ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4

2009 m. birželio 9 d. sprendimu Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, odbor dohôd obmedzujúcich súťaž (Slovakijos Respublikos konkurencijos tarnybos susitarimų riboti konkurenciją skyrius; toliau ‐ Skyrius), pirmosios instancijos institucija, kompetentinga konkurencijos apsaugos srityje, konstatavo, kad trys dideli bankai, kurių buveinė yra Bratislavoje (Slovakija), t. y. Slovenská sporiteľňa a.s., Československá obchodná banka a.s. ir Všeobecná úverová banka a.s., susitarė nutraukti sutartis dėl Prahoje (Čekijos Respublika) buveinę turinčios bendrovės Akcenta CZ a.s. (toliau ‐ Akcenta) ir nesudaryti naujų sutarčių su šia bendrove ir taip pažeidė EB 81 straipsnį bei atitinkamą Įstatymo Nr. 136/2001 nuostatą. Skyrius manė, kad Akcenta, t. y. ne banko įstaigai, teikiančiai mokėjimo ne grynaisiais pinigais operacijų paslaugas, reikėjo einamųjų sąskaitų, atidarytų bankuose tam, kad galėtų vykdyti savo veiklą, kuri pasireiškė valiutos pervedimu iš užsienio ir į jį, įskaitant Slovakijos klientus. Skyriaus teigimu, trys nagrinėjami bankai, kurie manė, kad Akcenta yra konkurentė, teikianti jų klientams paslaugas, ir nebuvo patenkinti dėl jų pelno sumažėjimo, kurį lėmė šios bendrovės veikla, stebėjo šią veiklą, suderino savo veiksmus ir bendru susitarimu nusprendė koordinuotai nutraukti su šia bendrove sudarytas sutartis. Remdamasis įrodymais apie esamus kontaktus tarp šių bankų, be kita ko, apie 2007 m. gegužės 10 d. surengtą susitikimą ir vėlesnį susirašinėjimą elektroniniu paštu, Skyrius nustatė, kad kiekvienas iš šių trijų bankų sutiko nutraukti sutartį, kuri jį siejo su Akcenta, su sąlyga, kad kiti bankai taip pat taip pasielgs, siekiant užkirsti kelią tam, kad dalis jų klientų pereis į banką, kuriame išliks einamosios Akcenta sąskaitos. Remdamasis tuo Skyrius padarė išvadą, kad minėtų bankų veiksmai nagrinėjamoje rinkoje, apibrėžiamoje kaip Slovakijos operacijų užsienio valiuta paslaugų rinka, yra susitarimas, kuriuo siekiama riboti konkurenciją, ir skyrė 3197912 eurų baudą Slovenská sporitel’ňa, 3183427 eurų baudą Československá obchodná banka a.s. ir 3810461 euro baudą Všeobecná úverová banka a.s.
Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1009/2008, 40 straipsnio 5 dalies pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, jog bet kuris ūkininkas vien dėl to, kad per referencinį laikotarpį laikėsi agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimų pagal Reglamentą Nr. 2078/92 dėl žemės ūkio produktų gamybos metodų, atitinkančių aplinkos apsaugos ir kaimo vietovių tausojimo reikalavimus, ir Reglamentą Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiantį bei panaikinantį tam tikrus reglamentus, iš dalies pakeistą Reglamentu Nr. 2223/2004, turi teisę prašyti, kad jo referencinė suma būtų apskaičiuojama remiantis vienais arba keleriais kalendoriniais referencinio laikotarpio metais, kuriais nebuvo laikomasi tokie įsipareigojimai. Teisės aktų leidėjas siekė padaryti taip, kad ūkininkų, kurie per referencinį laikotarpį laikėsi agrarinės aplinkosaugos priemonių, padėtis būtų tokia pati, kokia būtų buvusi, jeigu jie nebūtų dalyvavę vykdant šias priemones.

