GENERALINIO ADVOKATO

NILS WAHL IŠVADA,

pateikta 2015 m. spalio 15 d.( )

Byla C‑267/14 P

Buzzi Unicem SpA

prieš

Europos Komisiją

„Apeliacinis skundas – Cemento ir susijusių produktų rinkos – Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalis – Komisijos įgaliojimai prašyti informacijos – Proporcingumas – Motyvavimas – Parodymų prieš save davimas – Ekonominių įrodymų teikimo geriausia patirtis“

1. Kokiomis sąlygomis ir su kokiais apribojimais Komisija gali naudotis įgaliojimais sprendimu prašyti įmonių pateikti informacijos, kai vykdo tyrimą dėl galimų ES konkurencijos taisyklių pažeidimų?

2. Tai iš esmės svarbiausi klausimai, keliami apeliaciniame skunde, kurį pateikė Buzzi Unicem SpA (toliau – Buzzi Unicem, arba apeliantė) dėl Bendrojo Teismo sprendimo, kuriuo atmestas ieškinys dėl Komisijos sprendimo (juo bendrovės prašoma pateikti daug informacijos), priimto pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003( ) 18 straipsnio 3 dalį, panaikinimo.

3. Labai panašūs klausimai keliami trijuose kituose apeliaciniuose skunduose; juos pateikė kitos cemento rinkoje veikiančios bendrovės dėl trijų Bendrojo Teismo sprendimų, kuriais tas teismas didžiąja dalimi taip pat atmetė jų reikalavimus dėl Komisijos sprendimų, panašių į tą, kurį ginčija Buzzi Unicem. Šiandien taip pat skelbsiu savo išvadas tose kitose trijose bylose( ). Taigi šią išvadą reikėtų skaityti kartu su tomis išvadomis.

I – Teisinis pagrindas

4. Reglamento Nr. 1/2003 preambulės 23 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:

„Komisija turi turėti teisę visoje Bendrijoje reikalauti pateikti tokią informaciją, kurios reikia siekiant nustatyti pagal [SESV 101 straipsnį] draudžiamus susitarimus, sprendimus ar suderintus veiksmus ar pagal [SESV 102 straipsnį] draudžiamą piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi. Vykdant Komisijos sprendimą įmonės negali būti priverstos pripažinti, kad padarė pažeidimą, tačiau bet kuriuo atveju jos privalo atsakyti į faktinius klausimus ir pateikti dokumentus, netgi jei šia informacija gali būti pasinaudota įrodant, kad jos ar kita įmonė pažeidimą padarė.“

5. Atitinkamoje Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio („Prašymai pateikti informaciją“) dalyje nurodyta:

1. Kad atliktų savo pareigas, skirtas jai šiuo reglamentu, Komisija gali paprastu prašymu ar sprendimu paprašyti įmones ir įmonių asociacijas pateikti visą reikiamą informaciją.

2. Paprastame prašyme pateikti informaciją, siunčiamame įmonei ar įmonių asociacijai, Komisija nurodo prašymo teisinį pagrindą ir tikslą, nurodo, kokia informacija reikalinga, nustato laikotarpį, per kurį informacija turi būti pateikta, ir nurodo 23 straipsnyje numatytas nuobaudas už neteisingos ar klaidinančios informacijos pateikimą.

3. Jei Komisija nurodo įmonėms ir įmonių asociacijoms pateikti informaciją sprendimu, sprendime ji nurodo prašymo teisinį pagrindą ir tikslą, nurodo, kokios informacijos reikia, ir nustato laikotarpį, per kurį informacija turi būti pateikta. Taip pat nurodomos 23 straipsnyje numatytos nuobaudos ir nurodomos ar skiriamos 24 straipsnyje numatytos nuobaudos. Be to, nurodoma teisė į sprendimo peržiūrėjimą Teisingumo Teisme.

<…>“

II – Bylos aplinkybės

6. 2008 m. ir 2009 m. Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsniu, atliko kelis patikrinimus kelių cemento sektoriuje veikiančių įmonių, tarp jų – Buzzi Unicem ir jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamų bendrovių Dyckerhoff AG ir Cimalux SA – patalpose. Po šių patikrinimų 2009 m. ir 2010 m. pateikti keli prašymai pateikti informacijos pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 2 dalį.

7. 2010 m. lapkričio 5 d. raštu Komisija informavo Buzzi Unicem apie ketinimą jai adresuoti sprendimą dėl prašymo pateikti informacijos pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalį ir pateikė klausimyno, kurį ketina pridėti prie šio sprendimo, projektą. Buzzi Unicem pateikė savo pastabas Komisijai 2010 m. lapkričio 17 d.

8. 2010 m. gruodžio 6 d. Komisija informavo Buzzi Unicem, kad nusprendė pradėti procedūrą pagal Reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnio 6 dalį ir Reglamento (EB) Nr. 773/2004( ) 2 straipsnį prieš ją ir kitas septynias bendroves dėl įtariamų SESV 101 straipsnio pažeidimų, kuriais siekiama riboti importą į EEE iš EEE nepriklausančių šalių, pasidalyti rinką, koordinuoti kainas ir vykdyti susijusią antikonkurencinę veiklą cemento rinkoje ir susijusių produktų rinkose.

9. 2011 m. kovo 30 d. Komisija priėmė Sprendimą C(2011) 2356 galutinis dėl procedūros pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalį (byla COMP/39520 – Cementas ir susiję produktai) (toliau – ginčijamas sprendimas).

10. Ginčijamame sprendime Komisija nurodė, kad pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį tam, kad atliktų savo pareigas, skirtas jai šiuo reglamentu, ji gali paprastu prašymu ar sprendimu paprašyti įmonių ir įmonių asociacijų pateikti visą reikiamą informaciją (ginčijamo sprendimo 3 konstatuojamoji dalis). Priminusi, kad ieškovė buvo informuota apie Komisijos ketinimą priimti sprendimą pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalį ir kad pateikė pastabas dėl klausimyno projekto (ginčijamo sprendimo preambulės 4 ir 5 konstatuojamosios dalys), Komisija sprendimu paprašė apeliantės atsakyti į I priede pateiktą klausimyną. Pažymėtina, kad I priedas buvo sudarytas iš 79 puslapių ir vienuolikos klausimų grupių. Nurodymai, kaip atsakyti į šį klausimyną, buvo pateikti II priede, o naudotini atsakymų pavyzdžiai – III priede.

11. Komisija taip pat priminė įtariamus pažeidimus (ginčijamo sprendimo 2 konstatuojamoji dalis), kuriuos apibūdino taip: „įtariamais pažeidimais siekiama riboti prekybos srautus Europos ekonominėje erdvėje (EEE), įskaitant importo į EEE ribojimus iš EEE nepriklausančių šalių, pasidalyti rinkas, koordinuoti kainas ir vykdyti susijusią antikonkurencinę veiklą cemento rinkoje ir susijusių produktų rinkose“. Atsižvelgdama į prašomos informacijos pobūdį ir kiekį bei į įtariamų konkurencijos taisyklių pažeidimų sunkumą Komisija nusprendė, kad apeliantei reikia suteikti 12 savaičių terminą atsakyti į pirmąsias dešimt klausimų grupių ir dvi savaites – į vienuoliktąją klausimų grupę (ginčijamo sprendimo 8 konstatuojamoji dalis).

12. Ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje nurodyta:

„1 straipsnis

Buzzi Unicem SpA kartu su ES esančiomis tiesiogiai ar netiesiogiai jos kontroliuojamomis dukterinėmis įmonėmis pateikia šio sprendimo I priede nurodytą informaciją naudodama šio sprendimo II ir III prieduose pateiktą prašomą formą: atsakymams į 1–10 klausimus pateikti suteikiamas dvylikos savaičių terminas, o į 11 klausimą – dviejų savaičių terminas nuo pranešimo apie šį sprendimą datos. Visi priedai yra sudedamoji šio sprendimo dalis.

2 straipsnis

Buzzi Unicem SpA ir Europos Sąjungoje esančios tiesiogiai ar netiesiogiai jos kontroliuojamos dukterinės įmonės yra šio sprendimo adresatės.“

III – Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiami sprendimai

13. 2011 m. birželio 10 d. gautu ieškiniu Buzzi Unicem prašė panaikinti ginčijamą sprendimą.

14. Tą pačią dieną pateiktu atskiru raštu Buzzi Unicem pateikė prašymą sprendimą dėl šios bylos priimti taikant pagreitintą procedūrą pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76a straipsnį. 2011 m. rugsėjo 14 d. sprendimu Bendrasis Teismas atmetė šį prašymą.

