Nacionalinės teisės normų, susijusių su teise pateikti apeliacinį skundą dėl sprendimo, kuriuo prašoma priimti prejudicinį sprendimą, kurioms būdinga tai, jog visa pagrindinė byla paliekama nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, o riboto apeliacinio skundo dalykas yra tik nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, atveju EB 234 straipsnio antrąją pastraipą reikia aiškinti taip, jog taikant šias normas, kurios apeliacinės instancijos teismui leidžia pakeisti sprendimą dėl prašymo Teisingumo Teismui priimti prejudicinį sprendimą, jį panaikinti ir šį sprendimą priėmusį teismą įpareigoti sustabdytą procesą tęsti pagal vidaus teisę, nekyla abejonių dėl to, jog pagal minėtą Sutarties nuostatą priimti nutartį dėl prašymo Teisingumo Teismui priimti prejudicinį sprendimą yra bet kurio nacionalinio teismo kompetencija.

Nors EB 234 straipsnis nedraudžia, kad nacionalinio teismo, kuris kreipėsi į Teisingumo Teismą pateikdamas prejudicinius klausimus, sprendimui apskųsti būtų taikomos įprastos nacionalinėje teisėje numatytos teisių gynimo priemonės, dėl naudojimosi tokia teisių gynimo priemone negalima riboti šio teismo pagal EB 234 straipsnį suteikiamos kompetencijos kreiptis į Teisingumo Teismą, jei jis mano, kad nagrinėjama byla kelia klausimų dėl Bendrijos teisės aiškinimo ar galiojimo, o dėl to reikia, jog Teisingumo Teismas priimtų sprendimą.

Be to, esant tokiai situacijai, kai bylą pirmosios instancijos teismas nagrinėja antrą kartą po to, kai jo priimtą sprendimą panaikino apeliacinės instancijos teismas, šiam pirmosios instancijos teismui turi būti suteikta galimybė kreiptis į Teisingumo Teismą pagal EB 234 straipsnį, nepaisant to, ar egzistuoja vidaus teisės norma, pagal kurią žemesnės grandies teismui yra privalomas aukštesniosios grandies teismo vertinimas teisės klausimais.

Taikant nacionalinės teisės normas, susijusias su teise pateikti apeliacinį skundą dėl nutarties, kuria prašoma priimti prejudicinį sprendimą, kurioms būdinga tai, jog visa pagrindinė byla paliekama nagrinėti šią nutartį priėmusiame teisme, o riboto apeliacinio skundo dalykas yra tik nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, pirmosios instancijos teismo savarankiškai kompetencijai kreiptis į Teisingumo Teismą pagal EB 234 straipsnį kiltų pavojus, jeigu apeliacinės instancijos teismas, pakeisdamas nutartį prašyti priimti prejudicinį sprendimą, ją panaikindamas ir šią nutartį priėmusį teismą įpareigodamas tęsti sustabdytą procesą, galėtų sukliudyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pasinaudoti EB sutartimi garantuojama teise kreiptis į Teisingumo Teismą.

Iš tiesų pagal EB 234 straipsnį prejudicinio klausimo svarbos ir reikalingumo vertinimas iš principo priskiriamas tik nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priėmusio teismo atsakomybei su sąlyga, kad Teisingumo Teismas atlieka ribotą vertinimą. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi padaryti išvadas dėl sprendimo, kuris buvo priimtas apeliacine tvarka apskundus jo nutartį prašyti priimti prejudicinį sprendimą, o būtent nuspręsti – ar reikia palaikyti savo prašymą priimti prejudicinį sprendimą, jį pakeisti ar atsiimti.

Iš to išplaukia, kad esant situacijai, kai ieškinys gali būti pateiktas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikto prejudicinio klausimo, Teisingumo Teismas, vadovaudamasis teisinio aiškumo ir saugumo interesais, privalo laikytis nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kuri sukelia pasekmių, jei ji nebuvo atšaukta ar pakeista ją priėmusio teismo, nes tik pastarasis teismas gali priimti sprendimą dėl tokio atšaukimo ar pakeitimo.

(žr. 93–98 punktus, rezoliucinės dalies 3 punktą)