Reglamento Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1009/2008, 40 straipsnio 5 dalies antra pastraipa turi būti aiškinama taip, jog bet kuris ūkininkas vien dėl to, kad per 1997‐2002 m. laikotarpį laikėsi agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimų pagal Reglamentą Nr. 2078/92 dėl žemės ūkio produktų gamybos metodų, atitinkančių aplinkos apsaugos ir kaimo vietovių tausojimo reikalavimus, ir Reglamentą Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiantį bei panaikinantį tam tikrus reglamentus, iš dalies pakeistą Reglamentu Nr. 2223/2004, turi teisę prašyti, kad jo referencinė suma būtų apskaičiuojama remiantis objektyviais kriterijais ir užtikrinant vienodą požiūrį į ūkininkus, vengiant rinkos ir konkurencijos iškraipymo, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Be to, pagal lojalaus bendradarbiavimo principą nacionaliniai teismai, neperžengdami savo kompetencijos ribų, turi taikyti Reglamento Nr. 1782/2003 40 straipsnio 5 dalies pirmą ir antrą pastraipas ir užtikrinti visišką šių nuostatų veikimą, jei būtina, atsisakydami taikyti bet kokią, net vėlesnę, joms prieštaraujančią nacionalinės teisės nuostatą.

(žr. 36, 37 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Keywords

Summary



Keywords

1. Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Ribos – Akivaizdžiai nereikšmingi ir hipotetiniai klausimai, pateikti aplinkybėmis, kuriomis naudingas atsakymas yra neįmanomas – Su pagrindinės bylos dalyku nesusiję klausimai

(SESV 267 straipsnis)

2. Valstybės narės – Turima kompetencija – Su pridėtinės vertės mokesčiu susijusių sankcijų sritis – Pareiga įgyvendinti šią kompetenciją laikantis Sąjungos teisės ir jos bendrųjų principų

3. Mokesčių teisės aktų suderinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Mokesčių neutralumo principas – Apimtis – Valstybės narės numatyta bauda už pavėlavimą apmokestinamajam asmeniui, neįvykdžiusiam apskaitos pareigos – Pažeidimo ištaisymas – Mokesčio sumokėjimas – Leistinumas – Nacionalinio teismo atliekamas tam tikrų aplinkybių vertinimas atsižvelgiant į Direktyvos 2006/112 242 ir 273 straipsnius ir proporcingumo principą

(Tarybos direktyvos 2006/112 242 ir 273 straipsniai)

Summary

1. Žr. sprendimo tekstą.

(žr. 27 punktą)

2. Žr. sprendimo tekstą.

(žr. 31 punktą)

3. Mokesčių neutralumo principu nedraudžiama valstybės narės mokesčių administratoriui skirti apmokestinamajam asmeniui, kuris per nacionalinės teisės aktuose nustatytą terminą neįvykdė pareigos įtraukti į apskaitą ir deklaruoti duomenis, turinčius įtakos jo mokėtino pridėtinės vertės mokesčio apskaičiavimui, piniginę baudą, lygią šio nesumokėto per minėtą terminą mokesčio sumai, jeigu vėliau šis apmokestinamasis asmuo ištaisė pažeidimą ir sumokėjo visą mokėtiną mokestį bei palūkanas. Atsižvelgdamas į Direktyvos 2006/112 dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 242 ir 273 straipsnius nacionalinis teismas turi įvertinti, ar, atsižvelgiant į pagrindinės bylos aplinkybes, visų pirma į laikotarpį, per kurį ištaisytas pažeidimas, šio pažeidimo sunkumą ir galimą sukčiavimo ar apmokestinamajam asmeniui taikytinų teisės aktų išvengimo egzistavimą, skirtos sankcijos dydis neviršija to, kas būtina teisingo mokesčio surinkimo ir sukčiavimo išvengimo tikslams pasiekti.

Iš tiesų teisės subjektai negali remtis Sąjungos teisės normomis sukčiaudami ar piktnaudžiaudami. Tačiau reikia pažymėti, kad pavėluotas mokesčio sumokėjimas per se negali būti prilygintas sukčiavimui.

