodiklis.

(žr. 253, 313 punktus)

15. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 2 punkte kaip sunkinančių aplinkybių pavyzdys minimas pakartotinis to paties pobūdžio tos pačios įmonės ar tų pačių įmonių pažeidimas. Pakartotinumo sąvoka, kaip ji suprantama tam tikrose nacionalinės teisės sistemose, reiškia, jog asmuo naujų pažeidimų padarė jau nubaustas už panašaus pobūdžio pažeidimus. Galimas pažeidimo pakartotinumas yra tarp veiksnių, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant atitinkamo pažeidimo sunkumą.

Kai Komisija atsižvelgia į įmonės sąvoką, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, kad pritaikytų sunkinančią aplinkybę, susijusią su pažeidimo pakartotinumu, ir mano, kad ta pati įmonė pakartojo veiksmus, kuriais padarytas pažeidimas, net jeigu juridiniai asmenys, dalyvavę darant nagrinėjamus pažeidimus, nėra tapatūs, ji turi tai pagrįsti išsamiais ir konkrečiais įrodymais.

Taigi, kai atitinkamų bendrovių struktūros ir kontrolės raida ypač sudėtinga, Komisija turi pateikti pakankamai išsamios ir tikslios informacijos apie bendrovių, priklausiusių atitinkamai įmonei, raidą iki pažeidimo ir pateikti visus išsamius įrodymus, kurių reikia tam, kad būtų galima konstatuoti, jog jos sprendime minimos ir vėlesniuose sprendimuose minimos bendrovės sudaro tą pačią įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį.

(žr. 293–295, 298, 299 ir 302 punktus)

16. Pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 3 punkto antrą įtrauką neteisėtų susitarimų arba veiksmų neįgyvendinimas praktiškai gali būti lengvinanti aplinkybė. Vis dėlto tai, kad įmonė, kurios dalyvavimas sudarant susitarimą su konkurentais buvo įrodytas, rinkoje veikia ne taip, kaip sutarta su tais konkurentais, nebūtinai yra veiksnys, į kurį, nustatant skirtinos baudos dydį, turi būti atsižvelgta kaip į lengvinančią aplinkybę.

Gali atsitikti taip, jog įmonė, kuri, nepaisydama susitarimo su savo konkurentais, vykdo daugiau ar mažiau nepriklausomą politiką rinkoje, paprasčiausia bando panaudoti kartelį savo naudai, o įmonė, neatsiribojanti nuo susitikimo, kuriame dalyvavo, rezultatų, iš esmės lieka visiškai atsakinga už dalyvavimą kartelyje. Todėl Komisija privalo lengvinančia aplinkybe pripažinti kartelio neįgyvendinimą tik tada, kai įmonė, kuri remiasi šia aplinkybe, gali įrodyti, kad taip aiškiai ir ryžtingai priešinosi šio kartelio įgyvendinimui, jog buvo sutrukdytas kartelio veikimas, ir kad ji neleido suprasti, jog pritaria susitarimui, ir taip nepaskatino kitų įmonių įgyvendinti atitinkamo kartelio. Įmonėms būtų per daug paprasta sumažinti didelės baudos riziką, jeigu gavusios naudos iš neteisėto kartelio jos paskui galėtų pasinaudoti ir baudos sumažinimu dėl to, kad jų vaidmuo įgyvendinant pažeidimą buvo ribotas, nors jų pozicija skatino kitas įmones imtis konkurencijai žalingesnių veiksmų.

(žr. 306 ir 307 punktus)

BENDROJO TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS

2011 m. liepos 13 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Butadieno kaučiuko ir stireno‑butadieno kaučiuko, gauto emulsinės polimerizacijos būdu, rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Neteisėtų veiksmų inkriminavimas – Vienas pažeidimas – Kartelio egzistavimo įrodymai – Baudos – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Sunkinančios aplinkybės“

Byloje T‑59/07

Polimeri Europa SpA, įsteigta Brindizyje (Italija), atstovaujama advokatų M. Siragusa ir F. Moretti,

ieškovė,

prieš

Europos Komisiją, atstovaujamą V. Di Bucci, G. Conte ir V. Bottka,

atsakovę,

dėl prašymo panaikinti 2006 m. lapkričio 29 d. Komisijos sprendimą C(2006) 5700 galutinis dėl procedūros pagal [EB] sutarties 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.638 – Butadieno kaučiukas ir stireno‑butadieno kaučiukas, gautas emulsinės polimerizacijos būdu), arba, nepatenkinus šio reikalavimo, panaikinti arba sumažinti Polimeri Europa SpA skirtą baudą

BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija),

kurį sudaro teisėjai F. Dehousse (pranešėjas), einantis pirmininko pareigas, I. Wiszniewska‑Białecka ir N. Wahl,

posėdžio sekretorė K. Pocheć, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. spalio 21 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

1 2006 m. lapkričio 29 d. sprendimu C(2006) 5700 galutinis (byla COMP/F/38.638 – Butadieno kaučiukas ir stireno‑butadieno kaučiukas, gautas emulsinės polimerizacijos būdu, toliau – ginčijamas sprendimas) Europos Bendrijų Komisija konstatavo, kad dalyvaudamos minėtų produktų rinkos kartelyje kelios įmonės pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnį.

2 Ginčijamas sprendimas skirtas šioms įmonėms:

– Bayer AG, įsikūrusiai Lėverkuzene (Vokietija),

– The Dow Chemical Company, įsikūrusiai Midlande, Mičigane (Jungtinės Amerikos Valstijos) (toliau – Dow Chemical),

– Dow Deutschland Inc., įsikūrusiai Švalbache (Vokietija),

– Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (buvusi Dow Deutschland GmbH & Co. OHG), įsikūrusiai Švalbache,

– Dow Europe, įsikūrusiai Horgene (Šveicarija),

– Eni SpA, įsikūrusiai Romoje,

– Polimeri Europa SpA, įsikūrusiai Brindizyje (Italija) (toliau – Polimeri),

– Shell Petroleum NV, įsikūrusiai Hagoje (Nyderlandai),

– Shell Nederland BV, įsikūrusiai Hagoje,

– Shell Nederland Chemie BV, įsikūrusiai Roterdame (Nyderlandai),

– Unipetrol a.s., įsikūrusiai Prahoje (Čekijos Respublika),

– Kaučuk a.s., įsikūrusiai Kralupuose prie Vltavos (Čekijos Respublika),

– Trade–Stomil sp. z o.o., įsikūrusiai Lodzėje (Lenkija) (toliau – Stomil).

3 Įmones Dow Deutschland, Dow Deutschland Anlagengesellschaft ir Dow Europe tiesiogiai ar netiesiogiai visiškai kontroliuoja Dow Chemical (toliau kartu vadinamos Dow) (ginčijamo sprendimo 16–21 konstatuojamosios dalys).

4 Su nagrinėjamais produktais susijusią Eni veiklą iš pradžių vykdė EniChem Elastomeri Srl, kurią netiesiogiai kontroliavo Eni per dukterinę bendrovę EniChem SpA (toliau – EniChem SpA). 1997 m. lapkričio 1 d. EniChem Elastomeri buvo prijungta prie EniChem SpA. Eni kontroliavo 99,97 % EniChem SpA. 2002 m. sausio 1 d. EniChem SpA savo strateginę cheminę veiklą (įskaitant veiklą, susijusią su butadieno kaučiuku ir stireno‑butadieno kaučiuku, gautu emulsinės polimerizacijos būdu) perdavė jai 100 % priklausančiai dukterinei bendrovei Polimeri. Nuo 2002 m. spalio 21 d. Eni tiesiogiai ir visiškai kontroliavo Polimeri. 2003 m. gegužės 1 d. EniChem SpA pakeitė pavadinimą į Syndial SpA (ginčijamo sprendimo 26–32 konstatuojamosios dalys). Ginčijamame sprendime pavadinimą „EniChem“ Komisija vartoja turėdama omenyje visas Eni priklausančias bendroves (toliau – EniChem) (ginčijamo sprendimo 36 konstatuojamoji dalis).

5 Shell Nederland Chemie yra Shell Nederland, kurią visiškai kontroliuoja Shell Petroleum, dukterinė bendrovė (ginčijamo sprendimo 38–40 konstatuojamosios dalys).

6 Kaučuk buvo įkurta 1997 m., susijungus Kaučuk Group a.s. ir Chemopetrol Group a.s. 1997 m. liepos 21 d. Unipetrol įgijo visą susijungusių įmonių turtą, teises ir įsipareigojimus. Unipetrol priklauso 100 % Kaučuk akcijų (ginčijamo sprendimo 45 ir 46 konstatuojamosios dalys). Be to, remiantis ginčijamu sprendimu, Tavorex s.r.o. (toliau – Tavorex), įsteigta Čekijos Respublikoje, atstovavo Kaučuk (ir jos pirmtakei Kaučuk Group) vykdant eksportą nuo 1991 m. iki 2003 m. vasario 28 d. Ginčijamame sprendime taip pat pažymėta, kad nuo 1996 m. Tavorex atstovavo Kaučuk Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimuose (ginčijamo sprendimo 49 konstatuojamoji dalis).

7 Remiantis ginčijamu sprendimu, apie 30 metų, bent iki 2001 m., Stomil atstovavo Lenkijos gamintojai Chemical Company Dwory S.A. (toliau – Dwory), jai vykdant eksporto veiklą. Ginčijamame sprendime taip pat pažymėta, kad nuo 1997 iki 2000 m. Stomil atstovavo Dwory Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimuose (ginčijamo sprendimo 51 konstatuojamoji dalis).

8 Laikoma, kad pažeidimas buvo vykdomas nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Bayer, Eni ir Polimeri atveju), nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d. (Shell Petroleum, Shell Nederland ir Shell Nederland Chemie atveju), nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Dow Chemical atveju), nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2001 m. lapkričio 27 d. (Dow Deutschland atveju), nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Unipetrol ir Kaučuk atveju), nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2000 m. vasario 22 d. (Stomil atveju), nuo 2001 m. vasario 22 d. iki 2002 m. vasario 28 d. (Dow Deutschland Anlagengesellschaft atveju) ir nuo 2001 m. lapkričio 26 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. (Dow Europe atveju) (ginčijamo sprendimo 476–485 konstatuojamosios dalys ir rezoliucinės dalies 1 straipsnis).

9 Butadieno kaučiukas (toliau – BK) ir stireno‑butadieno kaučiukas, gautas emulsinės polimerizacijos būdu (toliau – SBK), yra sintetiniai kaučiukai, iš esmės naudojami padangų gamyboje. Šie du produktai pakeičiami tarpusavyje ir su kitais sintetiniais bei natūraliu kaučiuku (ginčijamo sprendimo 3–6 konstatuojamosios dalys).

10 Be ginčijamame sprendime paminėtų gamintojų, ribotą BK ir SBK kiekį EEE teritorijoje pardavė kiti Azijoje ir rytų Europoje įsikūrę gamintojai. Be to, didelę BK dalį tiesiogiai gamina dideli padangų gamintojai (ginčijamo sprendimo 54 konstatuojamoji dalis).

11 2002 m. gruodžio 20 d. Bayer susisiekė su Komisijos tarnybomis ir išreiškė norą bendradarbiauti pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo) dėl BK ir SBK. Kiek tai susiję su SBK, Bayer žodžiu apibūdino pagal kartelį vykdomą veiklą. Šis žodinis pareiškimas buvo įrašytas į magnetinę juostą (ginčijamo sprendimo 67 konstatuojamoji dalis).

