GENERALINIO ADVOKATO

L. A. GEELHOED IŠVADA,

pateikta 2004 m. kovo 25 d.( )

Byla C-280/02

Europos Bendrijų Komisija

prieš

Prancūzijos Respubliką

(Valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymas – Direktyva 91/271/EEB – 5 straipsnis – Miesto nuotekų valymas – Jautrių zonų nenustatymas)

I – Įvadas

1. Šiuo ieškiniu dėl įsipareigojimų neįvykdymo Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad Prancūzijos Respublika neįvykdė kai kurių įsipareigojimų pagal 1991 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvą 91/271/EEB dėl miesto nuotekų valymo (toliau – Direktyva)( ). Pirma, Komisija tvirtina, kad Prancūzijos Respublika tam tikrų Seine‑Normandie, Loire‑Bretagne, Artois‑Picardie ir Rhône‑Méditerranée‑Corse baseinuose esančių zonų nelaikė eutrofikacijai jautriomis zonomis, ir, antra, ji netaikė griežtesnių valymo reikalavimų jautriose zonose arba tose, kurios turėjo būti laikomos tokiomis, išleidžiamoms miesto nuotekoms iš aglomeracijų, turinčių daugiau kaip 10 000 gyventojų ekvivalentą.

II – Taikomos nuostatos

2. 1 straipsnyje nustatyta, kad Direktyva reglamentuoja miesto nuotekų surinkimą, valymą bei išleidimą bei nuotekų iš tam tikrų pramonės sektorių valymą bei išleidimą. Jos tikslas yra apsaugoti aplinką nuo žalingo išleidžiamų minėtųjų nuotekų poveikio.

3. Direktyvos 2 straipsnyje pateikiamos šios sąvokos:

„1) „miesto nuotekos“ – tai buitinės nuotekos arba buitinės nuotekos, sumišusios su gamybinėmis nuotekomis, ir (arba) paviršinės (lietaus) nuotekos;

2) „buitinės nuotekos“ – tai gyvenviečių ir buitinių paslaugų nutekamieji vandenys, kurie daugiausia susidaro dėl žmogaus medžiagų apykaitos ir buitinės namų veiklos;

3) „gamybinės nuotekos“ – tai nutekamieji vandenys, kurie išleidžiami iš teritorijų, naudojamų bet kokiems prekybos ar pramonės tikslams, ir kurie nepriskiriami prie buitinių ar paviršinių (lietaus) nuotekų;

4) „aglomeracija“ – tai tam tikras plotas, kuris yra gana tankiai apgyvendintas ir (arba) kuriame gana sutelkta ūkinė veikla, dėl to reikia surinkti miesto nuotekas ir jas nukreipti į nuotekų valymo įrenginius arba į galutinę išleidimo vietą;

5) „nuotekų surinkimo sistema“ – tai vamzdynų sistema, kurioje surenkamos ir per kurią teka miesto nuotekos;

6) „1 g. e. (gyventojų ekvivalentas)“ – tai organinė biologiškai skaidoma apkrova, kuriai oksiduoti deguonies poreikis (BDS 5 ) yra 60 g per dieną;

<…>

8) „antrinis valymas“ – tai nuotekų valymas, paprastai taikant biologinį būdą kartu su antriniu nusėsdinimu arba kitokį procesą, kai yra laikomasi I priedo 1 lentelėje nurodytų reikalavimų;

<…>

11) „eutrofikacija“ – tai vandens prisotinimas maistingųjų medžiagų, ypač azoto ir (arba) fosforo junginių, kurie skatina dumblių bei aukštesniųjų augmenijos formų augimą, nepageidaujamai sutrikdantį organizmų pusiausvyrą vandenyje ir prastinantį tokio vandens kokybę;

<…>“ (Pataisytas vertimas)

4. Direktyvos 5 straipsnio 1, 2 dalyse ir 5 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta:

„1. Kad būtų įvykdyta šio straipsnio 2 dalis, valstybės narės iki 1993 m. gruodžio 31 d. pagal II priede išdėstytus kriterijus nustato jautrias zonas.

2. Valstybės narės užtikrina, kad miesto nuotekos, patenkančios į nuotekų surinkimo sistemas iš aglomeracijų, turinčių daugiau kaip 10 000 g. e., prieš išleidžiamos jautriose zonose, ne vėliau kaip nuo 1998 m. gruodžio 31 d. būtų pradėtos valyti pagal griežtesnius, negu aprašyta 4 straipsnyje, reikalavimus.

<…>

5. Išleidimams iš miesto valymo įrenginių, kurie yra atitinkamuose jautrių zonų nuotekų surinkimo rajonuose ir kurie taip pat teršia šias zonas, privalo būti taikomos šio straipsnio 2, 3, ir 4 dalių nuostatos.“