(žr. 41–43 punktus ir rezoliucinę dalį)
50

Be to, Reglamento Nr. 1008/2008 10 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad, siekiant užbaigti vidaus oro susisiekimo rinkos kūrimą, turėtų būti panaikinti vis dar galiojantys apribojimai tarp valstybių narių, pvz., draudimas maršrutams į trečiąsias šalis naudoti bendrą kodą arba draudimas nustatyti maršrutų į trečiąsias šalis kainas, jei kitoje valstybėje narėje numatytas tarpinis nutūpimas. Kaip Europos Komisija pažymėjo per posėdį, darytina išvada, kad nors šiuo reglamentu siekiama užbaigti vidaus oro susisiekimo rinkos kūrimą, Sąjungos teisės aktų leidėjas manė, kad pasiekti šį tikslą taip pat galėjo būti trukdoma apribojimais, taikomais maršrutams į trečiąsias šalis. Be to, nurodęs tokius apribojimus Reglamento Nr. 1008/2008 15 straipsnio 5 dalies antroje pastraipoje ir 22 straipsnio 2 dalyje, Sąjungos teisės aktų leidėjas susiejo šią nuorodą su tose pačiose nuostatose pateikta aiškia nuoroda į valstybių narių pareigą laikytis nediskriminavimo dėl pilietybės principo atsižvelgiant į Bendrijos oro vežėjus.
1

Apeliaciniu skundu Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters and Trappers Association, Pangnirtung Hunters’ and Trappers’ Association, J. Moesesie, A. Kooneeliusie, T. Newkingnak, D. Kuptana, K. Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council Greenland (ICC‑Greenland), J. Egede ir Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK) prašo panaikinti 2011 m. rugsėjo 6 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį (T-18/10, Rink. p. II-5599, toliau – skundžiama nutartis), kuria teismas atmetė apeliantų ir E. A. Agathos pareikštą ieškinį dėl 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1007/2009 dėl prekybos produktais iš ruonių (OL L 286, p. 36, toliau – ginčijamas reglamentas) panaikinimo kaip nepriimtiną.
48

Be to, kaip matyti iš Teisingumo Teismo praktikos, jei apmokestinamasis asmuo gali rinktis iš skirtingų sandorių, jis turi teisę pasirinkti tokį veiklos planą, kad sumažintų savo mokestinę skolą (žr., be kita ko, 2006 m. vasario 21 d. Sprendimo Halifax ir kt., C-255/02, Rink. p. I-1609, 73 punktą bei minėto Sprendimo RBS Deutschland Holdings 54 punktą).
167

Taigi vienodo požiūrio principo pažeidimas dėl skirtingo vertinimo suponuoja, kad atitinkamos situacijos yra panašios, atsižvelgiant į visus joms būdingus elementus. Skirtingoms situacijoms būdingus elementus ir jų panašumą reikia, be kita ko, apibrėžti ir įvertinti atsižvelgiant į Sąjungos teisės akto, kuriuo nagrinėjamas skirtumas nustatytas, dalyką ir tikslą. Be to, reikia atsižvelgti į srities, kuriai nagrinėjamas aktas priklauso, principus ir tikslus (2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Arcelor Atlantique ir Lorraine ir kt., C-127/07, Rink. p. I-9895, 25 ir 26 punktai bei juose nurodyta teismo praktika).
—

Ar tikrinamas laikotarpis bet kuriuo atveju, jei per patikrinimą nebuvo padarytas pažeidimas, kuriuo tikrinamas subjektas gali remtis skųsdamas šio patikrinimo rezultatais pagrįstą sprendimą, turi baigtis per dvylikos mėnesių laikotarpį, ėjusį prieš vadinamąjį „patikrinimo“ laikotarpį, per kurį atliekamos tikrinimo operacijos?
39

Reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į Reglamente Nr. 883/2004 išdėstytą koordinavimo reikalavimą, tuo, jog taikoma nacionalinėje teisėje numatyta gyvenamosios vietos sąlyga esant tokiai situacijai kaip F. P. Jeltes, nepasiekiamas kitoks rezultatas, nei taikant Reglamento Nr. 883/2004 65 straipsnio 2 dalyje ir 5 dalies a punkte išdėstytas nuostatas, pagal kurias visišku bedarbiu tapęs pasienio darbuotojas gauna išmokas pagal gyvenamosios vietos valstybės narės nuostatas, tartum jos teisės aktai jam būtų buvę taikyti paskiausio darbo pagal darbo sutartį arba paskiausio savarankiško darbo metu, ir gyvenamosios vietos institucijos jam moka šias išmokas. Be to, pagal šio reglamento 11 straipsnio 3 dalies c punktą asmeniui, kuris gauna bedarbio pašalpą pagal 65 straipsnio nuostatas, vadovaujantis gyvenamosios vietos valstybės narės teisės aktais, taikomi šios valstybės narės teisės aktai. Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nacionalinės institucijos rėmėsi 65 straipsniu atsisakydamos patenkinti ieškovų pagrindinėje byloje pateiktus prašymus gauti bedarbių pašalpas arba toliau jas gauti, ir siūlydamos jiems kreiptis į gyvenamosios vietos valstybės institucijas.
15

2007 m. liepos 27 d. sprendimu Labour Court ministerijos apeliacinį skundą patenkino, o kitų bylos šalių apeliacinį skundą atmetė. Šiame sprendime nurodyta, kad An Garda Síochána narių paskyrimas eiti administracinio pobūdžio pareigas atitinka su šios institucijos veikla susijusius poreikius arba poreikį įgyvendinti „civilianisation“ procesą tokiu būdu ir tempu, kurie užtikrintų An Garda Síochána personalo atstovų pritarimą. Be to, šiame sprendime Labour Court konstatavo, kad šias pareigas einantiems asmenims mokėti tokį darbo užmokestį, koks mokamas An Garda Síochána nariams, atitinka siekiamą tikslą, nes būtų akivaizdžiai neteisinga ir nepraktiška sumažinti An Garda Síochána narių, paskirtų eiti šias pareigas, darbo užmokestį. Tame pačiame sprendime numatyta, kad iš sumažinto paskirtų darbo vietų skaičiaus matyti, jog galiojančių susitarimų išlaikymas, kol bus baigtas „civilianisation“ procesas, yra su institucijos veikla susijusiems poreikiams proporcinga priemonė.
30

Be to, šis pranešimas paskelbtas 2001 m. Europos Sąjungos oficialiojo leidinio C serijoje, kurios paskirtis, skirtingai nuo L serijos, – skelbti ne teisiškai privalomus aktus, o tik su Sąjunga susijusią informaciją, rekomendacijas ir nuomones (pagal analogiją žr. 2011 m. gegužės 12 d. Sprendimo Polska Telefonia Cyfrowa, C-410/09, Rink. p. I-3853, 35 punktą).
16

Bundesfinanzhof, skirtingai nei Finanzgericht, mano, kad UStG 4 straipsnio 16 dalies e punkte nurodytos sąlygos neįvykdytos. Tačiau išlieka abejonė dėl klausimo, ar dviejų trečdalių riba gali būti pagrįsta Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies g punktu arba to paties straipsnio 2 dalies a punktu. Be to, Teisingumo Teismas 2006 m. birželio 8 d. sprendime L.u.P. (C-106/05, Rink. p. I-5123) aiškiai nepatvirtino UStG 4 straipsnio 16 dalies c punkte įrašytos sąlygos, pagal kurią per praėjusius metus turi būti pasiekta 40 % riba. Taip pat, nagrinėjamu atveju neaiški neutralumo principo PVM teisės srityje reikšmė.
45

Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Reglamento Nr. 1408/71 II antraštinės dalies nuostatomis, apibrėžiančiomis Europos Sąjungoje judantiems darbuotojams taikytinus teisės aktus, siekiama visų pirma užtikrinti, jog suinteresuotiesiems asmenims būtų taikoma vienos valstybės narės socialinės apsaugos sistema, ir taip išvengti taikytinų nacionalinės teisės aktų kumuliacijos ir dėl to susiklostančių sudėtingų situacijų. Šis principas, be kita ko, nustatytas šio reglamento 13 straipsnio 1 dalyje (žr., be kita ko, 2012 m. birželio 12 d. Sprendimo Hudzinski ir Wawrzyniak, C-611/10 ir C-612/10, 41 punktą).
13