12 2003 m. sausio 14 d. Bayer žodžiu apibūdino su BK susijusią pagal kartelį vykdomą veiklą. Šis žodinis pareiškimas buvo įrašytas į magnetinę juostą. Bayer taip pat pateikė Europos sintetinio kaučiuko asociacijos BK komiteto susitikimų protokolų (ginčijamo sprendimo 68 konstatuojamoji dalis).

13 2003 m. vasario 5 d. Komisija pranešė Bayer apie savo sprendimą suteikti jai sąlyginį atleidimą nuo baudos (ginčijamo sprendimo 69 konstatuojamoji dalis).

14 2003 m. kovo 27 d. Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, pirmojo reglamento, įgyvendinančio [EB 81] ir [82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 8 t., p. 3), 14 straipsnio 3 dalimi, atliko patikrinimą Dow Deutschland & Co. patalpose (ginčijamo sprendimo 70 konstatuojamoji dalis).

15 Nuo 2003 m. rugsėjo mėn. iki 2006 m. liepos mėn. ginčijamame sprendime nurodytoms įmonėms Komisija nusiuntė kelis prašymus pateikti informaciją pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį ir 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 18 straipsnį (ginčijamo sprendimo 71 konstatuojamoji dalis).

16 2003 m. spalio 16 d. Dow Deutschland ir Dow Deutschland & Co susitiko su Komisijos tarnybomis ir išreiškė norą bendradarbiauti pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo. Šiame susitikime buvo žodžiu apibūdinta su BK ir SBK susijusi kartelio veikla. Šis žodinis apibūdinimas buvo įrašytas. Taip pat perduota medžiaga, kurioje buvo su karteliu susiję dokumentai (ginčijamo sprendimo 72 konstatuojamoji dalis).

17 2005 m. kovo 4 d. Dow Deutschland buvo informuota apie Komisijos ketinimą sumažinti jos baudą nuo 30 iki 50 % (ginčijamo sprendimo 73 konstatuojamoji dalis).

18 2005 m. birželio 7 d. Komisija pradėjo procedūrą ir nusiuntė ginčijamo sprendimo adresatėms, išskyrus Unipetrol, ir Dwory pirmąjį pranešimą apie kaltinimus. Pirmasis pranešimas apie kaltinimus taip pat buvo skirtas Tavorex, tačiau šiai įmonei jis nebuvo perduotas, nes nuo 2004 m. spalio mėn. buvo vykdoma jos bankroto procedūra. Taigi procedūra jos atžvilgiu buvo nutraukta (ginčijamo sprendimo 49 ir 74 konstatuojamosios dalys).

19 Suinteresuotos įmonės pateikė rašytines pastabas dėl šio pirmojo pranešimo apie kaltinimus (ginčijamo sprendimo 75 konstatuojamoji dalis). Komisijos patalpose jos taip pat turėjo galimybę susipažinti su bylos medžiaga, įrašyta į kompaktinę plokštelę, žodiniais pareiškimais ir su tuo susijusiais dokumentais (ginčijamo sprendimo 76 konstatuojamoji dalis).

20 2005 m. lapkričio 3 d. Manufacture française des pneumatiques Michelin (toliau – Michelin) paprašė leisti įstoti į bylą. 2006 m. sausio 13 d. ji pateikė rašytinius komentarus (ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamoji dalis).

21 2006 m. balandžio 6 d. Komisija priėmė antrąjį ginčijamo sprendimo adresatėms skirtą pranešimą apie kaltinimus. Šiuo klausimu suinteresuotos įmonės pateikė rašytines pastabas (ginčijamo sprendimo 84 konstatuojamoji dalis).

22 2006 m. gegužės 12 d. Michelin pateikė skundą pagal 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal [EB] 81 ir 82 straipsnius tvarkos (OL L 123, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81) 5 straipsnį (ginčijamo sprendimo 85 konstatuojamoji dalis).

23 2006 m. birželio 22 d. ginčijamo sprendimo adresatės, išskyrus Stomil, ir Michelin dalyvavo Komisijos surengtoje apklausoje (ginčijamo sprendimo 86 konstatuojamoji dalis).

24 Neturėdama pakankamų Dwory dalyvavimo kartelyje įrodymų Komisija nusprendė nutraukti procedūrą jos atžvilgiu (ginčijamo sprendimo 88 konstatuojamoji dalis). Komisija taip pat nusprendė nutraukti procedūrą Syndial atžvilgiu (ginčijamo sprendimo 89 konstatuojamoji dalis).

25 Be to, nors iš pradžių buvo naudojami du skirtingi (vienas BK, o kitas SBK atveju) bylų numeriai (COMP/E‑1/38.637 ir COMP/E‑1/38.638), po to, kai buvo priimtas pirmasis pranešimas apie kaltinimus, Komisija naudojo vieną numerį (COMP/F/38.638) (ginčijamo sprendimo 90 ir 91 konstatuojamosios dalys).

26 Administracinė procedūra buvo baigta 2006 m. lapkričio 29 d. Komisijai priėmus ginčijamą sprendimą.

27 Pagal ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 straipsnį toliau išvardytos įmonės, nurodytais laikotarpiais dalyvaudamos viename tęstiniame susitarime, kuriuo jos susitarė nustatyti tikslines kainas, pasidalyti klientus agresyvios konkurencijos atsisakymo susitarimais ir keistis svarbia informacija apie kainas, konkurentus ir klientus BK bei SBK sektoriuose, pažeidė EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį:

a) Bayer – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

b) Dow Chemical – nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.; Dow Deutschland – nuo 1996 m. liepos 1 d. iki 2001 m. lapkričio 27 d.; Dow Deutschland Anlagengesellschaft – nuo 2001 vasario 22 d. iki 2002 m. vasario 28 d.; Dow Europe – nuo 2001 m. lapkričio 26 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

c) Eni – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.; Polimeri – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

d) Shell Petroleum – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.; Shell Nederland – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.; Shell Nederland Chemie – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 1999 m. gegužės 31 d.;

e) Unipetrol – nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.; Kaučuk nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.;

f) Stomil – nuo 1999 m. lapkričio 16 d. iki 2000 m. vasario 22 d.

28 Remdamasi ginčijamame sprendime konstatuotomis faktinėmis aplinkybėmis ir atliktais teisiniais vertinimais, Komisija skyrė suinteresuotoms įmonėms baudas, kurios buvo apskaičiuotos pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171, toliau – gairės) ir pranešime dėl bendradarbiavimo aprašytą metodą.

29 Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 straipsniu buvo skirtos tokios baudos:

a) Bayer – 0 EUR;

b) Dow Chemical – 64,575 mln. EUR, kurių:

i) 60,27 mln. EUR solidariai su Dow Deutschland;

ii) 47,355 mln. EUR solidariai su Dow Deutschland Anlagengesellschaft ir Dow Europe;

c) Eni ir Polimeri solidariai – 272,25 mln. EUR;

d) Shell Petroleum, Shell Nederland ir Shell Nederland Chemie solidariai – 160,875 mln. EUR;

e) Unipetrol ir Kaučuk solidariai – 17,55 mln. EUR;

f) Stomil – 3,8 mln. EUR.

30 Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 3 straipsniu 1 straipsnyje išvardytoms įmonėms nurodoma nedelsiant nutraukti, jeigu jos to dar nepadarė, tame pačiame straipsnyje nurodytus pažeidimus ir ateityje susilaikyti nuo bet kokių 1 straipsnyje aprašytų veiksmų ar elgesio, taip pat nuo bet kokių priemonių, kurių tikslas ar poveikis yra toks pats.

Procesas ir šalių reikalavimai

31 2007 m. vasario 20 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje gautu pareiškimu Polimeri pareiškė šį ieškinį.

32 2009 m. balandžio 1 d. Bendrojo Teismo pirmininko sprendimu N. Wahl buvo paskirtas į kolegiją, nes vienas iš jos narių negalėjo vykdyti savo pareigų.

33 Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (pirmoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.

34 Taikydamas Bendrojo Teismo procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, teismas paprašė šalių atsakyti į tam tikrus klausimus ir pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.

35 Šalių žodiniai argumentai ir atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu užduotus klausimus buvo išklausyti 2009 m. spalio 21 d. posėdyje.

36 Polimeri Bendrojo Teismo prašo:

– taikyti prašomas tyrimo priemones,

– panaikinti visą ginčijamą sprendimą arba jo dalį, numatant atitinkamus padarinius baudos dydžiui,

– nepatenkinus pirmojo reikalavimo, panaikinti arba sumažinti baudą,

– bet kuriuo atveju priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

37 Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš Polimeri bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

38 Savo reikalavimus Polimeri iš esmės grindžia šešiolika ieškinio pagrindų, susijusių su procedūros pažeidimais, ginčijamo sprendimo esme ir baudos dydžio nustatymu.

I – Dėl reikalavimo iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą

A – Dėl ieškinio pagrindų, susijusių su procedūros pažeidimais

1. Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su netinkamu pranešimo dėl bendradarbiavimo panaudojimu

a) Šalių argumentai

39 Polimeri teigia, kad ginčijamas sprendimas yra „90 %“ pagrįstas Bayer ir Dow pareiškimais. Ginčijamame sprendime didžiąja dalimi remiamasi žodiniais pareiškimais. Be to, dokumentų, pateiktų kaip įrodymų, yra labai nedaug ir juos galima įvairiai aiškinti.

40 Žodinių pareiškimų tikslas yra leisti Komisijai pradėti tyrimą. Šiuo atveju šie pareiškimai buvo priemonė nustatyti faktines aplinkybes ir didele dalimi pakeitė patį tyrimą, taip pat tai buvo priemonė daryti spaudimą su Komisija bendradarbiavusioms įmonėms.

41 Konkrečiai kalbant, pirma, Polimeri pažymi, kad 2002 m. gruodžio 20 d. Bayer pareiškimas lėmė tai, jog buvo atliktas vienintelis patikrinimas, šiuo atveju – Dow patalpose. Nė vienoje iš kitų įmonių, Bayer minimų pirmajame pareiškime, patikrinimas nebuvo atliktas.

42 Antra, kalbėdama apie pateiktus įrodymus, Polimeri nurodo, kad jie yra labai riboti ir dviprasmiški. Šiuos dokumentus galima aiškinti kaip keitimosi svarbia informacija ar susitarimų įrodymus, tačiau juose taip pat gali būti tik duomenys apie rinkos kainas, žinomi visame sektoriuje ir gauti iš kitų šaltinių.

43 Polimeri ypač atkreipia dėmesį į vieno dalyvio užrašus iš 1996 m. vasario 21 d. Diuseldorfe (Vokietija) vykusio susitikimo, kuriuos ji prideda prie ieškinio. Komisija šiuos dokumentus iš pradžių naudojo kaip susitarimo dėl kainų įrodymą, o paskui padarė išvadą, kad minėtasis susitikimas nepriklausė tariamiems kartelio susitikimams, ir nagrinėjamų dokumentų nebelaikė apkaltinamaisiais įrodymais. Tačiau šie dokumentai yra tokie pat ar netgi detalesni, palyginti su kitais to paties dalyvio parengtais dokumentais, kuriuos Komisija laikė neteisėtų susitarimų įrodymu.

