ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
55

Antra, bet kuriuo atveju, iš taip pat suformuotos jurisprudencijos matyti, kad Pareigūnų tarnybos nuostatai nesuteikia jokios teisės į paaukštinimą net ir tiems pareigūnams, kurie atitinka visas sąlygas, kad galėtų būti paaukštinti, įskaitant sąlygą surinkti pareigoms paaukštinti reikalingą balų skaičių (žr. 2005 m. gegužės 31 d. Sprendimo Dionyssopoulou / Taryba, T‑284/02, EU:T:2005:188, 19 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; šiuo klausimu žr. 2011 m. liepos 14 d. Sprendimo Praskevicius / Parlamentas, F‑81/10, EU:F:2011:120, 51 punktą). Iš tiesų paaukštinimo balų skyrimas galutinai nelemia institucijos pozicijos pasibaigus paaukštinimo procedūrai, nes paskyrimų tarnyba išlaiko diskreciją ir jai nėra privalomi tarnybos direktorių ar vadovų paskirti paaukštinimo balai ar referencinis balų skaičius, ar jungtinio paaukštinimo komiteto sprendimai (dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismo paaukštinimo sistemos žr. 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Breton / Teisingumo Teismas, T‑323/02, EU:T:2003:340, 48 ir 50 punktus). Todėl remiantis tuo, kad ieškovas 2015 m. liepos 1 d. surinko pareigoms paaukštinti reikalingą balų skaičių būdamas Europos Sąjungos Teisingumo Teismo pareigūnas, negalima daryti išvados, kad tą dieną jis neabejotinai būtų turėjęs teisę į paaukštinimą. Be to, iš to negalima daryti išvados, kad paaukštinimas buvo pavėluotas ir todėl ieškovas buvo nepalankiai vertinamas dėl savo judumo. Dėl to antrasis pagrindas turi būti atmestas.
242

Ši išvada yra dar svaresnė dėl to, kad, kaip iš esmės nurodo ieškovas, 2015 m. balandžio 13 d. ir gegužės 12 d. sprendimuose pateiktu sąvokos „atleidimas“ (nuo pareigų) ir termino „nušalinimas“ (nuo profesinių įsipareigojimų) aiškinimu, kurį norėjo jiems suteikti EIB, labai nutolstama nuo jų įprastos reikšmės. Iš tiesų sąvoka „atleidimas“ savo įprasta reikšme reiškia leidimą nevykdyti to, kas nustatyta. Dėl termino „nušalinimas“ pažymėtina, kad jis įprasta reikšme reiškia, jog asmuo nebeprivalo daryti tai, kas nustatyta. Taigi nagrinėjamu atveju EIB pavartojo sąvoką „atleidimas“ ir terminą „nušalinimas“, kad apibūdintų draudimą daryti tai, kas nustatyta. Kaip EIB aiškiai pripažino teismo posėdyje, ieškovas „negal[ėjo] dirbti“ dėl to, kad buvo atleistas nuo tarnybos. Iš ieškovo ir EIB susirašinėjimo matyti šis neaiškumas. Pavyzdžiui, dėl 2015 m. balandžio 15 d. savo atsakymo į profesinį elektroninį laišką ieškovas gavo „įspėjimą“ iš GD RM Finansų rizikos direktorato direktoriaus. Tačiau jis nenurodė ieškovui, kad jam buvo uždrausta dirbti, jis tik nurodė, kad ieškovas „oficialiai nedirbo“ (officially off duty) ir kad iš jo nesitikima, kad jis dirbs arba atsakys į elektroninius laiškus.
186

Bet kuriuo atveju, pasak BPV, su skaičiavimo metodika susiję dokumentai neskirti sukelti išorinėms teisinėms pasekmėms. Ieškovas nebuvo su skaičiavimo metodika susijusių dokumentų adresatas, todėl BPV neprivalėjo jam pranešti apie tas priemones. Apie šių dokumentų turinį pranešta NPI arba apie juos nustatytą laikotarpį išsamiai su jomis diskutuota įmokų komitete prieš ex ante įnašų skaičiavimų patvirtinimą. Be to, šie su skaičiavimo metodika susiję dokumentai nėra nei reikalingi, nei reikšmingi bylos baigčiai. BPV nuomone, pateikti nauji įrodymai neturi jokios įrodomosios galios, kiek tai susiję su ieškovo nurodytais faktais.
47