15. 2014 m. kovo 14 d. Sprendimu Buzzi Unicem / Komisija, T‑297/11 (toliau – skundžiamas sprendimas)( ) Bendrasis Teismas atmetė ieškinį ir priteisė iš Buzzi Unicem bylinėjimosi išlaidas.

IV – Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai

16. 2014 m. gegužės 23 d. Teisingumo Teisme gautu apeliaciniu skundu Buzzi Unicem šio teismo prašo:

– panaikinti Sprendimą byloje T‑297/11,

– panaikinti Komisijos sprendimą C(2011) 2356 galutinis dėl procedūros pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalį (byla COMP/39520 – Cementas ir susiję produktai),

– priteisti iš Komisijos pirmojoje ir apeliacinėje instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.

17. Komisija savo ruožtu Teisingumo Teismo prašo:

– atmesti apeliacinį skundą,

– priteisti iš Buzzi Unicem bylinėjimosi išlaidas.

V – Apeliacinio skundo pagrindų įvertinimas

18. Buzzi Unicem nurodo penkis apeliacinio skundo pagrindus. Iš esmės šie apeliacinio skundo pagrindai susiję su tuo, ar Bendrasis Teismas teisingai išaiškino Komisijos įgaliojimus prašyti informacijos pagal Reglamentą Nr. 1/2003.

19. Pagrindinės teisės aktų nuostatos ir teismo praktika, susijusi su Komisijos įgaliojimais prašyti informacijos, yra išnagrinėtos mano išvadoje byloje HeidelbergCement / Komisija( ), kuri taip pat pateikiama šiandien.

20. Atsižvelgdamas į tai įvertinsiu apeliantės nurodytus apeliacinio skundo pagrindus.

A – Prašymo pateikti informacijos tikslas

1. Šalių argumentai

21. Pirmajame apeliacinio skundo pagrinde Buzzi Unicem teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai atmetė jos ieškinio pagrindą, susijusį su netinkamu ginčijamo sprendimo motyvavimu. Visų pirma ginčijamas sprendimas nepakankamai išsamus dėl tariamų pažeidimų ir laikotarpio, kurį aprėpia Komisijos tyrimas. Apeliantės nuomone, Bendrasis Teismas taip pat padarė teisės klaidą pripažinęs, kad paprastos nuorodos į sprendimą pradėti procedūrą pakanka, kad būtų įvykdytas reikalavimas motyvuoti. Be to, apeliantė teigia, kad skundžiamas sprendimas netinkamai motyvuotas dėl to, kad kai kurie jos motyvai šiuo klausimu atmesti nepateikus tinkamo paaiškinimo.

22. Komisija teigia, kad šis pagrindas nepriimtinas, nes iš tikrųjų apeliantė kelia klausimus dėl faktų, pridengtus klausimais dėl teisės. Alternatyviai Komisija teigia, kad apeliacinio skundo pagrindas atmestinas. Komisija pabrėžia, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos vertindamas Komisijos pareigą motyvuoti ir, remdamasis nusistovėjusia teismo praktika, teisingai nusprendė, kad ES akto motyvuose gali būti nuorodų į kitus aktus.

2. Vertinimas

23. Pirmiausia manau, kad Komisijos nurodytas pagrindas dėl nepriimtinumo atmestinas. Pirmajame apeliacinio skundo pagrinde apeliantė nurodo dvi klaidas, kurios abi susijusios su atitinkamai ginčijamo sprendimo ir skundžiamo teismo sprendimo motyvų tinkamumu. Kad pareikštų nuomonę dėl šių teiginių, Teisingumo Teismui nereikia iš naujo vertinti pirmojoje instancijoje nustatytų faktų ar toje byloje pateiktų įrodymų, pakanka išaiškinti, kas nustatyta Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalyje ir SESV 296 straipsnyje.

24. Taip pat manau, kad antrąją šio apeliacinio skundo pagrindo dalį reikėtų atmesti. Skundžiamo teismo sprendimo 31–38 punktuose tinkamai aprašytos priežastys, dėl kurių Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamo sprendimo motyvavimas buvo tinkamas.

25. Tačiau manau, kad pirmojo apeliantės apeliacinio skundo pagrindo pirmoji dalis, susijusi su ginčijamo sprendimo motyvavimu, yra pagrįsta.

26. Pirmiausia reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką SESV 296 straipsnyje reikalaujamas Sąjungos institucijų įgyvendinamų priemonių motyvavimas turi atitikti ginčijamą priemonę ir aiškiai bei nedviprasmiškai atskleisti institucijos, kuri priėmė šią priemonę, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtą priemonę pagrindžiančius motyvus, o Sąjungos teismai – įvertinti jos teisėtumą. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į visas atskiro atvejo aplinkybes. Nurodant motyvus nereikalaujama tiksliai atskleisti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes klausimas, ar motyvavimas atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinamas atsižvelgiant ne tik į jo formuluotę, bet ir į kontekstą bei į visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas( ).

27. Teisingumo Teismas neseniai patvirtino, kad sprendimuose, kuriuose nurodoma atlikti patikrinimą pagal Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnį, Komisija neprivalo asmenims, kuriems skirti sprendimai atlikti patikrinimą, pateikti visos turimos informacijos dėl įtariamų pažeidimų ar išsamios šių pažeidimų teisinės analizės, jeigu ji aiškiai nurodo prielaidas, kurias ketina patikrinti. Nors Komisija privalo kuo tiksliau nurodyti, kokių įrodymų ieško ir su kokiais klausimais susijęs tyrimas, kita vertus, sprendime, kuriame nurodoma atlikti patikrinimą, nebūtina tiksliai nurodyti atitinkamos rinkos, įtariamų pažeidimų teisinio pobūdžio arba laikotarpio, kada tie pažeidimai padaryti, jeigu sprendime yra jau minėti svarbiausi elementai. Iš tiesų patikrinimai paprastai vyksta tyrimo pradžioje, todėl Komisijai šiame etape dar trūksta tikslios informacijos apie šiuos aspektus. Tyrimu būtent ir siekiama surinkti su įtariamu pažeidimu susijusius įrodymus, kad Komisija galėtų patikrinti savo įtarimus ir atlikti konkretesnį teisinį vertinimą( ).

28. Mano nuomone, šie principai mutatis mutandis taikytini sprendimams, kuriuose prašoma pateikti informacijos pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalį. Akivaizdu, jog abiejų rūšių priemonėmis siekiama to paties tikslo, t. y. surinkti faktinę informaciją. Nors nuostatos suformuluotos nevienodai, jos palyginti panašios ir, atrodo, jas abi reikėtų suprasti vienodai( ).

29. Atsižvelgiant į tai, svarbiausias klausimas – ar Bendrasis Teismas teisingai įvertino ginčijamame sprendime pateiktų motyvų pakankamumą. Kitaip tariant, kyla toks klausimas: atsižvelgiant į procedūros etapą, kuriame priimtas ginčijamas sprendimas, ar atitinkami motyvai pakankamai aiškūs, kad, pirma, adresatas galėtų įgyvendinti savo teisę į gynybą ir įvertinti savo pareigą bendradarbiauti su Komisija ir, antra, Sąjungos teismai galėtų atlikti teisminę peržiūrą?

30. Manau, į šį klausimą reikėtų atsakyti neigiamai.

31. Skundžiamo teismo sprendimo 36 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad ginčijamo sprendimo motyvai surašyti „labai bendrais žodžiais, juos reikia patikslinti ir jie dėl to yra kritikuotini“. Mano nuomone, tai neginčytina: iš tikrųjų trimis svarbiais aspektais motyvai nėra pakankamai išsamūs. Būtent kalbu apie įtariamų pažeidimų aprašymą, jų geografinę aprėptį ir su pažeidimais susijusius produktus.

32. Dėl įtariamų pažeidimų ginčijamo sprendimo 2 konstatuojamojoje dalyje nustatyta: „įtariami pažeidimai susiję su prekybos srautų <...> ribojimu, įskaitant importo <...> ribojimą <...>, rinkų pasidalijimą, kainų koordinavimą ir susijusios antikonkurencinės veiklos <...> vykdymą“. Atrodo, kad šis galimų pažeidimų aprašymas ne tik gana neaiškus („prekybos srautų ribojimas“, „įskaitant importo ribojimą“), bet ir viską apimantis („susijusios antikonkurencinės veiklos vykdymas“). Tai, kad minimi „rinkos pasidalijimas“ ir „kainų koordinavimas“ (taip bendrai), nelabai padeda tiksliau apibūdinti Komisijos įtariamų veiksmų pobūdį. Faktiškai daugumai kartelių būdinga pasidalyti rinką ir nustatyti kainas. Praktiškai toks aprašymas aprėptų daugumą pagal SESV 101 straipsnį draudžiamų susitarimų rūšių.