44 Tokiomis aplinkybėmis įmonės prie savo pareiškimų turėjo pridėti informaciją, kurios neįmanoma įrodyti. Pirmą žalingą tokios politikos poveikį parodo pareiškimai, padaryti apklausiant antrąjį kartą. Taigi Polimeri pabrėžia, kad per 2005 m. gruodžio 12 d. susitikimą su Dow darbuotojais (N. ir F.) Komisija pateikė ad hoc klausimus, siekdama priversti šiuos asmenis padaryti „įsiteikimo“ pareiškimus dėl suponuojamų kartelio susitikimų, taip pat dėl galimų kainų padidinimų, dėl kurių sudaryti tariami susitarimai. Komisija netgi pati būtų pateikusi duomenis apie galimus kainų padidinimus, o kai negavo rezultatų, kurių tikėjosi, ji to nepaminėjo ginčijamame sprendime. Taip pat iš ginčijamo sprendimo 244 konstatuojamosios dalies matyti, kad Dow buvo „priversta“ pateikti parodymus. Taigi 2005 m. lapkričio 17 d. Dow pareiškimas parodo, kad ji pakeitė savo faktinių aplinkybių versiją po to, kai susipažino su Bayer pareiškimais. Komisijos išvada šiuo klausimu neatspindi Dow pareiškimų. Taip pat 2005 m. gruodžio 6 d. Bayer pareiškimas dėl 1996 m. vasario 21 d. Diuseldorfe vykusio susitikimo (žr. šio sprendimo 43 punktą) parodo tai, kad ši bendrovė save kaltino veiksmais, kurių ji nepadarė.

45 Trečia, Polimeri pažymi, kad vienintelė teisinė nuoroda į pareiškimų, gautų Komisijai vykdant įgaliojimus tyrimo srityje, statusą yra pateikta Reglamento Nr. 1/2003 19 straipsnio 1 dalyje. Nustatyta, kad žodinių pareiškimų, įmonių padarytų nagrinėjant prašymą atleisti nuo baudos, Komisija negali panaudoti kaip kartelio buvimo lemiamo įrodymo. Tai susiję su aplinkybe, kad šiuos pareiškimus įmonės padarė savo naudai. Kadangi, Polimeri manymu, Komisija lemiamą reikšmę suteikė minėtiems pareiškimams (Polimeri ypač pabrėžia tai, kad iš penkiolikos Komisijos minimų susitikimų, tariamai įvykusių tarp konkurentų, tik keturi įrodyti ir rašytiniais įrodymais), teiginys, kad „visiškas [Syndial ir Polimeri] atsisakymas pripažinti savo dalyvavimą (kartelyje ar atliekant tam tikrus veiksmus) savaime negali turėti didesnės vertės nei Komisijos turimi įrodymai“ (ginčijamo sprendimo 327 konstatuojamoji dalis), parodo sistemą, kurioje kaltintojas, kuris yra ir teisėjas, nebaudžiamai naudojasi savo įgaliojimais.

46 Be to, teismo praktika, Komisijos cituojama ginčijamo sprendimo 203–205 konstatuojamosiose dalyse, jos nuomonės nepatvirtina. Taigi Bendrasis Teismas yra nusprendęs, kad įmonės, kaltinamos dalyvavimu kartelyje, pareiškimas, kurio teisingumą ginčija kelios kitos kaltinamos įmonės, negali būti laikomas pakankamu šių įmonių padaryto pažeidimo įrodymu, jeigu jis nėra pagrįstas kitais įrodymais (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00, Rink. p. II‑2501). Tokį požiūrį Teisingumo Teismas patvirtino apeliaciniame procese.

47 Polimeri priduria, kad jos argumentai nėra susiję su „bylos esme“, kaip teigia Komisija savo rašytinėse pastabose. Polimeri manymu, šie kaltinimai susiję su teisės į gynybą pažeidimu, kuris padarytas įrodinėjimo pareigos perkėlimu, kurį lėmė ypatingas įmonių, paprašiusių taikyti bausmės sušvelninimo priemones, pareiškimų panaudojimas. Polimeri pažymi, kad Komisija atsako į jos aštuntuoju ieškinio pagrindu pateiktus argumentus remdamasi teismo praktika dėl įrodinėjimo pareigos. Tačiau teismo praktika, kuria remiamasi šiuo klausimu, neturi reikšmės, nes Komisijos minimose bylose įmonių dalyvavimas buvo patvirtintas dokumentiniais įrodymais. Šioje byloje ginčijamame sprendime yra bendroji dalis, kuri yra ne kas kitas kaip pareiškimų dėlionė.

48 Komisija nurodo, kad bendrovės Polimeri pateikti kaltinimai yra susiję su pažeidimo įrodymu, taigi – su bylos esme, o ne su tariamais procedūros pažeidimais. Todėl Komisija pateikia nuorodą į atsiliepimo į ieškinį dalį, susijusią su tariamomis vertinimo klaidomis, susijusiomis su kartelio egzistavimu.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

49 Iš pradžių reikia konstatuoti, kad net jeigu tam tikri pirmuoju ieškinio pagrindu pateikti argumentai yra susiję su pažeidimo įrodymu ir todėl yra netinkami nagrinėjant pagrindus, susijusius su procedūros pažeidimais, tariamai padarytais priimant ginčijamą sprendimą, Polimeri taip pat apskritai nesutinka su tuo, kad Komisija įmonių pareiškimus naudotų kaip įrodymus. Šiuo klausimu Polimeri iš esmės teigia, kad įmonių pareiškimams buvo suteikta per didelė reikšmė dokumentinių įrodymų nenaudai ir kad minėti pareiškimai nėra patikimi.

50 Dėl EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo įrodymų pateikimo primintina, kad Komisija turi įrodyti savo konstatuotą pažeidimą ir pateikti pakankamai įrodymų, patvirtinančių pažeidimą sudarančių aplinkybių buvimą (1998 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Baustahlgewebe prieš Komisiją, C‑185/95 P, Rink. p. I‑8417, 58 punktas ir 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 86 punktas). Taigi Komisija turi pateikti tikslių ir nuoseklių įrodymų, pagrindžiančių visišką įsitikinimą, kad pažeidimas buvo padarytas (žr. 2000 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Volkswagen prieš Komisiją, T‑62/98, Rink. p. II‑2707, 43 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

51 Be to, įprasta, kad antikonkurencinius susitarimus ir veiksmus apimanti veikla vykdoma slapčia, susitikimai vyksta slaptai ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Tai reiškia, kad net jei Komisija randa dokumentų, aiškiai rodančių neteisėtus santykius tarp ūkio subjektų, jie paprastai yra tik fragmentiški bei pavieniai, todėl tam tikras detales dažnai reikia nustatyti naudojant dedukcijos metodą. Dėl to daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurencinių veiksmų ar susitarimų, turi būti nustatoma remiantis tam tikrais sutapimais ir nuorodomis, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas (2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 55–57 punktai ir 2007 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel prieš Komisiją, C‑403/04 P ir C‑405/04 P, Rink. p. I‑729, 51 punktas).

52 Tokiomis aplinkybėmis jokia Bendrijos teisės nuostata ar bendrasis teisės principas nedraudžia Komisijai įmonės atžvilgiu remtis kitų kaltinamų įmonių pareiškimais. Jei būtų kitaip, būtų neįmanoma įvykdyti Komisijai nustatytos pareigos įrodyti EB 81 ir 82 straipsniams prieštaraujančius veiksmus ir tai būtų nesuderinama su jai EB sutartimi patikėta užduotimi prižiūrėti tinkamą šių nuostatų taikymą (1999 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, vadinamojo „PVC II“, T‑305/94, T‑307/94, T‑313/94, T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink. p. II‑931, 512 punktas ir šio sprendimo 46 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją 192 punktas).

53 Be to, įmonių vardu padaryti pareiškimai turi nemažą įrodomąją galią, nes jie kelia didelę teisinę ir ekonominę riziką (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 46 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją 205–211 punktus ir šio sprendimo 51 punkte minėto Sprendimo Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel prieš Komisiją 103 punktą).

54 Žinoma, įmonės, kuri kaltinama dalyvavimu kartelyje, pareiškimas, kurio teisingumą ginčija kelios kitos įmonės, kaltinamos dalyvavimu tame pačiame kartelyje, negali būti laikomas pakankamu šių įmonių padaryto pažeidimo įrodymu, jeigu jis nėra pagrįstas kitais įrodymais (šio sprendimo 46 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją 219 punktas).

55 Tačiau šioje byloje ginčijamas sprendimas pagrįstas keliais vienas kitą atitinkančiais įmonių pareiškimais, t. y. Bayer, Dow ir Shell pareiškimais, todėl jie vieni kitus pagrindžia (šiuo klausimu žr. 2007 m. balandžio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Bolloré ir kt. prieš Komisiją, sujungtos bylos T‑109/02, T‑118/02, T‑122/02, T‑125/02, T‑126/02, T‑128/02, T‑129/02, T‑132/02 ir T‑136/02, Rink. p. II‑947, 168 punktą). Be to, neginčytina, kad ginčijamas sprendimas taip pat grindžiamas dokumentiniais įrodymais, tarp kurių yra susitikimuose padaryti užrašai. Tai, kad Polimeri ginčija šių dokumentų įrodomąją galią, negali turėti poveikio ginčijamam sprendimui, kiek tai susiję su procedūra, kurios laikėsi Komisija.

56 Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, nėra pagrindo manyti, kad priimant ginčijamą sprendimą buvo padaryta procedūros pažeidimų, dėl kurių jis būtų neteisėtas.

57 Kiti Polimeri argumentai negali paneigti šios išvados.

58 Kalbant apie nurodytą aplinkybę, kad Komisija negali remtis pareiškimais, padarytais pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo, reikia pažymėti, jog, pirma, jokia teisės nuostata Komisijai nedraudžiama naudoti tokių pareiškimų siekiant įrodyti, kad buvo padarytas konkurencijos taisyklių pažeidimas. Antra, negalima laikyti, kad tokie pareiškimai neturi įrodomosios galios, nes pareiškimai, nenaudingi juos pateikiančiajam, iš principo turi būti laikomi ypač patikimais įrodymais (šio sprendimo 55 punkte minėto Sprendimo Bolloré ir kt. prieš Komisiją 166 punktas). Trečia, nors tam tikras nepasitikėjimas pagrindinių neteisėto kartelio dalyvių savanoriškais parodymais paprastai yra priimtinas, atsižvelgiant į tai, kad šie dalyviai gali stengtis sumažinti savo įtaką pažeidimui ir padidinti kitų įtaką, vis dėlto Polimeri argumentas neatitinka pranešime dėl bendradarbiavimo numatytos procedūros vidinės logikos. Prašymas taikyti pranešimą dėl bendradarbiavimo, siekiant baudos sumažinimo, nebūtinai skatina pateikti iškreiptus įrodymus apie kitų kartelio dalyvių elgesį. Bet koks mėginimas suklaidinti Komisiją gali kelti abejonių dėl prašymo pateikėjo nuoširdumo ir bendradarbiavimo visapusiškumo, ir todėl tai gali kelti pavojų prašymo pateikėjo galimybei visiškai pasinaudoti pranešimu dėl bendradarbiavimo (2006 m. lapkričio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Peróxidos Orgánicos prieš Komisiją, T‑120/04, Rink. p. II‑4441, 70 punktas). Konkrečiai kalbant, reikia konstatuoti, jog aplinkybė, kad asmuo prisipažįsta padaręs pažeidimą ir taip pripažįsta, jog egzistuoja kitos faktinės aplinkybės nei tos, kurias tiesiogiai galima nustatyti iš nagrinėjamų dokumentų, jei nėra kitų tam prieštaraujančių aplinkybių, a priori reiškia, kad tas asmuo yra nusprendęs sakyti tiesą (šio sprendimo 46 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją 212 punktas).