Į šiuos argumentus Komisija pirmiausia atsako pateikdama preliminarias pastabas. Ji atkreipia dėmesį į tai, kad, jos manymu, nagrinėjamo mokesčio tikslo požiūriu visos mažmeninės prekybos įmonės yra panašioje faktinėje ir teisinėje padėtyje ir kad šio mokesčio progresinė tarifų struktūra sukelia diskriminaciją tarp šių įmonių remiantis jų dydžiu ir nėra pateisinama nei minėto mokesčio logika, nei pobūdžiu, kadangi nedaug pajamų gaunančioms įmonėms taikomas nulinis arba mažesnis efektyviojo įmonių mokesčio tarifas, palyginti su daugiau pajamų gaunančioms įmonėms taikomu tarifu. Todėl beveik visi savarankiški smulkūs ir vidutinio dydžio mažmenininkai praktiškai yra atleisti nuo mokesčio arba jų visa apyvarta apmokestinama mažesniu nei 0,8 % vidutiniu efektyviojo įmonių mokesčio tarifu, o dideliems mažmenininkams, pavyzdžiui, pagal tinklą valdančios bendrovės modelį veikiantiems prekybos centrams, taikomas artimesnis didžiausiam 1,4 % tarifui efektyviojo įmonių mokesčio tarifas, kuris stipriai sumažina jų pelną. Paprastai šios sistemos naudos gavėjos yra Lenkijos kapitalo mažmeninės prekybos įmonės, o užsienio kapitalo įmonės, atvirkščiai, yra apmokestinamos didesniu vidutiniu mokesčio tarifu. Šiuo klausimu Komisija pažymi, kad remiantis įvairiais viešais pranešimais iš beveik 200000 parduotuvių arba mažmeninės prekybos įmonių 2016 m. rugsėjo mėn. tik šimtas buvo apmokestinama šiuo mokesčiu – jų mokėtina mokesčio suma siekė 114 mln. PLN, iš kurių maždaug 80 mln. PLN turėjo sumokėti dešimt didžiausių įmonių. Tik dvylika bendrovių gavo tokią pajamų dalį, kuri apmokestinama 1,4 % tarifu. Be to, įvairūs politiniai pareiškimai Lenkijoje aiškiai rodė, kad mokesčiu buvo siekiama naujai suderinti mažų prekybininkų ir tarptautinių prekybos tinklų konkurencijos sąlygas. Be to, pagal franšizės modelį veikiantis prekybos tinklas būtų nedaug apmokestinamas arba iš viso neapmokestinamas, o pagal tinklą valdančios bendrovės modelį veikiantis prekybos tinklas, gaunantis tiek pat pajamų, būtų gerokai daugiau apmokestinamas. Komisija kaip pavyzdį nurodo „Carrefour“ grupę, kuri iš dalies veikia pagal tinklą valdančios bendrovės modelį ir kuri šia dalimi apmokestinama 1,2 % vidutiniu mokesčiu, o pagal franšizės modelį veikiantis Lenkijos mažmenininkų tinklas „Lewiatan“, kuris pats yra padalytas į šešiolika įmonių, kurios bendrai gauna daugiau pajamų negu „Carrefour“, yra apmokestinamas beveik nuliniu vidutiniu mokesčiu. Nors užsienio kilmės prekybos tinklai, kaip antai grupė „Carrefour“, taip pat naudojasi franšizės modeliu, pagal jį dažniausiai veikia Lenkijos įmonės, kurioms nagrinėjama mokestine priemone sudaromos palankesnės sąlygos. Vis dėlto per posėdį Komisija pažymėjo, kad, kiek tai susiję su įrodymais, jog pranašumai, kurie įgyjami dėl progresinės mažmeninės prekybos mokesčio tarifų struktūros, yra atrankaus pobūdžio, ginčijami sprendimai nėra grindžiami diskriminacijos remiantis apmokestinamųjų asmenų kilme nustatymu.
131

