ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
96

Be to, atmestinas ieškovės argumentas, kad Protestų skyrius pripažino, jog programinės įrangos paskirtis labai skiriasi. Ji nurodė, kad nors konkreti programinės įrangos naudojimo paskirtis nesutampa (their specific purpose of use is not the same), ši programinė įranga paprastai naudojama duomenims tvarkyti (data processing), be to, jos naudojimo būdas (kompiuteriu) buvo vienodas. Taigi iš šių sprendimų taip pat matyti, kad programinės įrangos paskirtis sutampa, nes ja galima tvarkyti duomenis. [Praleista]
40

Šios išvados negali paneigti ieškovės argumentas, kad Reglamento 2015/1222 9 straipsnio 12 dalies tekstas anglų kalba, kuriame numatyta, kad ACER turi teisę priimti sprendimą dėl PSO pasiūlymų, „where the competent regulatory authorities have not been able to reach an agreement“ (jeigu kompetentingoms reguliavimo institucijoms nepavyksta susitarti), leidžia manyti, kad ACER kompetencija apsiriboja vien atitinkamos reguliavimo problemos aspektais, dėl kurių NRI nepavyko susitarti.
245

Be to, kartelis apėmė gana ilgą laikotarpį (10 metų ir 7 mėnesius), jame dalyvavo daug dalyvių (8 įmonės, apimančios iš viso 11 bendrovių, ir viena profesinė asociacija), per patikrinimus pateikta arba gauta daug dokumentų (apie 20000 puslapių).
213

Be to, reikia konstatuoti, kad ieškovės neginčija Komisijos išvadų, pagal kurias pajamų iš autorinių atlyginimų neapmokestinimas nebuvo pateisinamas Gibraltaro mokesčių sistemos pobūdžiu ar bendra struktūra. Taigi Komisija padarė teisingą išvadą, kad pajamų iš autorinių atlyginimų neapmokestinimas yra atrankiojo pobūdžio, ir nusprendė, kad šis neapmokestinimas, atsiradęs dėl to, kad pajamos iš autorinių atlyginimų nuo 2011 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d. nebuvo įtrauktos į 2010 m. PMĮ 1 priede išvardytas Gibraltare apmokestinamų pajamų kategorijas, yra pagalbos schema. Kadangi trijų etapų atrankumo analizės pakanka šiai išvadai pagrįsti, nebūtina nagrinėti ieškovių argumentų, kuriais siekiama ginčyti subsidiarius Komisijos motyvus, kad pajamų iš autorinių atlyginimų neapmokestinimas buvo de facto atrankusis. Jeigu tam tikrų sprendimo motyvų savaime pakanka sprendimui teisiškai pagrįsti, bet kokie kitų akto motyvų trūkumai bet kuriuo atveju neturi įtakos jo rezoliucinei daliai. Be to, kadangi Komisijos sprendimo rezoliucinė dalis grindžiama keliais argumentais, kurių kiekvieno atskirai pakaktų jai pagrįsti, šį aktą iš esmės reikėtų panaikinti tik tuo atveju, jeigu visi šie argumentai būtų neteisėti. Remiantis šia prielaida, tik su viena argumentų grupe susijusios klaidos ar kito pažeidimo nepakanka ginčijamam sprendimui panaikinti, nes ši klaida negalėjo turėti lemiamos įtakos institucijos priimto sprendimo rezoliucinei daliai (žr. 2018 m. kovo 1 d. Sprendimo Lenkija / Komisija, T‑316/15, nepaskelbtas Rink., EU:T:2018:106, 91 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
1

2014 m. spalio 15 d. Sprendime (ES) 2015/1826 dėl valstybės pagalbos SA.33797 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2011/CP), kurią Slovakija teikė įmonei NCHZ (OL L 269, 2015, p. 71), Europos Komisija, be kita ko, nustatė, kad Slovakijos chemijos sektoriaus įmonė Novácke chemické závody, a.s. (toliau – NCHZ), vykdant jos bankroto procedūrą, gavo neteisėtą ir su vidaus rinka nesuderinamą valstybės pagalbą. Ji nusprendė, kad NCHZ ir Fortischem, a.s., kaip ekonominės veiklos perėmėja, turi grąžinti šią pagalbą.
77