5. Direktyvos II priedas „Jautrių ir mažiau jautrių zonų nustatymo kriterijai“ A dalyje („Jautrios zonos“) nustato: „Vandens telkinys turi būti laikomas jautria zona, jeigu jis patenka į vieną iš šių grupių:

a) natūralūs gėlo vandens ežerai, kiti gėlo vandens telkiniai, estuarijos ir jūros pakrančių vandenys, kurie yra eutropiniai arba gali greitai tapti eutropiniais, jei nebus imtasi apsaugos priemonių. Svarstant, kurios maistinės medžiagos kiekį reikėtų mažinti toliau valant, galėtų būti atsižvelgiama į tokius elementus:

i) ežerai ir upės, įtekančios į ežerus (rezervuarus), uždaras įlankas, kuriose nedaug keičiasi vanduo, ir dėl to jis užsistovi. Tokiose zonose reikėtų šalinti fosforą, nebent galima įrodyti, kad fosforo šalinimas neturės jokio poveikio eutrofikacijos lygiui. Kai čia patenka nuotekos, išleidžiamos iš didelių aglomeracijų, galima pagalvoti ir apie azoto šalinimą;

ii) estuarijos, įlankos ir kiti jūros pakrančių vandenys, kuriuose nedaug keičiasi vanduo arba į kuriuos patenka daug maistinių medžiagų. Tokiose zonose iš mažų aglomeracijų išleidžiamos nuotekos paprastai neturi didelės reikšmės, bet kai jos išleidžiamos iš didelių aglomeracijų, fosforas ir (arba) azotas turėtų būti šalinamas, nebent galima įrodyti, kad toks šalinimas neturės poveikio eutrofikacijos lygiui;

b) paviršinio gėlo vandens telkiniai, iš kurių imamas geriamasis vanduo, kuriuose, jei nebus imamasi veiksmų, gali susidaryti didesnė nitratų koncentracija negu nustatytoji atitinkamose 1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvos (75/440/EEB) nuostatose dėl paviršinio vandens, skirto geriamajam vandeniui imti, kokybės valstybėse narėse reikalavimų( );

c) zonos, kuriose tam, kad būtų laikomasi Tarybos direktyvų, būtina atlikti papildomą valymą, ne tik nustatytąjį šios direktyvos 4 straipsnyje.“

III – Ikiteisminė procedūra

6. 1999 m. spalio 22 d. po ilgai trukusio susirašinėjimo su Prancūzijos valdžios institucijomis dėl Direktyvos įgyvendinimo Komisija nusiuntė Prancūzijos vyriausybei oficialų įspėjimą, kuriame atkreipė jos dėmesį į tam tikrų įsipareigojimų neįvykdymą. Nusprendusi, kad Prancūzijos Respublikos atsakymo į oficialų įspėjimą nepakanka, Komisija atitinkamai 2001 m. balandžio 10 d. išsiuntė jai argumentuotą nuomonę, į kurią, šios institucijos nuomone, taip pat nebuvo tinkamai atsakyta. Dėl to 2002 m. liepos 30 d. Komisija pareiškė šį ieškinį.

7. Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad:

– nelaikydama tam tikrų Seine‑Normandie, Loire‑Bretagne, Artois‑Picardie ir Rhône‑Méditerranée‑Corse baseinų zonų eutrofikacijai jautriomis zonomis ir

– netaikydama griežtesnių valymo reikalavimų jautriose zonose arba tose, kurios turi būti nustatytos kaip jautrios, išleidžiamoms miesto nuotekoms iš aglomeracijų, turinčių daugiau kaip 10 000 gyventojų ekvivalentą,

Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 5 straipsnio 1 ir 2 dalis bei II priedą.

8. Prancūzijos Respublika prašo, kad pirmasis ieškinio pagrindas būtų atmestas, išskyrus tiek, kiek jis susijęs su Vistre upe. Ji prašo atmesti ir antrąjį ieškinio pagrindą, išskyrus tiek, kiek jis susijęs su aglomeracijomis jautriose zonose, kur tam tikroms išleidžiamoms miesto nuotekoms dar netaikomi griežtesni valymo reikalavimai.

IV – Ginčo dalykas

9. Komisijos ieškinys grindžiamas dviem pagrindais. Pirmasis ieškinio pagrindas sudarytas iš dviejų dalių – pirmoji susijusi konkrečiai su eutrofikacijos sąvoka, o antroji, grindžiama pirmąja, – su nepakankamu jautrių zonų nustatymu. Antrasis ieškinio pagrindas susijęs su tariamu Prancūzijos Respublikos griežtesnių valymo reikalavimų netaikymu išleidžiamoms miesto nuotekoms iš aglomeracijų, turinčių daugiau kaip 10 000 gyventojų.

V – Pirmasis ieškinio pagrindas: eutrofikacijos sąvoka ir jautrių zonų nustatymas

A – Eutrofikacijos sąvoka

Šalių argumentai

10. Direktyvos 2 straipsnio 11 dalis pateikia keturis požymius, kurie bendrai sudaro eutrofikacijos sąvoką. Tai yra:

1) vandens prisotinimas maistinių medžiagų, ypač azoto ir (arba) fosforo junginių, kuris

2) skatina pagreitintą dumblių bei aukštesniųjų rūšių augimą, kuris

3) nepageidaujamai sutrikdo organizmų pusiausvyrą vandenyje ir

4) blogina tokio vandens kokybę.

11. Abi šalys sutinka, kad Direktyva nustato priežastinį ryšį tarp pirmųjų dviejų požymių bei tarp antrojo, trečiojo, ir ketvirtojo požymių.

12. Prancūzijos vyriausybė šiuo atžvilgiu pabrėžia, kad šie požymiai yra kumuliatyvūs. Eutrofikacijai įrodyti nepakanka tam tikrame vandens telkinyje pastebėtų vieno ar dviejų požymių: turi būti įrodyta, kad egzistuoja kiti eutrofikacijos požymiai, kurie tarpusavyje glaudžiai susiję.