Pirma, Komisija konstatavo, kad SMAN ir Veolia Transport sudaryta pavedimo teikti viešąsias paslaugas sutartis, kurią vykdyti buvo patikėta VTAN, neapsiribojo patikėjimu jai eksploatuoti komerciniais tikslais Nimo oro uostą, jai taip pat pavesta užduotis didinti transporto srautą. Taigi, jos teigimu, šia pavedimo teikti viešąsias paslaugas sutartimi VTAN verslo politika oro transporto bendrovių atžvilgiu buvo suvaržyta ir jai daroma įtaka, juo labiau kad transporto srauto didinimas savaime nėra galutinis tikslas, kurio siekia privatus oro uostą eksploatuojantis subjektas, galintis visiškai laisvai vykdyti savo verslo politiką. Tokio privataus subjekto siekiamas tikslas yra pelningumo maksimizavimas, kuris nėra suderinamas su transporto srauto didinimu bet kokiomis aplinkybėmis (ginčijamo sprendimo 278–281 konstatuojamosios dalys). Be to, ji konstatavo, kad vykstant konkursui pateiktam Veolia Transport pasiūlymui įtakos turėjo SMAN nustatytas tikslas didinti transporto srautą, o platesne prasme – SMAN siekiami tikslai plėtoti vietos ekonomiką (ginčijamo sprendimo 282–285 konstatuojamosios dalys). Antra, ji konstatavo, kad įvairūs Veolia Transport teiginiai, pateikti vykstant konkurso procedūrai, patvirtina, kad ji žinojo, jog komerciniai santykiai su Ryanair gali sumažinti Nimo oro uosto eksploatacijos pelningumą, ir kad ji buvo pasirengusi tęsti šiuos santykius sąlygomis, panašiomis į tas, kurias prieš tai buvo nustatę Nimo, Izeso ir Le Vigano PPR, tik dėl SMAN tikslų transporto srauto didinimo srityje, dėl SMAN atžvilgiu prisiimtų įsipareigojimų tam, kad jai būtų patikėtas šio oro uosto valdymas, ir dėl SMAN pasiūlyto fiksuoto dydžio mokesčio, užtikrinančio finansinį koncesijos balansą (to sprendimo 287 konstatuojamoji dalis). Trečia, dėl šios fiksuoto dydžio veiklos subsidijos ji konstatavo, kad VTAN koncesijos pelningumas buvo pagrįstas šiuo mokesčiu, kad jo dydis buvo apskaičiuotas remiantis preliminariu biudžetu, į kurį buvo įtrauktos su nagrinėjamomis sutartimis susijusios sąnaudos ir pajamos ir kad dėl to SMAN skyrė VTAN mokestį, skirtą sudaryti sąlygoms vykdyti Ryanair veiklą sąlygomis, panašiomis į tas, kuriomis ši bendrovė siūlė savo paslaugas iš Nimo oro uosto, kai jo eksploatavimą užtikrino Nimo, Izeso ir Le Vigano PPR. Be to, ji pažymėjo, kad fiksuoto dydžio mokesčio moduliavimas atsižvelgiant į Ryanair veiklą sumažina VTAN paskatas priimti sprendimus, galinčius lemti Ryanair transporto srauto sumažėjimą (to paties sprendimo 288, 289 ir 291 konstatuojamosios dalys).
19

Šiuo atveju ieškinyje Kipro Respublika per klaidą nurodė, kad Pancyprian Organisation of Cattle Farmers (POCF) Ltd yra prekių ženklo „Pallas Halloumi“ savininkė ir kita procedūros Apeliacinėje taryboje šalis. Tačiau klaidingai nurodžius įstojusią į bylą šalį šioje byloje ieškinys netampa nepriimtinas, nes jame yra informacijos, leidžiančios neabejojant identifikuoti kitą procedūros Apeliacinėje taryboje šalį, ir po to, kai buvo priimtos 2017 m. rugsėjo 25 d. proceso organizavimo priemonės, Kipro Respublika nurodė, jog neprieštarauja minėto pavadinimo pakeitimui. Tokiu atveju šią kitą šalį reikia laikyti įstojusia į bylą šalimi, nors jos pavadinimas ieškinyje iš pradžių nebuvo nurodytas.
60