Per ikiteisminę procedūrą ir vykstant procesui Bendrajame Teisme Eurofound visuomet tvirtino, kad ieškovas niekada teisiškai neįrodė nei to, kad jo asmens duomenys buvo atskleisti tyčia, nei to, kad jis dėl šio atskleidimo patyrė žalos. Be to, kadangi klaida, lėmusi saugumo spragą, buvo techninio pobūdžio, o EDAPP užteko Eurofound taikytų priemonių, pastarasis neturėjo imtis jokių kitų veiksmų.
45

Ji teigia, kad visiškai neprivalėjo pranešti ieškovei apie ginčijamus aktus, nes nei Sprendime 2015/1333, nei Reglamente 2016/44 nėra nuostatos, iš kurios būtų matyti, kad ji privalo pranešti ginčijamuose sąrašuose esantiems asmenims ar subjektams apie aktus, kuriais iš dalies keičia su jais susijusią informaciją. Be to, ji teigia, kad jos 2019 m. kovo 25 d. raštas yra atsakymas į ieškovės advokatės 2019 m. vasario 5 d. raštą ir negalima manyti, kad būtent šiuo raštu ieškovė sužinojo apie 2017 m. aktus, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio šeštą pastraipą. Be to, ieškovė negali pagrįstai teigti, kad sužinojo apie 2020 m. aktus iš Tarybos atsakymo į Bendrojo Teismo taikant proceso organizavimo priemonę pateiktus klausimus, apie kuriuos jai buvo pranešta 2020 m. liepos 13 d. kanceliarijos raštu. Iš tiesų tai, kad suinteresuotasis asmuo sužinojo apie aktą, gali būti laikoma ieškinio dėl panaikinimo pareiškimo termino eigos pradžia tik tuo atveju, kai šis aktas nebuvo nei paskelbtas, nei apie jį pranešta. Šioje byloje terminas pareikšti ieškinį dėl ginčijamų aktų turėjo būti pradėtas skaičiuoti nuo jų paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje2017 m. kovo 22 d., kiek tai susiję su 2017 m. aktais, ir 2020 m. kovo 6 d., kiek tai susiję su 2020 m. aktais.
3

Be to, nuo 2001 m. iki 2015 m. Sąjunga su Vakarų Balkanų šalimis pasirašė stabilizacijos ir asociacijos susitarimus (toliau – SAS), kuriuose buvo specialių nuostatų dėl bendradarbiavimo elektroninių ryšių srityje. Taip yra, be kita ko, kalbant apie Sąjungos bei Europos atominės energijos bendrijos ir Kosovo stabilizacijos ir asociacijos susitarimą (OL L 71, 2016, p. 3, toliau – Kosovo SAS), kurio 111 straipsnyje „Elektroninių ryšių tinklai ir paslaugos“ numatytos tokios nuostatos; šis straipsnis suformuluotos taip: „Bendradarbiaujama visų pirma prioritetinėse srityse, susijusiose su šios srities ES acquis. Šalys visų pirma stiprina bendradarbiavimą elektroninių ryšių tinklų ir elektroninių ryšių paslaugų srityse, siekdamos pagrindinio tikslo – kad po penkerių metų nuo šio susitarimo įsigaliojimo Kosovas perimtų šios srities ES acquis, daug dėmesio skiriant tam, kad būtų užtikrintas ir padidintas atitinkamų reguliavimo institucijų nepriklausomumas.“
84

Konkrečiai kalbant, kaip primena Taryba, 2019 m. sausio mėn. Taryba gavo 2019 m. sausio 22 d. GP raštą, pateiktą atsakant į Ukrainos valdžios institucijoms adresuotą prašymą, kuriuo, be kita ko, buvo siekiama išsiaiškinti, ar per ikiteisminio tyrimo teisėjo vadovaujamą posėdį ieškovui atstovavo advokatas; tame rašte buvo nurodyta, kad ieškovo gynybą užtikrino nemokamos teisinės pagalbos centro advokatas, kurį ex officio paskyrė ikiteisminio tyrimo teisėjas. Vis dėlto reikia pažymėti, pirma, kad 2019 m. vasario 4 d. rašte, išsiųstame per Tarybos nustatytą terminą atsakant į jos 2019 m. sausio 25 d. raštą, ieškovas skundėsi tuo, kad jam neatstovavo jo paskirti advokatai, o ne tuo, kad jam nebuvo atstovaujama pagal teisės aktus, ir, antra, kad Tarybą tenkino GP atsakymas, kuriame, beje, paprasčiausiai buvo pakartota didžioji dalis ikiteisminio tyrimo teisėjo sprendimo ir faktiškai nebuvo atsižvelgta į ieškovo nurodytą informaciją dėl ikiteisminio tyrimo teisėjo ex officio paskirto advokato.
1