13. Komisija ir Prancūzijos Respublika nesutaria dėl trečiojo požymio (nepageidautino organizmų pusiausvyros vandenyje sutrikdymo) aiškinimo. Komisija tvirtina, kad Prancūzijos vyriausybė šią sąvoką aiškina per siaurai, nes organizmų pusiausvyra vandenyje sutrinka ne tik tada, kai atskiros rūšys išnyksta ar sumažėja jų skaičius, bet ir tada, kai viena rūšis dauginasi, o kitos išlieka stabilios.

14. Prancūzijos Respublika atsako, kad tol, kol kitų organizmų pusiausvyra vandenyje nesutrikdyta, vienos augalo rūšies dauginimosi nepakanka padaryti išvadą, jog įvairių organizmų pusiausvyra vandenyje nepageidaujamai sutrikdyta. Ji teigia, kad Komisija tinkamai nepaaiškino, kodėl tam tikri reiškiniai turėtų būti laikomi nepageidaujamais.

15. Dublike Komisija remiasi įvairia literatūra, kurioje aprašomi nepageidaujamas vandens prisotinimo maistinių medžiagų poveikis ir dėl to pagreitėjęs dumblių bei aukštesniųjų augalų rūšių augimas. Toks nepageidaujamas poveikis gali pasireikšti mitybos grandinių ekosistemos viduje ardymu, pusiausvyros tarp įvairių rūšių sutrikdymu bei deguonies kiekio vandenyje mažėjimu. Be to, vandens augalai gali išnykti, nes dėl didelio dumblių kiekio vanduo tampa drumzlinas ir trukdo šviesai pasiekti jūros dugną. Gali atsirasti nuodingų dumblių, kurie, apnuodiję kiaukutinius, kelia grėsmę žmonių sveikatai bei yra didelio žuvų mirtingumo priežastis.

Vertinimas

16. Iš motyvų trečiosios ir aštuntosios konstatuojamųjų dalių bei 1 straipsnio aišku, kad Direktyvos tikslas – apsaugoti aplinką ir nuo miesto, ir nuo gamybinių nuotekų žalingo poveikio.

17. Ketvirtojoje konstatuojamojoje dalyje teigiama, kad jautriose zonose būtinas valymas pagal griežtesnius reikalavimus. 5 straipsnio 1 ir 2 dalyse iš valstybių narių reikalaujama:

– pagal II priede išdėstytus kriterijus iki 1993 m. gruodžio 31 d. nustatyti jautrias zonas, ir

– vėliausiai iki 1998 m. gruodžio 31 d. užtikrinti, kad miesto nuotekos, patenkančios į nuotekų surinkimo sistemas iš aglomeracijų, turinčių daugiau kaip 10 000 g. e., prieš jas išleidžiant jautriose zonose būtų pradėtos valyti pagal griežtesnius nei papildomus antrinio ar jam prilygstančio valymo reikalavimus.

18. Direktyvos II priedas nurodo, kurie vandens telkiniai turi būti nustatomi kaip jautrios zonos. Tai yra:

– vandens telkiniai, kurie yra eutropiniai arba, jei nebus imtasi apsaugos priemonių, gali greitai tapti europiniais,

– paviršinio gėlo vandens telkiniai geriamajam vandeniui gauti, kuriuose, jei nebus imamasi veiksmų, gali susidaryti didesnė nitratų koncentracija nei nustatytoji atitinkamose 1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvos (75/440/EEB) nuostatose dėl paviršinio vandens, skirto geriamajam vandeniui imti, kokybės valstybėse narėse reikalavimų,

– zonos, kuriose tam, kad būtų laikomasi Tarybos direktyvų, būtina atlikti papildomą antrinį ar jam prilygstantį valymą.

19. Šalys nesutaria dėl eutrofikacijos sąvokos apimties. Komisija palaiko platų aiškinimą, o Prancūzijos vyriausybė ją supranta siauriau. Šis skirtumas atsispindi šalių pateiktose pastabose dviem aspektais. Prancūzijos vyriausybė akcentuoja priežastinį ryšį, kuris, jos manymu, turi būti tarp įvairių sąvokos požymių, o Komisija tvirtina, kad vien visų keturių požymių egzistavimas sukuria pakankamą pagrindą padaryti išvadą, jog atitinkamas vanduo yra eutropinis. Šalys taip pat nesutaria dėl trečiojo požymio aiškinimo. Komisija labiau nei Prancūzijos vyriausybė linkusi padaryti išvadą, kad įvairių organizmų pusiausvyra vandenyje buvo sutrikdyta.

20. Iš tiesų eutrofikacijos sąvoka lemia Direktyvos taikymo sritį. Kaip jau nurodžiau 17 ir 18 punktuose, valstybės narės jautriomis zonomis privalo laikyti vandens telkinius, kurie yra eutropiniai arba greitai gali tapti eutropiniais, jei nebus imtasi apsaugos priemonių. Be to, išleidžiamas jautriose zonose miesto nuotekas reikia valyti taip, kad būtų išfiltruota didžioji dalis jose esančių maistingųjų medžiagų. Tokio proceso tikslas – pasiekti, kad vandens telkinys būtų mažiau linkęs į eutrofikaciją. Todėl platus eutrofikacijos aiškinimas padidina vandens telkinių, kurie turi būti laikomi jautriais, skaičių.