Be to, Parlamentas savo rašytiniuose atsakymuose į Bendrojo Teismo klausimus ir per teismo posėdį patvirtino, kad vykstant 2016 m. birželio 7 d. plenariniam posėdžiui bei diskusijoms po ieškovo išsakytos nuomonės neįvyko rimtų trukdymų ar sutrikimų Parlamento darbe. Tačiau Parlamentas tvirtino, kad ieškovo atvejis vis dėlto atitinka Darbo tvarkos taisyklių 166 straipsnio 1 dalyje numatytą alternatyvą, susijusią būtent su „sutrikim[ais] Parlamento darbe“, tiesiogiai atsiradusiais dėl šių taisyklių 11 straipsnyje, kuriame nustatomos Parlamento narių elgesio taisyklės, įtvirtintų principų pažeidimo. Šiuo klausimu Parlamentas teigė, kad „sutrikim[ai]“, kuriais pateisintas drausminių nuobaudų skyrimas ieškovui, atsirado ne per posėdį, o pažeidžiant jo, kaip institucijos, reputaciją ir rodant jam nepagarbą. Be to, Parlamentas patikslino, kad Darbo tvarkos taisyklių 166 straipsnio 1 dalyje nurodyti sutrikimai darbe siejami ne tik su Parlamento diskusijomis ar darbu, bet turi būti suprantami plačiau, kaip apimantys visą Parlamentą, pagarbą jam, jo reputaciją, taigi ir jo veiklą.
Todėl Komisija ginčijamo sprendimo 140 konstatuojamojoje dalyje nusprendė, kad „nagrinėjamuoju laikotarpiu buvo nustatytos tokių žalos rodiklių, kaip gamyba, pardavimo apimtis ir rinkos dalis, neigiamos tendencijos“, tačiau šios tendencijos „neturėjo neigiamo poveikio bendrai finansinei Sąjungos pramonės padėčiai“. Šioje konstatuojamojoje dalyje nurodoma, jog „priešingai, nustatyta, kad Sąjungos pramonės pelningumas per nagrinėjamąjį laikotarpį nuosekliai didėjo ir netgi viršijo tikslinį pelną per tiriamąjį laikotarpį“. Be to, pagal minėtą konstatuojamąją dalį „kiti finansiniai rodikliai, kaip antai grynųjų pinigų srautas ir investicijų grąža, nagrinėjamuoju laikotarpiu padidėjo“. Be to, kaip per posėdį nurodė Komisija, šie žalos rodikliai buvo nagrinėjami ginčijamo sprendimo 4.5.5 punkte, kuriame Komisija atsakė į suinteresuotųjų šalių pastabas ir kuris yra neatskiriama to sprendimo motyvavimo dalis.
22

Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu Bendrasis Teismas (pirmoji kolegija) konstatavo, kad po to, kai buvo pranešta apie rašytinės proceso dalies pabaigą, nė viena šalis nepateikė prašymo surengti teismo posėdį per jo Procedūros reglamento 207 straipsnio 1 dalyje nustatytą terminą, ir pagal tos pačios nuostatos 2 dalį nusprendė priimti sprendimą be žodinės proceso dalies.
6

2011 m. sausio 26 d. ieškovė pateikė EUIPO prašymą panaikinti nagrinėjamo prekių ženklo registraciją pagal Reglamento Nr. 207/2009 51 straipsnio 1 dalies a punktą todėl, kad penkerius metus iki priešieškinio pateikimo šis prekių ženklas nebuvo iš tikrųjų naudojamas Europos Sąjungoje prekėms, kurioms jis buvo įregistruotas (byla 5141 C, nurodyta šiame ieškinyje). Be to, tą pačią dieną ieškovė pateikė EUIPO prašymą pripažinti nagrinėjamo prekių ženklo registraciją negaliojančia dėl absoliučių pagrindų pagal to paties reglamento 52 straipsnio 1 dalies a punktą (byla 5143 C).
47