2012 m. balandžio 26 d.TNT Express NV (toliau – TNT), siekdama susijungti su United Parcel Service, Inc. (toliau – UPS), pradėjo derybas su ASL Aviation Holdings DAC, anksčiau – ASL Aviation Group Ltd, ir ASL Airlines (Ireland) Ltd, anksčiau – Air Contractors Ireland Ltd (toliau kartu – ASL arba ieškovės), siekdama perleisti joms savo oro transporto veiklą. Šios derybos buvo vykdomos dėl to, kad trečiųjų šalių subjektams, kaip antai UPS, buvo uždrausta teikti oro transporto paslaugas Europos Sąjungoje pagal 2008 m. rugsėjo 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1008/2008 dėl oro susisiekimo paslaugų teikimo Bendrijoje bendrųjų taisyklių (OL L 293, 2008, p. 3) 4 straipsnio f punktą.
332

Vis dėlto, viena vertus, pakanka pažymėti, jog tai, kad aptariamų asmenų atsakomybės ribos nebuvo žinomos, nereiškia, kad jie negalėjo būti atsakingi už visus nagrinėjamus produktus, be to, ieškovė to neneigia. Kita vertus, aplinkybė, kad šie asmenys paprastai nebuvo atsakingi už pardavimus Europoje, nereiškia, kad jie negalėjo būti kartais už tai atsakingi. Bet kuriuo atveju reikia priminti, kad tame sąraše nurodyti asmenys buvo kartelio dalyvių atstovai, todėl jų atsakomybė buvo neišvengiamai susijusi su aptariamomis prekėmis. Taigi šį argumentą reikia atmesti.
101

Dėl EŽTK 10 straipsnio reikia pažymėti, kad, žinoma, kol Sąjunga prie jos neprisijungė, ji nėra į Sąjungos teisės sistemą formaliai integruotas teisės instrumentas. Todėl Sąjungos antrinės teisės akto galiojimas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant tik į Chartijoje užtikrinamas pagrindines teises. Vis dėlto reikia priminti, kad, viena vertus, pagal ESS 6 straipsnio 3 dalį EŽTK pripažintos pagrindinės teisės sudaro Sąjungos teisės bendruosius principus ir kad, kita vertus, iš Chartijos 52 straipsnio 3 dalies matyti, jog joje įtvirtintų teisių, atitinkančių EŽTK garantuojamas teises, esmė ir taikymo sritis yra tokia pati, kaip nustatyta EŽTK. Kaip nurodyta su šia nuostata susijusiuose išaiškinimuose, į kuriuos, remiantis ESS 6 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa ir Chartijos 52 straipsnio 7 dalimi, reikia atsižvelgti ją aiškinant, užtikrinamų teisių esmė ir taikymo sritis apibrėžiamos ne tik EŽTK tekste, bet ir, be kita ko, EŽTT jurisprudencijoje. Be to, iš šių išaiškinimų matyti, kad pagal Chartijos 52 straipsnio 3 dalį siekiama užtikrinti būtiną Chartijoje įtvirtintų teisių ir atitinkamų EŽTK užtikrinamų teisių darną, nedarant neigiamos įtakos Sąjungos teisės ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo autonomijai. Taip pat reikia pažymėti, kad, kiek tai susiję su saviraiškos laisve, šis Chartijoje ir EŽTK užtikrinamų teisių lygiavertiškumas oficialiai patvirtintas (žr. 2018 m. gegužės 31 d. Sprendimo Korwin-Mikke / Parlamentas, T‑770/16, EU:T:2018:320, 38 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28

