GENERALINIO ADVOKATO

YVES BOT IŠVADA,

pateikta 2018 m. balandžio 19 d. ( 1 )

Byla C‑137/17

Van Gennip BVBA,

Antonius Johannes Maria ten Velde,

Original BVBA,

Antonius Cornelius Ignatius Maria van der Schoot

(Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Antverpeno pirmosios instancijos teismas, Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 2006/123/EB – Direktyva 2007/23/EB – Direktyva 2013/29/ES – Pirotechnikos gaminių tiekimas rinkai ir laisvas judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Nacionalinės ribojamosios priemonės – Viešoji tvarka – Baudžiamosios sankcijos – Leidimų išdavimo tvarka“

1. Šioje byloje dėl vykdomo asmenų, kurie verčiasi pirotechnikos gaminių mažmenine prekyba, baudžiamojo persekiojimo Teisingumo Teismas turi galimybę priimti sprendimą dėl direktyvų, susijusių su pirotechnikos gaminiais, taikymo srities, dėl nacionalinės teisės aktų, pagal kuriuos ribojamas pirotechnikos gaminių, kuriuose yra daugiau nei vienas kilogramas pirotechninių mišinių ( 2 ), pardavimas, atitikties Sąjungos teisei ir pirotechnikos gaminių laikymui taikomos dvigubos leidimų tvarkos atitikties 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvai 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje ( 3 ).

I. Teisinis pagrindas

A. Sąjungos teisė

1. Paslaugų direktyva

2. Paslaugų direktyvos 1 straipsnio 5 dalyje nustatyta: „Ši direktyva neturi įtakos valstybių narių baudžiamosios teisės normoms. Tačiau valstybės narės negali riboti laisvės teikti paslaugas taikydamos baudžiamosios teisės nuostatas, kurios konkrečiai reglamentuoja ar turi įtakos teisei verstis paslaugų teikimo veikla ar šios veiklos vykdymui, pažeidžiant šioje direktyvoje nustatytas taisykles.“

3. Šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta: „Ši direktyva taikoma valstybėje narėje įsisteigusių teikėjų teikiamoms paslaugoms.“

4. III skyriaus „Teikėjų įsisteigimo laisvė“ 9 straipsnio „Leidimų išdavimo tvarka“ 1 dalyje nustatyta: „Valstybės narės taiko leidimų išdavimo tvarką teisei teikti paslaugas ar paslaugų teikimo veiklai tik tuo atveju, jei yra įvykdytos šios sąlygos: a) leidimų išdavimo tvarka nediskriminuoja paslaugų teikėjo; b) būtinybė turėti leidimų išdavimo tvarką objektyviai pateisinta svarbiais visuomenės interesais; c) tikslo negalima pasiekti taikant mažiau ribojančią priemonę, visų pirma todėl, kad a posteriori tikrinimas būtų atliekamas per vėlai, kad būtų tikrai veiksmingas.“

5. Paslaugų direktyvos 10 straipsnyje nustatyta: „1. Leidimų išdavimo tvarka grindžiama kriterijais, kurie neleidžia kompetentingoms institucijoms naudotis vertinimo įgaliojimais savavališkai. 2. 1 dalyje nurodyti kriterijai turi būti: a) nediskriminaciniai; b) pateisinami svarbiais visuomenės interesais; c) proporcingi tokiam visuomenės interesų tikslui; d) aiškūs ir nedviprasmiški; e) objektyvūs; f) iš anksto viešai skelbiami; g) skaidrūs ir prieinami susipažinti. <…> 7. Šiuo straipsniu neginčijamas valstybių narių institucijų, išduodančių tokius leidimus, kompetencijos pasidalijimas vietos ar regioniniu lygiu.“

2. Direktyva 2007/23/EB

6. 2007 m. gegužės 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/23/EB dėl pirotechnikos gaminių pateikimo į rinką ( 4 ) 4 konstatuojamojoje dalyje nustatyta: „1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos direktyvoje 96/82/EB dėl didelių, su pavojingomis medžiagomis susijusių avarijų pavojaus kontrolės[ ( 5 )] nustatomi saugos reikalavimai įmonėms, kuriose laikomi sprogmenys, įskaitant pirotechnikos medžiagas.“

7. Šios direktyvos 1 straipsnyje nustatyta: „1. Šioje direktyvoje nustatomos taisyklės, kuriomis siekiama laisvo pirotechnikos gaminių judėjimo vidaus rinkoje, tuo pačiu metu užtikrinant aukšto lygio sveikatos apsaugą, visuomenės saugumą ir vartotojų apsaugą ir saugą, atsižvelgiant į atitinkamus aplinkosaugos aspektus. 2. Šia direktyva nustatomi esminiai saugos reikalavimai, kuriuos turi atitikti pirotechnikos gaminiai, siekiant pateikti juos į rinką. <…>“

8. Šios direktyvos 2 straipsnyje nustatyta: „Šioje direktyvoje: 1. Pirotechnikos gaminys – tai gaminys, kurio sudėtyje yra sprogstamųjų medžiagų ar sprogstamųjų medžiagų mišinio, skirto karščiui, šviesai, garsui, dujoms, dūmams ar tokių efektų deriniui gauti, vykstant savaiminei egzoterminei cheminei reakcijai. <…> 3. Fejerverkas – pramogoms skirtas pirotechnikos gaminys. <…> 8. Platintojas – tai fizinis arba juridinis asmuo, kuris yra tiekimo grandinės dalyvis ir pateikia pirotechnikos gaminį į rinką vykdydamas savo verslą. <…>“

9. Direktyvos 2007/23 6 straipsnyje nustatyta: „1. Valstybės narės negali uždrausti, apriboti ir trukdyti pateikti į rinką pirotechnikos gaminius, kurie atitinka šios direktyvos reikalavimus. 2. Šios direktyvos nuostatos taip pat netrukdo valstybėms narėms viešosios tvarkos, saugumo ar saugos arba aplinkos apsaugos sumetimais imtis priemonių, draudžiančių ar ribojančių 2 ir 3 kategorijų fejerverkų, teatro pirotechnikos gaminių ir kitų pirotechnikos gaminių laikymą, naudojimą ir pardavimą plačiajai visuomenei. <…>“

10. Šios direktyvos 20 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodyta: „Valstybės narės nustato taisykles dėl sankcijų už pagal šią direktyvą priimtų nacionalinės teisės nuostatų pažeidimus ir užtikrina jų įgyvendinimą. Šios sankcijos yra veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.“

3. Direktyva 2013/29/ES

11. 2013 m. birželio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/29/ES dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su pirotechnikos gaminių tiekimu rinkai, suderinimo ( 6 ), 45 straipsnyje nustatyta: „Valstybės narės nustato sankcijų, taikomų ekonominės veiklos vykdytojams pažeidus pagal šią direktyvą priimtas nacionalinės teisės nuostatas, taisykles ir imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad šios sankcijos būtų vykdomos. Tokiose taisyklėse gali būti numatytos baudžiamosios sankcijos už rimtus pažeidimus. Numatytos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.“

B. Belgijos teisė

12. 1956 m. gegužės 28 d.Wet betreffende ontplofbare en voor de deflagratie vatbare stoffen en mengsels en de daarmede geladen tuigen (Įstatymas dėl sprogstamųjų ir degiųjų medžiagų bei mišinių ir jų pripildytų prietaisų) ( 7 ) 5 straipsnyje nustatyta: „Tas, kas pažeidė pagal 1 straipsnį priimtas nuostatas, baudžiamas laisvės atėmimo bausme nuo 15 dienų iki 2 metų ir bauda nuo 100 iki 1000 frankų arba viena iš šių bausmių.“

13. 1958 m. rugsėjo 23 d.Koninklijk besluit houdende algemeen reglement betreffende het fabriceren, opslaan, onder zich houden, verkopen, vervoeren en gebruiken van springstoffen (Karaliaus nutarimas, kuriuo nustatomos bendrosios sprogmenų gamybos, laikymo, turėjimo, prekybos jais, jų gabenimo ir naudojimo taisyklės; toliau – Karaliaus nutarimas) ( 8 ) 200 straipsnyje nustatyta: „Sprogmenys, kurių kiekis viršija 265 straipsnyje nustatytą privatiems asmenims leidžiamą turėti kiekį, gali būti laikomi tik tinkamai patvirtintuose sandėliuose ar saugyklose.“