Be to, reikia pabrėžti, kad bylose dėl interneto svetainių, kuriose priimti EUIPO atsakyme į ieškinį nurodyti sprendimai (2012 m. birželio 21 d. Sprendimo Fruit of the Loom / VRDT – Blueshore Management (FRUIT), T‑514/10, nepaskelbtas Rink., EU:T:2012:316, 59–67 punktai; 2012 m. lapkričio 21 d. Sprendimo PHOTOS.COM, T‑338/11, nepaskelbtas Rink., EU:T:2012:614, 48–61 punktai ir 2014 m. lapkričio 19 d. Sprendimo Out of the blue / VRDT – Dubois ir kt. (FUNNY BANDS), T‑344/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2014:974, 26–31 punktai), prekių ženklų ar atitinkamų teisių savininkų pateikti duomenys arba tų bylų aplinkybės labai skyrėsi nuo nagrinėjamos bylos. Pirmoje iš nurodytų bylų, susijusioje su Europos Sąjungos prekių ženklo FRUIT registracijos panaikinimo procedūra, šio prekių ženklo savininkui priklausė interneto svetainė www.fruit.com, tačiau jam nepavyko pateikti jokių šio prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų įrodymų, net remiantis nurodytoje interneto svetainėje pateikta informacija, susijusia su kitu prekių ženklu. Taigi ši interneto svetainė neatliko nei komercinės, nei paprastos reklaminės funkcijos ginčijamu prekių ženklu žymimų prekių atžvilgiu. Antroje iš nurodytų bylų, susijusioje su atsisakymu registruoti Europos Sąjungos prekių ženklą PHOTOS.COM, kai pareiškėjas prekiavo nuotraukomis per interneto svetainę www.photo.com, Apeliacinė taryba ir Bendrasis Teismas nusprendė, kad jo pateikti įrodymai, jog ginčijamas prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo, buvo arba nepakankami, arba netinkami geografiniu, kiekio ar laiko požiūriu, arba neįrodantys ryšio tarp šios svetainės naudojimo ir joje siūlomų ir parduodamų nuotraukų komercinės kilmės nurodymo. Tačiau Bendrasis Teismas nurodė, kad negalima atmesti galimybės įregistruoti prekių ženklą, kurį sudaro žymenys ar nuorodos, dar naudojamos domeno vardui žymėti. Pagaliau trečioje byloje, susijusioje su protestu dėl Europos Sąjungos prekių ženklo FUNNY BANDS įregistravimo, pagrįstu tapačiu ankstesniu neregistruotu komerciniu pavadinimu, vartojamu interneto domeno varde www.funny-bands.com, protestą pareiškęs asmuo bandė įrodyti platesnį negu vietinės reikšmės nurodyto pavadinimo naudojimą. Tačiau, kiek tai susiję su atitinkamą adresą turinčia interneto svetaine, jis įrodė tik jos buvimą ir pateikė kelias jos turinio iliustracijas, bet nepateikė nieko, kas leistų įvertinti jos komercinio naudojimo intensyvumą. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas nurodė, kad toks naudojimas galėjo būti įrodytas, be kita ko, tam tikru prisijungimų prie svetainės skaičiumi, per svetainę gautais elektroniniais laiškais ar apyvartos dydžiu.
17

Reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 6/2002 61 straipsnio 3 dalį Bendrasis Teismas turi teisę ir panaikinti, ir pakeisti ginčijamą sprendimą. Be to, pagal to paties reglamento 61 straipsnio 6 dalį EUIPO privalo imtis Bendrojo Teismo sprendimams vykdyti būtinų priemonių. Iš šios nuostatos matyti, kad Bendrasis Teismas neturi įpareigoti EUIPO to daryti, o ši iš tiesų turi padaryti išvadas iš Bendrojo Teismo sprendimų rezoliucinės dalies ir motyvų (2010 m. gegužės 12 d. Sprendimo Beifa Group / VRDT – Schwan-Stabilo Schwanhäußer (Rašymo priemonė), T‑148/08, EU:T:2010:190, 40 punktas).
Sąjungos teismui iš dalies panaikinus Komisijos sprendimą dėl prašymo atsisakyti išieškoti importo muitus, Komisija turi peržiūrėti byloje esančius įrodymus ir priimti naują sprendimą dėl minėto prašymo, kad pašalintų nustatytus trūkumus. Tai darydama ji turi atsižvelgti į visas priimant aktą žinomas faktines ir teisines aplinkybes. Komisijos pareiga parengti sprendimą su reikalaujamu rūpestingumu ir priimti jį remiantis visais duomenimis, kurie gali turėti jam įtakos, išplaukia konkrečiai iš gero administravimo principo, teisėtumo principo ir vienodo požiūrio principo. Šiomis aplinkybėmis negalima priekaištauti Komisijai nusprendus, kad reikia atnaujinti tyrimą ir papildyti bylos medžiagą.

Be to, negalima pagrįstai teigti, kad, iš dalies panaikinus pirmąjį sprendimą ex tunc, Komisija norėdama nepažeisti Reglamento Nr. 2454/93, išdėstančio Reglamento Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, 907 straipsnyje numatyto 9 mėnesių naikinamojo termino turėjo tik 5 dienas sprendimui dėl jos prašymo atsisakyti išieškoti muitus priimti. Minėtoje nuostatoje numatytas 9 mėnesių terminas netaikomas pagal SESV 266 straipsnį atnaujintai procedūrai.