Šiuo atžvilgiu skundžiamo sprendimo 37 punkte Bendrasis Teismas visų pirma konstatavo, kad šūkio glaustumas ir žodžiai nesukuria žodžių žaismo, įtampos koncepciniu požiūriu ir jis nėra netikėtas, kad prašomam įregistruoti prekių ženklui, visuomenės akimis, suteiktų skiriamąjį požymį. Bendrasis Teismas tame pačiame 37 punkte, be kita ko, pabrėžė, kad prekių ženklo savybės nesuteikia jam originalumo, nesukuria stipraus įspūdžio ir nesukelia atitinkamos visuomenės pažinimo proceso ar interpretavimo pastangų, kas iš jo padarytų ką nors kita nei paprastą reklaminį pranešimą, kuriuo giriamos prekių ženklo paraiškoje nurodytų prekių savybės. Be to, šio sprendimo 38 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad teiginio, jog prekių ženklas yra paprastas reklaminis šūkis, nurodantis tik prekių savybes, nepaneigia tai, jog paieškojus internete nerasta, kad šį prekių ženklą naudotų tretieji asmenys.
1.

Per nustatytą terminą nesudariusi visų upės baseinų rajonų, esančių tik valstybės narės teritorijoje, ir tarpvalstybinių upės baseino rajonų valdymo planų ir nepateikusi Europos Komisijai šių planų kopijų, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/60/EB, nustatančios Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus (OL L 327, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 5 t., p. 275), 13 straipsnio 2, 3 ir 6 dalis bei 15 straipsnio 1 dalį. Be to, per nustatytą terminą nepradėjusi visų visuomenės informavimo apie upės baseino rajonų valdymo planus ir konsultavimosi su ja procedūrų, Belgijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 14 straipsnio 1 dalies c punktą.
Iš Bendrojo Teismo procedūros reglamento 102 straipsnio 1 dalies, pagal kurią terminas, per kurį leidžiama pareikšti ieškinį dėl skelbtino institucijos priimto akto, prasideda nuo keturioliktos dienos po akto paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje pabaigos, teksto nematyti, kad ši nuostata turi būti taikoma tik šiame Leidinyje paskelbtiems aktams.

Iš tikrųjų tai, kaip suformuluota Bendrojo Teismo procedūros reglamento 102 straipsnio 1 dalį sudarančio sakinio pirma dalis, leidžia manyti, kad turimas omenyje aktų paskelbimas apskritai, kaip ir SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje. Šio sakinio antroje dalyje padaryta nuoroda į Europos Sąjungos oficialųjį leidinį gali būti aiškinama kaip aplinkybė, jog priimant šį Procedūros reglamentą vienintelė priimtina paskelbimo forma buvo paskelbimas šiame leidinyje. Darytina išvada, kad negalima atmesti galimybės, jog Bendrojo Teismo procedūros reglamento 102 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta nuostata taikoma tik internete paskelbtam aktui, pavyzdžiui, Europos cheminių medžiagų agentūros sprendimui įtraukti cheminę medžiagą į cheminių medžiagų, atitinkančių Reglamento Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH) 57 straipsnyje nustatytus kriterijus, sąrašą, paskelbtą kaip numatyta šio reglamento 59 straipsnio 10 dalyje.