14. Šio nutarimo 257 straipsnyje nurodyta: „Didesnis nei 265 straipsnyje nurodytas ir privatiems asmenims leidžiamas turėti bet kurių sprogmenų kiekis gali būti parduodamas tik jeigu tenkinami šie reikalavimai: 1) pirkėjas turi 72 straipsnyje nurodytą leidimą vežti; 2) pirkėjas turi leidimą laikyti ar laikinai turėti šiuos gaminius; 3) pirkėjas įrodo, kad sprogmenų sektoriuje verčiasi gamintojo, prekybininko ar naudotojo profesine veikla. 2 punkte nustatytas reikalavimas taikomas tik jeigu nupirktos prekės skirtos laikyti ar laikinai turėti Belgijos teritorijoje. Pardavėjas tikrina ir saugo archyve visus pirkėjų pateiktus dokumentus, patvirtinančius pirmoje pastraipoje nustatytų reikalavimų laikymąsi. Bent trejus metus šie dokumentai turi būti prieinami patalpose, kuriose parduodami gaminiai, Federalinės viešosios ekonomikos, MVĮ, vidurinių klasių ir energijos tarnybos Kokybės ir saugumo generalinės direkcijos ir policijos ir teisminių institucijų tarnautojams.“

15. Karaliaus nutarimo 260 straipsnyje nustatyta: „Prekybininkai visada turi turėti leidimą laikyti; jie negali turėti ar parduoti kitų sprogmenų, nei nurodyti 261 straipsnyje, net ir mažiausio jų kiekio. Jų saugyklos turi būti prižiūrimos ir tvarkomos, kaip nurodyta 251 straipsnyje.“

16. Karaliaus nutarimo 261 straipsnyje nurodyta: „Prekiautojams leidžiamų turėti sprogmenų rūšys ir kiekis kiekvienu konkrečiu atveju nustatomi sprendime išduoti leidimą atsižvelgiant į kiekvienos medžiagos laikymo saugumo laipsnį. Šie turimi gaminiai negali viršyti tokio kiekio: <…> 2) baterijų tipo fejerverkai ir raketiniai fejerverkai – iki 50 kg juose esančių pirotechninių mišinių; <…>“

17. Karaliaus nutarimo 265 straipsnyje nustatyta: „Be leidimo galima turėti: <…> 7) baterijų tipo fejerverkų ir raketinių fejerverkų, kuriuose yra ne daugiau kaip 1 kg pirotechninių mišinių.“

18. Karaliaus nutarimo 300 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta: „Už šio nutarimo nuostatų, išskyrus 295 straipsnį, pagal šias nuostatas priimtų nutarimų ir nutarimų dėl leidimų išdavimo pažeidimus skiriamos 1956 m. gegužės 28 d. įstatyme nustatytos bausmės.“

II. Faktinės pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudiciniai klausimai

19. Van Gennip BVBA, Original BVBA, A. ten Velde ir A. van der Schoot yra kaltinamieji pagrindinėje byloje.

20. Bendrovė Original, kurios buveinė yra Olene (Belgija), netoli Nyderlandų, verčiasi fejerverkų importo, didmeninės prekybos ir platinimo veikla. Šiuo tikslu ji turi, be kita ko, dvi prekybos vietas Baerle‑Duc (Belgija), t. y. komunoje, kurios dalis yra Šiaurės Brabanto (Nyderlandai) provincijoje, ir apsupta Baarle‑Nassau (Nyderlandai) komunos; šias prekybos vietas eksploatuoja Van Gennip, kurios buveinė yra Baerle‑Duc. Du Nyderlandų piliečiai A. ten Velde ir A. van der Schoot yra tų prekybos vietų, t. y. atitinkamai už Zena‑Tabak‑O‑Tiek ir Zena‑De Bunker, atsakingi asmenys.

21. Iš esmės keturi kaltinamieji pagrindinėje byloje asmenys, besiverčiantys mažmenine pirotechnikos gaminių prekyba, persekiojami už fejerverkų, kuriuose yra didesnė pirotechninių mišinių masė, nei nurodyta Belgijos valdžios institucijų jiems išduotuose leidimuose didžiausia leistina pirotechninių mišinių masė, laikymą, už fejerverkų laikymą nepatvirtintose sandėliavimo vietose ir už tam tikro kiekio fejerverkų, kuriuose yra daugiau nei 1 kg pirotechninių mišinių, pardavimą reikiamo leidimo neturinčiam privačiam asmeniui.

22. Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog A. ten Velde ir A. van der Schoot tvirtino, kad tokių kaip Belgijos teisės akte nustatytų nusikalstamų veikų inkriminavimas prieštarauja Direktyvos 2013/29 45 straipsniui, pagal kurį baudžiamosios sankcijos skiriamos už rimtus pažeidimus, o veiksmai, dėl kurių jie kaltinami, nėra tokio pobūdžio pažeidimas.

23. Remiantis sprendimu dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kaltinamieji ir Openbaar ministerie (prokuratūra, Belgija) nesutaria dėl klausimo, ar pareiga turėti federalinį sprogmenų leidimą ir regioninį aplinkosaugos leidimą atitinka direktyvas 2007/23 ir 2013/29 ir Paslaugų direktyvą. Konkrečiai kalbant, tam tikri kaltinamieji teigia, jog atsižvelgiant į tai, kad Belgijos teisės aktai prieštarauja Sąjungos teisei, tam tikri veiksmai, kuriais jie kaltinami, negali būti laikomi neteisėtais.

24. Sąjungos teisės išaiškinimas gali daryti poveikį tam, ar kaltinamųjų veiksmai yra baudžiami, ar ne.

25. Šiomis aplinkybėmis Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Antverpeno pirmosios instancijos teismas, Belgija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar „rimtais pažeidimais“, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 2013/29 45 straipsnį, laikytini tokie Belgijos teisės nuostatų dėl pirotechnikos gaminių pažeidimai: a) pirotechnikos gaminių, kuriuose yra 2,666 kg pirotechninių mišinių (PTM), pardavimas, laikomas <…> Karaliaus nutarimo <…> 265 straipsnio 7 punkto ir 257 straipsnio pažeidimu; pagal [šias nuostatas] draudžiama parduoti pirotechnikos gaminius, kuriuose yra daugiau kaip 1 kg pirotechninių mišinių, jei pirkėjas neturi asmeniškai išduoto administracinio leidimo laikyti didesnį kiekį pirotechnikos gaminių, b) nustatyto leidžiamo laikyti kiekio viršijimas ir federaliniame fejerverkų leidime numatytų laikymo vietų nepaisymas, nors buvo išduotas regioninis aplinkos leidimas laikyti didesnį kiekį atitinkamose vietose, c) labai trumpalaikis itin mažo kiekio pirotechnikos gaminių laikymas įvairiose laikyti neskirtose vietose įmonės, užsiimančios pirotechnikos gaminių mažmenine prekyba ir turinčios federalinį fejerverkų leidimą ir regioninį aplinkos leidimą, teritorijoje? 2. Ar pagal pirotechnikos gaminių laisvo judėjimo principą, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalį (dabar – Direktyvos 2013/29 4 straipsnio 1 dalis), prireikus siejamą su [Paslaugų] direktyvos 10 straipsniu, draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias [Direktyvos 2007/23] reikalavimus atitinkančių pirotechnikos gaminių, skirtų mažmeninei prekybai, laikymo vietoms keliamos dvi sąlygos: pirma, turėti pagal nuostatas dėl sprogmenų gamybos, laikymo, turėjimo, prekybos jais, jų gabenimo ir naudojimo išduotą leidimą ir, antra, turėti pagal aplinkos apsaugos leidimus, skirtus trikdantiems įrenginiams, reglamentuojančias nuostatas išduotą leidimą, nors abiem leidimų tvarkomis iš esmės siekiama to paties tikslo (įvertinti pavojų saugumui ir užkirsti jam kelią) ir pagal vieną iš šių dviejų tvarkų (šiuo atveju pagal susijusią su sprogmenimis) numatytas (labai) mažas didžiausias leistinas laikyti fejerverkų kiekis (50 kg pirotechninių mišinių, t. y. veikliosios medžiagos)? 3. Ar pagal pirotechnikos gaminių laisvo judėjimo principą, kaip jis suprantamas pagal <…> [D]irektyvos 2013/29 <…> 4 straipsnio 1 dalį ir <…> [D]irektyvos 2007/23 <…> 6 straipsnio [1] dalį (prireikus siejamą su [SESV] 34, 35 ir 36 straipsniais), siejamą su proporcingumo principu, draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias vartotojams draudžiama turėti ir naudoti baterijų tipo fejerverkus (2 ir 3 kategorijų fejerverkai pagal Direktyvą 2007/23), kuriuose yra daugiau kaip 1 kg pirotechninių mišinių, taip pat draudžiama šiuos fejerverkus parduoti vartotojams?“