59 Kalbėdama apie tai, kad tam tikros suinteresuotos įmonės buvo „priverstos“ padaryti pareiškimus, Polimeri iš tiesų remiasi gero administravimo principo pažeidimu. Šiuo klausimu reikia priminti, kad viena iš Bendrijos teisės sistemos administracinėse procedūrose suteikiamų garantijų yra gero administravimo principas, su kuriuo siejama kompetentingos institucijos pareiga rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti visas reikšmingas bylos aplinkybes (1992 m. sausio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo La Cinq prieš Komisiją, T‑44/90, Rink. p. II‑1, 86 punktas ir 2008 m. birželio 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hoechst prieš Komisiją, T‑410/03, Rink. p. II‑881, 129 punktas). Gero administravimo principo pažeidimas gali lemti atitinkamo sprendimo panaikinimą, jei nustatyta, kad nesant šio pažeidimo minėto sprendimo turinys būtų kitoks (šiuo klausimu žr. 1975 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją, 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink. p. 1663, 91 punktą; taip pat žr. šio sprendimo 50 punkte minėto Sprendimo Volkswagen prieš Komisiją 283 punktą). Šioje byloje Polimeri nepateikė tokių įrodymų. Bet kuriuo atveju, net jeigu dėl nurodyto gero administravimo principo pažeidimo Bendrasis Teismas neturėtų atsižvelgti į įmonių pareiškimus, apie kuriuos kalba Polimeri, tai nepadarytų įtakos kitiems ginčijamo sprendimo elementams. Taigi nėra pagrindo manyti, jog šiomis aplinkybėmis Komisija turėjo padaryti išvadą, kad nebuvo pažeistos konkurencijos taisyklės.

60 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirmasis Polimeri ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

2. Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su nepagrįstai atsiųstu antruoju pranešimu apie kaltinimus

a) Šalių argumentai

61 Polimeri pabrėžia, kad papildomą pranešimą apie kaltinimus atsiųsti suinteresuotiesiems asmenims yra būtina tik tuo atveju, kai dėl patikrinimo rezultatų Komisija turi apkaltinti įmones naujais veiksmais arba gerokai pakeisti konstatuotų pažeidimų įrodymus.

62 Šioje byloje naujo pranešimo apie kaltinimus atsiuntimą Komisija pateisino tuo, kad buvo daug įrodymų, aptiktų per papildomus tyrimus, atliktus po to, kai buvo gautos rašytinės suinteresuotųjų šalių pastabos dėl pirmojo pranešimo apie kaltinimus. Ji tik gavo naujus tų pačių bendrovių ir dažnai tų pačių asmenų pareiškimus dėl įvykių, kurių atžvilgiu jau buvo padaryta daug pareiškimų.

63 Vienintelis tikrai naujas elementas – tai 2005 m. lapkričio 3 d. Michelin prašymas leisti įstoti į bylą, kuris buvo konkretizuotas 2006 m. sausio 13 d. pateiktomis pastabomis, ir duomenų apie referenciniu laikotarpiu tiekėjams mokėtas kainas perdavimas. Tačiau bendrovės Michelin pateiktų duomenų Komisija nepanaudojo.

64 Taigi naujo pranešimo apie kaltinimus nepateisina joks naujas elementas ir jis neatrodo teisėtas, atsižvelgiant į teismo praktiką. Taip pat dėl šio pranešimo labai užsitęsė procedūra ir įmonėms reikėjo didesnių gynybos pastangų.

65 Be to, buvo iškreipta pranešimo apie kaltinimus funkcija tiek, kiek jis buvo panaudotas siekiant atsakyti į įmonių argumentus. Taip pat Syndial ir Polimeri atsakymus Komisija panaudojo kaip priemonę savo argumentui atnaujinti, nes visi jį susilpninti galintys elementai buvo sąmoningai praleisti. Polimeri šiuo klausimu pažymi, kad iš tikslios kainų kitimo kiekybinės analizės dingo bet kokia kiekybinė nuoroda į santykį tarp bendros vieno ar kelių produktų rinkos ir tariamu karteliu galimai kontroliuojamos rinkos, taip pat esminė išvada, kad natūralus kaučiukas ir sintetinis kaučiukas gali būti tarpusavyje pakeičiami.

66 Galiausiai ginčijamu sprendimu padaromas milžiniškas pakeitimas, susijęs su atitinkamų produktų rinkos kiekybiniu apskaičiavimu, palyginti su antruoju pranešimu apie kaltinimus. Ši rinka 2001 m. antrajame pranešime apie kaltinimus buvo įvertinta 820 mln. EUR, o ginčijamame sprendime – 550 mln. EUR (66 konstatuojamoji dalis). Šis didesnis nei 30 % skirtumas, kuris nebuvo paaiškintas, darė neigiamą poveikį įmonių situacijai. Jis keičia santykį tarp rinkos, kurią kontroliuoja tariamo kartelio dalyviai, ir „nekontroliuojamos“ rinkos. Jis taip pat keičia įmonių padėtį rinkoje, taigi – tariamą kiekvienos iš jų galimybę daryti įtaką konkurencijos dinamikai. Šie elementai yra nauji ir Polimeri teigia, kad buvo pažeista jos teisė į gynybą, nes ji negalėjo pateikti savo argumentų šiuo atžvilgiu.

67 Komisija prašo šį ieškinio pagrindą atmesti. Ji iš esmės mano, kad antrojo pranešimo apie kaltinimus atsiuntimas šioje byloje nėra neteisėtas.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

68 Pranešimas apie kaltinimus yra procedūrinis ir parengiamasis dokumentas, kuriame, siekiant užtikrinti veiksmingą teisės į gynybą įgyvendinimą, apibrėžiamas Komisijos pradėtos administracinės procedūros dalykas, taip užkertant Komisijai kelią savo sprendime, kuriuo užbaigiama atitinkama procedūra, remtis kitais kaltinimais (1986 m. birželio 18 d. Teisingumo Teismo nutarties British American Tobacco ir Reynolds Industries prieš Komisiją, 142/84 ir 156/84, Rink. p. 1899, 13 ir 14 punktai; pagal analogiją žr. 2008 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Bertelsmann ir Sony Corporation of America prieš Impala, C‑413/06 P, Rink. p. I‑4951, 63 punktą).

69 Be to, tai, kad Komisija parengė pranešimą apie kaltinimus, jokiu būdu negali būti laikoma suinteresuotosios įmonės kaltumo prezumpcijos įrodymu. Priešingu atveju, bet kokios procedūros šioje srityje pradėjimas gali potencialiai pažeisti nekaltumo prezumpcijos principą (2006 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo JCB Service prieš Komisiją, C‑167/04 P, Rink. p. I‑8935, 99 punktas).

70 Šiomis aplinkybėmis antrojo pranešimo apie kaltinimus parengimas šiuo atveju savaime negalėtų būti koks nors pažeidimas.

71 Tiek, kiek Polimeri argumentus galima suprasti taip, kad jais iš tiesų teigiama, jog buvo pažeistas protingo termino principas, tai reikia priminti, kad toks pažeidimas, darant prielaidą, kad jis įrodytas, gali būti panaikinimo pagrindas tik sprendimo, kuriuo konstatuojami pažeidimai, atveju, jei įrodoma, kad pažeidus šį principą buvo pažeista atitinkamų įmonių teisė į gynybą. Jei neįvykdoma ši konkreti sąlyga, pareigos priimti sprendimą per protingą terminą nesilaikymas neturi įtakos administracinės procedūros teisėtumui (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied prieš Komisiją, C‑105/04 P, Rink. p. I‑8725, 42–44 punktus; taip pat žr. 2001 m. vasario 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Sodima prieš Komisiją, T‑62/99, Rink. p. II‑655, 94 punktą ir 2003 m. gruodžio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ir Technische Unie prieš Komisiją, T‑5/00 ir T‑6/00, Rink. p. II‑5761, 74 punktą).

72 Tačiau šioje byloje Polimeri argumentai bet kuriuo atveju laikytini bendrais ir jais iš tikrųjų negali būti įrodytas teisės į gynybą pažeidimas, kuris turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 71 punkte minėto Sprendimo Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied prieš Komisiją 59 punktą ir šio sprendimo 59 punkte minėto Sprendimo Hoechst prieš Komisiją 228 punktą).

73 Kalbant apie tai, kad antrajame pranešime apie kaltinimus buvo pakeitimų, palyginti su pirmuoju pranešimu apie kaltinimus, reikia priminti, jog šiam procedūriniam aktui būdinga tai, kad jis yra negalutinis ir gali būti pakeistas per vertinimą, kurį vėliau atlieka Komisija, remdamasi pastabomis, kurias jai atsakydamos pateikė šalys, ir kitomis nustatytomis faktinėmis aplinkybėmis. Komisija turi atsižvelgti į visos administracinės procedūros elementus arba tam, kad atsisakytų nepagrįstų kaltinimų, arba tam, kad performuluotų ir faktiniu bei teisiniu požiūriais papildytų argumentus, kuriais ji grindžia savo nurodytus kaltinimus (žr. šio sprendimo 68 punkte minėto Sprendimo Bertelsmann ir Sony Corporation of America prieš Impala 63 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Todėl jei Komisija turi teisę keisti savo argumentus tiek faktiniu, tiek teisiniu požiūriu laikotarpiu nuo pranešimo apie kaltinimus iki galutinio sprendimo, juo labiau ji gali tai daryti laikotarpiu tarp dviejų pranešimų apie kaltinimus.

74 Galiausiai, kalbant apie tai, kad ginčijamame sprendime yra pakeitimas, susijęs su atitinkamų produktų rinkos kiekybiniu apskaičiavimu, pažymėtina, jog Polimeri argumentai nepagrindžia jos ieškinio pagrindo. Antruoju ieškinio pagrindu Polimeri prieštarauja Komisijos antrojo pranešimo apie kaltinimus atsiuntimui. Tačiau savo argumentais Polimeri kritikuoja Komisiją už tai, kad ši jai nebesuteikė galimybės apsiginti per administracinę procedūrą. Taigi Polimeri argumentai šiuo atžvilgiu yra netinkami.

75 Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad teisės į gynybą užtikrinimas per visą procedūrą, galinčią pasibaigti sankcijų, visų pirma vienkartinių arba periodinių baudų, paskyrimu, yra vienas iš pagrindinių Bendrijos teisės principų, kurio turi būti laikomasi net ir per administracinę procedūrą (1979 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hoffmann–Laroche prieš Komisiją, 85/76, Rink. p. 461, 9 punktas ir 2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Arbed prieš Komisiją, C‑176/99 P, Rink. p. I‑10687, 19 punktas; šio sprendimo 71 punkte minėto Sprendimo Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ir Technische Unie prieš Komisiją 32 punktas). Šis principas, be kita ko, reikalauja, kad pranešime apie kaltinimus, Komisijos siunčiamame įmonei, kuriai ji numato skirti sankciją už konkurencijos taisyklių pažeidimą, būtų nurodytos pagrindinės dėl jos konstatuotos aplinkybės – faktinės aplinkybės, dėl kurių ji yra kaltinama, jų vertinimas ir įrodymai, kuriais remiasi Komisija, – kad ši įmonė galėtų veiksmingai pateikti savo argumentus dėl jos vykstant administracinei procedūrai (žr. minėto Sprendimo Arbed prieš Komisiją 20 punktą ir nurodytą teismo praktiką ir šio sprendimo 59 punkte minėto Sprendimo Hoechst prieš Komisiją 421 punktą).