Be to, kai nuostata nelabai aiškiai suformuluota, reikia atsižvelgti į kontekstą, kuriame ji vartojama, ir į ja siekiamus tikslus. Šiuo atžvilgiu darytina išvada, kad Bendrojo Teismo procedūros reglamento 102 straipsnio 1 dalyje įtvirtintu keturiolikos dienų terminu siekiama garantuoti suinteresuotosioms šalims pakankamai laiko pareikšti ieškinį dėl paskelbtų aktų ir atitinkamai užtikrinti teisę į veiksmingą teisminę gynybą, šiuo metu įtvirtintą Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje. Tačiau kadangi Bendrojo Teismo procedūros reglamento 102 straipsnio 1 dalis gali būti aiškinama kaip skirta visiems nesvarbu kaip paskelbtiems aktams, šią nuostatą reikia aiškinti taip, siekiant išvengti to, kad suinteresuotosioms šalims, pasikliovusioms papildomo keturiolikos dienų laikotarpio ieškiniui pareikšti buvimu, būtų nesuteikta veiksminga teisminė gynyba.

(žr. 29–32, 34–36 punktus)
Byla C-648/11

The Queen, prašant: MA ir kt.

prieš

Secretary of State for the Home Department

(Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Reglamentas (EB) Nr. 343/2003 — Atsakingos valstybės narės nustatymas — Nelydimas nepilnametis — Dviejose valstybėse narėse vienas po kito pateikti prieglobsčio prašymai — Nepilnamečio šeimos nario nebuvimas valstybės narės teritorijoje — Reglamento Nr. 343/2003 6 straipsnio antra pastraipa — Nepilnamečio perdavimas valstybei narei, kurioje jis pateikė pirmąjį prašymą — Atitiktis — Vaiko interesas — Chartijos 24 straipsnio 2 dalis“

Santrauka – 2013 m. birželio 6 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas

Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Ribos – Akivaizdžiai su byla nesusiję klausimai, hipotetiniai klausimai, užduoti aplinkybėmis, kuriomis naudingas atsakymas yra neįmanomas, ir su pagrindinės bylos dalyku nesusiję klausimai – Apimtis – Pateiktų klausimų reikšmingumas siekiant priimti sprendimą dėl ieškinio dėl žalos atlyginimo pagrindinėje byloje – Įtraukimas (SESV 267 straipsnis) Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Prieglobsčio politika – Valstybės narės, atsakingos už prieglobsčio prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijai ir mechanizmai – Reglamentas Nr. 343/2003 – Nelydimas nepilnametis – Dviejose valstybėse narėse vienas po kito pateikti prieglobsčio prašymai – Atsižvelgimas į vaiko interesą – Valstybės narės, kurioje nepilnametis faktiškai yra po savo prieglobsčio prašymo pateikimo, atsakomybė (Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 24 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 343/2003 6 straipsnio antra pastraipa)
—

perdavimu, pakeitimu arba pertvarkymu, perleidimu, tiekimu kaip garantija, taip pat minėtų įmonių strateginio turto dalių ir valstybės ekonominiam bei socialiniam gyvenimui ir jos saugumui būtinų tinklų bei pagrindinės infrastruktūros paskirties pakeitimu ar perplanavimu. Nepanašu, kad tokio pobūdžio tvarka tinkama pasiekti tikslą užtikrinti tam tikrų pagrindinių paslaugų tęstinumą ir tinklų funkcionavimą, kurie traktuojami kaip būtini valstybės ekonominiam ir socialiniam gyvenimui, ypač būtiną valstybės aprūpinimą elektra ir vandeniu, telekomunikacijų paslaugų teikimą ir dviejų didžiausių valstybės uostų valdymą. Išankstinio leidimo tvarka sukelia pasekmių net prieš bendrovei priimant sprendimą, t. y. dar nenustačius grėsmės, nors ir potencialios, aprūpinimo saugumui. Be to, kai išduodamas leidimas, nėra akivaizdu, kad bus nustatytos visos realios ir pakankamai didelės grėsmės aprūpinimo elektra saugumui prielaidos ir į jas bus atsižvelgta. Maža to, balsavimo teisių ribojimas arba, jei reikia, atsisakymas pripažinti šias teises, kurioms taikoma numatyta tvarka, taikomas visiems sprendimams, kuriais akcininkams suteikiamos balsavimo teisės, o ne tik sprendimams, dėl kurių gali kilti konkreti grėsmė įstatyme skelbiamam tikslui. Be to, ši tvarka negali būti laikoma proporcinga siekiamam tikslui, nes ja administravimo institucijai suteikiama diskrecija, kurią teismams sunku kontroliuoti ir dėl kurios kyla diskriminavimo pavojus. Galiausiai, dėl sprendimų kontrolės, potencialiai gali būti daug neapibrėžtų ir neapibrėžiamų aplinkybių, kuriomis prieštaravimo teisė gali būti įgyvendinta, ir jos nacionalinėms valdžios institucijoms suteikia pernelyg didelę diskreciją. (žr. 64, 68, 70–72, 79, 86 ir 87 punktus)
Iš Reglamento Nr. 1234/2007, nustatančio bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas, kuris pakeitė Reglamentą Nr. 2991/94, nustatantį tepiųjų riebalų standartus, ir į kurį perkeltos visos Reglamento Nr. 2991/94 nuostatos, 51 konstatuojamosios dalies matyti, kad Reglamentu Nr. 2991/94 nustatyti atitinkamų pieno produktų prekybos standartai kartu su vienoda šių produktų klasifikacija. Todėl Reglamento Nr. 1234/2007 XV priedo I punkto 2 dalies trečios pastraipos a punkte numatyta išimtis. Be to, pagal minėto reglamento 121 straipsnio c punkto i papunktį Komisija tiesiogiai įgaliojama pagal valstybių narių jai pateiktus sąrašus sudaryti išsamų produktų, kuriems taikoma minėta išimtis, sąrašą.