III. Analizė

A. Dėl pirmojo prejudicinio klausimo

26. Pirmuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo teiraujasi, ar pažeidimai, dėl kurių persekiojami kaltinamieji pagrindinėje byloje, yra rimti pažeidimai, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2013/29 45 straipsnį.

27. Kaip šiuo klausimu ne kartą akcentavo šalys per teismo posėdį, aplinkybės, dėl kurių persekiojami kaltinamieji pagrindinėje byloje, klostėsi nuo 2010 m. lapkričio 22 d. iki 2013 m. sausio 27 d., t. y. anksčiau, nei buvo priimta ir įsigaliojo Direktyva 2013/29 ( 9 ).

28. Be to, priešingai nei Direktyvos 2013/29 45 straipsnyje, Direktyvos 2007/23 20 straipsnyje nenurodyta, kad valstybės narės gali nustatyti baudžiamąsias sankcijas už sunkius pažeidimus; jame tik nurodyta, kad valstybės narės nustato taisykles dėl sankcijų už nacionalinės teisės nuostatų, priimtų pagal šią direktyvą, pažeidimą ir kad šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos.

29. Šiomis aplinkybėmis manau, kad nereikia aiškinti „rimto pažeidimo“ sąvokos, apibrėžtos tik Direktyvoje 2013/29, nes ši direktyva netaikoma ratione temporis ginčui pagrindinėje byloje.

30. Be to, net jeigu būtų teigiama, kad Direktyvos 2013/29 45 straipsnis yra lex melior, todėl turi būti taikomas atgaline data, nes, priešingai nei pagal Direktyvos 2007/23 20 straipsnį, pagal jį valstybėms narėms leidžiama nustatyti baudžiamąsias sankcijas tik už sunkius pažeidimus, mano nuomone, šiam teiginiui negalima pritarti.

31. Pirmiausia reikia pabrėžti, kad iš šių dviejų nuostatų matyti, jog valstybės narės ne tik turi pareigą nustatyti sankcijas už nacionalinių nuostatų, priimtų pagal direktyvas 2007/23 ir 2013/29, pažeidimą, bet šios sankcijos dar turi būti ir veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos ( 10 ).

32. Ši pareiga valstybėms narėms kyla dėl specifikos, susijusios su Sąjungos teisės įgyvendinimu ir vykdymu. Iš tikrųjų įgyvendinti ir vykdyti turi valstybės narės ( 11 ), kad būtų užtikrintas su pirotechnikos gaminiais susijusių teisės aktų veiksmingumas, o tam reikalinga sankcijų sistema, kurią turi nustatyti valstybės narės ( 12 ).

33. Todėl tokios nuostatos kaip Direktyvos 2007/23 20 straipsnis ar Direktyvos 2013/29 45 straipsnis Sąjungos teisėje yra įprastos ( 13 ), nes jos visada atspindi Sąjungos teisės įgyvendinimo ir vykdymo specifiką ( 14 ).

34. Taigi kaltinamųjų pagrindinėje byloje pasiūlytas šių nuostatų aiškinimas lemtų tai, kad šioms nuostatoms būtų suteikta kitokia jų taikymo sritis.

35. Iš tikrųjų reikia konstatuoti, kad šiose nuostatose neapibrėžtos nei galimos inkriminuoti veikos, nei taikomos sankcijos ( 15 ), jose tik nurodyta, kad valstybės narės turi nustatyti šias sankcijas.

36. Šiuo klausimu reikia akcentuoti, kad direktyvos 2007/23 ir 2013/29 grindžiamos atitinkamai EB 95 straipsniu (dabar – SESV 114 straipsnis) ir SESV 114 straipsniu, o ne SESV 83 straipsniu. Todėl, priešingai nei remiantis SESV 83 straipsniu priimtuose teisės aktuose, direktyvose 2007/23 ir 2013/29 nustatytos taisyklės, kuriomis siekiama užtikrinti laisvą pirotechnikos gaminių judėjimą vidaus rinkoje, o ne būtiniausios taisyklės, susijusios su baudžiamosiomis sankcijomis už tam tikrus veiksmus ar elgesį ( 16 ).

37. Be to, atsižvelgiant į tai, kad Direktyvos 2007/23 20 straipsnyje tiksliai nenurodyta sankcijų, kurias valstybės narės gali nustatyti, rūšis, neabejotina, kad šios nuostatos formuluotė leidžia nustatyti sankcijų rūšį, todėl nustatyti ir baudžiamąsias sankcijas už nacionalinių nuostatų, priimtų pagal Direktyvą 2007/23, pažeidimą ( 17 ).

38. Galiausiai, manau, jog šiam aiškinimui neturi įtakos tai, kad teisės aktų leidėjas pakeitė formuluotę Direktyvos 2013/29 45 straipsnyje, nes dėl šios formuluotės negali būti ribojama valstybių narių diskrecija nurodyti pagal Direktyvos 2007/23 20 straipsnį nustatytų sankcijų rūšis ( 18 ).

39. Primintina, jog tai, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas formaliai pateikė klausimą ir nurodė tam tikras Sąjungos teisės nuostatas, netrukdo Teisingumo Teismui pateikti nacionaliniam teismui išsamų išaiškinimą, kuris gali būti naudingas sprendimui šio teismo nagrinėjamoje byloje priimti, neatsižvelgiant į tai, ar jis apie tai užsimena savo pateiktuose klausimuose. Tokiu atveju Teisingumo Teismas, atsižvelgdamas į bylos dalyką, turi iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos, ypač iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvuojamosios dalies, išrinkti aiškintinus Sąjungos teisės klausimus ( 19 ).

40. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, pirma, veiksmai, dėl kurių persekiojami kaltinamieji pagrindinėje byloje, buvo atliekami nuo 2010 m. lapkričio 22 d. iki 2013 m. sausio 27 d. ir ratione temporis jiems taikoma Direktyva 2007/23. Todėl manau, kad, siekiant pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui naudingą atsakymą, reikia performuluoti prejudicinį klausimą, kad būtų išsiaiškinta, ar pagal šios direktyvos 20 straipsnį valstybėms narėms leidžiama nustatyti baudžiamąsias sankcijas.

41. Taigi, kaip akcentavau šios išvados 37 punkte, neginčytina, kad atsakymas į šį klausimą yra teigiamas. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar nustatytos sankcijos yra veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.

42. Antra, iš antrojo prejudicinio klausimo matyti, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neatmeta galimybės, kad Belgijos dviguba leidimų tvarka, taikoma pirotechninių gaminių laikymui, siekiant juos parduoti, susijusi su Paslaugų direktyva. Be to, pirmajame prejudiciniame klausime nurodyti du pažeidimai susiję su pagal šią dvigubą leidimų tvarką išduotais leidimais. Todėl reikia išsiaiškinti, ar valstybės narės gali nustatyti baudžiamąsias sankcijas už nacionalinės teisės aktų, kuriais reglamentuojamas teisės verstis paslaugų teikimo veikla gavimas arba šios veiklos vykdymas, pažeidimą.