21. Nustatant teisingą eutrofikacijos sąvokos, priežastinio ryšio ir povandeninio gyvenimo pusiausvyros sutrikdymo aiškinimą, būtina remtis ne tik Direktyvos 2 straipsnio 11 dalies nuostatomis, bet ir jos tikslu bei struktūra.

22. Iš Direktyvos teksto, sistemos ir taikymo srities matyti, kad, šalinant maistines medžiagas iš buitinių ir miesto nuotekų, jos tikslas yra kovoti su paviršinių vandens telkinių eutrofikacija ir taip užkirsti kelią žalingam aplinkos poveikiui. Atsižvelgiant į šį tikslą, „eutrofikacija“ turėtų būti aiškinama taip, kad būtų užtikrinta, jog prastėjant vandens kokybei, jis nepasidarytų mažiau tinkamas ar išvis netinkamas vartoti.

23. Be to, iš Direktyvos taikymo srities matyti, kad eutrofikacijos sąvoka neturi būti aiškinama per siaurai. Vadinasi, ne tik tie vandens telkiniai, kurie jau yra eutropiniai, bet ir tie, kurie gali tokiais tapti (žiūrėti II priedą A dalį), turi būti laikomi jautriais.

24. Direktyvos 2 straipsnio 11 dalis nurodo, kad eutrofikacijai būdingi keturi tarpusavyje susiję požymiai. Pirmasis yra vandens prisotinimas maistinių medžiagų, ypač azoto ir (arba) fosforo junginių. Toks prisotinimas sukelia pagreitintą dumblių ir aukštesniųjų augalų rūšių augimą – tai antrasis požymis. Trečiasis ir ketvirtasis susiję su žalinga situacija, kuri atsiranda dėl dviejų pirmųjų, – nepageidautinas organizmų pusiausvyros vandenyje sutrikdymas ir vandens kokybės blogėjimas.

25. Ši sąvoka yra pagrįsta priežastiniu ryšiu tarp maistinių medžiagų patekimo į vandens aplinką ir vandens kokybės blogėjimo. Išleidžiamos buitinės nuotekos padidina azoto ir fosforo kiekį vandenyje ir pagausina maistinių medžiagų gyvenamojoje aplinkoje. Tai turi žalingą poveikį vandenyje egzistuojančiai gyvybei. Padaugėjus maistinių medžiagų, ima sparčiai daugintis vandens augalai, pavyzdžiui, dumbliai ir kiti mikroskopiniai augalai, be to sumažėja deguonies kiekis vandenyje bei suaktyvėja tam tikrų anaerobinių bakterijų veikla. Be to, dėl pagausėjusio dumblių kiekio vanduo gali pasidaryti drumzlinas, tad šviesa neprasiskverbs taip giliai kaip anksčiau, todėl kai kurios žuvys ir kiti organizmai gali neišgyventi. Tokiomis sąlygomis vandens telkinio biologinė įvairovė gerokai sumažėja.

26. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nemanau, kad būtina atskirai įrodyti priežastinio ryšio buvimą. Remiantis Direktyvos 2 straipsnio 11 dalyje pateikta eutrofikacijos sąvoka, galima daryti išvadą, kad šis ryšys laikomas įrodytu.

27. Kitas klausimas, ar galima teigti, kad įvairių organizmų pusiausvyra vandens telkinyje nepageidaujamai sutrikdyta, jei tik viena rūšis nesaikingai dauginasi, o kitos išlieka stabilios. Manau, kad galima. Jau nurodžiau, jog tam, kad nebūtų sužlugdytas Direktyvos tikslas, eutrofikacijos sąvokos nereikia aiškinti siaurinamąja prasme. Todėl nesvarbu, ar tik viena atskira rūšis nesaikingai dauginasi, ar daugiau kaip viena. Lemiamas veiksnys yra tas, ar vandens kokybė pablogėja, ar ne dėl išorinių veiksnių. Taip gali atsitikti tuo atveju, kai tik viena rūšis dauginasi neproporcingai.

28. Tai galima paaiškinti tokiu pavyzdžiu. Paveiktas dumblių, kurie gamina nuodingąsias medžiagas, augimo vanduo turėtų būti laikomas pablogėjusios kokybės. Nuodingosios medžiagos gali pasiekti žmones maitinimosi grandine, pavyzdžiui, vartojant dvigeldžius moliuskus, kuriuose tų medžiagų susikaupė. Nesaikingai dauginosi tik viena (nuodinga) dumblių rūšis, tačiau biologinė vandens sudėtis pasikeitė ir jo kokybė suprastėjo. Vadinasi, keturi eutrofikacijos požymiai egzistuoja, todėl vandens telkinys turi būti laikomas eutropiniu.

B – Jautrių zonų nustatymas

29. Kadangi šalys nesutaria dėl eutrofikacijos sąvokos aiškinimo, jos taip pat nesutaria dėl jautrių zonų nustatymo. Komisija kaltina Prancūzijos vyriausybę nustačius ne visas jautrias zonas.