33. Dėl įtariamų pažeidimų geografinės aprėpties pažymėtina, kad ginčijamame sprendime minimas prekybos srautų EEE ribojimas, įskaitant importo į EEE ribojimą iš EEE nepriklausančių šalių. Tiesa, atitinkamos rinkos geografinis komponentas neprivalo būti nurodytas pagal 18 straipsnį priimtame sprendime( ), bet turėtų būti įmanoma kaip nors nurodyti bent kelias šalis, su kuriomis susijęs sprendimas. Pirmiausia neaišku, ar rinka, kuriai galėjo būti padarytas poveikis, yra visa EEE, ar tik jos dalys, ir, jeigu taip, kurios dalys.

34. Galiausiai ginčijamas sprendimas dar mažiau aiškus dėl produktų, dėl kurių vykdomas tyrimas, paaiškinimo. Praktiškai kaip aptariamas produktas įvardijamas tik cementas, nes kiti produktai sprendime paminėti tik kaip „[su cementu] susijusių produktų rinkos“. Šis aprašymas ne tik visiškai neaiškus (kiek glaudžiai produktai turi būti „susiję“ su cementu?); jis gali aprėpti visas produktų rūšis, su kuriomis susijusi apeliantės veikla (kaip pardavėjos arba kaip pirkėjos).

35. Nors nemanau, kad sprendime pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį būtina nurodyti numanomą laikotarpį, kuriuo padaryti įtariami pažeidimai – kaip, atrodo, teigia apeliantė – tokia nuoroda ginčijamame sprendime galėjo būti naudinga. Atsižvelgiant į minėtus bendro pobūdžio aprašymus ir į tai, kad klausimai aprėpia visą dešimtmetį, jei atitinkamas laikotarpis būtų tiksliau nurodytas, apeliantė būtų galėjusi geriau suprasti Komisijos tyrimo apimtį.

36. Bendrojo Teismo nuomone( ), ginčijamo sprendimo detalumo trūkumą iš dalies sušvelnina tai, kad jame yra aiški nuoroda į Komisijos sprendimą pradėti procedūrą, kuriame pateikta papildomos informacijos apie įtariamų pažeidimų geografinę apimtį ir apie su jais susijusių produktų rūšis.

37. Apeliantė nesutinka, kad ginčijamo sprendimo trūkumai gali būti pašalinti pateikus paprastą nuorodą į ankstesnį sprendimą, ir pažymi, kad bet kuriuo atveju sprendimas pradėti procedūrą taip pat nėra išsamus.

38. Mano nuomone, dėl Sąjungos teisės aktų, kuriais nustatomos prievolės, susijusios su kišimusi į asmenų ar įmonių privačios veiklos sritį, ir dėl kurių nevykdymo gresia didelės finansinės nuobaudos, iš esmės turėtų būti pateikiamas atskiras motyvavimas( ). Iš tiesų svarbu suteikti galimybę asmenims ar įmonėms suvokti priimtos priemonės motyvus, neverčiant jų dėti pernelyg daug pastangų juos aiškinant( ), kad asmenys ar įmonės galėtų veiksmingai ir laiku pasinaudoti teisėmis. Tai ypač pasakytina apie aktus, kuriuose daromos aiškios nuorodos į ankstesnius aktus su kitokiais motyvais. Dėl bet kokio svarbaus dviejų aktų skirtumo adresatui gali kilti neaiškumų.

39. Nepaisydamas to, kas išdėstyta, manau, jog išimties tvarka šioje byloje Bendrasis Teismas buvo teisus konstatuodamas, kad ginčijamo sprendimo motyvai gali būti aiškinami kartu su sprendime pradėti procedūrą pateiktais motyvais. Abu sprendimai priimti vykdant vieną tyrimą ir, žinoma, susiję su tais pačiais įtariamais pažeidimais. Be to, jie abu priimti per trumpą laiką. Dar svarbiau tai, kad, atrodo, nėra esminių skirtumų tarp dviejuose sprendimuose pateiktų motyvų. Todėl manau, kad šioje byloje pirmąjį sprendimą reikėtų vertinti kaip antrojo sprendimo „kontekstą“, kurio adresatas negalėjo nežinoti( ).

40. Vis dėlto, net jeigu pirmajame sprendime buvo svarbesnės informacijos apie įtariamų pažeidimų geografinę aprėptį (išvardytos valstybės narės, kurios gali būti susijusios), apie pažeidimų pobūdį ir susijusius produktus tokios pat tikslios informacijos nebuvo. Pirmiausia to sprendimo 4 puslapyje esančioje išnašoje pateiktas sąvokos „cementas ir susiję produktai“ paaiškinimas gali apimti labai didelę įvairių produktų grupę.

41. Turėdamas tai omenyje, manau, kad tai, jog išdėstyti motyvai tam tikrais aspektais gali būti pernelyg bendro pobūdžio ar nepakankamai aiškūs, nedaro jų negaliojančių, jeigu iš likusio sprendimo adresatas ir ES teismai gali pakankamai tiksliai suprasti, kokią informaciją Komisija siekia gauti ir dėl kokių priežasčių( ). Iš tikrųjų klausimų dalykas, net jei tik netiesiogiai ar numanomai, gali padėti suprasti galbūt nepakankamai tiksliai suformuluotus motyvus. Pagaliau Komisijos tyrimo apimtį savaime atskleidžia labai tikslūs ir aiškūs klausimai. Manau, tai ypač tinka, kai kalbama apie aktus, priimamus ankstyvoje procedūros stadijoje, kai tyrimo apimtis dar nėra visiškai ir galutinai nustatyta ir ateityje dar gali prireikti ją siaurinti ar išplėsti atsižvelgiant į vėliau surinktą informaciją.

42. Tačiau šioje byloje iš tikrųjų yra priešingai. Buzzi Unicem pateiktų klausimų skaičius neįprastai didelis, jie susiję su labai skirtingų rūšių informacija. Mano nuomone, itin sudėtinga nustatyti daugelio klausimyne išdėstytų klausimų ryšį( ). Be to, kai kurie pateikti klausimai, atrodo, ne visai atitinka tai, kas buvo išdėstyta ankstesniame sprendime pradėti procedūrą: pavyzdžiui, 3 ir 4 klausimai (kuriais reikalaujama ypač didelio informacijos, aprėpiančios dešimties metų laikotarpį, kiekio) pateikti ne tik dėl tų valstybių narių, kurios sprendime pradėti procedūrą nurodytos kaip galbūt susijusios.

43. Beje, jeigu ryšys tarp tų klausimų būtų siekis sudaryti išsamų vaizdą apie įmonės pajamų ir išlaidų struktūrą, kad Komisija galėtų ją išnagrinėti ekonometrijos metodais (palyginti ją su kitų cemento pramonės įmonių struktūra), galima būtų abejoti, ar toks platus ir visa apimantis prašymas pateikti informacijos apskritai gali būti teikiamas pagal 18 straipsnį. Išskyrus atvejus, kai Komisijai būtų žinomi konkretūs netinkamų veiksmų požymiai, kuriuos būtų galima patvirtinti atlikus tokią analizę, toks prašymas pateikti informacijos atrodytų tinkamesnis atliekant sektoriaus tyrimą pagal Reglamento Nr. 1/2003 17 straipsnį.

44. Šiomis aplinkybėmis pritariu apeliantei, kad Komisijos prašymo pateikti informacijos tikslas nebuvo pakankamai aiškus ir vienareikšmis. Todėl įmonei buvo per sunku suprasti įtariamus pažeidimus, kad galėtų įvertinti savo pareigą bendradarbiauti su Komisija ir prireikus pasinaudoti teise į gynybą, pavyzdžiui, neatsakyti į, jos nuomone, neteisėtus klausimus. Tokia išvada darytina juo labiau dėl to, kad tam tikri klausimai susiję su informacija, kuri nebuvo visiškai faktinio pobūdžio ir buvo susijusi su tam tikru vertinimu( ), o kiti klausimai – iš dalies neaiškūs( ). Todėl apeliantė negalėjo atmesti rizikos, kad atsakydama į tuos klausimus ji neapkaltins savęs( ).

45. Kitaip, nei teigia Komisija, detalumo trūkumo negali pateisinti tai, kad ginčijamas sprendimas priimtas ankstyvoje tyrimo stadijoje. Iš tikrųjų sprendimas priimtas praėjus beveik trejiems metams po to, kai pradėtas tyrimas. Per tą laiką atlikti keli patikrinimai ir Komisija jau pateikė labai detalių prašymų pateikti informacijos, o susijusios įmonės į juos atsakė. Iš tiesų likus keliems mėnesiams iki ginčijamo sprendimo priėmimo Komisija manė, kad surinko pakankamai duomenų procedūrai pagal Reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnio 6 dalį ir Reglamento Nr. 773/2004 2 straipsnį pradėti. Remdamasi tais duomenims Komisija turėjo galėti ginčijamame sprendime pateikti išsamesnius motyvus.