43. Kadangi Paslaugų direktyvos 1 straipsnio 5 dalyje nustatyta, kad ji neturi įtakos valstybių narių baudžiamosios teisės normoms, jeigu jomis nepažeidžiamos šioje direktyvoje nustatytos taisyklės, atsakymas į šį klausimą yra teigiamas.

44. Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, manau, jog į pirmąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti taip, kad nereikia nustatyti, ar nagrinėjami pažeidimai yra sunkūs pažeidimai, o Direktyvos 2007/23 20 straipsnis ir Paslaugų direktyvos 1 straipsnio 5 dalis turi būti aiškinami taip, kad valstybės narės gali nustatyti baudžiamąsias sankcijas, jeigu, kiek tai susiję su Direktyva 2007/23, šios sankcijos yra veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios, ir, kiek tai susiję su Paslaugų direktyva, nacionalinės teisės nuostatos nepažeidžia šioje direktyvoje nustatytų taisyklių, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

B. Dėl antrojo prejudicinio klausimo

45. Antruoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo atsakyti, ar pagal pirotechnikos gaminių laisvo judėjimo principą, įtvirtintą Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 1 dalyje, prireikus siejamą su Paslaugų direktyvos 10 straipsniu, draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias Direktyvos 2007/23 reikalavimus atitinkančių pirotechnikos gaminių, skirtų mažmeninei prekybai, laikymui keliamas reikalavimas turėti dvigubą leidimą, t. y. pirma, turėti pagal nuostatas dėl sprogmenų gamybos, laikymo, turėjimo, prekybos jais, jų gabenimo ir naudojimo išduotą leidimą ir, antra, turėti pagal aplinkos apsaugos leidimus, skirtus trikdantiems įrenginiams, reglamentuojančias nuostatas išduotą leidimą, nors abiem leidimų tvarkomis iš esmės siekiama to paties tikslo (įvertinti pavojų saugumui ir užkirsti jam kelią) ir pagal vieną iš šių dviejų tvarkų numatytas mažas didžiausias leistinas laikyti fejerverkų kiekis.

46. Nors šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi Direktyva 2007/23 ir Paslaugų direktyva, manau, jog nagrinėjami teisės aktai nepatenka į pirmosios direktyvos taikymo sritį.

47. Iš tikrųjų Direktyvoje 2007/23 reglamentuojama pirotechnikos gaminių priežiūra iki pateikimo rinkai ir jų pateikimas rinkai. Tačiau laikymas joje reglamentuojamas tiek, kiek jis daro tiesioginį poveikį šių gaminių savybėms ir saugumui. Taigi, be kita ko, iš Direktyvos 2007/23 ( 20 ) 4 konstatuojamosios dalies ir 14 straipsnio 1 ir 2 dalių matyti, kad laikymui šis teisės aktas taikomas tik tiek, kiek laikymo sąlygos turi užtikrinti, kad pirotechninis gaminys atitiktų toje direktyvoje nustatytus esminius saugumo reikalavimus.

48. Taigi nacionalinės teisės aktas susijęs su Direktyvos 2007/23 reikalavimus atitinkančių ir pardavimui mažmeninėje prekyboje skirtų gaminių laikymu.

49. Be to, nors iš tiesų šios išvados 23 punkte nurodyta dviguba leidimų tvarka oficialiai taikoma pirotechnikos gaminių laikymui, o ne teisės verstis šių gaminių mažmeninės prekybos veikla įgijimui arba šios veiklos vykdymui, ir ši veikla yra paslauga, kaip tai suprantama pagal Paslaugų direktyvą ( 21 ), parduoti skirtų pirotechnikos gaminių laikymas yra būtina šios mažmeninės prekybos veiklos prielaida.

50. Iš tikrųjų, pirma, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad nagrinėjamo Karaliaus nutarimo nuostatos taikomos „prekybininkams“, taigi laikymui turint tikslą parduoti. Antra, neginčytina, kad reikalavimas turėti leidimą laikyti tam tikrą kiekį pirotechnikos gaminių vykdant mažmeninės prekybos veiklą daro poveikį tiek teisės verstis šia veikla įgijimui, tiek tos veiklos vykdymui. Taigi leidimo laikyti neturėjimas ar leidimas laikyti labai mažą kiekį gali de facto riboti teisės verstis šia veikla įgijimą ar šios veiklos vykdymą.

51. Todėl manau, jog į antrąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti atsižvelgiant būtent į Paslaugų direktyvą, konkrečiai – į jos 10 straipsnį ( 22 ).

52. Pažymiu ir tai, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimo apimtis galiausiai yra ribota, nes jis kelia klausimą dėl Belgijos dvigubos leidimo tvarkos atitikties Sąjungos teisei, o ne dėl regioninės ir federalinės tvarkos atitikties Sąjungos teisei.

53. Šiuo klausimu kaltinamųjų pagrindinėje byloje pateikti argumentai, kad abiem leidimų tvarkomis siekiama to paties tikslo, grindžiami klaidinga prielaida.

54. Iš tikrųjų, kaip matyti iš Belgijos vyriausybės per teismo posėdį pateiktų paaiškinimų, kiek tai susiję su kaltinamaisiais pagrindinėje byloje, norint laikyti pirotechnikos gaminius, siekiant šiuos gaminius parduoti, reikia turėti du leidimus. Pirma, vietos valdžios institucijos, atsakingos už aplinkos apsaugą, turi išduoti aplinkos leidimą laikyti tam tikrą nustatytą kiekį pirotechnikos gaminių, kuriuose yra tam tikras nustatytas kiekis pirotechninių mišinių. Antra, kadangi federalinės valdžios institucijos yra atsakingos už gyventojų saugumą ir sveikatą, jos išduoda leidimą laikyti tam tikrą nustatytą kiekį pirotechnikos gaminių, kuriuose yra tam tikras nustatytas kiekis pirotechninių mišinių.

55. Vadinasi, priešingai, nei tvirtina kaltinamieji pagrindinėje byloje, šiomis leidimų tvarkomis siekiama tikrai skirtingų tikslų ir kiekvieno iš šių leidimų įsigijimui taikomi skirtingi kriterijai. Nors iš tiesų šiuose leidimuose nustatytas leidžiamas kiekis gali skirtis, šios dvi tvarkos neprieštarauja viena kitai, nes leidimo, kuriame nustatytas mažiausias leidžiamas kiekis paisymas neišvengiamai reiškia, kad paisoma ir kito leidimo.

56. Kiek tai susiję su nagrinėjamos dvigubos leidimų tvarkos atitiktimi Paslaugų direktyvos 10 straipsniui, šio straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad leidimų išdavimo tvarka būtų „grindžiama kriterijais, kurie neleidžia kompetentingoms institucijoms naudotis vertinimo įgaliojimais savavališkai“, o 2 dalyje nurodyti šie kriterijai.

57. Manau, Belgijos tvarka atitinka šiuos kriterijus.

58. Iš tikrųjų, pirma, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo turimą informaciją, kriterijai, kuriais grindžiama Belgijoje taikoma tvarka, mano nuomone, grindžiami privalomuoju bendrojo intereso pagrindu, t. y. visuomenės sauga ir aplinkos apsauga, ir, viešai paskelbus federalinius ir regioninius teisės aktus, tapo iš anksto viešai skelbiami, skaidrūs ir prieinami susipažinti.

59. Antra, manau, šie kriterijai yra aiškūs ir nedviprasmiški. Šiuo klausimu jau akcentavau, kad šios dvi tvarkos nėra tapačios ir jomis siekiama apsaugoti skirtingus viešuosius interesus, todėl negalima teigti, kad federalinių ir regioninių valdžios institucijų įsikišimas paneigia šį vertinimą. Be to, pareiga turėti ir federalinį, ir regioninį leidimą savaime negali būti nesuderinamumo su Paslaugų direktyva pagrindas, nes Sąjungos teisės aktų leidėjas šios direktyvos 10 straipsnio 7 dalyje aiškiai nurodė, kad pagal šį straipsnį „neginčijamas valstybių narių institucijų, išduodančių tokius leidimus, kompetencijos pasidalijimas vietos ar regioniniu lygiu“.