Tad Reglamento Nr. 1234/2007 XV priedo I punkto 2 dalies trečios pastraipos a punkte numatytus reikalavimus atitinkantiems produktams šioje nuostatoje numatyta išimtis negali būti taikoma be išankstinio Komisijos sprendimo, kuriame pripažįstama, kad šie reikalavimai įvykdyti. Aiškinti priešingai reikštų paneigti, pirma, Tarybos pagal Reglamento Nr. 1234/2007 121 straipsnio c punkto i papunktį Komisijai priskirtą kompetenciją ir, antra, šio reglamento veiksmingumą, nes juo siekiama suvienodinti prekinių pavadinimų vartojimą, kad būtų palaikoma konkurencija ir apsaugomi vartotojai.

(žr. 56–61 punktus)
25

Todėl apeliacinės instancijos teismas reiškia abejones dėl to, ar iš J. Wencel gali būti atimtos teisės į išmokas vien dėl to, kad ji turi dvi įprastas gyvenamąsias vietas. To teismo manymu, atrodo, kad ZUS sprendimai prieštarauja laisvo judėjimo Europos Sąjungoje principui.
25

Be to, primintina, kad Teisingumo Teismas nusprendė, kad jei valstybė narė surinko mokesčius pažeisdama Sąjungos teisę, asmenys turi teisę į tai, kad būtų sugrąžintas ne tik neteisėtai surinktas mokestis, bet ir šiai valstybei sumokėtos arba jos surinktos su šiuo mokesčiu tiesiogiai susijusios sumos. Tai taip pat apima nuostolius, patirtus dėl negalėjimo naudotis pinigų sumomis, kuriuos lėmė per anksti atsiradusi prievolė sumokėti mokestį (žr. minėtų sprendimų Metallgesellschaft ir kt. 87–89 punktus bei Test Claimants in the FII Group Litigation 205 punktą).
18

Visų pirma primintina, kad nors tiesioginių mokesčių sistemos reguliavimas priskirtinas valstybių narių kompetencijai, pagal nusistovėjusią teismo praktiką šią kompetenciją įgyvendinti jos privalo laikydamosi Sąjungos teisės (žr., be kita ko, 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C-374/04, Rink. p. I-11673, 36 punktą; 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Amurta, C-379/05, Rink. p. I-9569, 16 punktą ir 2009 m. birželio 18 d. Sprendimo Aberdeen Property Fininvest Alpha, C-303/07, Rink. p. I-5145, 24 punktą).