(žr. 54–56, 62 punktus)
24

Komisija taip pat nurodė, kad atsižvelgdami į tai, jog turi išsaugoti slaptus ryšius klientų atžvilgiu, tiekėjai susisiekimo tikslais naudojo priemones, kurias jie laikė pakankamomis norimam rezultatui pasiekti. Be to, ji patikslino, kad bandymas sušaukti pradinį susitikimą, siekiant suorganizuoti reguliarius daugiašalius ODĮ tiekėjų susitikimus, 2003 m. nepavyko dėl to, kad apie jį sužinojo vienas klientas. Anot Komisijos, vietoj to buvo palaikomi dvišaliai ryšiai, daugiausia telefonu, bet kartais ir elektroniniais pranešimais, įskaitant privačius el. pašto adresus (hotmail) ir tikralaikių pokalbių paslaugas, arba per susitikimus, daugiausia pasaulinių sąskaitų administratorių lygmeniu (ginčijamo sprendimo 71 konstatuojamoji dalis).
63

Iš tiesų iš siejamų Reglamento Nr. 320/2006 4 straipsnio 2 dalies a, c, d ir e punktų ir 4 straipsnio 3 dalies c ir h punktų bei Reglamento Nr. 968/2006 9 straipsnio 2 dalies a ir c punktų matyti, kad į paraišką skirti restruktūrizavimo pagalbą, be kita ko, turi būti įtrauktas įsipareigojimas, viena vertus, atsisakyti aptariamos kvotos ir, kita vertus, visiškai arba iš dalies išmontuoti gamybos įrenginius per terminą, kurį turi nustatyti atitinkama valstybė narė, taip pat restruktūrizavimo planas, kuriame, be kita ko, būtų pateiktas išsamus atitinkamų gamybos įrenginių techninis aprašymas, priemonių ir veiksmų santrauka, šių priemonių ir veiksmų sąnaudų vertinimas, finansinis planas ir įvairių numatytų imtis priemonių įgyvendinimo grafikas.
109

Be to, ieškovė tvirtina, kad konkurso procedūra buvo diskriminacinė. Konkrečiai kalbant, 2013 m. rudenį derybos vyko tarp pardavėjų ir pirkėjos atstovų, bet ne su jos atstovais, neatsižvelgiant į tai, kad pirkėja nebuvo pateikusi finansavimo garantijos. Pirkėjai, be kita ko, buvo leista dalyvauti pardavėjų vadovų susitikimuose. Be to, Komisijos argumentas, kad joks konkurso dalyvis nepateikė finansinės garantijos dėl visos įgijimo kainos ir kad dėl šios priežasties pardavėjos nepažeidė vienodo požiūrio principo, kai sušvelnino finansavimo garantijos reikalavimą per konkurso procedūrą, yra klaidingas, nes apie šį konkurso tvarkos pakeitimą nebuvo pranešta visiems dalyviams.
307

Be to, informacija Kang Song‑Sam teismo procese pateiktuose parodymuose neprieštarauja tokių motyvų pagrįstumui. Savo parodymuose ieškinio A.5 priede jis nurodė, kad „šiuo metu dirba kaip bendrovės KNIC įgaliotinis [filiale] Hamburge, Vokietijoje“. Jis šias pareigas eina nuo 2013 m. gruodžio mėn. ir jas perėmė iš Sin Kyu‑Nam. Be to, savo parodymuose Bendrajam Teismui pateikto 2016 m. liepos 21 d. rašto 7 priede Kang Song‑Sam tvirtina einantis Perdraudimo departamento valdytojo pareigas. Taigi įtraukimo į sąrašą motyvuose nebuvo padaryta vertinimo klaidos.
198

Be to, dėl priežastinio ryšį tarp šios žalos ir Bendrojo Teismo nustatytų pažeidimų reikia priminti, kad šie pažeidimai yra konkurso procedūros pažeidimai. Todėl dėl šių pažeidimų ieškovė, kaip konkurso dalyvė, patyrė visiškai bereikalingų išlaidų, susijusių su dalyvavimu konkurse. Iš to matyti, kad ieškovės nurodoma žala kyla tiesiogiai iš Bendrojo Teismo nustatytų pažeidimų ir kad tenkinamos sąlygos atlyginti ieškovei su dalyvavimu konkurse susijusius mokesčius ir išlaidas.
27