60. Trečia, Teisingumo Teismo turima medžiaga neleidžia įvertinti, ar šie kriterijai nediskriminaciniai, proporcingi ir objektyvūs, todėl tai turės patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

61. Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, manau, kad Belgijos leidimų laikyti pirotechnikos gaminius dviguba tvarka suderinama su Paslaugų direktyvos 10 straipsniu, jeigu naudodamosi vertinimo įgaliojimais kompetentingos valdžios institucijos taiko nediskriminacinius, proporcingus ir objektyvius kriterijus, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

C. Dėl trečiojo prejudicinio klausimo

62. Trečiuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo atsakyti, ar pagal direktyvose 2007/23 ir 2013/29, prireikus siejamose su SESV 34, 35 ir 36 straipsniais, įtvirtintą pirotechnikos gaminių laisvo judėjimo principą, taikomą kartu su proporcingumo principu, draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias vartotojams draudžiama turėti ar naudoti fejerverkus, kuriuose yra daugiau kaip 1 kg pirotechninių mišinių, taip pat draudžiama šiuos fejerverkus parduoti vartotojams.

63. Pirma, per Teisingumo Teisme vykusį procesą buvo teigiama, kad šie Belgijos teisės aktai yra techninis reglamentas, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 98/34/EB ( 23 ), o kadangi apie šiuos teisės aktus nebuvo pranešta Europos Komisijai, jie negali būti taikomi ( 24 ).

64. Per teismo posėdį Belgijos vyriausybė tvirtino, jog atsižvelgiant į tai, kad šie nacionalinės teisės aktai yra Direktyvos 98/34 1 straipsnyje nurodytos priemonės, „kurias [valstybės narės] laiko būtinomis <…> siekiant apsaugoti žmones, pirmiausia darbuotojus, kai yra naudojami gaminiai“, ši direktyva netaikoma.

65. Šie argumentai neįtikina.

66. Iš tikrųjų, nors, kaip įrodysiu, akivaizdu, kad Belgijos teisės aktais siekiama apsaugoti visuomenės ir asmenų saugumą, jie susiję ne su gaminių naudojimu, o su jų pardavimu.

67. Be to, Belgijos vyriausybė teigė, jog atsižvelgiant į tai, kad anksčiau galiojusiuose teisės aktuose pirotechnikos gaminių pardavimas buvo siejamas su reikalavimu, kad pirkėjas turėtų leidimą, jeigu nagrinėjamame gaminyje buvo daugiau nei 500 g pirotechninių mišinių, šioje byloje nagrinėjamais teisės aktais yra sušvelninta anksčiau galiojusi priemonė, apie kurią nereikėjo pranešti.

68. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad techninio reglamento projekto, apie kurį jau pranešta Komisijai, pakeitimai pagal Direktyvos 98/34 8 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą, kuriais, palyginti su projektu, apie kurį pranešta, tiesiog supaprastintos atitinkamo gaminio naudojimo sąlygos ir kuriais dėl to sumažinamas galimas techninio reglamento poveikis prekybai, nėra reikšmingas projekto pakeitimas, todėl apie tokius pakeitimus iš anksto pranešti nereikia ( 25 ).

69. Tačiau šiuo atveju iš Teisingumo Teismui pateiktos informacijos negalima užtikrintai nustatyti, ar apie anksčiau galiojusius labiau ribojančius teisės aktus Komisijai buvo pranešta pagal Direktyvą 98/34.

70. Šiomis aplinkybėmis manau, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar tai buvo padaryta ir ar dėl šios priežasties Belgijos vyriausybė galėjo nepranešti apie naujus teisės aktus.

71. Bet kuriuo atveju, manau, kad Belgijos teisės aktai nėra techninis reglamentas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 11 punktą.

72. Teisingumo Teismas nusprendė, kad „techninio reglamento“ sąvoka apima keturias priemonių kategorijas: pirma, „techninę specifikaciją“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 98/34 1 straipsnio 3 punktą, antra, „kitus reikalavimus“, kaip apibrėžta šios direktyvos 1 straipsnio 4 punkte, trečia, „paslaugų taisyklę“, apibrėžtą minėtos direktyvos 1 straipsnio 5 punkte, ir, ketvirta, „valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus, draudžiančius gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti arba draudžiančius teikti paslaugą ar ja naudotis, arba steigti paslaugų teikėjo verslą“, kaip tai suprantama pagal tos pačios direktyvos 1 straipsnio 11 punktą ( 26 ).

73. Visų pirma, šiuo klausimu manau, jog nagrinėjami teisės aktai negali būti priskiriami prie paslaugų taisyklių, nes jie nesusiję su informacinės visuomenės paslaugomis, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 1 straipsnio 2 punktą.

74. Antra, „techninės specifikacijos“ sąvoka apima dokumente pateiktus reikalavimus tokioms gaminio charakteristikoms kaip reikalavimai parduodamo gaminio pavadinimui, pakavimui, žymėjimui ir atitikties įvertinimo procedūroms. Teisingumo Teismas nusprendė, kad ši sąvoka suponuoja, kad nacionalinė priemonė būtinai turi daryti nuorodą į patį gaminį ar jo pakuotę, taigi nustatyti vieną iš reikalaujamų gaminio požymių ( 27 ). Tačiau Belgijos teisės aktuose nedaroma nuorodos į patį gaminį ar jo pakuotę, todėl, kaip tvirtino Komisija per teismo posėdį, šiuose teisės aktuose nenustatyta nė vieno reikalaujamo gaminio požymio.

75. Trečia, Teisingumo Teismas jau patikslino: tam, kad atitinkamas nacionalines priemones būtų galima laikyti „kitais reikalavimais“, jos turi sudaryti sąlygas, galinčias daryti didelę įtaką atitinkamo gaminio sudėčiai, pobūdžiui ar prekybai juo ( 28 ).

76. Nagrinėjamuose teisės aktuose, pagal kuriuos pirotechnikos gaminių, kuriuose yra daugiau nei 1 kg pirotechninių mišinių, pardavimui taikomas reikalavimas turėti leidimą yra nustatytas ne pačiam gaminiui, o ūkio subjektams keliamas reikalavimas, todėl jis negali būti laikomas „kitais reikalavimais“, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 98/34 ( 29 ).

77. Ketvirta, kiek tai susiję su Direktyvos 98/34 1 straipsnio 11 punkte nurodyta kategorija, t. y. draudimu gaminį gaminti, įvežti, parduoti ar naudoti, iš jurisprudencijos matyti, jog ši techninių reglamentų kategorija reiškia, kad nagrinėjamų nacionalinės teisės nuostatų apimtis turi aiškiai peržengti tik tam tikrų konkretaus gaminio naudojimo būdų nustatymą, todėl neapsiriboti vien jo naudojimo draudimu. Iš tikrųjų ši kategorija ypač taikytina tokioms nacionalinėms priemonėms, kuriomis leidžiamas vien nežymus nagrinėjamo gaminio naudojimas, kurio pagrįstai galima tikėtis ( 30 ).

78. Taigi reikia konstatuoti, kad pagal nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus nustatytas ne draudimas parduoti pirotechnikos gaminius, kuriuose yra daugiau nei 1 kg pirotechninių mišinių, o pirkėjui keliamas reikalavimas turėti leidimą. Taigi tokie gaminiai gali būti parduodami šį leidimą turintiems vartotojams ar profesijos atstovams, todėl, mano nuomone, pagal šiuos teisės aktus leidžiama daugiau nei visai nereikšmingas pardavimas.