76 Šioje byloje užtenka konstatuoti, kad, kaip teisingai pažymi Komisija, BK ir SBK rinkos vertės sumažėjimas ginčijamame sprendime nebuvo laikomas atitinkamų įmonių kaltę patvirtinančiu įrodymu. Tokiomis aplinkybėmis šiuo atžvilgiu negalima remtis jokiu Polimeri teisės į gynybą pažeidimu. Be to, kaip priminta šio sprendimo 73 punkte, pranešimui apie kaltinimus būdinga tai, kad jis yra negalutinis ir gali būti pakeistas tiek faktiniu, tiek teisiniu požiūriu. Tačiau tai nekliudo Polimeri Bendrajame Teisme ginčyti atitinkamos rinkos vertės kiekybinio apskaičiavimo ketvirtuoju ir dešimtuoju šio ieškinio pagrindais.

77 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, antrasis Polimeri pateiktas ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

3. Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, iš esmės susijusio su Polimeri teisės į gynybą pažeidimu

a) Šalių argumentai

78 Polimeri teigia, kad ginčijamame sprendime Komisija bendrovės Syndial nepripažino tiesiogiai atsakinga, nors ji šiai bendrovei buvo nusiuntusi tiek pirmąjį, tiek antrąjį pranešimą apie kaltinimus (ginčijamo sprendimo 374 konstatuojamoji dalis).

79 Iš to darytina išvada, kad nors Polimeri nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. sausio 1 d. nevykdė nagrinėjamų produktų gamybos ir platinimo, nes ji tapo su BK ir SBK susijusios veiklos koncesininke tik 2002 m. sausio 1 d., Komisija ją pripažino atsakinga už beveik septynerių metų laikotarpį (nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.) (ginčijamo sprendimo 373 konstatuojamoji dalis).

80 Tokiomis aplinkybėmis Polimeri neturėjo galimybės atsakyti į naują teisinį jos atsakomybės įvertinimą. Yra skirtumas tarp pripažinimo solidariai atsakinga su bendrove, kuri iš tiesų įvykdė pažeidimą, ir išimtinės atsakomybės už visą su tariamu karteliu susijusį laikotarpį pripažinimo. Taigi Syndial nepripažinimas ginčijamo sprendimo adresate turėjo didelę įtaką Polimeri padėčiai ir jos gynybos strategijai.

81 Komisija prašo šį ieškinio pagrindą atmesti. Ji nurodo, kad, priešingai nei teigia Polimeri, abiejuose pranešimuose apie kaltinimus ji ją pripažino atsakinga už visą kartelio laikotarpį. Aplinkybė, kad solidariai atsakinga gali būti pripažinta ir Syndial, negalėjo turėti įtakos Polimeri gynybos argumentams. Be to, Polimeri nepaaiškina, kaip solidari Syndial atsakomybė galėtų lemti kitokią procedūros baigti.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

82 Reikia konstatuoti, kad trečiuoju ieškinio pagrindu Polimeri iš tiesų remiasi teisės į gynybą pažeidimu tiek, kiek Komisija neleido jai pateikti pastabų dėl galimo bendrovės Syndial nepripažinimo ginčijamo sprendimo adresate.

83 Teisės į gynybą užtikrinimas per visą procedūrą, galinčią pasibaigti sankcijų, visų pirma vienkartinių arba periodinių baudų, paskyrimu, yra vienas iš pagrindinių Bendrijos teisės principų, kurio turi būti laikomasi net ir per administracinę procedūrą. Šis principas, be kita ko, reikalauja, kad pranešime apie kaltinimus, Komisijos siunčiamame įmonei, kuriai ji numato skirti sankciją už konkurencijos taisyklių pažeidimą, būtų nurodytos pagrindinės dėl jos konstatuotos aplinkybės – faktinės aplinkybės, dėl kurių ji yra kaltinama, jų vertinimas ir įrodymai, kuriais remiasi Komisija, – kad ši įmonė galėtų veiksmingai pateikti savo argumentus vykstant administracinei procedūrai dėl jos (žr. šio sprendimo 74 ir 75 punktuose nurodytą teismo praktiką).

84 Trečiasis Polimeri ieškinio pagrindas grindžiamas prielaida, kad pranešimuose apie kaltinimus Komisija pripažino EniChem SpA (dabar – Syndial) atsakinga už laikotarpį nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. sausio 1 d., nors ginčijamame sprendime Komisija atsakinga pripažino tik Polimeri, įskaitant už minėtą laikotarpį, per kurį ši nevykdė nagrinėjamų produktų gamybos ir platinimo.

85 Pirma, antrajame pranešime apie kaltinimus teigiama, kad atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad 2002 m. sausio 1 d. EniChem SpA perdavė tam tikrą veiklą Polimeri ir tai, kad šios dvi bendrovės priklauso tai pačiai įmonei, Polimeri turi būti pripažinta atsakinga už pažeidimo vykdymą nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d. Darytina išvada, kad antrajame pranešime apie kaltinimus, kaip ir ginčijamame sprendime (365–373 konstatuojamosios dalys), Polimeri laikoma atsakinga už visą pažeidimo trukmę, taigi – ir už veiksmus, kuriuos EniChem SpA atliko iki 2002 m. sausio 1 d.

86 Antra, antrajame pranešime apie kaltinimus nurodoma, jog dėl to, kad EniChem SpA kontroliavo 100 % Polimeri kapitalo nuo 2002 m. sausio 1 d. iki spalio 20 d., Syndial turi būti pripažinta solidariai atsakinga už Polimeri šiuo laikotarpiu vykdytą pažeidimą. Darytina išvada, kad antrajame pranešime apie kaltinimus Syndial, kaip Polimeri patronuojanti bendrovė, pripažįstama atsakinga tik už ribotą laikotarpį nuo 2002 m. sausio 1 d. iki spalio 20 d., o ne už visą pažeidimo trukmę.

87 Tai reiškia, kad Polimeri prielaida yra klaidinga.

88 Taigi, nesant išsamesnių argumentų, reikia atmesti kaltinimą, susijusį su Polimeri teisės į gynybą pažeidimu šiuo atžvilgiu.

89 Kalbant apie Polimeri per teismo posėdį pateiktą argumentą, kad Syndial nepripažinimas ginčijamo sprendimo adresate leido Komisijai „išvengti“ viršutinės baudos ribos, t. y. 10 % apyvartos, ir darant prielaidą, kad toks argumentas priimtinas, nors ir pateiktas pavėluotai, reikia pažymėti, jog jis sujungia šešiolikto ieškinio pagrindo argumentus. Tačiau dėl šio sprendimo 313–316 punktuose išdėstytų motyvų šis argumentas turi būti atmestas.

90 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, trečiasis Polimeri pateiktas ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

B – Dėl ieškinio pagrindų, susijusių su ginčijamo sprendimo esme

1. Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su klaidingu atitinkamos rinkos apibrėžimu

a) Šalių argumentai

91 Polimeri nurodo, kad ginčijamame sprendime Komisija sujungė dvi bylas, susijusias su BK ir SBK, nors vykdant tyrimą jos buvo atskiros. Šio tariamai bendro sektoriaus nagrinėjime apsiribota lentelės (ginčijamo sprendimo 3 lentelė) pateikimu, tačiau nėra jokių paaiškinimų. Polimeri pabrėžia, kad procedūrose dėl koncentracijos Komisija visuomet atidžiai skyrė dvi skirtingas rinkas. Šioje byloje, Polimeri manymu, tokį sujungimą pateisinančios sąlygos nėra tenkinamos nei techniniu ar komerciniu požiūriu, nei konkurencijos sistemos požiūriu.

92 Pirma, Polimeri teigia, kad BK konkuruoja su natūraliu kaučiuku. Jis naudojamas lengvų ir sunkiasvorių komercinių automobilių padangoms, daugiausiai šoninei jų daliai. Pateikdama analizę šiuo klausimu Polimeri nurodo, kad BK rinka turi apimti BK rinką ir dalį natūralaus kaučiuko rinkos. Vadinasi, nuo 1996 m. iki 2002 m. Polimeri rinkos dalis niekuomet neviršijo 11,8 %. Polimeri pabrėžia, kad iš ginčijamo sprendimo 1 lentelės Komisija pašalino bet kokią informaciją apie rinkos dalis, visą BK rinką ir atitinkamoms įmonėms nepriklausančią šios rinkos dalį. Šie duomenys, nors, Polimeri manymu, ginčytini, buvo įtraukti į antrąjį pranešimą apie kaltinimus. Taigi ginčijamame sprendime nėra informacijos apie tariamo kartelio įtaką rinkai ar kiekvieno dalyvio įtaką. Polimeri priduria, kad nepateikdama duomenų Komisija siekė pašalinti elementus, leidžiančius užginčyti jos analizę, kaip antai informaciją apie atitinkamoms įmonėms priklausančią rinkos dalį, kuri buvo daug mažesnė nei iš pradžių paminėtoji antrajame pranešime apie kaltinimus.

93 Antra, Polimeri pabrėžia, kad SBK yra bendrojo naudojimo kaučiukas, kurį galima pritaikyti įvairiose srityse, nors jis ir nėra tobulai joms tinkantis. Didžiausias panaudojimo sektorius yra padangų protektorių gamyba. Tačiau nėra tokio panaudojimo sektoriaus, kuriame SBK nebūtų galima techniškai pakeisti. Pateikdama šio klausimo analizę Polimeri teigia, kad SBK rinka turi apimti SBK rinką ir dalį natūralaus kaučiuko rinkos. Vadinasi, nuo 1996 m. iki 2002 m. Polimeri rinkos dalis niekuomet neviršijo 13,8 %. Be to, iš ginčijamo sprendimo dingo duomenys apie su SBK susijusias rinkos dalis, kaip ir informacija apie visą rinką ir kitų gamintojų parduotus kiekius. Polimeri pabrėžia, kad, kiek tai susiję su kitų gamintojų pardavimais, ji ginčijo duomenis, iš pradžių buvusius antrajame pranešime apie kaltinimus.

94 Trečia, nors ir manydama, kad BK ir SBK rinkos neturėtų būti sujungtos, Polimeri pabrėžia, kad ginčijamame sprendime Komisija radikaliai pakeitė sujungtos rinkos dydžio įvertinimą. Polimeri pažymi, kad visos rinkos įvertinimas, pateiktas ginčijamo sprendimo 3 lentelėje, yra daug mažesnis už tą, kuris pateiktas lentelėje tuo pačiu klausimu, esančioje antrajame pranešime apie kaltinimus, nors atitinkamų įmonių apyvartos nesikeitė. Šį skirtumą lemia BK ir SBK pardavimas, priskirtas kitiems gamintojams. Taigi iš ginčijamo sprendimo teksto atrodo, kad tariamu karteliu buvo kontroliuojama 90 % rinkos, nors antrajame pranešime apie kaltinimus jis sudarė vos 60 % rinkos. Polimeri priduria, kad jei reikėtų atsižvelgti į tai, jog atitinkamos įmonės vykdo veiklą natūralaus kaučiuko, konkuruojančio su BK ir SBK, rinkoje, įtakos zona sumažėtų iki daug mažesnio nei 50 % lygio.