Be to, 2014 m. gegužės 27 d. ieškovė EUIPO pateikė savo generalinio direktoriaus pasirašytą pažymėjimą, kuriuo jis save, kaip Miunchene esančio komercinio padalinio darbuotoją, įgaliojo jai atstovauti, be kita ko, per aptariamą apeliacijos nagrinėjimo procedūrą.
28

Skiriamojo požymio neturi, kaip tai suprantama pagal nurodytą nuostatą, tie žymenys, kurie negali atlikti esminės prekių ženklo funkcijos, t. y. nurodyti prekių ar paslaugų kilmės, kad vartotojas, kuris įsigyja šiuo prekių ženklu pažymėtą prekę arba paslaugą, vėliau galėtų vėl ją įsigyti, jeigu patirtis buvo teigiama, arba jos neįsigyti, jeigu ji buvo neigiama (2004 m. kovo 31 d. Sprendimo Fieldturf / VRDT (LOOKS LIKE GRASS... FEELS LIKE GRASS... PLAYS LIKE GRASS), T‑216/02, EU:T:2004:96, 23 punktas).
2018 m. birželio 20 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas

KV / Komisija

(Byla T‑104/15)

„Susitarimai dėl dotacijų, sudaryti įgyvendinant veiksmų programą mokymosi visą gyvenimą srityje (2007–2013 m.) – Projektai „Green Business is Smart Business“ ir „LadybizIT: Woman entrepreneurship on the verge of ICT“ – Netinkamos finansuoti išlaidos – Ieškinys dėl panaikinimo – Komisijos kompetencijos nebuvimas“

1. Ieškinys dėl panaikinimo – Pagrindai – Ginčijamą aktą priėmusios institucijos kompetencijos nebuvimas – Viešosios tvarkos išlyga (SESV 263 straipsnis) (žr. 38 punktą)

2. Europos Sąjungos agentūros – Švietimo, garso ir vaizdo bei kultūros vykdomoji įstaiga (EACEA) – Apskundimo procedūra – Sprendimas, kuriuo kai kurios personalo išlaidos pripažintos netinkamomis finansuoti atsižvelgiant į susitarimus dėl dotacijų, sudarytus įgyvendinant veiksmų programą mokymosi visą gyvenimą srityje – Komisijos galimybė kontroliuoti tokio sprendimo teisėtumą – Nebuvimas – Komisijos kompetencijos nebuvimas (Tarybos reglamento Nr. 58/2003 22 straipsnis) (žr. 46–50 punktus)

3. Teismo procesas – Kreipimasis į Bendrąjį Teismą remiantis arbitražine išlyga – Atsakovo statusas – Susitarimai dėl dotacijų, sudaryti įgyvendinant veiksmų programą mokymosi visą gyvenimą srityje – Susitarimai, sudaryti su Švietimo, garso ir vaizdo bei kultūros vykdomąja įstaiga (EACEA) – Komisijai pareikštas ieškinys – Nepriimtinumas (SESV 272 straipsnis; Tarybos reglamentas Nr. 58/2003) (žr. 51, 52 punktus)

Dalykas

SESV 263 straipsniu grindžiamas prašymas panaikinti 2014 m. gruodžio 16 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą C(2014) 9706 final, kuriuo atmestas kaip nepagrįstas ieškovės skundas dėl 2014 m. rugsėjo 23 d. EACEA sprendimo, kuriuo kai kurios personalo išlaidos pripažintos netinkamomis finansuoti atsižvelgiant į 2010 m. rugsėjo 30 d. ir 2011 m. rugsėjo 9 d. ieškovės ir EACEA sudarytus susitarimus dėl dotacijų siekiant įgyvendinti Europos projektus „Green Business is Smart Business“ ir „LadybizIT: Woman entrepreneurship on the verge of ICT“.

Rezoliucinė dalis

1. Panaikinti 2014 m. gruodžio 16 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą C(2014) 9706 final.

2. Atmesti likusią ieškinio dalį kaip nepriimtiną.

3. Komisija padengia savo ir KV patirtas bylinėjimosi išlaidas.
1.

Panaikinti 2014 m. spalio 15 d. Komisijos sprendimą (ES) 2015/248 dėl priemonių SA.23008 (2013/C) (ex 2013/NN), kurias Slovakijos Respublika įgyvendino dėl Spoločná zdravotná poisťovňa, a.s. (SZP) ir Všeobecná zdravotná poisťovňa, a.s. (VšZP).