79. Antra, siekiant atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus, reikia išsiaiškinti, ar pagal direktyvose 2007/23 ir 2013/29, prireikus siejamose su SESV 34, 35 ir 36 straipsniais, įtvirtintą pirotechnikos gaminių laisvo judėjimo principą, taikomą su proporcingumo principu, draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias vartotojams draudžiama turėti ar naudoti fejerverkus, kuriuose yra daugiau kaip 1 kg pirotechninių mišinių, taip pat draudžiama šiuos fejerverkus parduoti vartotojams.

80. Šiuo klausimu pirmiausia primintina, kad A. van der Schoot persekiojamas būtent už tai, kad pardavė baterijų tipo fejerverkų ir raketinių fejerverkų, kuriuose yra daugiau nei l kg pirotechninių mišinių, privačiam asmeniui, neturinčiam tam reikalingo leidimo, kad šiam kaltinamajam inkriminuojama nusikalstama veika padaryta 2012 m. gruodžio 23 d., todėl ratione temporis taikoma Direktyva 2007/23, ir kad, kaip matyti iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nagrinėjami pateikti rinkai fejerverkai yra priskiriami prie 2 ir 3 kategorijų fejerverkų, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2007/23.

81. Antra, kadangi Direktyva 2007/23 išsamiai suderinti materialiniai ir procedūriniai reikalavimai, kuriuos turi atitikti pirotechnikos gaminiai, kad juos būtų galima pateikti rinkai, o šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje užtikrinamas ne tik pateikimas rinkai pirmą kartą, bet ir laisvas pirotechnikos gaminių judėjimas ( 31 ), su jais susijusi Belgijos priemonė turi būti vertinama atsižvelgiant į tos direktyvos nuostatas, o ne į pirminę teisę ( 32 ).

82. Trečia, nėra jokios abejonės dėl to, kad nagrinėjami teisės aktai vien dėl savo pobūdžio riboja fejerverkų, kuriuose yra daugiau nei 1 kg pirotechninių mišinių, laikymą, naudojimą ir (arba) pardavimą privatiems asmenims, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2007/23 6 straipsnį. Vis dėlto, manau, kad, kaip tvirtino Belgijos vyriausybė, šiais teisės aktais siekiama apsaugoti šio straipsnio 2 dalyje nurodytus esminius interesus, konkrečiai – viešąją tvarką, visuomenės saugumą ar saugą ( 33 ).

83. Kiek tai susiję su teisės aktų pajėgumu apsaugoti viešąją tvarką, visuomenės saugumą ir saugą, manau, jog nagrinėjama priemonė yra tinkama užtikrinti, kad būtų pasiekti šie tikslai ( 34 ).

84. Šiuo klausimu primintina, jog pagal ESS 4 straipsnį ir SESV 72 straipsnį valstybės narės yra atsakingos už viešosios tvarkos palaikymą savo teritorijoje. Jos gali nevaržomos nustatyti priemones, tinkamas viešajai tvarkai palaikyti ( 35 ) ar visuomenės saugumui užtikrinti ( 36 ), atsižvelgdamos į savo nacionalinius poreikius ir konkrečias laiko ir vietos aplinkybes.

85. Vis dėlto nurodyta viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ar saugos išimtis yra siaurai aiškintina nukrypti nuo pagrindinio laisvo judėjimo principo leidžianti nuostata, kurios taikymo srities valstybės narės negali vienašališkai nustatyti ( 37 ). Todėl valstybės narės joms suteikta diskrecija turi naudotis atsižvelgdamos į Sąjungos teisėje nustatytas ribas ( 38 ).

86. Šiuo klausimu primintina, jog Teisingumo Teismas jau nusprendė: tam, kad būtų galima remtis viešąja tvarka ir visuomenės saugumu, turi egzistuoti reali ir pakankamai didelė grėsmė pagrindiniams visuomenės interesams ( 39 ).

87. Šiuo atveju nėra jokios abejonės, kad pirotechnikos gaminių, kurių sudėtyje yra daugiau nei 1 kg pirotechninių mišinių, pardavimas yra siejamas su reikalavimu įsigyti leidimą tam, kad būtų išvengta grėsmės viešajai tvarkai ir visuomenės saugumui.

88. Iš tikrųjų, kadangi pirotechnikos gaminiai „yra natūraliai pavojingi“ ( 40 ), turint omenyje jų sudėtį, ypač gaminiai, kurių sudėtyje yra daugiau nei 1 kg pirotechninių mišinių, jie gali pakenkti asmenų saugumui. Be to, būtent dėl paties pobūdžio ir jų naudojimo aplinkybių šie gaminiai gali trikdyti viešąją tvarką.

89. Be to, kadangi, kaip matyti iš šios išvados 84 punkto, viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ir saugos užtikrinimas iš esmės susijęs su laiko ir vietos aplinkybėmis, negalima pamiršti, kad pirotechnikos gaminių, kurių sudėtyje yra daugiau nei 1 kg pirotechninių mišinių, keliamas pavojus yra dar aktualesnis, turint omenyje esamą kontekstą, susijusį su terorizmo grėsme.

90. Šiomis aplinkybėmis, manau, kad valstybės narės privatiems asmenims teisėtai nustatė reikalavimą turėti leidimą pirkti gaminius, kurių sudėtyje yra daugiau nei tam tikra nustatyta riba pirotechninių mišinių, nes, pirma, neatmestina galimybė, jog šie gaminiai (vieni ar sumaišyti su kitais gaminiais) bus panaudoti ne turint tikslą švęsti ir, antra, atsižvelgiant į esamą kontekstą, paprasčiausias pirotechnikos gaminių, kurių sudėtyje yra didelis kiekis pirotechninių mišinių, panaudojimas gali sukelti sujudimą minioje ir paniką.

91. Taigi neginčytina, kad nagrinėjami teisės aktai yra tinkami viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ir saugai užtikrinti, nes pagal juos leidžiama kontroliuoti ir prireikus riboti asmens turimų pirotechninių mišinių kiekį.

92. Kiek tai susiję su nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų būtinumu, atsižvelgdamas į tai, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą trūksta tam tikros informacijos, į tai, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar nacionalinės teisės aktai proporcingi (ir prireikus, kiek proporcingi) siekiamam viešojo intereso tikslui ( 41 ), o Teisingumo Teismas, remdamasis bylos medžiaga, gali pateikti gaires ( 42 ), pateiksiu tik analizės gaires, kuriomis remdamasis jis turės įvertinti, ar teisės aktai viršija tai, kas būtina, siekiant apsaugoti viešąją tvarką, visuomenės saugumą ir saugą.

93. Pirma, Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 2 dalis suformuluota taip, kad pagal ją valstybėms narėms suteikta didelė diskrecija priimti šioje nuostatoje nurodytas priemones.

94. Iš tikrųjų šios nuostatos taikymo sritis labai plati, nes valstybės narės gali siekti įvairių tikslų. Priemonės gali būti ne tik draudžiamosios, bet ir ribojamosios, jos gali būti taikomos tam tikrų pirotechnikos gaminių turėjimui, naudojimui ir pardavimui.

95. Manau, šį aiškinimą sustiprina Direktyvos 2007/23 10 konstatuojamojoje dalyje nustatytas priežastinis ryšys tarp, pirma, to, kad pirotechnikos gaminių, ypač fejerverkų, naudojimas labai priklauso nuo valstybių narių labai skirtingų kultūrinių papročių ir tradicijų ir, antra, būtinybės leisti valstybėms narėms imtis nacionalinių priemonių, kad dėl viešosios tvarkos ar visuomenės saugumo būtų ribojamas tam tikrų kategorijų fejerverkų naudojimas ir pardavimas plačiajai visuomenei.

96. Antra, nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais, kuriuose nustatytas ne absoliutus draudimas parduoti, o šiam pardavimui taikomas reikalavimas, kad vartotojas turėtų iš anksto išduotą leidimą, siekiama riboti tam tikrų gaminių pardavimą vartotojui. Be to, ši ribojamoji priemonė taikoma ne visiems pirotechnikos gaminiams, o tik tiems, kuriuose yra tam tikra masė šių pavojingų medžiagų, t. y. pirotechninių mišinių.