95 Ketvirta, kalbėdama apie paklausą Polimeri nurodo, kad BK ir SBK nėra naudojami išimtinai padangų gamybai, kaip teigia Komisija, nors tam panaudojama didžioji jų dalis (60–70 %). Dideli skirtumai tarp BK ir SBK panaudojimo ne padangų gamybai pagrindžia tai, kad klaidinga šiuos du produktus sujungti į vieną rinką ar bendrą sektorių. Kiek tai susiję su padangomis, penki dideli gamintojai sunaudoja šiam tikslui skirtą BK ir SBK kiekį. Tačiau nė vienam iš šių didelių klientų tiekimo nevykdo vienintelis sintetinio kaučiuko gamintojas. Be to, pati Komisija pripažįsta, kad daugelis padangų gamintojų patys gamina sintetinį kaučiuką ir taip pat perka daug natūralaus kaučiuko. Tai reiškia, kad padangų gamintojai turi didelę derybinę galią, palyginti su kaučiuko gamintojais, ir kad padangų gamintojai derybų etapu sukuria didelį rinkos skaidrumą. Dėl šių aplinkybių mažai tikėtina, kad gamintojai yra sudarę susitarimą. Be to, didelėje sutarčių procentinėje dalyje (40–60 %) naudojama „kainos nustatymo formulė“, kurioje atsižvelgiama į žaliavų kainą. Dėl to netenka reikšmės ir poveikio kas ketvirtį vykstančios konkurentų diskusijos dėl kainų.

96 Polimeri priduria, kad savo rašytinėse pastabose Komisija neišsamiai cituoja 2006 m. vasario 16 d. Teisingumo Teismo nutartį Adriatica di Navigazione prieš Komisiją (C‑111/04 P). Minėtos nutarties 32 punkte Teisingumo Teismas pažymėjo, jog „[Bendrasis] Teismas pripažino, kad dėl painaus ir neišsamaus atitinkamos rinkos apibrėžimo gali būti padaryta klaida pripažįstant atsakomybę“. Šioje byloje rinkos apibrėžimas leido Komisijai neteisėtais pripažinti visiškai neutralius veiksmus. Konkrečiai kalbant, nėra būtent su BK susijusios bylos.

97 Komisija prašo šį ieškinio pagrindą atmesti. Konkrečiai ji teigia, kad nagrinėjamos rinkos apibrėžimo ginčijamas yra netinkamas kalbant apie tai, ar egzistuoja kartelis.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

98 Komisija ginčijamame sprendime pažymi, kad iš pradžių buvo skirti du bylų numeriai. Pirmasis buvo susijęs su Bayer pateiktu prašymu atleisti nuo baudos, susijusios su BK. Antrasis – taip pat su Bayer pateiktu prašymu atleisti nuo baudos, susijusios su SBK. Tačiau buvo atliktas vienas tyrimas, o dauguma procedūrinių aktų (įskaitant du pranešimus apie kaltinimus) apėmė abu sektorius. Po to kai buvo parengtas pirmasis pranešimas apie kaltinimus, buvo naudojamas vienas bylos numeris. Abiejuose pranešimuose apie kaltinimus ir ginčijamame sprendime Komisija konstatuoja, kad nagrinėjami veiksmai yra vienas tęstinis pažeidimas (ginčijamo sprendimo 90 ir 91 konstatuojamosios dalys).

99 Savo argumentuose Polimeri iš tiesų pateikia du kaltinimus ginčijamo sprendimo atžvilgiu. Pirma, ji mano, kad Komisija neturėjo sujungti dviejų pirminių procedūrų, susijusių su BK ir SBK. Antra, ji nesutinka su Komisijos pateiktu sektoriniu rinkos apibrėžimu.

100 Kalbant apie pirmąjį bendrovės Polimeri pateiktą kaltinimą, reikia priminti, kad Komisija turi teisę tiek išskirti, tiek sujungti procedūras dėl objektyvių priežasčių (žr. 2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją, T‑30/05, 64 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Šioje byloje nėra pagrindo manyti, kad objektyvios priežastys nepateisino dviejų priminių procedūrų sujungimo. Konkrečiai kalbant, neginčytina, kad BK ir SBK priklauso tam pačiam veiklos sektoriui, atsižvelgiant, be kita ko, į šių dviejų produktų fizines savybes ir panaudojimą. Taip pat iš ginčijamo sprendimo ir atitinkamų įmonių pareiškimų matyti, kad kai kurie iš nagrinėjamų neteisėtų susitikimų buvo susiję tiek su BK, tiek su SBK. Tokiomis aplinkybėmis Polimeri argumentais Komisijos sprendimas šiuo klausimu negali būti užginčytas. Be to, net jeigu būtų galima teigti, kad nagrinėjamas pažeidimas iš tikrųjų apima du skirtingus pažeidimus, tai, ar šie pažeidimai konstatuoti keliuose sprendimuose ar viename, neturi reikšmės, nes neginčytina, kad šioje byloje nagrinėjamiems pažeidimams senaties terminas netaikomas (šiuo klausimu žr. minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją, 63 punktą ir 2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo BASF ir UCB prieš Komisiją, T‑101/05 ir T‑111/05, Rink. p. II‑4949, 158 punktą). Konkrečiai kalbant, nėra pagrindo manyti, kad sujungdama procedūras Komisija klaidingai pripažino Polimeri atsakinga už pažeidimą. Be to, EB 81 straipsnio 1 dalis gali būti pažeista ne tik atskiru veiksmu, bet ir veiksmų daugetu arba tęstiniu elgesiu. Šio aiškinimo negalima užginčyti motyvuojant tuo, kad viena ar kelios šių veiksmų daugeto ar tęstinio elgesio sudedamosios dalys taip pat galėtų būti pripažintos atskiru minėtos nuostatos pažeidimu. Jei įvairiais veiksmais, kaip šioje byloje, vykdomas bendras planas, nes siekiama vieno tikslo – iškraipyti konkurenciją bendrojoje rinkoje, Komisija, remdamasi dalyvavimu vykdant pažeidimą, turi teisę pripažinti atsakomybę už tokius veiksmus juos įvertindama kartu (šio sprendimo 51 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 258 punktas).

101 Dėl antrojo bendrovės Polimeri pateikto kaltinimo pakanka konstatuoti, jog nagrinėjamos rinkos apibrėžimo ginčijimas ketvirtuoju ieškinio pagrindu yra netinkamas, nes vien iš paties šio apibrėžimo nematyti, kad nėra tenkinamos EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo sąlygos. Taigi juo remdamasi Polimeri negali daryti išvados, kad ji nedalyvavo kartelyje (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 96 punkte minėtos Nutarties Adriatica di Navigazione prieš Komisiją 30 punktą; taip pat šiuo klausimu žr. 2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją, T‑259/02–T‑264/02 ir T‑271/02, Rink. p. II‑5169, 172 punktą). Konkrečiai kalbant, nėra pagrindo manyti, kad dėl nagrinėjamos rinkos apibrėžimo Komisija Polimeri klaidingai inkriminavo pažeidimą. Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad ginčijamame sprendime aiškiai pripažįstama Polimeri atsakomybė tiek dėl BK, tiek dėl SBK. Tokiomis aplinkybėmis dėl to, kad Komisija manė, jog buvo padarytas vienas su šiais dviem produktais susijęs pažeidimas, Polimeri negali būti inkriminuotas pažeidimas, už kurį ji neturėtų būti laikoma atsakinga. Tačiau tai nekliudo Polimeri ginčyti nagrinėjamos rinkos apibrėžimo dešimtuoju ieškinio pagrindu, susijusiu su pažeidimo sunkumo vertinimu.

102 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ketvirtasis Polimeri pateiktas ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

2. Dėl penktojo ieškinio pagrindo, susijusio su kainų kitimu nagrinėjamu laikotarpiu

a) Šalių argumentai

103 Polimeri nurodo, kad Komisija pirmajame pranešime apie kaltinimus pateikė kainų kitimo BK ir SBK rinkose analizę. Tačiau į antrąjį pranešimą apie kaltinimus ir vėliau į ginčijamą sprendimą Komisija neįtraukė dalies, susijusios su pažeidimo „ekonominiais įrodymais“. Taigi netiesiogiai pripažįstama, kad tariamas pažeidimas neturėjo jokio konkretaus poveikio. Polimeri pabrėžia, kad po to, kai buvo neįtraukta ši dalis, Syndial per administracinę procedūrą pateikė išsamią analizę, kurią ji prideda prie ieškinio. Iš šios analizės matyti, kad taikytos kainos neatitiko kontrolės ir suvienodinimo logikos ir kad tariamas kainų koordinavimas, jei ir buvo, iš tikrųjų buvo gamintojų reakcija į žaliavų kainą ir rinkos vystymąsi.

104 Paaiškinimas, kurį Komisija pateikė ginčijamo sprendimo 275–280 konstatuojamosiose dalyse atsakydama į Syndial pateiktą analizę, nėra įtikinamas. Pateikdama išsamius duomenis apie pardavimo kainos kitimo nagrinėjamoje rinkoje apskaičiavimą Polimeri mano, kad įmonių taikomų kainų skirtumai buvo per dideli, kad juos būtų galima laikyti „didele koreliacija“. Pavyzdžiui, Polimeri nurodo, kad EniChem SpA kainų padidinimas buvo daugiau kaip 30 % didesnis už Shell kainų padidinimą nuo pirmojo 1992 m. ketvirčio iki trečiojo 1995 m. ketvirčio. Kalbėdama apie Komisijos priekaištą, kad analizėje visiems produktams nepagrįstai buvo priskirta identiška pradinė kaina, Polimeri pažymi, kad šioje analizėje, atvirkščiai, parodomas kiekvieno gamintojo taikomos pradinės kainos kitimo poveikis, neatsižvelgiant į absoliučią pradinę vertę. Vis dėlto Polimeri pripažino, kad gamintojų, apie kurių kainų kitimą nebuvo išsamios informacijos (t. y. Bayer, Dwory ir Kaučuk), atveju pradinės kainos buvo nustatytos atsižvelgiant į bendrą kainų kitimą, kuris lygus EniChem SpA taikytų kainų bendram kitimui. Tačiau tai jokiu būdu nėra faktinės kainos priskyrimas gamintojui ir bet koks kitas pasirinkimas duotų tą patį rezultatą. Galiausiai Polimeri pabrėžia, kad ji niekuomet neteigė, jog butadieno kaina yra vienintelis galutinę BK ir SBK kainą lemiantis veiksnys, nors šis veiksnys turi lemiamą reikšmę.

105 Polimeri priduria (ši pastaba taip pat galioja kalbant apie šeštąjį ieškinio pagrindą), kad tariamo kartelio poveikio įrodymo nebuvimas yra tyrimo trūkumas ir mažina kitų surinktų įrodymų vertę. Polimeri taip pat pabrėžia, kad 2000 m. kovo 15 d. Sprendime Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją, vadinamame „Ciment“ (T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink. p. II‑491, 245 punktas), Bendrasis Teismas pateikė nuorodą į 1995 m. birželio 29 d. Sprendimą Solvay prieš Komisiją (T‑30/91, Rink. p. II‑1775) ir Sprendimą ICI prieš Komisiją (T‑36/91, Rink. p. II‑1847) ir konstatavo, kad šiuose sprendimuose „atsižvelgdamas į dokumentinių įrodymų silpnumą <...> [Bendrasis] Teismas pripažino, kad siekdama teisiniu požiūriu pakankamai įrodyti suderintus veiksmus, kuriais kaltinamos ICI ir Solvay, [pranešimo apie kaltinimus] etapu Komisija turėjo atlikti bendrą ir išsamų, be kita ko, nagrinėjamos rinkos ir šioje rinkoje veiklą vykdančių įmonių įtakos ir elgesio ekonominį įvertinimą“.