30. Komisija mano, kad Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 5 straipsnio 1 dalį ir II priedą, nenustatydama šių jautrių zonų:

– Seine-Normandie: Senos įlankos, Senos ir jos intakų pasroviui nuo santakos su Andelle,

– Loire-Bretagne: Lorient prieuosčio, Elorn estuarijos, Douarnenez įlankos, Concarneau įlankos, Morbihan įlankos ir Vilaine įlankos,

– Artois-Picardie: jūros pakrančių vandenų ir – kontinentinių vandenų atžvilgiu – visos hidrografinės sistemos tarp praplatintos Aa ir Escaut iš vienos pusės ir Belgijos sienos iš kitos pusės, Scarpe pasroviui nuo Arras, Lens kanalo pasroviui nuo Lens ir visos Somme,

– Rhône-Méditerranée-Corse: Vistre upė ir Thau lagūnos.

31. Komisija mano, kad įrodyta, jog pirmiau paminėti vandens telkiniai eutropiniai arba greitai tokie taps.

Seine-Normandie: Senos įlanka

Šalių argumentai

32. Komisija mano, kad nepriskirdama Senos įlankos vandens telkinių eutropiniams Direktyvos prasme, Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 5 straipsnio 1 dalį ir II priedą. Komisija, inter alia, nurodo pernelyg didelį dviejų dumblių – dinophysis (kuris yra nuodingas) ir phaeocystis – dauginimąsi, kuriam įtakos turėjo su nuotekomis patekusios maistinės medžiagos.

33. Savo ieškinyje Komisija patvirtino, kad nebuvo nustatyta, jog deguonies Senos įlankoje yra per mažai, nes stiprios bangos apsaugo nuo ištirpusio deguonies tūrio mažėjimo įlankos dugne. Komisija vis dėlto pabrėžia, kad vandens telkinio pusiausvyra gali būti sutrikdyta, o kokybė pablogėjusi ne tik tada, kai vandens telkinyje yra mažas deguonies kiekis. Tokiomis kaip šios bylos aplinkybėmis, neigiamos pasekmės gali būti dvigeldžių moliuskų apnuodijimas dauginantis nuodingajam dumbliui dinophysis bei dėl bangavimo ir kito dumblio phaeocysti s atsiradusios putos.

34. Prancūzijos vyriausybė neigia, kad Senos įlankos vandenys yra eutropiniai Direktyvos prasme. Ji pripažįsta, kad dinophysis atsiradimas tam tikrose zonose iš tikrųjų buvo nustatytas, bet tik nedideli jo kiekiai. Tačiau Komisija visiškai neįrodė įvairių vandens organizmų pusiausvyros sutrikdymo ar vandens kokybės pablogėjimo. Tiksliau – Senos įlanka nenukentėjo nuo dumblių sukeltos deguonies stokos, taip pat nebuvo jokio priežastinio ryšio tarp vandens prisotinimo maistinių medžiagų bei pernelyg didelio dumblių dauginimosi.

Vertinimas

35. Manau, kad būtina priminti, jog Prancūzijos vyriausybė Teisingumo Teismui pateiktuose dokumentuose pripažino, kad Senos įlankoje užfiksuotas ir prisotinimas maistinių medžiagų, ir paspartėjęs dumblių bei aukštesniųjų augalų rūšių augimas. Tačiau ji ginčijo bet kokią užuominą, kad tarp šių dviejų reiškinių yra priežastinis ryšys.

36. Kaip matyti iš 24 punkto, eutrofikacijos sąvokos nereikėtų aiškinti per siaurai. Jei išleidžiamos miesto nuotekos sukelia nemenką vandens kokybės pablogėjimą, atitinkama zona yra jautri ir turi būti tokia laikoma. Paveiktas dumblių, kurie gamina nuodingąsias medžiagas, dauginimosi, vanduo turi būti laikomas pablogėjusios kokybės vandeniu. Tai, kad Prancūzijos valdžios institucijos pripažino dinophysis egzistavimą Senos įlankoje ir negalėjo įrodyti, kad jo kiekis yra nedidelis, leidžia daryti išvadą, jog Prancūzijos vyriausybė neįvykdė įsipareigojimo Senos įlanką laikyti jautria zona.

Seine-Normandie: Sena ir jos intakai pasroviui nuo santakos su Andelle

Šalių argumentai

37. Komisija kaltina Prancūzijos vyriausybę dėl to, kad ji nelaikė Senos ir jos intakų pasroviui nuo santakos su Andelle jautriomis zonomis. Ji, inter alia, nurodo du Institut français de recherche pour l’exploitation de la mer (IFREMER) atliktus tyrimus, kuriuose apibūdinamos šių vandenų problemos. Tyrimuose nurodoma, kad Senoje ir jos intakuose labai trūksta deguonies dėl pernelyg spartaus dumblių dauginimosi. Tai sukelia didžiulį vandens kokybės pablogėjimą su visomis pasekmėmis vandens organizmams.

38. Prancūzijos vyriausybė mano, kad Sena ir jos intakai pasroviui nuo santakos su Andelle nėra eutropiniai Direktyvos prasme. Ji teigia, kad nuo 1970 metų pramonėje labai stengiamasi sustabdyti pramoninę taršą, ypač mažinant išleidžiamą fosfatą, kurio sumažėjo 96 %. Vis dėlto tai iš esmės neturėjo jokios įtakos vidutiniam deguonies lygiui Poses‑Honfleur zonoje, kuris per metus pakilo tik 1 %.