46. Sutinku su Komisija, kad reikalaujamas motyvų išsamumas priklauso, be kita ko, nuo informacijos, kurią Komisija turi priimdama sprendimą pagal 18 straipsnį( ). Tačiau, mano nuomone, tai bet kuriuo atveju reiškia, kad tyrimo pradžioje priimto sprendimo (t. y. sprendimo, kuriuo įmonės prašoma leisti atlikti patikrinimą pagal 20 straipsnį, arba pirmojo sprendimo, kuriuo prašoma pateikti informacijos pagal 18 straipsnio 3 dalį) motyvavimas, kuris galėtų būti priimtinas, ne toks priimtinas galėtų būti sprendime, priimtame daug vėlesniame tyrimo etape, kai Komisija turi išsamesnės informacijos apie įtariamus pažeidimus.

47. Tokiomis aplinkybėmis, mano nuomone, nepateisinama, kad, nepaisant visos per kelerius metus Komisijai jau pateiktos informacijos ir didelių pastangų, kurių pareikalavo ginčijamas sprendimas, Buzzi Unicem vis dar nebuvo informuota apie tikslią Komisijos tyrimo apimtį.

48. Be to, manau, kad apeliantė teisi, kai tvirtina, kad buvo gerokai apsunkintas ES teismų teisminės ginčijamo sprendimo teisėtumo peržiūros vykdymas. Kaip jau išsamiau paaiškinau savo išvadoje byloje HeidelbergCement( ), atsižvelgiant į tai, kad ginčijamame sprendime apie įtariamus pažeidimus pateikta nepakankamai informacijos (net aiškinant sprendimą kartu su sprendimu pradėti procedūrą), Teisingumo Teismui sudėtinga įvertinti, ar laikomasi prašymo būtinumo ir proporcingumo reikalavimų( ). Kiek tai susiję su būtinumu, Teisingumo Teismas turėtų įvertinti, ar tariamo pažeidimo ir prašomos informacijos santykis pakankamas, kad pateisintų Komisijos prašymą. Kiek tai susiję su proporcingumu, Teisingumo Teismas turėtų nustatyti, ar pastangos, kurių reikalaujama iš įmonės, pateisinamos viešuoju interesu ir nėra per didelės.

49. Dėl šių priežasčių manau, kad Bendrasis Teismas neteisingai aiškino ir taikė SESV 296 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalį dėl reikalaujamų motyvų sprendime dėl prašymo pateikti informacijos. Todėl skundžiamą sprendimą reikia panaikinti tiek, kiek dėl to sprendimo 19–39 punktuose išdėstytų priežasčių Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamame sprendime pateikti pakankami motyvai.

B – Piktnaudžiavimas įgaliojimais ir įrodinėjimo naštos perkėlimas

1. Šalių argumentai

50. Antrajame apeliacinio skundo pagrinde Buzzi Unicem ginčija Bendrojo Teismo atliktą jos ieškinio pagrindo, susijusio su piktnaudžiavimu įgaliojimais ir įrodinėjimo naštos perkėlimu, kylančiais iš ginčijamo sprendimo, peržiūrą. Apeliantės nuomone, akivaizdu, kad dėl prašomos informacijos rūšies ir kiekio Komisija, priimdama ginčijamą sprendimą, neįžvelgė pakankamai požymių, kad padarytas SESV 101 straipsnio pažeidimas. Todėl tą sprendimą galima laikyti „informacijos žvejojimu“, kuris neleistinas pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį. Jeigu Komisija ketino atlikti sektoriaus tyrimą, ji turėjo imtis veiksmų pagal to paties reglamento 17 straipsnį. Apeliantės nuomone, Bendrasis Teismas tinkamai neatsakė į šiuos argumentus. Konkrečiau kalbant, apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą, kad nesiėmė priemonių ištirti, ar Komisija įžvelgė pakankamai požymių sprendimui pagal 18 straipsnį priimti.

51. Komisija savo ruožtu teigia, kad apeliacinio skundo pagrindas nepriimtinas, nes juo keliami faktų klausimai, ir bet kuriuo atveju jis nepagrįstas.

2. Vertinimas

52. Antruoju apeliacinio skundo pagrindu, nurodytu dėl skundžiamo teismo sprendimo 45‑48 punktų, apeliantė iš esmės kritikuoja tai, kaip Bendrasis Teismas nagrinėjo jos argumentus, susijusius su piktnaudžiavimu įgaliojimais ir įrodinėjimo naštos perkėlimu.

53. Pritariu Komisijai, kad šis apeliacinio skundo pagrindas iš dalies nepriimtinas ir iš dalies nepagrįstas.

54. Pirma, kiek tai susiję su apeliantės teiginiu, kad Bendrasis Teismas suklydo vertindamas pirmojoje instancijoje išdėstytas aplinkybes ieškinio pagrindui, susijusiam su piktnaudžiavimu įgaliojimais, paremti, apeliantė iš esmės prašo Teisingumo Teismo atlikti naują tų aplinkybių vertinimą. Tačiau apeliacinėje instancijoje tai neleistina.

55. Antra, kiek tai susiję su kritika dėl Bendrojo Teismo sprendimo nesiimti priemonių ex officio tirti ar organizuoti procedūrą, siekiant patikrinti, ar pakanka pažeidimo požymių, šią kritiką taip pat reikėtų atmesti. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, tik Bendrasis Teismas sprendžia dėl galimos būtinybės papildyti informaciją, kurią jis turi apie nagrinėjamas bylas. Procesinių dokumentų įrodomoji galia priklauso nuo jo atlikto nepriklausomo faktinių aplinkybių vertinimo, kurio Teisingumo Teismas netikrina apeliaciniame procese, išskyrus Bendrajam Teismui pateiktų įrodymų iškraipymo atveju ar kai iš bylos medžiagos matyti, kad šio teismo išvados iš esmės netikslios( ). A fortiori, šis principas dar svarbesnis, kai sprendžiamas klausimas, ar imtis tyrimo priemonių, ar organizuoti procedūrą ex officio( ).

56. Šiuo atveju apeliantė galėjo prašyti Bendrojo Teismo imtis tokios priemonės, kad būtų patikrinta, ar Komisija įžvelgė pakankamai požymių. Iš tikrųjų lygiagrečiai nagrinėjamoje byloje Cementos Portland Valderrivas / Komisija Bendrasis Teismas, gavęs konkretų ieškovės prašymą, įpareigojo Komisiją pateikti turimus įrodymus, kad įsitikintų, jog ginčijamas sprendimas nebuvo savavališkas( ).

57. Tačiau šioje byloje apeliantė tokio prašymo nepateikė. Taigi, manau, vargu ar galima prieštarauti dėl to, kad išnagrinėjęs apeliantės nurodytas bendro pobūdžio aplinkybes (jų įvertinimas apeliacinėje instancijoje negali būti peržiūrėtas) ir negavęs konkretaus prašymo Bendrasis Teismas nusprendė, kad nereikia toliau tirti šio klausimo( ).

58. Trečia, manau, kad nepagrįsta yra kritika dėl skundžiamo sprendimo motyvavimo, susijusio su tariamu piktnaudžiavimu įgaliojimais ir įrodinėjimo naštos perkėlimu, tinkamumo. Visų pirma atrodo, kad Bendrasis Teismas skundžiamo teismo sprendimo 46 ir 47 punktuose iš tikrųjų įvertino apeliantės ieškinio pagrindą, susijusį su piktnaudžiavimu įgaliojimais. Tas teismas taip pat pareiškė nuomonę dėl apeliantės ieškinio pagrindo, susijusio su įrodinėjimo naštos perkėlimu, skundžiamo teismo sprendimo 61 ir paskesniuose punktuose.

59. Tiesa, kad skundžiamame teismo sprendime vietomis palyginti glaustai surašyti motyvai, dėl kurių atmetami kai kurie argumentai, arba tik kartu atsakoma į kelis argumentus. Tačiau manau, kad Bendrajam Teismui negalima dėl to priekaištauti, nes jis nagrinėjo ieškinį, kuriame išdėstyti keli pagrindai ir argumentai, kurie kartais kartojosi arba nebuvo pateikti pakankamai aiškiai.