Pirma, ji nurodo, kad pagal Portugalijos teisės sistemą reikalaujama, kad skolos būtų priverstinai išieškomos remiantis administraciniais santykiais per mokesčių išieškojimo procedūrą. Šiuo tikslu viešasis kreditorius išduoda pažymą apie skolą, kurią perduoda kompetentingai mokesčių administratoriaus tarnybai, kad būtų pradėta mokesčių išieškojimo procedūra, per kurią aptariama pažyma apie skolą laikoma vykdomuoju dokumentu, o atitinkamas kreditorius, kuris kreipėsi, gali dalyvauti kaip šalis. Taigi, Portugalijos Respublikos teigimu, Portugalijos teisės aktuose ir Portugalijos aukštesnės instancijos teismų jurisprudencijoje vienbalsiai pripažįstama, kad mokesčių išieškojimo procedūra yra teisminio pobūdžio, ir ją taiko teismas. Todėl Bendrojo mokesčių įstatymo 103 straipsnio 1 dalyje aiškiai nustatyta, kad „mokesčių išieškojimo procedūra yra teisminio pobūdžio“. 2012 m. rugpjūčio 8 d. sprendime, priimtame byloje 0803/12, Supremo Tribunal Administrativo (Vyriausiasis administracinis teismas, Portugalija) taip pat nurodė, kad „mokesčių išieškojimo procedūra yra visiškai teisminio pobūdžio“. Be to, Sprendime 80/2003, priimtame byloje 151/02, Tribunal Constitucional (Konstitucinis Teismas, Portugalija) konstatavo, jog „Pagrindinis įstatymas nereikalauja, kad visi veiksmai, kuriais vykdoma mokesčių išieškojimo procedūra, būtų privalomai įvykdyti teismo, nors jurisprudencijoje mokesčiu klausimais ir šiuo metu aiškiai Bendrajame mokesčių įstatyme (103 straipsnio 1 dalis) <…> mokesčių išieškojimo procedūrai suteikiamas „teisminis pobūdis““. Tame pačiame sprendime Tribunal Constitucional (Konstitucinis Teismas) padarė išvadą, kad „dokumentas, kuriuo pradedama mokesčių išieškojimo procedūra <…> atitinka finansų paskirstymo patvirtinimą ir kaip vykdomasis dokumentas <…> pagal jo pobūdį nesiskiria nuo bylos iškėlimo dokumento, pateikto kreditoriaus pradėtame civiliniame procese“. Be to, administracinis ir mokesčių bylas nagrinėjantis teismas turi visus teisminės institucijos požymius, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį: institucija yra įsteigta pagal įstatymus, ji nuolatinė, jos jurisdikcija yra privaloma, procesas joje yra grindžiamas rungimosi principu, ji taiko teisės normas ir yra nepriklausoma. Grįsdama tokį požiūrį Portugalijos Respublika taip pat remiasi 2014 m. birželio 12 d. Sprendimu Ascendi Beiras Litoral e Alta, Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta (C‑377/13, EU:C:2014:1754) ir 2014 m. rugsėjo 17 d. Sprendimu Cruz & Companhia (C‑341/13, EU:C:2014:2230).
132

Iš Įgyvendinimo reglamento Nr. 993/2011 7 konstatuojamosios dalies matyti, kad 8‑hidroksichinolinas buvo patvirtintas taikant Reglamento Nr. 1107/2009 80 straipsnio 1 dalies c punkte esančią pereinamojo laikotarpio nuostatą, laikantis Direktyvos 91/414 5 straipsnio 1 dalyje įtvirtintų esminių sąlygų (žr. šio sprendimo 126 punktą). Darytina išvada, kad Reglamento Nr. 1107/2009 II priedo 3.6.4 ir 3.6.5 punktai nebuvo taikomi per 8‑hidroksichinolino patvirtinimo procedūrą. Be to, kaip matyti iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 5–7 konstatuojamųjų dalių, ECHA ir EFSA išvadas dėl šių 8‑hidroksichinolino savybių priėmė tik atitinkamai 2015 ir 2016 m.
23