39. Savo atsakyme Komisija pabrėžė, kad išleidžiamų miesto nuotekų valymas apima ne tik fosfato, bet ir nitratų mažinimą.

Vertinimas

40. Prancūzijos vyriausybė neginčijo, kad Senoje ir jos intakuose pasroviui nuo santakos su Andelle paspartėjęs dumblių augimas, kuris sukelia tokių neigiamų pasekmių, kad didelėse šių vandenų zonose deguonies kiekis yra per mažas. Todėl Vyriausybė neginčija, kad minėti vandens telkiniai yra eutropiniai. Ji tiesiog teigia, kad fosfato pašalinimas faktiškai neturėjo įtakos deguonies lygiams minėtuose vandenyse.

41. Vis dėlto tik tai, kad vienos konkrečios maistinės medžiagos nuotekų sumažinimas neturėjo realios įtakos deguonies lygiui, neatleidžia Prancūzijos vyriausybės nuo jos pareigos eutropinius vandenis laikyti jautriomis zonomis. Nors tai gali būti fosforo nepašalinimo iš nuotekų per valymo procesą priežastis, nes pačioje Direktyvoje tokia galimybė pripažinta II priedo i punkte, tačiau tai negali pateisinti kitų Direktyvos nustatytų įsipareigojimų neįvykdymo. Atitinkamai darau išvadą, kad Prancūzijos Respublika nelaikė Senos ir jos intakų pasroviui nuo santakos su Andelle vandenų eutropiniais, taigi – ir jautriomis zonomis.

Loire-Bretagne: Lorient prieuostis, Elorn estuarija, Douarnenez įlanka, Concarneau įlanka, Morbihan įlanka ir Vilaine įlanka

Šalių argumentai

42. Komisija mano, kad Lorient prieuostis, Elorn estuarija, Douarnenez įlanka, Concarneau įlanka, Morbihan įlanka ir Vilaine įlanka turėjo būti laikomos eutropinėmis, arba galinčiomis greitai tokiomis tapti, jei nebus imtasi apsaugos priemonių. Šio požiūrio ji laikosi todėl, kad į tokius vandenis išleidžiamos miesto nuotekų turi didelę įtaką jų eutrofikacijai.

43. Komisija mano, kad nacionalinės valdžios institucijos privalo laikyti vandens telkinį jautriu, jei išleidžiamos miesto nuotekos kartu su nitratų teršalais iš žemės ūkio šaltinių „smarkiai didina“ eutrofikaciją. Komisija tokią išvadą daro pagal (mutatis mutandis) Standley sprendimą( ), kuriame Teisingumo Teismas pripažino, jog nitratų direktyva( ) taikoma, kai azoto mišinių iš žemės ūkio šaltinių išleidimas smarkiai didina taršą.

44. Lorient prieuostyje išleidžiamų miesto nuotekų dalis apytiksliai yra 10 %; Komisija mano, kad tai smarkiai didina taršą. Taigi ji teigia, kad, be priemonių, kurių buvo imtasi siekiant apsaugoti vandenį nuo užteršimo nitratais iš žemės ūkio šaltinių, taip pat turi būti imamasi sumažinčiųjų išleidžiamas miesto nuotekas.

45. Kitoje IFREMER ataskaitoje – „L’eutrophisation des eaux marines et saumâtre en Europe, en particulier en France”( ) – teigiama, kad Lorient prieuostyje randama makrodumblių. Komisija įsitikinusi, kad neigiamos tokių dumblių pasekmės akivaizdžios.

46. Elorn estuarijoje, Douarnenez įlankoje, Concarneau įlankoje ir Morbihan įlankoje išleidžiamų miesto nuotekų dalys atitinkamai yra 21 %, 21 %, 31 % ir 33 %. Komisija mano, kad šios išleidžiamos nuotekos gerokai didina atitinkamų vandens telkinių taršą. Vilaine įlanka taip pat yra eutropinė. Komisija jos atžvilgiu pažymi pernelyg didelį nuodingųjų dumblių (dinophysis) dauginimąsi bei fitoplanktono perteklių.

47. Prancūzijos vyriausybė negali suprasti, kodėl Komisija, pripažinusi, kad tokios išleidžiamos miesto nuotekos smarkiai didina Saint-Brieuc įlankos taršą, daro skirtingą išvadą Lorient prieuosčio atveju. Abiem atvejais išleidžiamos miesto nuotekos faktiškai yra tokio paties lygio: 8,9 % – Saint‑Brieuc įlankoje ir 9,8 % – Lorient prieuostyje. Prancūzijos vyriausybė įsitikinusi, kad abiem atvejais išleidžiamos miesto nuotekos smarkiai nedidina taršos; be to, jos nuomone, maistinių medžiagų pašalinimas iš taip išleidžiamų nuotekų neturės jokios įtakos atitinkamos zonos eutrofikacijai.

48. Vyriausybė priduria, kad nuo 1996 metų Prancūzijos tyrimų centras REPHY( ) nepranešė apie jokį didesnį fitoplanktono dauginimąsi Lorient prieuostyje. Vadinasi, vienas eutrofikacijos požymis – paspartėjęs dumblių ir aukštesniųjų augalų rūšių augimas – nėra įrodytas.