60. Todėl manau, kad antrasis apeliacinio skundo pagrindas turėtų būti atmestas.

C – Prašytos informacijos pobūdis

1. Šalių argumentai

61. Trečiajame apeliacinio skundo pagrinde, nurodytame dėl skundžiamo teismo sprendimo 54–83 punktų, Buzzi Unicem teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir nepateikė pakankamo motyvavimo dėl ieškinio pagrindo, susijusio su piktnaudžiavimu įgaliojimais pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį. Apeliantė priekaištauja, kad Bendrasis Teismas nepripažino netinkamu Komisijos prašymo pateikti trijų rūšių informacijos – informacijos, kuria būtų duodami parodymai prieš save, viešai skelbiamos informacijos ir informacijos, kurios ji neturėjo. Visų pirma dėl informacijos, kuria duodami parodymai prieš save, apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas suklydo nusprendęs, jog 5R, 5S, 5T ir 5V klausimai buvo visiškai faktinio pobūdžio, o 1D klausimu neprašyta duoti parodymų prieš save.

62. Pirma, Komisija tvirtina, kad šis apeliacinio skundo pagrindas nepriimtinas, nes apeliantė iš esmės kartoja tuos pačius argumentus, išdėstytus Bendrajam Teismui. Šis apeliacinio skundo pagrindas, Komisijos nuomone, taip pat nepriimtinas tiek, kiek apeliantė Teisingumo Teismo prašo iš naujo įvertinti kai kurių klausimų, kuriuos Bendrasis Teismas pripažino „visiškai faktiniais“, pobūdį. Antra, Komisija priduria, kad šis apeliacinio skundo pagrindas taip pat nepagrįstas, nes Bendrasis Teismas teisingai išaiškino ir taikė Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį.

2. Vertinimas

63. Trečiajame apeliacinio skundo pagrinde Buzzi Unicem iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai išaiškino ir taikė Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį dėl informacijos, kurios Komisija gali prašyti iš įmonės, pobūdžio.

64. Prieš nagrinėdamas klausimą, kuris, mano nuomone, kelia daugiausia problemų šiomis aplinkybėmis (susijęs su parodymų prieš save davimu), turiu atsakyti į kelis šalių išdėstytus preliminarius argumentus.

65. Pirma, dėl priimtinumo turiu pažymėti, kad tai, jog apeliaciniame skunde šiuo klausimu išdėstyti argumentai iš esmės pažodžiui perkelti iš Bendrajam Teismui pateikto ieškinio, nereikšminga tiek, kiek apeliantė nurodo, kad tam tikruose skundžiamo teismo sprendimo punktuose ar dalyse tariamai padaryta teisės klaidų, ir paaiškina šių klaidų priežastis. Šiuo atveju manau, kad apeliacinis skundas atitinka šiuos reikalavimus dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo.

66. Be to, norėčiau pažymėti, kad tai, ar tam tikri ginčijamame sprendime pateikti klausimai susiję tik su faktais, be abejo, yra fakto klausimas, kurio negalima peržiūrėti apeliacinėje instancijoje. Tačiau tai, ar tam tikrais klausimais prašoma duoti parodymus prieš save ES teisės prasme, yra klausimas, susijęs su teisiniu faktų kvalifikavimu, kurį galima peržiūrėti apeliacinėje instancijoje.

67. Taigi taip susiaurintas trečiasis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas( ).

68. Antra, dėl apeliacinio skundo pagrindo esmės manau, kad tam tikras jo dalis galima atmesti kaip nepagrįstas.

69. Dėl apeliantės argumento, susijusio su informacijos, kurios ji neturi, pateikimu, manau, kad šis argumentas grindžiamas klaidingu skundžiamo teismo sprendimo aiškinimu. Iš tikrųjų tame teismo sprendime nenurodyta, kad Komisijai leidžiama prašyti įmonės pateikti informacijos, kurios ji neturi. Skundžiamo teismo sprendimo 80 ir 81 punktuose nurodyta, kad, pirma, Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnyje neatmetama galimybė, jog tam, kad atsakytų į Komisijos prašymą pateikti informacijos, įmonei gali reikėti surinkti ar formalizuoti turimus duomenis. Tačiau toliau tuose punktuose nurodyta, kad tas principas netaikomas duomenims, kurių įmonė neturi.

70. Be abejo, šiuo klausimu galiu pritarti Bendrajam Teismui. Gerai žinoma teisės maksima ad impossibilia nemo tenetur, be to, iš esmės pritarčiau šioms generalinio advokato M. Darmon pastaboms: „Komisija gali prašyti iš įmonės tik tos informacijos, kurią ji jau turi, tiesa, gali prireikti tą informaciją sutvarkyti. Prašymo pateikti informacijos negalima formuluoti taip, kad įmonė turėtų prašyti trečiųjų šalių turimos informacijos. Todėl prašymas pateikti informacijos būtų akivaizdžiai netinkamas, jeigu Komisija žino, kad susijusi įmonė neturi arba negali turėti tos informacijos“( ).

71. Toliau dėl argumento, kad skundžiamo sprendimo motyvavimas netinkamas tuo klausimu, ar Komisija gali prašyti šalių pateikti informacijos, kuri yra viešai prieinama, pažymiu, jog apeliantė klaidingai teigia, kad Bendrasis Teismas nepareiškė aiškios nuomonės dėl to argumento. Iš tikrųjų Bendrasis Teismas tai išnagrinėjo atsižvelgdamas į prašomos informacijos proporcingumą ir būtinumą( ). Tai, kad skundžiamas sprendimas šiuo aspektu surašytas labai glaustai, galima paaiškinti aplinkybe, kad šis aspektas Buzzi Unicem ieškinyje aptartas vienintelį kartą ir nebe labai išplėtotas jos dublike. Tose šių dokumentų dalyse apeliantė iš esmės skundėsi, kad tam tikrą informaciją „turėjo ne tik ji“, ir nurodė, kad Komisija galėjo tą informaciją gauti „savarankiškai“. Jokio paaiškinimo, net ir trumpo, nepateikta dėl priežasčių, kodėl Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį reikėtų aiškinti taip, kad juo Komisijai neleidžiama prašyti informacijos, kurią ji gali gauti iš kitų šaltinių, juo labiau nenurodyta, kur ir kaip tą informaciją galima gauti.

72. Tokiomis aplinkybėmis negalima kritikuoti Bendrojo Teismo, kad išsamiau neišnagrinėjo šio argumento.

73. Galiausiai prieisiu prie, mano nuomone, pagrindinio šiuo apeliacinio skundo pagrindu keliamo klausimo – kaip Bendrasis Teismas aiškina ir taiko teisę neduoti parodymų prieš save.

74. Iš pradžių manau, kad naudinga priminti, jog Reglamento Nr. 1/2003 preambulės 23 konstatuojamojoje dalyje minima įmonių teisė neduoti įrodymų prieš save, kai vykdomas Komisijos sprendimas, kuriuo prašoma informacijos. Šią teisę dar prieš priimant tą reglamentą pripažino Teisingumo Teismas( ). Iš tikrųjų tai yra vienas iš pagrindinių įmonės teisės į gynybą, kuri turi būti užtikrinta per Komisijos pagal Reglamentą Nr. 1/2003 pradėtas procedūras, elementų.

75. Šiomis aplinkybėmis dabar išnagrinėsiu, pirma, ar Bendrasis Teismas per siaurai aiškino teisę neduoti parodymų prieš save ir, antra, ar ta teisė teisingai taikyta šioje byloje.

76. Skundžiamo sprendimo 63 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad klausimus reikėtų skirstyti pagal tai, ar jie gali būti kvalifikuojami kaip susiję tik su faktinėmis aplinkybėmis. Tik tuo atveju, jei klausimas negali būti laikomas susijusiu tik su faktinėmis aplinkybėmis, to teismo nuomone, reikia patikrinti, ar pateikiamu atsakymu į tą klausimą suinteresuotoji įmonė neturi pripažinti padariusi pažeidimą, kurį įrodyti privalo Komisija. Toliau 64 ir 65 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad tam tikri klausimai, kuriais tiesiog prašyta įmonės surinkti duomenis, buvo susiję tik su faktinėmis aplinkybėmis ir jais negalėjo būti pažeista įmonės teisė į gynybą.

77. Manau, kad tai neteisingas teisės neduoti parodymų prieš save aiškinimas. Nepaisant palyginti neaiškios Reglamento Nr. 1/2003 preambulės 23 konstatuojamosios dalies formuluotės( ), tai, ar atsakydama į klausimą įmonė turi pateikti tik faktinę informaciją (pavyzdžiui, surinkti duomenis, paaiškinti faktines aplinkybes, aprašyti objektyvius faktus ir kt.), šiuo atžvilgiu yra svarbus, tačiau nebūtinai lemiamas elementas. Aplinkybė, kad iš įmonės neprašoma subjektyvaus pobūdžio informacijos, nepašalina galimybės, kad tam tikromis aplinkybėmis tos įmonės teisė neduoti parodymų prieš save gali būti pažeista.