106 Komisija prašo šį ieškinio pagrindą atmesti. Ji primena, kad nebūtina atsižvelgti į konkretų susitarimo poveikį tam, kad būtų taikoma EB 81 straipsnio 1 dalis, jei šiuo susitarimu siekiama riboti, trukdyti ar iškraipyti konkurenciją. Komisija priduria (ši pastaba taikytina ir šeštajam ieškinio pagrindui), kad tai, jog kartelis egzistuoja, neginčytinai matyti iš tam tikrų tikslių ir nuoseklių aplinkybių, išsamiai išdėstytų ginčijamame sprendime.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

107 Iš pradžių reikia pažymėti, jog savo argumentais Polimeri ginčija Komisijos išvadą, kad atitinkamos įmonės buvo sudariusios kartelį. Polimeri iš esmės mano, kad taikytos kainos nebuvo koordinuojamos – jas lėmė, be kita ko, žaliavų kainų kitimas ir rinkos vystymasis.

108 Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, jog tam, kad būtų taikoma EB 81 straipsnio 1 dalis, nebūtina atsižvelgti į konkretų susitarimo poveikį, jei paaiškėja, kad juo siekiama riboti, trukdyti ar iškraipyti konkurenciją (šio sprendimo 50 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni 122 ir 123 punktai; 2002 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P, C‑252/99 P ir C‑254/99 P, Rink. p. I‑8375, 491 punktas ir 2007 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dalmine prieš Komisiją, C‑407/04 P, Rink. p. I‑829, 84 punktas). Konkrečiai dėl antikonkurencinių susitarimų, sudaromų, kaip ir šioje byloje, per konkuruojančių įmonių susitikimus, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad EB 81 straipsnio 1 dalis pažeidžiama, jei šių susitikimų tikslas yra riboti, trukdyti ar iškraipyti konkurenciją ir jais siekiama dirbtinai organizuoti rinką (minėto Sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją 508 ir 509 punktai; šio sprendimo 51 punkte minėto Sprendimo Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel prieš Komisiją 47 punktas ir minėto Sprendimo Dalmine prieš Komisiją 84 punktas). Tokiu atveju, siekiant įrodyti atitinkamos įmonės dalyvavimą kartelyje, pakanka, kad Komisija įrodytų, jog ši įmonė dalyvavo susitikimuose, per kuriuos buvo sudaryti antikonkurenciniai susitarimai. Tuo atveju, kai dalyvavimas tokiuose susitikimuose įrodytas, ši įmonė turi pateikti duomenis, galinčius įrodyti, kad ji dalyvavo minėtuose susitikimuose neturėdama antikonkurencinių ketinimų, ir patvirtinti, kad ji nurodė savo konkurentams, jog dalyvauja šiuose sutikimuose turėdama kitokių tikslų nei jie (1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hüls prieš Komisiją, C‑199/92 P, Rink. p. I‑4287, 155 punktas; šio sprendimo 51 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 81 punktas ir šio sprendimo 51 punkte minėto Sprendimo Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel prieš Komisiją 47 punktas).

109 Šioje byloje iš ginčijamo sprendimo matyti, kad įmonių suderintų veiksmų įrodymas grindžiamas ne paprasčiausiu panašaus elgesio rinkoje konstatavimu, bet dokumentais, iš kurių matyti, jog nagrinėjamos praktikos buvo suderintų veiksmų rezultatas. Tokiomis aplinkybėmis Polimeri pateiktas alternatyvus paaiškinimas apie taikytas kainas negali paneigti Komisijos išvados, kad atitinkamos įmonės buvo sudariusios kartelį (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 52 punkte minėto Sprendimo PVC II 727 ir 728 punktus).

110 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, penktasis Polimeri pateiktas ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

3. Dėl šeštojo ieškinio pagrindo, susijusio su pagrindinių klientų aprūpinimu

a) Šalių argumentai

111 Anot Polimeri, sunku suprasti Michelin įstojimo į bylą mastą ir įtaką. Michelin net nemėgino įrodyti, kad 1995 m. pastebėtas kainų panašumas buvo ir paskesniais metais. Be to, Polimeri nurodo, kad bendrovei Michelin BK tiekė keturi gamintojai, o SBK – šeši. Iš Komisijai per administracinę procedūrą pateiktos analizės matyti, kad bendrovės EniChem SpA vykdytas tiekimas negalėjo būti pasidalinimo plano ar „sutarimo“ dalis. Tai ypač matyti iš kiekvienam padangų gamintojui 1997–2003 m. priskirtų kiekių kitimo.

112 Komisija prašo šį ieškinio pagrindą atmesti. Ji primena, kad nebuvo būtina atsižvelgti į konkretų susitarimo poveikį, jei juo buvo siekiama apriboti konkurenciją.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

113 Iš pradžių reikia pažymėti, jog savo argumentais Polimeri ginčija Komisijos išvadą, kad atitinkamos įmonės buvo sudariusios kartelį. Polimeri iš esmės mano, kad pagrindinių klientų aprūpinimas nebuvo koordinuojamas, kaip tai parodo parduotų kiekių kitimas.

114 Dėl tokių pačių motyvų, kurie nurodyti šio sprendimo 107–109 punktuose pagrindžiant penktąjį ieškinio pagrindą, Polimeri argumentai negali paneigti Komisijos išvados, kad atitinkamos įmonės buvo sudariusios kartelį.

115 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šeštasis Polimeri pateiktas ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

4. Dėl septintojo ieškinio pagrindo, susijusio su neteisėtu pažeidimo inkriminavimu Polimeri

a) Šalių argumentai

116 Polimeri nurodo, kad jei turėjo būti pripažinta, jog ji dalyvavo kartelyje, o ji tai ginčija, Komisija privalėjo skirti Syndial atsakomybę nuo jos pačios atsakomybės, atsižvelgdama į atitinkamus laikotarpius, kuriais jos vykdė su BK ir SBK susijusią veiklą (t. y. Syndial atveju – nuo 1996 m. gegužės 20 d. iki 2001 m. gruodžio 31 d., o Polimeri atveju – nuo 2002 m. sausio 1 d. iki 2002 m. lapkričio 28 d.). Šiuo klausimu ji remiasi teismo praktikoje nustatytu principu, pagal kurį už konkurencijos taisyklių pažeidimą paprastai turi atsakyti tas fizinis ar juridinis asmuo, kuris vadovavo atitinkamai įmonei pažeidimo įvykdymo metu, net jei sprendimo, kuriuo konstatuojamas šis pažeidimas, priėmimo dieną įmonės valdymas buvo patikėtas kitam asmeniui (2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimų Cascades prieš Komisiją, C‑279/98 P, Rink. p. I‑9693, 77–82 punktai ir Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją, C‑286/98 P, Rink. p. I‑9925, 38 punktas). Komisija pripažįsta šį principą ginčijamo sprendimo 337 konstatuojamojoje dalyje. Tačiau Polimeri pabrėžia, kad paskesnėje konstatuojamojoje dalyje Komisija nusprendė jai pripažinti visą atsakomybę už pažeidimą, įskaitant laikotarpį, kai Syndial vykdė veiklą nagrinėjamuose sektoriuose, o bendrovės Syndial apkritai nelaikė atsakinga.

117 Ginčijamo sprendimo 367–369 konstatuojamosiose dalyse Komisija savo pasirinkimą grindžia ekonominio tęstinumo kriterijumi ir pateikia nuorodą į šio sprendimo 51 punkte minėtą Sprendimą Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją. Tačiau minėtame sprendime Teisingumo Teismas taip pat konstatavo, kad tarp koncesijos suteikėjo ir koncesininko buvo struktūriniai ryšiai, t. y. vienas kontroliavo 50 % kito. Polimeri priduria, kad toje byloje bendrovė koncesininkė Aalborg buvo ne kas kita kaip ad hoc kūrinys dėl pažeidimo, siekiant gauti patronuojančios bendrovės veiklą cemento srityje. Šioje byloje Polimeri kaip bendrovė egzistavo nuo 1995 m. ir tuo metu, kai BK ir SBK gamintojai (anot Komisijos) sudarinėjo antikonkurencinius susitarimus, ji visiškai teisėtai užsiėmė su polietilenu (o ne elastomerais) susijusia veikla. Nepasvertas „to paties ekonominio vieneto“ kriterijaus naudojimas, siekiant įmonės koncesijos suteikėjos atsakomybę perkelti koncesininkui, netipiniu būdu kelia, be kita ko, bausmių individualizavimo principo pažeidimo pavojų (generalinio advokato D. Ruiz‑Jarabo Colomer išvada šio sprendimo 51 punkte minėtam Sprendimui Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, Rink. p. I‑133). Jei Komisija nori perkelti atsakomybę, ji turi nurodyti kitus veiksnius. Šioje byloje Komisija konkrečiai teigia, kad, pirma, 2002 m. sausio 1 d. perduodant veiklą Polimeri buvo perduota Syndial pagrindinė veikla ir personalas, antra, veiklos perdavimo momentu atitinkama Syndial apyvarta sumažėjo, taigi – kilo didelis pavojus, kad Syndial nebeturės užtektinai turto baudai sumokėti ir, trečia, po perdavimo Polimeri dalyvavo Europos sintetinio kaučiuko asociacijos susitikimuose per tą patį asmenį, priklausantį EniChem SpA personalui. Tačiau pirmasis ir trečiasis argumentai nėra reikšmingi, siekiant pagrįsti atsakomybės perkėlimą. Šiuo klausimu Polimeri pažymi, kad šie elementai taip pat yra Dow ir Shell tarpusavio santykiuose ir dėl jų Dow netapo atsakinga už pažeidimą, kurį Shell įvykdė prieš veiklos perdavimą. Kiek tai susiję su antruoju Komisijos argumentu, teisiniu požiūriu jis reikšmingas tik tiek, kiek siekiama įrodyti, kad bendrovė yra bankrutavusi, o taip nėra Syndial, egzistuojančios iki šiol, atveju. Be to, šis argumentas yra dar mažiau įtikinamas, atsižvelgiant į tai, kad Komisija šioje byloje taikė solidarią atsakomybę siekdama išvengti nesumokėjimo pavojaus. Polimeri priduria, kad EniChem SpA vykdoma Polimeri kontrolė, trukusi dešimt mėnesių po veiklos perdavimo, buvo tik laikinas sprendimas, kol kontrolę pradės vykdyti holdingo bendrovė.

118 Tuo remdamasi Polimeri daro išvadą, kad šioje byloje ekonominio tęstinumo kriterijus buvo pritaikytas pažeidžiant bausmių individualizavimo principą, nesilaikant Bendrijos teismų praktikos, pakankamai nemotyvuojant ir diskriminuojant.

119 Komisija prašo šį ieškinio pagrindą atmesti. Konkrečiai ji teigia, kad egzistuoja ekonominis tęstinumas tarp kartelyje dalyvavusios bendrovės koncesijos suteikėjos (EniChem SpA ir (arba) Syndial) ir bendrovės koncesininkės (Polimeri).

b) Bendrojo Teismo vertinimas

120 Kaip priminta šio sprendimo 4 punkte, su nagrinėjamais produktais susijusią Eni veiklą iš pradžių vykdė EniChem Elastomeri Srl, kurią netiesiogiai kontroliavo Eni per dukterinę bendrovę EniChem SpA. 1997 m. lapkričio 1 d. EniChem Elastomeri buvo prijungta prie EniChem SpA. Eni kontroliavo 99,97 % EniChem SpA. 2002 m. sausio 1 d. EniChem SpA savo strateginę cheminę veiklą (įskaitant veiklą, susijusią su nagrinėjamais produktais) perdavė jai 100 % priklausančiai dukterinei bendrovei Polimeri. Nuo 2002 m. spalio 21 d. Eni tiesiogiai ir visiškai kontroliavo Polimeri. 2003 m. gegužės 1 d. EniChem SpA pakeitė pavadinimą į Syndial (ginčijamo sprendimo 26–32 konstatuojamosios dalys).