49. Prancūzijos vyriausybė pripažįsta pernelyg didelį dumblių augimą Douarnenez ir Concarneau įlankose – abiems teritorijoms būdingas „žaliosios bangos“ (pranc. marées vertes) ir fitoplanktono perteklius. Vis dėlto, kaip parodė keli tyrimai, abiem atvejais pagrindinis taršos šaltinis yra maistinės medžiagos iš žemės ūkio šaltinių.

50. Dėl Morbihan įlankos Prancūzijos vyriausybė atkreipia dėmesį į tai, kad pastarieji IFREMER ir kitų tyrimai parodė, jog praktiškai joje visiškai nebūna drumzlino vandens ir „žaliųjų bangų“.

51. Prancūzijos vyriausybė tvirtina, kad Vilaine įlankos laikyti jautria zona faktiškai nėra reikalo, nes į ją tiesiogiai nepatenka išleidžiamos miesto nuotekos iš aglomeracijų, turinčių daugiau kaip 10 000 gyventojų.

Vertinimas

52. Iš esmės Prancūzijos vyriausybė ir Komisija ginčijasi dėl šio klausimo: kokiomis aplinkybėmis galima teigti, kad tarša smarkiai didėja, jeigu ją sukelia ne tik išleidžiamos miesto nuotekos, bet ir nitratai iš žemės ūkio šaltinių?

53. Spręsti fosfatų ir nitratų sukeltą specifinę užterštumo bei iš jo atsirandančios eutrofikacijos problemą padeda du Bendrijos teisės aktai: Direktyva 91/271/EEB dėl miesto nuotekų valymo ir Direktyva 91/676/EEB dėl vandens telkinių apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių. Abi siekia kovoti su vandens eutrofikacija, viena jų – išvalant maistines medžiagas iš miesto nuotekų, kita – mažinant nitratų kiekį iš žemės ūkio šaltinių.

54. Mano nuomone, jei buvo nustatyta, kad tam tikras vandens telkinys yra eutropinis ar gali greitai tokiu tapti, ir kad tokią situaciją lemia ir nitratai iš žemės ūkio šaltinių, ir išleidžiamos miesto nuotekos, visiškai nesvarbu, kokiu santykiu kiekvienas šaltinis didina eutrofikaciją, nes jie abu ją didina. Abi direktyvos (91/271 ir 91/676) papildo viena kitą – iš jų kylantys įsipareigojimai nepašalina vienas kito. Jei išleidžiamos miesto nuotekos kartu su nitratais iš žemės ūkio šaltinių sukelia konkretaus vandens telkinio eutrofikaciją, atitinkamos nacionalinės valdžios institucijos turi jį laikyti jautria zona pagal Direktyvą 91/271.

55. Iš to darytina išvada, kad, Lorient prieuostis turėjo būti laikomas jautria zona. Komisijos atliktas tyrimas rodo, kad jame gausiai dauginosi makrodumbliai. Prancūzijos vyriausybė neįrodė priešingai, tik paneigė fitoplanktono pertekliaus buvimą. Atitinkamai ši vyriausybė neįrodė, kad Lorient prieuosčio vandenys nėra eutropiniai.

56. Antra, Prancūzijos vyriausybė savo pasisakymuose pripažino perteklinį dumblių dauginimąsi Douarnenez ir Concarneau įlankose. Ji taip pat nepaneigė, kad Vilaine įlanka yra eutropinė. Atitinkamai jos taip pat turėjo būti laikomos jautriomis zonomis.

57. Dėl Elorn estuarijos ir Morbihan įlankos šalys pateikė nepakankamai įrodymų, kad būtų galima įvertinti šių zonų būklę. Todėl Komisijos ieškinio pagrindas nepagrįstas.

Artois-Picardie: jūros pakrantės ir kontinentiniai vandenys

Šalių argumentai

58. Komisija teigia, kad nelaikydama jautriomis zonomis Artois-Picardie jūros pakrančių bei kontinentinių vandenų, Prancūzijos vyriausybė neįvykdė įsipareigojimų( ).

59. Komisija pabrėžia, kad iš 45 punkte nurodyto IFREMER tyrimo akivaizdu, jog Somme įlanka, Boulogne‑sur‑mer ir Dunkirk yra prisotinti maistinių medžiagų ir jog dėl to Artois‑Picardie jūros pakrančių vandenys beveik kiekvienais metais kenčia nuo phaeocystis. Komisija savo ieškinyje pabrėžia, kad šio konkretaus dumblio atsiradimo savaime pakanka jūros organizmų pusiausvyrai sutrikdyti. Be to, tam tikrose Somme įlankos gyliuose phaeocystis dauginimasis taip pat sukėlė deguonies trūkumą.

60. Prancūzijos vyriausybė mano, kad sezoninio maistinių medžiagų ciklo ir fitoplanktono augimo ciklo buvimas yra nepakankamos priežastys manyti, jog yra priežastinis ryšys tarp šių abiejų reiškinių. Vyriausybė taip pat nurodo kitą IFREMER tyrimą – kurio ji nepateikė – parodantį, kad Somme įlankoje nėra žuvų ir kiaukutinių mirtingumo. Ji priduria, kad tik paspartėjęs phaeocystis augimas negali nepageidaujamai sutrikdyti įvairių organizmų pusiausvyros vandenyje. Be to, jis negamina nuodingųjų medžiagų.

61. Savo atsakyme Komisija nurodo anksčiau minėtą IFREMER tyrimą( ), kuriame patvirtinamas priežastinis ryšys tarp sezoninio maistinių medžiagų ir fitoplanktono ciklo.