78. Teisingumo Teismas nuosekliai kalba apie klausimus, kuriais įmonė gali „pripažinti pažeidimo egzistavimą“. Teisingumo Teismo pasirinktos sąvokos nėra nereikšmingos. Sprendime PVC II jis išsamiau paaiškino parodymų prieš save davimo kriterijų: svarbiausia tai, ar klausiamos įmonės pateiktas atsakymas iš tikrųjų prilygsta pažeidimo pripažinimui( ).

79. Tokia teismo praktika reiškia, kad Komisija negali pateikti klausimų, į kuriuos teikiami atsakymai galėtų reikšti suinteresuotosios įmonės kaltės pripažinimą.

80. Pavyzdžiui, mano nuomone, nėra abejonių, kad Komisija negali įmonių klausti, ar per konkretų susitikimą jų atstovai su savo konkurentais susitarė kelti kainas arba sutiko nekonkuruoti tam tikrose nacionalinėse rinkose. Nors tokius klausimus galima apibūdinti kaip visiškai faktinius, jais būtų akivaizdžiai pažeista įmonės teisė neteikti informacijos, kuria būtų duodami parodymai prieš save, nes atsakymas gali prilygti aiškiam SESV 101 straipsnio pažeidimo pripažinimui.

81. Siūlomas teisės neduoti parodymų prieš save aiškinimas taip pat paremtas Teisingumo Teismo praktika, visų pirma sprendimais Orkem, Solvay ir SGL Carbon. Visose tose bylose klausimai, kuriuos Teisingumo Teismas pripažino neleistinais, nes jais prašoma duoti parodymus prieš save, buvo visiškai faktiniai( ).

82. Taigi tam tikromis aplinkybėmis klausimas gali būti ginčytinas, nes atsakymas į jį gali reikšti kaltės pripažinimą net ir tuomet, kai jis susijęs tik su faktais ir neprašoma nuomonės apie tuos faktus. Todėl aiškindamas teisę neduoti parodymų prieš save Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.

83. Kitaip, nei teigia Komisija, klausimais a fortiori gali būti pažeista įmonės teisė neduoti parodymų prieš save net ir tada, kai adresato neprašoma atlikti teisinio įvertinimo ar pateikti teisinės nuomonės. Tai labai aiškiai išplaukia iš šios išvados 81 punkte nurodytos teismo praktikos: nė vienu iš Teisingumo Teismo netinkamais pripažintų klausimų įmonių neprašyta pateikti teisinio įvertinimo. Taigi ta aplinkybė, kad 1D klausimu nereikalauta, kad apeliantė pareikštų teisinio pobūdžio nuomonę, nebūtinai pašalina galimybę, kad tuo klausimu bus pažeista teisė neduoti parodymų prieš save.

84. Padaręs šią išvadą, dėl išsamumo dabar išnagrinėsiu, ar nagrinėjamu atveju teisė neduoti parodymų prieš save taikyta neteisingai.

85. Skundžiamo sprendimo 73 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad vertinime, kurį Buzzi Unicem buvo prašoma pateikti pagal 1D klausimą, „ji turėtų pakomentuoti savo pelno maržų dydį, o tas dydis gali būti laikomas informacija, atskleidžiančia konkurenciją ribojančių veiksmų egzistavimą“. Nors skundžiamo sprendimo formuluotė nėra visiškai aiški, ji, atrodo, reiškia, kad atsakydama į tą klausimą apeliantė faktiškai gali būti verčiama pripažinti, kad dalyvavo darant įtariamus pažeidimus.

86. Tačiau toliau Bendrasis Teismas nurodė, kad, nepaisant to, jog 1D klausimu prašoma duoti parodymus prieš save, taip pat reikėtų atsižvelgti į per vėlesnę administracinės procedūros stadiją arba nagrinėjant ieškinį dėl galutinio Komisijos sprendimo ieškovei suteiktą galimybę pateiktą atsakymą į tą klausimą aiškinti kitaip nei Komisija( ). Dėl šios priežasties Bendrasis Teismas atmetė apeliantės argumentus.

87. Bendrojo Teismo motyvai gana sunkiai suprantami. Tai, kad Buzzi Unicem taip pat galėjo ginčyti 1D klausimą dėl to, kad juo prašoma duoti parodymus prieš save, jeigu (ir kai) Komisija priimtų sprendimą skirti jai baudą (už atsakymo į tą klausimą nepateikimą arba už SESV 101 straipsnio pažeidimą), nereiškia, kad ES teismai negali (arba neturėtų) skirti sankcijų Komisijai už tos įmonės teisės į gynybą pažeidimą šios bylos aplinkybėmis. Bendrojo Teismo motyvai šiuo klausimu neleistų sprendimo adresatui pasinaudoti teise į to akto peržiūrą ES teismuose, kuri aiškiai numatyta Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalyje.

88. Svarbiausias klausimas, į kurį Bendrasis Teismas turėjo koncentruotis savo analizėje šiomis aplinkybėmis, yra tai, ar atsakymo į 1D klausimą pateikimas galėjo prilygti Buzzi Unicem pažeidimo pripažinimui.

89. Tačiau atrodo, kad Bendrasis Teismas apeina klausimą ir neturi dėl jo tvirtos pozicijos. Asmeniškai pažymiu, kad 1D klausimo formuluotė turi tam tikrų panašumų į du klausimus, kuriuos Teisingumo Teismas laikė netinkamais sprendimuose Orkem ir Solvay, nes jais įmonė galėjo būti priversta pripažinti, kad dalyvavo sudarant pagal (tuometinį) EEB sutarties 85 straipsnį draudžiamą susitarimą( ). Taip pat nagrinėjamu atveju negalima visiškai atmesti galimybės, kad prašydama įmonės nuomonės dėl tinkamiausio metodo apskaičiuoti ketvirčio bruto maržas Komisija siekė priversti tą įmonę pripažinti slaptą susitarimą su konkurentais fiksuoti ar koordinuoti kainas.

90. Tačiau, kadangi akivaizdu, jog Bendrasis Teismas bet kuriuo atveju neteisingai aiškino teisę neduoti parodymų prieš save, manau, nereikia toliau gilintis į šį aspektą.

91. Todėl manau, kad skundžiamą sprendimą reikėtų panaikinti tiek, kiek jo 57–79 punktuose atmestas apeliantės ieškinio pagrindas, susijęs su jos teisės neduoti parodymų prieš save pažeidimu. Kita šio apeliacinio skundo pagrindo dalis turėtų būti pripažinta iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.

D – Proporcingumas ir būtinumas

1. Šalių argumentai

92. Ketvirtajame apeliacinio skundo pagrinde, nurodytame dėl skundžiamo sprendimo 84–115 punktų Buzzi Unicem teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai aiškino ir taikė ginčijamu sprendimu prašomos informacijos būtinumo ir proporcingumo reikalavimus.

93. Komisija tvirtina, kad šį apeliacinio skundo pagrindą reikėtų atmesti: Bendrasis Teismas teisingai pripažino didelę Komisijos diskreciją sprendžiant, kokia informacija būtina jos tyrimams. Be to, ji priduria, kad Bendrasis Teismas padarė teisingą išvadą, jog ginčijamas sprendimas buvo proporcingas.

2. Vertinimas

94. Šis apeliacinio skundo pagrindas logiškai turėtų būti padalytas į dvi atskiras dalis, iš kurių viena būtų susijusi su ginčijamame sprendime prašomos informacijos būtinumu, o kita – su to sprendimo proporcingumu apskritai. Šie nagrinėjami dalykai faktiškai, atrodo, yra papildomi. Viena vertus, nagrinėjant būtinumo reikalavimą reikia ištirti, ar Komisijos, veikusios prašymo pateikimo momentu, požiūriu iš įmonės prašoma informacija turėtų padėti jai patikrinti, ar įtariamas pažeidimas padarytas, ir tiksliai nustatyti jo pobūdį ir apimtį. Kita vertus, nagrinėjant proporcingumo reikalavimą reikia ištirti, ar, Komisijos sprendimo adresato požiūriu, prašoma informacija reiškia per didelę ir nepateisinamą naštą.

95. Tačiau išsamiau išnagrinėjus apeliantės šioje byloje išdėstytus argumentus matyti, kad: i) abu reikalavimus apeliantė beveik visada nurodo kartu; ir ii) nurodytais argumentais apeliantė iš esmės siekia įrodyti per didelę ir nepakeliamą ginčijamu sprendimu jai uždėtą naštą.

96. Todėl proceso ekonomijos principo tikslais nenagrinėsiu atskirai argumentų, kurie gali būti susiję su prašomos informacijos būtinumo stoka. Bendro pobūdžio pastabas šiuo klausimu žr. mano išvados byloje HeidelbergCement 70–76 punktuose.