Be to, pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies a punktą ekspatriacijos išmoka atitinkamam pareigūnui ar tarnautojui neskiriama tik jeigu per visą referencinį laikotarpį jis nuolat gyveno ar vykdė pagrindinę profesinę veiklą jo darbo vietos valstybėje (šiuo klausimu žr. 2015 m. birželio 18 d. Sprendimo Pondichie / Komisija, F‑50/14, EU:F:2015:62, 35 punktą). Nagrinėjamu atveju neatsižvelgus į 2010 m. rugsėjo 22 d.–2013 m. birželio 16 d. laikotarpį, kuriuo ieškovė Belgijoje gyveno turėdama diplomatinį statusą kaip diplomato sutuoktinė, referencinis laikotarpis prasidėtų 2009 m. birželio 6 d., o ne 2009 m. gegužės 1 d., kaip teigia ieškovė, t. y. tuo momentu, kai ji gyveno ir dirbo Lenkijoje ir neturėjo jokio ryšio su Belgija.
45

Be to, kadangi ieškovė prekių ženklo paraiškoje nurodo kasdienio vartojimo prekes ir paslaugas, skirtas plačiajai visuomenei, neatsižvelgiant į amžių, nėra jokios pagrįstos priežasties, kaip per teismo posėdį teigė ieškovė, atitinkama visuomene laikyti tik 20‑30 metų jaunimo. Be to, reikia pridurti, kad, kaip teisingai pažymėjo EUIPO, kiek tai susiję būtent su Reglamento 2017/1001 7 straipsnio 1 dalies f punkto taikymu, atitinkamą visuomenę sudaro ne tik visuomenė, kuriai tiesiogiai skirtos prekės ir paslaugos, kurioms prašoma registracijos, bet ir visuomenė, sudaryta iš kitų asmenų, kurie, nors ir nesuinteresuoti minėtomis prekėmis ir paslaugomis, su šiuo žymeniu atsitiktinai susidurs kasdieniniame gyvenime (žr. šio sprendimo 33 punktą), o tai taip pat leidžia atmesti per posėdį ieškovės pateiktą tvirtinimą, kad minėtą visuomenę daugiausia sudaro 20–30 metų jaunimas.
13

Viena vertus, kiek tai susiję su ankstesniais Europos Sąjungos prekių ženklais, Apeliacinė taryba nusprendė, kad protestas buvo pagrįstai atmestas, kiek jis grindžiamas Reglamento 2017/1001 8 straipsnio 1 dalies b punktu ir 5 dalimi. Šiuo klausimu ji pažymėjo, pirma, kad minėtų prekių ženklų, skirtų „farmaciniams preparatams, išskyrus kūdikių ir neįgaliųjų maistą ir cheminiams preparatams farmacijos reikmėms“, specifikacija nėra aiški. Antra, ji nustatė, kad prekių specifikacijos aiškinimas, kad ji apima farmacinius preparatus „išskyrus tuos, kurie skirti būti naudojami kaip kūdikių ir neįgaliųjų maistas ir kuriuose naudojami cheminiai farmaciniai preparatai“, nėra nei neprotingas, nei prieštaraujantis gramatikos taisyklėms. Trečia, ji nusprendė, kad, nors negalima atmesti kitokio aiškinimo galimybės, registre prekės ir paslaugos turi būti apibūdintos pakankamai aiškiai ir tiksliai, kad būtų galima nustatyti prašomos apsaugos apimtį remiantis vien šiuo pagrindu. Be to, Apeliacinės tarybos nuomone, neaiški specifikacija negali būti aiškinama teisės turėtojo naudai. Taigi ji nusprendė, kad Protestų skyrius teisingai aiškino specifikaciją siaurai, t. y. kad į ją nepatenka cheminiai preparatai farmacijos reikmėms. Be to, ji pažymėjo, kad net jei turėtų būti laikoma, jog specifikacija apima tam tikras augalinės kilmės farmacines prekes, ieškovė neįrodė, kad prekių ženklas ALLIANCE buvo naudojamas šioms farmacijos prekėms, nes pateikti naudojimo įrodymai susiję tik su sintetinėmis sudedamosiomis dalimis.
65