97. Trečia, atsižvelgiant į esamą kontekstą, mažiau ribojančios priemonės, kaip antai nusipirktų gaminių, kuriuose yra tam tikra masė pirotechninių mišinių, registravimas, mano nuomone, nėra toks pat veiksmingas, siekiant apsaugoti nagrinėjamus pagrindinius interesus. Iš tikrųjų, nors toks formalus reikalavimas leistų nustatyti vartotojo įsigytų pirotechninių mišinių kiekį, jis nesuteiktų galimybės riboti tokio kiekio, todėl ir veiksmingai kovoti su Belgijos vyriausybės nurodytomis pagrindiniams interesams kylančiomis grėsmėmis.

98. Remdamasis pateiktais argumentais, manau, kad, pirma, Belgijos teisės aktai nėra techninis reglamentas, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 98/34, ir, antra, šiais teisės aktais ribojamas laisvas fejerverkų judėjimas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2007/23 6 straipsnį, tačiau jie priimti remiantis viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ir saugos pagrindais ir neviršija to, kas būtina, siekiant apsaugoti šiuos interesus, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

IV. Išvada

99. Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Antverpeno pirmosios instancijos teismas, Belgija) pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip: 1. 2007 m. gegužės 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2007/23/EB dėl pirotechnikos gaminių pateikimo į rinką 20 straipsnį ir 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje 1 straipsnio 5 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal šias nuostatas valstybės narės gali nustatyti baudžiamąsias sankcijas, jeigu šios sankcijos yra veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios ir jeigu nacionalinės teisės nuostatos nepažeidžia šioje direktyvoje nustatytų taisyklių, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. 2. Pagrindinėje byloje nagrinėjama dviguba leidimų laikyti pirotechnikos gaminius tvarka suderinama su Direktyvos 2006/123 10 straipsniu, jeigu kompetentingos valdžios institucijos, naudodamosi savo diskrecija, taiko nediskriminacinius, proporcingus ir objektyvius kriterijus, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. 3. Teisės aktai, pagal kuriuos pirotechnikos gaminių, kuriuose yra daugiau nei 1 kilogramas pirotechninių mišinių, prekybai taikomas reikalavimas, kad pirkėjas turėtų leidimą, nėra techninis reglamentas, kaip tai suprantama pagal 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/34/EB, nustatančią informacijos apie techninius standartus, reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarką, iš dalies pakeistą 1998 m. liepos 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/48/EB. Šiais teisės aktais ribojamas laisvas fejerverkų judėjimas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2007/23 6 straipsnį, tačiau jais siekiama apsaugoti viešąją tvarką, visuomenės saugumą ir saugą ir jie neviršija to, kas būtina, siekiant apsaugoti šiuos interesus, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

( 1 ) Originalo kalba: prancūzų.

( 2 ) Toliau – pirotechniniai mišiniai.

( 3 ) OL L 376, 2006, p. 36; toliau – Paslaugų direktyva.

( 4 ) OL L 154, 2007, p. 1.

( 5 ) OL L 10, 1997, p. 13; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 410.

( 6 ) OL L 178, 2013, p. 27.

( 7 ) Belgisch Staatsblad, 1956 m. birželio 9 d., p. 3990.

( 8 ) Belgisch Staatsblad, 1958 m. gruodžio 22 d., p. 9075 (toliau – Karaliaus nutarimas).

( 9 ) Šiuo klausimu primenu, kad Direktyva 2013/29 priimta 2013 m. birželio 12 d. ir pagal šios direktyvos 49 straipsnį įsigaliojo kitą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dienos, o pagal 48 straipsnį Direktyva 2007/23 panaikinta nuo 2015 m. liepos 1 d.

( 10 ) Dėl sankcijų, kurias valstybės narės turi nustatyti pagal Sąjungos teisę, veiksmingumo, proporcingumo ir atgrasomojo pobūdžio žr. Hagueneau‑Moizard, C., „Sanction nationale du droit communautaire: „Sanctions effectives, proportionnées et dissuasives““, L’exécution du droit de l’Union, entre mécanismes communautaires et droits nationaux, Bruylant, Bruxelles, 2009, p. 205–223.

( 11 ) Dėl šio aspekto žr. prie Amsterdamo sutarties baigiamojo akto pridėtą Deklaraciją Nr. 43, pagal kurią „už administracinį [Sąjungos] teisės įgyvendinimą iš esmės atsako valstybės narės pagal savo konstitucines nuostatas“ (OL C 340, 1997, p. 140). Kaip akcentavo J.‑P. Jacqué, „Valstybių narių vykdomas [Sąjungos] teisės įgyvendinimas turi esminę reikšmę. Iš tikrųjų [Sąjunga] neturi įgaliojimų, reikalingų tiesioginiam [Sąjungos] teisės įgyvendinimui valstybėse narėse“ (Jacqué, J.‑P., Droit institutionnel de l’Union européenne, 5e édition, Dalloz, Paris, 2009, p. 601).

( 12 ) Anot C. Hagueneau‑Moizard, „realų [Sąjungos] teisės veiksmingumą lemia tai, kaip valstybės ją taiko“ (Hagueneau‑Moizard, C., „Sanction nationale du droit communautaire: „Sanctions effectives, proportionnées et dissuasives““, L’exécution du droit de l’Union, entre mécanismes communautaires et droits nationaux, Bruylant, Bruxelles, 2009, p. 205–223, konkrečiai, p. 207). Be to, šią valstybėms narėms tenkančią pareigą sustiprina lojalaus bendradarbiavimo principas, nes pagal šį principą valstybės narės turi imtis visų priemonių, reikalingų Sąjungos teisės aktų taikymo sričiai ir veiksmingumui užtikrinti (žr. 1989 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Komisija /Graikija (68/88, EU:C:1989:339, 23 ir 24 punktai)).

( 13 ) Žr., pavyzdžiui, 2000 m. birželio 29 d. Tarybos direktyvos 2000/43/EB, įgyvendinančios vienodo požiūrio principą asmenims nepriklausomai nuo jų rasės arba etninės priklausomybės (OL L 180, 2000, p. 22; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 20 sk., 1 t., p. 23), 15 straipsnį.

( 14 ) C. Hagueneau‑Moizard direktyvos nuostatą, kurioje nurodyta, kad sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos, vertino kaip „standartinę nuostatą“ (Hagueneau‑Moizard, C., „Sanction nationale du droit communautaire: „Sanctions effectives, proportionnées et dissuasives““, L’exécution du droit de l’Union, entre mécanismes communautaires et droits nationaux, Bruylant, Bruxelles, 2009, p. 205–223, konkrečiai, p. 210).

( 15 ) Terminas „sankcija“ šiuo atveju suprantamas labai plačiai, t. y. kaip apimantis visas sankcijų rūšis.

( 16 ) Žr., be kita ko, 2014 m. balandžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/57/ES dėl baudžiamųjų sankcijų už manipuliavimą rinka (OL L 173, 2014, p. 179) 1 straipsnio 1 dalį, kurioje nurodyta: „Šia direktyva nustatomos būtiniausios taisyklės, susijusios su baudžiamosiomis sankcijomis už prekybą vertybiniais popieriais naudojantis viešai neatskleista informacija, neteisėtą viešai neatskleistos informacijos atskleidimą ir už manipuliavimą rinka, siekiant užtikrinti finansų rinkų vientisumą Sąjungoje ir sustiprinti investuotojų apsaugą ir pasitikėjimą šiomis rinkomis.“

( 17 ) Pagal analogiją žr. 2008 m. liepos 10 d. Sprendimą Feryn (C‑54/07, EU:C:2008:397, 37 punktas).

