Taigi atitinkama įmonė turi žinoti viso kartelio mastą ir esminius požymius. Tačiau nesant duomenų, įrodančių, kad bendrovė žinojo apie visų susitarimų ir suderintų veiksmų buvimą arba jų turinį, vien to, kad susitikimų, kuriuose ji dalyvavo, ir viso kartelio tikslas sutampa, taip pat aplinkybės, jog ji turėjo kontaktų su įmonėmis, kurių dalyvavimas kartelyje yra įrodytas, nepakanka siekiant įrodyti žinojimą apie visą šį kartelį.

Todėl tik tuo atveju, jei įmonė, dalyvaudama sudarant susitarimą, žinojo ar turėjo žinoti, kad tai darydama prisijungė prie viso kartelio, jos dalyvavimas sudarant atitinkamą susitarimą gali būti prisijungimo prie to viso kartelio išraiška. Kitaip tariant, turi būti įrodyta, kad ši įmonė ketino savo elgesiu prisidėti prie bendrų visų dalyvių siektų tikslų, kad žinojo apie kitų įmonių siekiant tų pačių tikslų planuotą ar praktiškai įgyvendintą neteisėtą elgesį arba kad ji galėjo pagrįstai jį numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti su tuo susijusią riziką.

Kartelių bylose vieno ir tęstinio pažeidimo buvimas nebūtinai reiškia, kad vienoje ar keliose pažeidimo sudedamosiose dalyse dalyvavusi įmonė gali būti pripažinta atsakinga už visą šį pažeidimą. Taip pat reikia, kad Komisija įrodytų, jog ši įmonė žinojo apie kitų įmonių Europoje vykdomus antikonkurencinius veiksmus arba galėjo pagrįstai juos numatyti. Vien to, kad susitarimo, kurį sudarant dalyvavo įmonė, ir viso kartelio tikslai sutampa, nepakanka, kad įmonei būtų galima inkriminuoti dalyvavimą visame kartelyje. SESV 101 straipsnio 1 dalis netaikoma, jei nėra atitinkamų šalių valios suderinimo.

Konkurencijos bylose neteisėtas dukterinės bendrovės elgesys gali būti inkriminuotas patronuojančiajai bendrovei, be kita ko, kai, nors ir turėdama atskirą teisinį subjektiškumą, dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančiosios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgdama į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius. Iš principo Komisija turi įrodyti tokią lemiamą įtaką remdamasi visais faktiniais duomenimis.

Tuo atveju, jei už Europos ekonominės erdvės (EEE) ribų įsteigtos, bet EEE rinkoje tretiesiems asmenims parduodamas prekes gaminančios įmonės susitaria dėl kainų, kurias taiko už EEE ribų įsteigtiems klientams, ir vykdo šį susitarimą parduodamos faktiškai suderintomis kainomis, jos dalyvauja susitarime, kurio tikslas ar poveikis yra konkurencijos iškraipymas vidaus rinkoje, kaip tai suprantama pagal SESV 101 straipsnį, ir dėl kurio Komisija turi teritorinę kompetenciją vykdyti procedūras.

Kai SESV 101 straipsnio pažeidimas suponuoja du elgesio elementus, t. y. kartelio sudarymą ir jo įgyvendinimą, konkurencijos teisėje nustatytų draudimų taikymą padarius priklausomu nuo kartelio sudarymo vietos, įmonėms neabejotinai būtų suteiktas lengvas būdas apeiti šiuos draudimus. Taigi svarbi yra vieta, kurioje kartelis įgyvendinamas. Šiuo klausimu siekiant nustatyti, ar ši vieta yra EEE, nėra svarbu tai, ar kartelio dalyviai kreipėsi į dukterines bendroves, atstovus, tarpininkus ar padalinius, įsteigtus ar gyvenančius EEE, siekdami užmegzti ryšius su jais ir EEE įsteigtais ar gyvenančiais pirkėjais. Be to, kartelio įgyvendinimo, kaip jo sąsajos su Sąjungos teritorija, kriterijus tenkinamas vien dėl to, kad produktas, dėl kurio sudarytas kartelis, parduodamas Sąjungoje, neatsižvelgiant į tiekimo šaltinių ir gamybos padalinių buvimo vietą.

Jei įgyvendinimo sąlyga įvykdyta, Komisijos kompetencijai taikyti Sąjungos konkurencijos taisykles dėl tokio elgesio galioja teritoriškumo principas, kuris visuotinai pripažįstamas tarptautinėje viešojoje teisėje.

(žr. 154–157 punktus)