121 Ginčijamame sprendime Komisija pažymėjo, kad egzistuoja struktūriniai ryšiai tarp EniChem SpA (dabar – Syndial) ir Polimeri, nes šios dvi bendrovės priklauso tai pačiai įmonei. Konkrečiu atveju ji padarė išvadą, kad reikia pripažinti Polimeri atsakomybę už Syndial padarytą pažeidimą, net jeigu pastaroji bendrovė toliau egzistavo (ginčijamo sprendimo 338, 368 ir 369 konstatuojamosios dalys).

122 Visų pirma Komisija priduria, kad Polimeri atsakomybę taip pat patvirtina tai, kad EniChem SpA buvo vienintelė Polimeri akcininkė tiek prieš nagrinėjamos veiklos perdavimą, tiek po jo ir kad dėl minėto perdavimo nebuvo atliktas joks faktinis mokėjimas. Be to, įvykdžius šį perdavimą EniChem SpA kapitalas ir apyvarta smarkiai sumažėjo ir šios bendrovės veikla buvo apribota. Galiausiai asmuo, kuris dalyvavo vykdant pažeidimą kaip EniChem SpA darbuotojas, toliau dalyvavo vykdant minėtą pažeidimą kaip Polimeri darbuotojas (ginčijamo sprendimo 369–373 konstatuojamosios dalys).

123 Šiuo klausimu reikia priminti, kad kai ekonominę veiklą vykdantis ūkio subjektas pažeidžia konkurencijos taisykles, remiantis asmeninės atsakomybės principu, jis turi atsakyti už šį pažeidimą (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 50 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni 145 punktą ir šio sprendimo 116 punkte minėto Sprendimo Cascades prieš Komisiją 78 punktą; taip pat žr. 2007 m. gruodžio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo ETI ir kt., C‑280/06, Rink. p. I‑10893, 39 punktą).

124 Tačiau, kai du subjektai sudaro vieną ekonominį vienetą, aplinkybė, kad pažeidimą padaręs subjektas vis dar egzistuoja, savaime netrukdo nubausti subjektą, kuriam jis perdavė savo ekonominę veiklą (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 51 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 355–358 punktus ir 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Jungbunzlauer prieš Komisiją, T‑43/02, Rink. p. II‑3435, 132 punktą).

125 Toks sankcijos skyrimas visų pirma priimtinas tuomet, kai šiuos subjektus kontroliavo tas pats asmuo, ir jie, atsižvelgiant į glaudžius ryšius, juos vienijančius ekonominiu ir organizaciniu aspektu, iš esmės laikėsi tokių pačių komercinių gairių (šio sprendimo 123 punkte minėto Sprendimo ETI ir kt. 49 punktas).

126 Šioje byloje neginčytina, kad vykdydamos pažeidimus EniChem SpA ir Polimeri visiškai (tiesiogiai arba netiesiogiai) priklausė tai pačiai bendrovei, t. y. Eni. Tokiomis aplinkybėmis asmeninės atsakomybės principas nekliudo visos sankcijos už pažeidimą, kurį iš pradžių padarė EniChem SpA, o paskui tęsė Polimeri, skirti pastarajai (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 123 punkte minėto Sprendimo ETI ir kt. 51 punktą).

127 Kiti Polimeri pateikti argumentai negali paneigti šios išvados.

128 Konkrečiai kalbant apie tai, kad Komisijos nurodytos aplinkybės, išdėstytos šio sprendimo 122 punkte, neturi reikšmės, reikia pažymėti, kad Komisijos išvada, jog Polimeri turi būti pripažinta atsakinga už EniChem SpA (dabar – Syndial) veiksmus, grindžiama tuo, jog nagrinėjamos veiklos perdavimas įvyko tarp dviejų bendrovių, priklausančių tai pačiai įmonei. Kitos Komisijos ginčijamame sprendime nurodytos aplinkybės, išdėstytos šio sprendimo 122 punkte, tik patvirtina Komisijos išvadą, kaip parodo prieveiksmio „taip pat“ vartojimas ginčijamo sprendimo 369 konstatuojamojoje dalyje. Todėl, net jeigu Komisijos nurodytos aplinkybės neturi reikšmės, ši išvada nepaneigia ginčijamo sprendimo teisėtumo šiuo atžvilgiu.

129 Bet kuriuo atveju Komisijos nurodytos aplinkybės, kurių Polimeri neginčija faktiniu požiūriu, yra reikšmingos. Šios aplinkybės parodo tai, kad sankcija, paskirta įmonei, kuri toliau teisiškai egzistuoja, tačiau nebevykdo ekonominės veiklos, gali neturėti atgrasomojo poveikio ir kad jeigu nebūtų numatyta jokios kitos galimybės skirti sankciją kitam subjektui nei tas, kuris padarė pažeidimą, įmonės galėtų išvengti sankcijų paprasčiausiai pakeitusios savo tapatybę restruktūrizacija, perdavimu arba kitomis teisinėmis ar organizacinėmis reformomis (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 123 punkte minėto Sprendimo ETI ir kt. 40 ir 41 punktus).

130 Galiausiai tiek, kiek savo argumentais Polimeri teigia, jog ginčijamas sprendimas yra nemotyvuotas, pakanka konstatuoti, kad šio sprendimo 120–122 punktuose nurodytose konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė vertinimo elementus, kurie jai leido pripažinti Polimeri atsakomybę šioje byloje.

131 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, septintasis Polimeri pateiktas ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

5. Dėl aštuntojo ieškinio pagrindo, susijusio su nepagrįstu kartelio egzistavimo konstatavimu

a) Šalių argumentai

Pirminės pastabos

132 Aštuntąjį Polimeri pateiktą ieškinio pagrindą formaliai sudaro dvi dalys. Pirmąja dalimi Polimeri ginčija Komisijos naudotus įrodymų šaltinius. Antrąja dalimi Polimeri ginčija ginčijamo sprendimo dalį „Bendras kartelio apibūdinimas“.

133 Kalbėdama apie ginčijamo sprendimo dalį „Kartelio susitikimai“, Polimeri pateikia nuorodą į tris ieškinio priedus, kuriuos, priešingai nei Komisija, ji laiko priimtinais. Iš Komisijos rašytinėse pastabose nurodytos teismo praktikos matyti, kad galimas priedo nepriimtinumas turi būti įvertintas, atsižvelgiant į tinkamą pagrindo, su kuriuo susijęs minėtas priedas, nurodymą ir suformulavimą ieškinyje. Bendra nuoroda į vieną ar kelis priedus turi būti laikoma nepriimtina, jei teisinis pagrindas (ieškinio pagrindas), su kuriuo susijusios priede išdėstytos aplinkybės, nėra tinkamai suformuluotas ieškinyje. Šioje byloje Polimeri, pirma, konkrečiai priminė įvairių priedų turinį ieškinyje ir, antra, vieno priedo turinį minėtame ieškinyje nurodė tiksliau. Taip pat svarbu tai, kad pačiame priedų tekste pateikta ne viena nuoroda į tam tikras ieškinio dalis ir kitus priedus ir tai, kad kartu buvo pateiktas vertimas į prancūzų kalbą. Taigi nagrinėjami priedai atlieka tik įrodomąją ir pagalbinę ieškinyje nurodyto pagrindo funkciją.

Dėl pirmosios aštunto ieškinio pagrindo dalies, susijusios su įrodymų šaltiniais

134 Pirma, dėl įmonių, paprašiusių atleisti nuo baudos arba ją sumažinti, pareiškimų Polimeri teigia, kad Komisijos faktinių aplinkybių konstatavimai daugeliu atvejų skiriasi nuo darbuotojų pareiškimų turinio. Kalbėdama apie šiuos darbuotojus Polimeri nurodo, kad yra skirtumų ne tik tarp įvairių bendrovių, bet ir tos pačios bendrovės viduje. Polimeri priduria, kad jos minimi prieštaravimai yra keliose ieškinio vietose. Komisijos šiuo atžvilgiu pateiktas kaltinimas, kad Polimeri argumentuose nėra nei informacijos, nei įrodymų, yra tik formalumas.

135 Antra, kiek tai susiję su N. (iš Dow) užrašais, paimtais vykdant patikrinimą, Polimeri nuomone, jie yra vienintelis tikras dokumentinis pagrindas, kurį Komisija gali pateikti pagrįsdama savo kaltinimą.

136 Polimeri visų pirma pažymi, kad, remiantis šiuo pagrindu, ginčijamo sprendimo 202 konstatuojamojoje dalyje dėl tariamo neteisėto 1999 m. lapkričio 16 d. Frankfurte (Vokietija) įvykusio konkurentų susitikimo nurodyta: „po 1999 m. lapkričio 16 d. susitikimo ir vakarienės [P., F., N., V., L., L. ir T.] susitiko Meridien viešbučio bare Casablanca“. Tačiau iš tyrimo medžiagos matyti, kad nurodytą valandą P. Frankfurte jau nebuvo. Polimeri kaip priedą prideda tyrimo medžiagos dokumentų kopiją. Be to, Polimeri pateikia įrodymus, patvirtinančius, kad L. (iš EniChem) jau buvo grįžęs į Milaną (Italija). Ji taip pat reiškia abejones dėl F. dalyvavimo, atsižvelgdama į 1999 m. lapkričio 16 d. viešbutyje atliktą mokėjimą kreditine kortele. Polimeri priduria, kad vienas iš prie atsiliepimo į ieškinį pridėtų dokumentų (t. y. kvitas, kurį viešbutis išdavė P.) neturi būti laikomas apkaltinamuoju įrodymu. Nors nagrinėjamas dokumentas yra tyrimo medžiagoje, nei pranešime apie kaltinimus, nei ginčijamame sprendime jis nebuvo naudojamas kaip įrodymas. Taigi Polimeri negalėjo pateikti pastabų šiuo klausimu. Tas pats pasakytina apie tai, kad Komisija Bendrajam Teismui pateiktose rašytinėse pastabose pakeitė oficialiojo susitikimo datą ir nuo šiol laikė, jog tai yra 1999 m. lapkričio 15 d. Be to, Komisija nepaaiškina, kaip oficialusis susitikimas galėjo įvykti 1999 m. lapkričio 15 d. vakare, jei pirmojoje N. užrašų dalyje kalbama apie oficialųjį susitikimą (įvykusį 1999 m. lapkričio 16 d.). Taigi ginčijamam sprendimui būdingas tyrimo neatlikimas, o taip pat motyvų nebuvimas. Todėl naują faktinių aplinkybių versiją, kurią Komisija pateikė atsiliepime į ieškinį, reikia pripažinti nepriimtina. Be to, priešingai nei, atrodo, teigia Komisija, Polimeri pabrėžia, jog ji visuomet ginčijo savo dalyvavimą nagrinėjamame susitikime.

137 Galiausiai du kiti N. užrašai, iš pradžių naudoti kaip kartelio įrodymai (dėl susitikimų, įvykusių 1996 m. vasario 21 d. Diuseldorfe ir 1998 m. lapkričio 30 d. ir gruodžio 1 d. Briuselyje (Belgija)), neteko įrodymo statuso. Tuo remdamasi Polimeri daro išvadą, kad iš penkių N. užrašų mažiausiai trys neturi ryšio su neteisėtais susitikimais. Todėl Bendrasis Teismas turi išsamiai ir atidžiai išnagrinėti N. užrašų tekstą ir aiškinimą ir, prireikus, atlikti papildomus jų patikrinimus, be kita ko, tam, kad nus