( 18 ) Šiuo klausimu pažymėtina, kad valstybių narių teisė nustatyti baudžiamąsias sankcijas už sunkius pažeidimus pirmiausia buvo aiškiai pripažinta 2008 m. liepos 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 765/2008, nustatančio su gaminių prekyba susijusius akreditavimo ir rinkos priežiūros reikalavimus ir panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 339/93 (OL L 218, 2008, p. 30), 41 straipsnyje ir kad nuo tada daugybėje direktyvų dėl „naujojo požiūrio į techninį derinimą ir standartus“ yra nuostatų, kurių formuluotė analogiška Direktyvos 2013/29 45 straipsniui, t. y. be kita ko, 2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/31/ES dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su neautomatinių svarstyklių tiekimu rinkai, suderinimo (OL L 96, 2014, p. 107) 42 straipsnis, 2014 m. balandžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/53/ES dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su radijo įrenginių tiekimu rinkai, suderinimo, kuria panaikinama Direktyva 1999/5/EB (OL L 153, 2014, p. 62), 46 straipsnis ar 2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/68/ES dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su slėginės įrangos tiekimu rinkai, suderinimo (OL L 189, 2014, p. 164) 47 straipsnis.

( 19 ) Žr. mano išvadą byloje Essent Energie Productie (C‑91/13, EU:C:2014:312, 35 punktas).

( 20 ) Direktyvos 2013/29 7 konstatuojamojoje dalyje nurodyta dar aiškiau: „sauga sandėliavimo metu reglamentuojama <…> [D]irektyv[oje] 96/82 <…>, kurioje nustatomi saugos reikalavimai įmonėms, kuriose laikomi sprogmenys, įskaitant pirotechnikos medžiagas.“

( 21 ) 2018 m. sausio 30 d. Sprendimas X ir Visser (C‑360/15 ir C‑31/16, EU:C:2018:44, 84–97 punktai).

( 22 ) Šiuo klausimu nagrinėjami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos laikymui reikalingas leidimas, susiję su šia nuostata ir nėra Paslaugų direktyvos 9 konstatuojamojoje dalyje nurodytas reikalavimas (šiuo klausimu žr. 2018 m. sausio 30 d. Sprendimą X ir Visser (C‑360/15 ir C‑31/16, EU:C:2018:44, 113–123 punktai). Be to, nors buvo teigiama, kad visos pagrindinės bylos aplinkybės susijusios tik su viena valstybe nare, Teisingumo Teismas nusprendė, kad ši aplinkybė nepadarė įtakos Paslaugų direktyvos III skyriaus taikytinumui (šiuo klausimu žr. 2018 m. sausio 30 d. Sprendimą X ir Visser (C‑360/15 ir C‑31/16, EU:C:2018:44, 110 punktas)).

( 23 ) 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, nustatanti informacijos apie techninius standartus, reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarką (OL L 204, 1998, p. 37; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 20 t., p. 337), iš dalies pakeista 1998 m. liepos 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/48/EB (OL L 217, 1998, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 21 t., p. 8; toliau – Direktyva 98/34).

( 24 ) 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimas Schwibbert (C‑20/05, EU:C:2007:652, 38–42 punktai). Taip pat žr. 2014 m. liepos 10 d. Sprendimą Ivansson ir kt. (C‑307/13, EU:C:2014:2058, 48 punktas).

( 25 ) 2010 m. balandžio 15 d. Sprendimas Sandström (C‑433/05, EU:C:2010:184, 47 punktas).

( 26 ) 2017 m. vasario 1 d. Sprendimas Município de Palmela (C‑144/16, EU:C:2017:76, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 27 ) 2014 m. liepos 10 d. Sprendimas Ivansson ir kt. (C‑307/13, EU:C:2014:2058, 19 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 28 ) 2016 m. spalio 27 d. Sprendimas James Elliott Construction (C‑613/14, EU:C:2016:821, 69 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 29 ) Šiuo klausimu žr. 2005 m. balandžio 21 d. Sprendimą Lindberg (C‑267/03, EU:C:2005:246, 87 punktas) ir 2016 m. spalio 13 d. Sprendimą M. ir S. (C‑303/15, EU:C:2016:771, 29 ir 30 punktai).

( 30 ) 2005 m. balandžio 21 d. Sprendimas Lindberg (C‑267/03, EU:C:2005:246, 76 ir 77 punktai) ir 2012 m. liepos 19 d. Sprendimas Fortuna ir kt. (C‑213/11, C‑214/11 ir C‑217/11, EU:C:2012:495, 31 ir 32 punktai).

( 31 ) Manau, tai išplaukia iš 2016 m. spalio 27 d. Sprendimo Komisija / Vokietija (C‑220/15, EU:C:2016:815, 35–47 punktai), konkrečiai iš pateikto Direktyvos 2007/23 2 straipsnio 2 punkto ir 6 straipsnio taikymo srities išaiškinimo. Reikia akcentuoti ir tai, jog šiuo tikslu Teisingumo Teismas atmetė Vokietijos argumentus, kad „valstybės narės turi kompetenciją reglamentuoti visus vėlesnius [pirotechnikos gaminių] platinimo etapus iki mažmeninio pardavimo galutiniam vartotojui“.

( 32 ) 2014 m. rugsėjo 10 d. Sprendimas Vilniaus energija (C‑423/13, EU:C:2014:2186, 39 punktas).

( 33 ) Sąjungos teisėje retai vartojama „visuomenės saugos“ sąvoka. Be to, ši sąvoka nėra aiškiai atskirta nuo „visuomenės saugumo“ sąvokos, kaip pabrėžė Sąjungos teisės aktų leidėjas Paslaugų direktyvos 41 konstatuojamojoje dalyje, nurodydamas, kad „visuomenės saugumo sąvoka apima visuomenės saugos klausimus“.

( 34 ) Manau, reikia patikrinti, ar nacionalinė priemonė yra tinkama siekiamam tikslui ir ar ji neviršija to, kas būtina jam pasiekti, nors proporcingumo reikalavimas nenurodytas stricto sensu Direktyvos 2007/23 6 straipsnyje. Iš tikrųjų, atsižvelgdamas į tai, kad proporcingumo principas, t. y. bendrasis teisės principas, taikomas visoje Sąjungos teisėje ir tikrinamas Sutarties saugomas judėjimo laisves ribojančių valstybių narių priemonių proporcingumas, manau, jog pagal Direktyvos 2007/23 6 straipsnio 2 dalį priimtoms priemonėms, kaip išimtims, turi būti taikoma tokia kontrolė.

( 35 ) Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje Josemans (C‑137/09, EU:C:2010:433, 116 punktas ir 61 išnaša).

( 36 ) Mano nuomone, išlieka aktualūs argumentai, nagrinėti generalinio advokato H. Mayras išvadoje byloje van Duyn (41/74, nepaskelbta Rink., EU:C:1974:123, p. 1358), kurioje jis pažymėjo, kad „tik valstybės narės, nepažeisdamos konkrečių tam tikrų [Sąjungos] nuostatų reikalavimų, <…> turi įgaliojimus savo teritorijoje imtis visuomenės saugumui reikalingų priemonių ir vertinti šiam saugumui keliamą pavojų“, todėl visuomenės saugumas, „bent jau šiuo metu, užtikrinamas nacionaliniu lygiu ir tai atitinka realią padėtį, nes visuomenės saugumo reikalavimai įvairuoja, kiek tai susiję su laiku ir erdve, nelygu valstybė narė“.

( 37 ) Pagal analogiją žr. 2006 m. sausio 31 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (C‑503/03, EU:C:2006:74, 45 punktas).

( 38 ) Pagal analogiją žr. 1974 m. gruodžio 4 d. Sprendimą van Duyn (41/74, EU:C:1974:133, 18 punktas).

( 39 ) Pagal analogiją žr. 1998 m. spalio 29 d. Sprendimą Komisija / Ispanija (C‑114/97, EU:C:1998:519, 46 punktas).

( 40 ) Generalinio advokato M. Bobek išvada byloje Komisija / Vokietija (C‑220/15, EU:C:2016:534, 50 punktas).

( 41 ) Šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 23 d. Sprendimą Schönheit ir Becker (C‑4/02 ir C‑5/02, EU:C:2003:583, 82 punktas).

( 42 ) Žr. 2010 m. balandžio 13 d. Sprendimą Bressol ir kt. (C‑73/08, EU:C:2010:181, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).