Byla C‑133/16

Christian Ferenschild

prieš

JPC Motor SA

(cour d’appel de Mons prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartojimo prekių pardavimas ir garantijos – Direktyva 1999/44/EB – 5 straipsnio 1 dalis – Pardavėjo atsakomybės laikotarpis – Senaties terminas – 7 straipsnio 1 dalies antra pastraipa – Naudotos prekės – Sutartyje nustatytas pardavėjo atsakomybės apribojimas“

Santrauka – 2017 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas

Vartotojų apsauga – Vartojimo prekių pardavimas ir garantijos – Direktyva 1999/44 – Pardavėjo atsakomybės laikotarpis – Senaties terminas – Naudota prekė – Nacionalinės teisės aktas, pagal kurį leidžiama, kad vartotojo reikalavimų senaties terminas būtų trumpesnis nei dveji metai nuo prekės pateikimo, ir kuriame numatyta galimybė pardavėjui ir vartotojui susitarti dėl trumpesnio nei dveji metai pardavėjo atsakomybės termino dėl atitinkamos prekės – Neleistinumas

(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 1999/44 24 konstatuojamoji dalis, 1 straipsnio 1 dalis, 5 straipsnio 1 dalis, 7 straipsnio 1 dalies antra pastraipa ir 8 straipsnio 2 dalis)

1999 m. gegužės 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 1999/44/EB dėl vartojimo prekių pardavimo ir susijusių garantijų tam tikrų aspektų 5 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalies antra pastraipa turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiama valstybės narės teisės norma, pagal kurią leidžiama, kad vartotojo reikalavimų senaties terminas būtų trumpesnis nei dveji metai nuo prekės pateikimo, jeigu minėta valstybė narė pasinaudojo šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatyta galimybe, o pardavėjas ir vartotojas susitarė dėl trumpesnio nei dveji metai atsakomybės termino, t. y. vienų metų, dėl atitinkamos naudotos prekės.

Siekiant užtikrinti vienodą minimalų vartotojų apsaugos vidaus rinkoje lygį, be kita ko, remiantis Direktyvos 1999/44 1 straipsnio 1 dalimi, pagal šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalį buvo nustatyti du atskiri terminai, t. y. pardavėjo atsakomybės terminas ir senaties terminas. Kiekvieno iš šių terminų privaloma minimali trukmė yra dveji metai nuo atitinkamos prekės pateikimo. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad minimalios dvejų metų trukmės senaties terminas, skaičiuojamas nuo prekės pateikimo, yra svarbus vartotojų apsaugos veiksnys, garantuojamas pagal Direktyvą 1999/44, ir šio termino trukmė nepriklauso nuo pardavėjo atsakomybės termino trukmės. Be to, reikia pripažinti, jog minėtos direktyvos 7 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, pagal kurią valstybės narės turi galimybę numatyti, kad naudotų prekių atveju pardavėjas ir vartotojas gali susitarti dėl trumpesnio pardavėjo atsakomybės termino, nei numatytas tos pačios direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje, tačiau šis terminas negali būti trumpesnis nei vieni metai, nepateisina kitokio aiškinimo.

Todėl dėl valstybių narių galimybės naudotų prekių atveju numatyti, jog šalys gali apriboti pardavėjo atsakomybės termino trukmę iki vienų metų nuo prekės pateikimo, negali būti valstybėms narėms leidžiama taip pat numatyti, kad šalys gali apriboti minėtos direktyvos 5 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje nurodyto senaties termino trukmę. Iš tiesų valstybės narės turi paisyti Direktyvoje 1999/44 numatyto minimalaus apsaugos lygio. Taigi, nors pagal šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalį, siejamą su jos 24 konstatuojamąja dalimi, valstybės narės gali minėta direktyva reglamentuojamoje srityje priimti arba palikti galioti griežtesnes nuostatas siekdamos užtikrinti dar aukštesnio lygio vartotojų apsaugą, jos negali pažeisti Sąjungos teisės aktų leidėjo numatytų garantijų. Nacionalinės teisės norma, pagal kurią leidžiama, kad apribojus pardavėjo atsakomybės terminą iki vienų metų sutrumpėja vartotojui nustatytas senaties terminas, lemia žemesnio lygio vartotojo apsaugą ir pažeidžia vartotojui pagal Direktyvą 1999/44 suteiktas garantijas. Iš tiesų tokiu atveju vartotojas gali visiškai netekti bet kokių teisių gynimo priemonių dar nepraėjus dvejiems metams nuo prekės pateikimo – laikotarpiui, kuris jam vis dėlto garantuojamas pagal šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalies antrą sakinį.

(žr. 38, 41, 42, 47–50 punktus ir rezoliucinę dalį)