97. Taigi iš karto nagrinėsiu argumentus dėl ginčijamo sprendimo proporcingumo.

98. Iš pradžių norėčiau priminti, kad Teisingumo Teismas daug kartų pažymėjo, jog būtinybė asmenis ginti nuo savavališko ir netoleruotino valdžios institucijų kišimosi į jų privačios veiklos sritį, taip pat tada, kai tos institucijos įgyvendina konkurencijos taisykles, yra bendrasis Sąjungos teisės principas( ). Visų pirma tyrimo priemonė yra neproporcinga, kai ja per daug, todėl netoleruotinai, ribojamos tos teisės( ).

99. Be abejo, nėra aiškaus kriterijaus, pagal kurį būtų galima nustatyti, ar konkretus prašymas pateikti informacijos, skirtas tam tikrai įmonei, yra perteklinis. Į šį klausimą galima atsakyti tik kiekvieną kartą įvertinus visas reikšmingas aplinkybes.

100. Siekiant įvertinti konkretaus prašymo pateikti informacijos proporcingumą, visų pirma reikėtų pasverti dvi aplinkybes( ). Vienoje svarstyklių pusėje yra viešasis interesas, kuriuo pateisinamas Komisijos tyrimas, ir būtinybė tai institucijai gauti informaciją, kad galėtų atlikti Sutartyje jai priskirtas užduotis. Kuo žalingesnis įtariamas pažeidimas yra konkurencijai, tuo labiau Komisija galėtų tikėtis, kad įmonė, vykdydama savo pareigą aktyviai bendradarbiauti, stengsis pateikti prašomą informaciją. Kitoje svarstyklių pusėje yra įmonei tenkantis darbo krūvis, kuris atsiranda dėl prašymo pateikti informacijos. Kuo didesnis atsiradęs darbo krūvis, atitraukiantis įmonės darbuotojų dėmesį nuo įprastų verslo užduočių ir reikalaujantis papildomų sąnaudų, tuo labiau pertekliniu gali būti laikomas prašymas pateikti informacijos.

101. Nagrinėjamu atveju Komisija tvirtina, kad įtariama apeliantės veikla yra labai didelis ES konkurencijos taisyklių pažeidimas. Nepaisant to, kad ginčijamame sprendime arba sprendime pradėti procedūrą apie tai pateikta labai mažai informacijos, galima pritarti Komisijos nuomonei, kad jeigu įtariami pažeidimai būtų įrodyti, jų padariniai Europos vartotojams galėtų būti ypač rimti( ).

102. Nepaisant to, dėl ginčijamo sprendimo apeliantei tekęs darbo krūvis (skundžiamame sprendime provokuojamai apibūdintas kaip ypač didelis darbo krūvis)( ), atrodo, yra per didelis, o darbas – nepagrįstai sudėtingas.

103. Negalima pagrįstai ginčyti, kad ginčijamu sprendimu prašyta pateikti išskirtinai daug duomenų, kurie aprėpia beveik visą apeliantės ekonominę veiklą 12 valstybių narių per dešimt metų.

104. Buzzi Unicem nurodė, ir Komisija tam neprieštaravo, kad vien tam tikrų prašytų duomenų surinkimas pareikalavo daug jos darbuotojų darbo: tam, kad išskirtų reikiamus duomenis, kai kuriais klausimais ji buvo įpareigota peržiūrėti beveik visus ekonominius sandorius, sudarytus per paskutinius dešimt metų. Tačiau kai kurių tokių duomenų, visų pirma susijusių su seniau sudarytais sandoriais, jos duomenų bazėse nebuvo. Taigi apeliantė turėjo po vieną patikrinti tūkstančius finansinių dokumentų, paskui rankiniu būdu įrašyti reikšmingus duomenis į „Excel“ rinkmenas, suformatuotas pagal Komisijos nurodymus.

105. Kita priežastis, dėl kurios ginčijamas sprendimas lėmė didelį darbo krūvį, yra Komisijos nustatyta forma, kuria turėjo būti pateikta prašoma informacija. Iš tikrųjų aplinkybė, kad prašymu pateikti informacijos reikalaujama labai didelio informacijos kiekio, skaitmeniniame amžiuje dažnai gali būti antraeilės svarbos. Daugeliu atvejų dėl prašymo pateikti informacijos atsirandantis darbo krūvis daugiausia priklausys nuo to, kaip Komisija prašo to prašymo adresato pateikti informacijos. Kitaip tariant, Komisijos nustatyta prašomos informacijos forma dažnai gali lemti didžiausią įmonės darbo krūvio dalį.

106. Šiuo atžvilgiu norėčiau pažymėti, kad ginčijamo sprendimo II priedas (išsamūs nurodymai, kaip atsakyti į klausimyną) ir III priedas (naudotini atsakymų pavyzdžiai) sudaro beveik 30 puslapių ypač sudėtingo teksto. Nustatyta itin griežta forma ir pateikti išskirtinai išsamūs nurodymai.

107. Dėl modelio griežtumo pažymėčiau, kad prašomos formos reikalavimo vykdymas užtikrintas aiškiai nurodant taikytinas nuobaudas. Klausimyno pradžioje rėmelyje Komisija rašo (pusjuodžiu pabrauktu šriftu): „Prašome atkreipti dėmesį, kad Jūsų atsakymas gali būti laikomas netinkamu ar klaidinančiu, jeigu nebus paisoma šių apibrėžčių ir nurodymų“.

108. Dėl išskirtinai išsamaus nurodymų pobūdžio tiesiog paminėčiau pernelyg smulkmeniškus reikalavimus, taikomus atsakymams, kuriuos Komisija prašė pateikti „Excel“ rinkmenoje. Apeliantė galėjo naudoti tik III priede pateiktus pavyzdžius, reikalauta, kad ji griežtai laikytųsi nurodymų, be kita ko, dėl pateiktinų rinkmenų, lentelių skaičiuoklių kiekvienoje rinkmenoje skaičiaus, kiekvienos lentelių skaičiuoklės pavadinimo, vartotinų santrumpų, stulpelių ir eilučių pavadinimų, numerių, datų formos ir tarpų, specialiųjų ženklų ar simbolių naudojimo( ).

109. Be to, akivaizdu, kad daugybė paslaptingų kodų, kuriuos sprendimo adresatas turėjo naudoti – kaip pažymėjo Komisija – „vienodai“ ir „atsakymuose į visus klausimus“( ), nepagerino ginčijamo sprendimo aiškumo ir patogumo vartotojui, taip pat nepalengvino įmonės užduoties parengti atsakymus.

110. Drąsiai galima sakyti, kad net patyrusiam verslininkui aptariama forma iš pirmo žvilgsnio pasirodytų didelis galvosūkis.

111. Kaip paaiškinau išvadoje byloje HeidelbergCement, sąvokos „informacija“ pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį negalima aiškinti kaip leidžiančios Komisijai prašyti įmonių pateikti reikiamą informaciją ypatinga forma. Be abejo, atsakydami į prašymus pateikti informacijos jų adresatai privalo pateikti tokią informaciją, kuri ne tik teisinga ir išsami, bet ir tiksli bei aiški. Be to, jei prašoma informaciją apdoroti, kad būtų pateiktas naudingas atsakymas, taip pat galima tikėtis, kad vykdydami pareigą aktyviai bendradarbiauti jie atsižvelgs į Komisijos prašomą formą. Tačiau Komisija negali reikalauti, kad teikdamos prašomą informaciją įmonės atliktų tokias dideles, sudėtingas ir ilgai trunkančias kanceliarines ir administracines užduotis, kad bylos prieš tas įmones medžiagos rengimas faktiškai būtų pavestas joms pačioms. Galiausiai Komisija turi įrodyti Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą( ).

112. Kad ir kaip būtų, neatsižvelgdamas į galimą 18 straipsnio pažeidimą (kurio apeliantė nenurodė) manau, kad dėl ginčijamame sprendime nustatytos formos apeliantei, be abejo, teko labai didelis darbo krūvis. Juo labiau tai nepriimtina, kai formatavimo veiksmai, kuriuos prašė atlikti Komisija, dažnai buvo susiję su Komisijos jau turimais arba viešai prieinamais duomenimis.

113. Dėl pirmojo aspekto nereikėtų pamiršti, kad ginčijamas sprendimas priimtas po kitų ypač sudėtingų prašymų pateikti informacijos (kurie buvo paprastų prašymų pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 2 dalį formos), į kuriuos Buzzi Unicem atsakė. Tie ankstesni prašymai didžiąja dalimi buvo dėl tos pačios rūšies informacijos su kai kuriomis kitokiomis detalėmis ar kitokios formos.