Jie mano, kad gairių 3 straipsnyje numatytame antrajame etape, kuriame tikrinama, ar kiekvienos delegacijos gauti balai regioniniu požiūriu atitinka, gyvenimo sąlygas EIVT vertina atsižvelgdama ne tik į paskyrimo vietą, bet ir į regioną, kuriame yra Sąjungos delegacija. Dėl to EIVT atliekamas Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 10 straipsnyje nurodytų kriterijų vertinimas yra sąlyginis skatinant lyginamąją, netinkamą ir subjektyvią įvairių tame pačiame regione esančių paskyrimo vietų analizę. Be to, jie mano, kad taikant regionų suderinamumo principą po to, kai tiksliai įvertinamos gyvenimo sąlygos paskyrimo vietoje, iškraipomas Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 10 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje nurodytų kriterijų vertinimas.
265

Be to, Pagal [SESV] 101 straipsnio taikymo horizontaliesiems bendradarbiavimo susitarimams gairių (OL C 11, 2011, p. 1; toliau – Gairės dėl horizontaliojo bendradarbiavimo susitarimų), kuriomis Komisija apribojo savo diskreciją ir nuo kurių negali nukrypti, nes kitaip jai gali būti paskirta sankcija (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 211 punktą), 92 punktą „iš tikrųjų vieša informacija“ yra vienodomis sąlygomis visiems konkurentams ir klientams bendrai prieinama informacija. Tame pačiame Gairių dėl horizontaliojo bendradarbiavimo susitarimų punkte nurodyta: „kad informacija būtų iš tikrųjų vieša, ją gauti klientams ir bendrovėms, nesusijusioms su keitimosi sistema, neturėtų kainuoti daugiau nei bendrovėms, kurios keičiasi ta informacija“, „todėl konkurentai paprastai nesikeistų duomenimis, kuriuos jie taip pat lengvai gali gauti rinkoje, todėl praktikoje greičiausiai nebus keičiamasi iš tikrųjų viešais duomenimis“. Be to, pagal ieškovių per posėdį cituotą Gairių dėl horizontaliojo bendradarbiavimo susitarimų 63 punktą, konkrečiai susijusį su vienašaliais viešais pareiškimais, jei bendrovė „vienašališkai paskelbia informaciją, kuri taip pat yra iš tikrųjų vieša, pavyzdžiui, laikraštyje, paprastai tai nelaikoma suderintais veiksmais, kaip apibrėžta [SESV] 101 straipsnio 1 dalyje“.
38

Be to, kiek tai susiję su atstovavimu EP nariui Europos ar tarptautiniuose teismuose bei organizacijose, ieškovas pateikė įgaliojimus atstovauti, jo teigimu, pasirašytus minėto EP nario (2016 m. gegužės 9 d. rašto A.3.6 ir A.3.7 priedai), ir Parlamentas to neginčija.
42

Ginčijamų sprendimų 22–24 punktuose Apeliacinė taryba nustatė, kad turi patikrinti, ar, atitinkamos visuomenės požiūriu, ryšys tarp nagrinėjamų žymenų ir ginčijamų prekių ir paslaugų yra pakankamai tiesioginis ir konkretus. Dėl šios priežasties Apeliacinė taryba sugrupavo prekes ir paslaugas į kategorijas. Ji suskirstė ginčijamas 9 klasės prekes į tris skirtingas kategorijas: c kategoriją „signalų, duomenų, vaizdo ir garso įrašymo, apdirbimo, apdorojimo, siuntimo, priėmimo ir rodymo aparatai ir dalys“; d kategoriją „matavimo, tikrinimo (priežiūros) ir reguliavimo prietaisai; analizės prietaisai“ ir e kategoriją „prekės, naudojamos elektros energijai tiekti“. Be to, ji padalijo prie 37 klasės priskiriamas ginčijamas paslaugas į dvi kategorijas, t. y. k kategoriją: „įvairių prekių montavimas, techninė priežiūra ir remontas“ ir l kategoriją: „automobilių remontas ir techninė patikra vykstant motorizuotų transporto priemonių sporto renginiams“. Be to, ji nusprendė, kad 38 ir 41 klasėms priklausančios ginčijamos paslaugos priskiriamos prie skirtingos kategorijos pagal kiekvieną klasę, t. y. prie m kategorijos „radijo ryšio, garso, duomenų ir vaizdo perdavimas per palydovą“ ir n kategorijos „trečiųjų asmenų mokymas ir ugdymas elektrotechnikos ir elektronikos srityje“. Galiausiai ji nusprendė, kad 42 klasei priklausančios ginčijamos paslaugos turi būti išskirtos į dvi kategorijas, t. y. o kategoriją „duomenų dorojimo programų kūrimas ir įdiegimas“ ir p kategoriją „techninės konsultacijos“.
19

Be to, dėl argumento, grindžiamo ieškovės Bendrajam Teismui nurodytų faktų žinomumu, reikia pažymėti, kad iš jurisprudencijos matyti, jog, viena vertus, EUIPO padaliniai gali pagrįsti savo sprendimus visuotinai žinomais faktais, kurių pareiškėjas nenurodė, ir neprivalo įrodyti jų teisingumo ir, antra vertus, ieškovas, kurio atžvilgiu EUIPO remiasi tokiais visiems žinomais faktais, gali užginčyti jų teisingumą Bendrajame Teisme (2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Storck / VRDT, C‑25/05 P, EU:C:2006:422, 50–52 punktai); o EUIPO tokiu atveju, atsižvelgiant į šalių procesinio lygiateisiškumo principą, turi teisę pateikti Bendrajam Teismui dokumentus, siekdama pagrįsti visuotinai žinomo fakto teisingumą, kuris nebuvo patvirtintas ginčijamame sprendime (2011 m. lapkričio 10 d. Sprendimo LG Electronics / VRDT, C‑88/11 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2011:727, 29 punktas). Kita vertus, negalima pripažinti pareiškėjui teisės pateikti pirmą kartą Bendrajame Teisme dokumentų vien dėl to, kad jie iliustruoja gerai žinomus faktus, kai, maža to, neteigiama, jog jie buvo nurodyti ginčijamame sprendime (šiuo klausimu žr. 2014 m. liepos 17 d. Nutarties MOL / VRDT, C‑468/13 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2014:2116, 42 punktą ir 2016 m. vasario 5 d. Sprendimo Kicktipp / VRDT – Italiana Calzature (kicktipp), T‑135/14, EU:T:2016:69, 113 ir 114 punktus). Iš tiesų, pripažinus tokią teisę, būtų apribota ieškovo pareiga pateikti dar procedūros EUIPO stadijoje visus įrodymus ieškinio pagrindams ir argumentams pagrįsti. Nagrinėjamu atveju, kaip pripažino pati ieškovė, tariamai visuotinai žinomą aplinkybę, kad bulvių traškučiai yra kepta, džiovinta ir konservuota daržovė, ieškovė jau buvo nurodžiusi Apeliacinei tarybai, o dokumentai, pirmą kartą pateikti Bendrajame Teisme, pasak ieškovės, didžiąja dalimi „papildo“ jau pateiktus įrodymus.
28

2017 m. vasario 3 d. sprendimu Komisijos sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba (STSĮT) atmetė šį skundą, iš esmės vadovaudamasi tuo, kad negalima laikyti, jog ieškovas, kurio viena iš pilietybių yra Belgijos pilietybė, neišsaugojo ar nesukūrė ryšio su Belgija per referencinį dešimties metų laikotarpį, kaip numatyta Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 4 straipsnio 1 dalies b punkte. Iš tiesų, STSĮT teigimu, per šį laikotarpį nuo 2006 m. liepos 15 d. iki 2016 m. liepos 15 d. ieškovas gyveno Briuselyje, kur jis susituokė ir susilaukė trijų vaikų. Be to, šešis mėnesius ir dvi savaites 2013 m. vasario–rugsėjo mėn. laikotarpiu jis vykdė privačią profesinę veiklą Briuselyje kaip laikinasis tarnautojas ir šis laikinojo įdarbinimo laikotarpis negali būti laikomas pareigomis tarptautinėje organizacijoje. Be to, ieškovas neįrodė, kad jo nuolatinė gyvenamoji vieta buvo už Belgijos ribų 2013 m. rugpjūčio mėn. laikotarpiu, kai buvo bedarbis.
45

Ieškovai teigia patyrę neturtinės žalos dėl to, kad EIVT neįvykdė 2016 m. kovo 17 d. Sprendimo Vanhalewyn / EIVT (T‑792/14 P, EU:T:2016:156), susijusio su pareiga priimti BĮN. Jie prašo priteisti iš EIVT vienkartinę išmoką už patirtą neturtinę žalą, kurios dydį ex aequo et bono nustatys Bendrasis Teismas.