114. Taigi atsižvelgiant į formą, kurios reikalauta pateikiant informaciją, ginčijamu sprendimu apeliantė buvo įpareigota dėti papildomas pastangas vien performatuojant duomenis, jau pateiktus Komisijai. Negaliu rasti tokio prašymo pateisinimo. Tokiomis aplinkybėmis Komisijos prašymą performatuoti labai didelį kiekį duomenų mutatis mutandis būtų galima palyginti su prašymu į kitą kalbą išversti daug ir didelės apimties įmonės turimų dokumentų. Tokio prašymo, mano nuomone, nepateisintų aplinkybė, kad Komisijos darbuotojai gali neturėti reikiamų kalbinių įgūdžių.

115. Jeigu prašymuose pateikti informacijos, pateiktuose pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 2 dalį, Komisija būtų suformulavusi klausimus taip, kaip jie suformuluoti ginčijamame sprendime, arba galiausiai būtų priėmusi prašomą informaciją, pateiktą bet kurios kitos formos, apeliantė būtų sutaupiusi daug darbo.

116. Dėl antrojo aspekto pažymėtina, jog ginčijamame sprendime reikalauta, kad apeliantė apdorotų viešai paskelbtą informaciją. Pavyzdžiui, ginčijamo sprendimo II priedo 10 punkte nurodyta: „Visos piniginės vertės privalo būti nurodytos eurais. Jeigu naudojama vietos valiuta nėra euras, prašome perskaičiuoti [visas vertes] eurais pagal oficialų valiutų keitimo kursą, paskelbtą Europos Centrinio Banko nagrinėjamu laikotarpiu“. Neaišku, kodėl šių skaičiavimų negalėjo atlikti pačios Komisijos darbuotojai( ).

117. Dėl visų šių priežasčių manau, kad apeliantė teisingai nurodė, jog aiškindamas ir taikydamas proporcingumo principą Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą. Taigi reikėtų pritarti ketvirtajam apeliantės apeliacinio skundo pagrindui ir atitinkamai panaikinti skundžiamą sprendimą.

E – Geriausia patirtis

1. Šalių argumentai

118. Penktajame (ir paskutiniame) apeliacinio skundo pagrinde apeliantė tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes neužtikrino jos teisių pagal dokumentą „Ekonominių įrodymų teikimo ir duomenų rinkimo bylose, susijusiose su [SESV] 101 ir 102 straipsnių taikymu, ir susijungimo bylose geriausia patirtis (Komisijos tarnybų darbinis dokumentas)“( ) (toliau – Geriausia patirtis). Apeliantės nuomone, nusprendusi remtis savo Geriausia patirtimi ir konsultuotis su įmone dėl prašymo pateikti informacijos projekto Komisija privalo atsižvelgti į įmonės pastabas ar prašymus pateikti paaiškinimų. Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes neatsižvelgė į šią pareigą.

119. Komisija tvirtina, kad šiuos argumentus reikia atmesti.

2. Vertinimas

120. Geriausios patirties 3.4.3 skirsnyje numatyta: „Kai tinkama ir naudinga, Konkurencijos GD siunčia prašymo pateikti kiekybinių duomenų „projektą“, kad sudarytų sąlygas geriau nustatyti formą ir atlikti būtiniausius nuoseklumo patikrinimus (žr. 3.3.2 skirsnį). Prašymo pateikti duomenų projekto paskirtis yra pakviesti šalis siūlyti pakeitimus, kurie palengvintų reikalavimų laikymosi naštą teikiant reikiamą informaciją. Prašymo pateikti duomenų aprėptis gali būti mažinama tik tuomet, jeigu neatsiranda rizikos pakenkti tyrimui, ir dėl to, visų pirma susijungimų bylose, gali būti trumpinamas iš pradžių numatytas atsakymų pateikimo terminas“.

121. Manau, kad Bendrasis Teismas teisingai rėmėsi teismo praktika, pagal kurią tuo atveju, kai Komisija nustato orientacinę elgesio taisyklę, kuria daromas išorinis poveikis, ji negali nuo jos nukrypti nenurodžiusi priežasčių, kurios atitinka vienodo požiūrio principą. Tačiau, kaip irgi nurodė Bendrasis Teismas, Geriausioje patirtyje aiškiai numatyta Komisijos diskrecija nagrinėti įmonės pastabas, „kai tinkama ir naudinga“, ir atsižvelgti į jas, „jeigu neatsiranda rizikos pakenkti tyrimui“( ).

122. Todėl, remdamasis Geriausios patirties tekstu, negaliu daryti išvados, kad šiuo klausimu Komisija siekė nustatyti aiškią ir tvirtą elgesio taisyklę.

123. Dar svarbiau tai, kad, mano nuomone, nelogiška teigti, jog siųsdama sprendimo projektą galimiems adresatams Komisija įsipareigoja atsižvelgti į visas jų pateiktas pastabas. Toks argumentas niekuo nepagrįstas ir nelogiškas. Nemanau, kad pagal Geriausios patirties 3.4.3 skirsnį Komisija gali įgyti kokių nors kitų pareigų, išskyrus pareigą tinkamai išnagrinėti įmonių, su kuriomis konsultuotasi, pateiktas pastabas. Šiuo atžvilgiu Buzzi Unicem nenurodė konkrečių aplinkybių, įrodančių, kad Komisija tinkamai neišnagrinėjo jos pastabų.

124. Galiausiai taip pat pažymiu, kad Geriausios patirties 7 ir 8 skirsniuose aiškiai nurodyta, jog Komisija gali keisti savo požiūrį pagal šią patirtį ir šiuo dokumentu nesiekiama sukurti naujo teisinio poveikio ar pakeisti Komisijos sprendimų priėmimo praktikos. Be to, neprivalomą Geriausios patirties pobūdį taip pat patvirtina tai, kad šis dokumentas paskelbtas tik kaip Komisijos Konkurencijos generalinio direktorato „tarnybų darbinis dokumentas“, o ne kaip visos Komisijos patvirtintas dokumentas (tai yra, kuriam pritarta Komisijos narių kolegijoje). Iš tikrųjų Geriausia patirtis nebuvo paskelbta Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Nors būtų galima kelti klausimą, kodėl Komisija skelbia informaciją, kurią vėliau nuvertina, kai šia informacija teismo byloje remiasi kita šalis, negalima paneigti, kad Geriausia patirtimi tikrai nesiekta nustatyti privalomų taisyklių.

125. Dėl išdėstytų priežasčių manau, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai atmetė apeliantės ieškinio pagrindą, susijusį su Geriausios patirties nuostatų pažeidimu. Taigi reikėtų atmesti penktąjį apeliacinio skundo pagrindą.

VI – Vertinimo išvados

126. Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą Teisingumo Teismas turi panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą, jeigu apeliacinis skundas pagrįstas. Jis gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jeigu toje byloje tai galima padaryti. Jis taip pat gali grąžinti bylą Bendrajam Teismui.

127. Padariau išvadą, kad reikėtų visiškai ar iš dalies pritarti trims iš penkių apeliantės nurodytų apeliacinio skundo pagrindų ir atitinkamai panaikinti skundžiamą sprendimą.

128. Atsižvelgdamas į turimus duomenis, taip pat į Bendrajame Teisme ir šiame teisme išdėstytas nuomones manau, kad Teisingumo Teismas gali šiuo klausimu priimti galutinį sprendimą.

129. Ieškinyje Bendrajam Teismui Buzzi Unicem nurodė penkis pagrindus, kuriais grindžiamas prašymas panaikinti ginčijamą sprendimą.

130. Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus manau, kad ginčijamas sprendimas neteisėtas dėl dviejų pagrindinių priežasčių: jo motyvavimas dėl prašymo tikslo yra nepakankamas (žr. šios išvados 23–49 punktus) ir jis neatitinka proporcingumo reikalavimo (žr. šios išvados 94–117 punktus). Bet kurios vienos iš šių teisės klaidų pakanka, kad būtų panaikintas visas sprendimas. Todėl, mano nuomone, nebūtina nagrinėti, ar kiti apeliantės pirmojoje instancijoje nurodyti pagrindai yra pagrįsti.

VII – Išlaidos

131. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.

132. Jeigu Teisingumo Teismas pritars mano pateiktam apeliacinio skundo vertinimui, pagal Procedūros reglamento 137, 138 ir 184 straipsnius Komisija turės padengti nagrinėjant šią bylą pirmojoje ir apeliacinėje instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.

VIII – Išvada

133. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui:

– panaikinti 2014 m. kovo 14 d. Bendrojo Teismo sprendimą Buzzi Unicem / Komisija, T‑297/11,

– panaikinti 2011 m. kovo 30 d. Komisijos sprendimą C(2011) 2356 galutinis byloje pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 18 straipsnio 3 dalį (byla COMP/39520 – Cementas ir susiję produktai),

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas abiejose instancijose.