62. Prancūzijos vyriausybė dublike pateikė papildomą IFREMER tyrimą( ), iš kurio matyti, kad Boulogne‑sur‑mer ir Dunkirk buvo mažiau dumblių, nei Somme įlankoje.

63. Dėl Artois-Picardie kontinentinių vandenų Prancūzijos vyriausybė pripažino, kad augalų rūšys nesaikingai dauginosi, tačiau, nepaisant to, neigia, kad toks reiškinys galėtų sutrikdyti įvairių organizmų pusiausvyrą vandenyje. Ji atkreipia dėmesį, kad žuvų populiacija nepatyrė jokios žalos ir kad nebuvo pranešta apie jokius nuodinguosius dumblius.

Vertinimas

64. Prancūzijos vyriausybė pripažino, kad Artois‑Picardie jūros pakrantėse ir kontinentiniuose vandenyse dumbliai nesaikingai dauginosi ir kad šiuose vandenyse yra dideli maistinių medžiagų kiekiai. Iš pateiktų tyrimų matyti, kad apie vandens kokybės pablogėjimą galima spręsti iš vandens spalvos kitimo, išvaizdos bei kvapo pablogėjimo bei putų sluoksnio susidarymo paviršiuje.

65. Tačiau Prancūzijos vyriausybė neigia, kad įvairūs reiškiniai yra susiję priežastiniu ryšiu. 25 punkte aš jau pažymėjau, kad jei yra visi keturi eutrofikaciją sudarantys požymiai, laikoma, kad priežastinis ryšys tarp jų egzistuoja. Tokiomis aplinkybėmis įrodinėjimo pareiga, jog priežastinio ryšio nėra, tenka atitinkamai valstybei narei. Kadangi Prancūzijos vyriausybė nenurodė, kodėl ji mano, kad tokio ryšio nėra, aš Komisijos ieškinio pagrindą laikau pagrįstu.

66. Iš to darytina išvada, kad Prancūzijos vyriausybė Artois-Picardie kontinentinius vandenis privalėjo laikyti jautriomis zonomis.

Rhône-Méditerranée-Corse: Vistre upė ir Thau lagūna

Šalių argumentai

67. Galiausiai Komisija kaltina Prancūzijos vyriausybę dėl to, kad ji nelaikė Rhône-Méditerranée-Corse regione esančių Vistre upės ir Thau lagūnos jautriomis zonomis.

68. Dėl Vistre upės ir Thau lagūnos ginčijamasi ne tiek dėl to, ar aptariami vandenys yra eutropiniai, o dėl to, ar bet kuris valymas pagal griežtesnius nei antrinis valymas reikalavimus realiai būtų veiksmingesnis. Prancūzijos vyriausybė pripažino, kad į Vistre išleidžiamos nuotekos turi būti valomos pagal griežtesnius nei antrinio valymo reikalavimus. Tačiau ji nemato jokio reikalo taikyti griežtesnių valymo reikalavimų išleidžiamoms nuotekoms į Thau lagūną, nes joje eutrofikacija mažėja nuo 1970 metų.

Vertinimas

69. Kad ir kokia būtų Prancūzijos vyriausybės tvirtinimo, jog valymas pagal griežtesnius reikalavimus nebūtinas, reikšmė, aš manau, kad svarbiau tai, jog Direktyva reikalauja jautriomis zonomis laikyti bet kokius vandenis, kurie yra eutropiniai ar gali greitai tokiais tapti. Tai yra lemiama aplinkybė. Šiuo atveju nėra reikalo diskutuoti dėl konkretaus vandens valymo metodo būtinumo ar veiksmingumo.

70. Prancūzijos vyriausybė pripažino, kad Vistre upė yra eutropinė, todėl pagal Direktyvos nuostatas ji turėjo būti laikoma jautria zona.

71. Jautria zona taip pat turėjo būti laikoma ir Thau lagūna. Abiejų šalių pateikti dokumentai rodo, kad ji veikiama eutrofikacijos nuo 1970 metų. Prancūzijos vyriausybės argumentas, kad antrinio išleidžiamų nuotekų valymo pakanka pagerinti lagūnos eutrofikacijos lygį, nėra įtikinamas. Direktyva reikalauja geresnio vandens telkinių, kurie yra eutropiniai ar gali tokiais greitai tapti, valymo. Iš to išplaukia, kad Prancūzijos vyriausybė Thau lagūną turėjo laikyti jautria zona.

72. Remiantis pirmiau išdėstytais argumentais, darytina išvada, kad nelaikydama eutrofikacijos veikiamų tam tikrų zonų Seine‑Normandie, Loire‑Bretagne (išskyrus Elorn estuariją ir Morbihan įlanką), Artois‑Picardie ir Rhône-Méditerranée-Corse baseinuose jautriomis, kaip tai įpareigoja padaryti Direktyvos 5 straipsnio 1 ir 2 dalys bei II priedas, Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvą.

VI – Antrasis ieškinio pagrindas: jautriose zonose išleidžiamų miesto nuotekų valymas

Šalių argumentai

73. Antruoju ieškinio pagrindu Komisija kaltina Prancūzijos vyriausybę, kad ji netaikė griežtesnių valymo reikalavimų išleidžiamoms miesto nuotekoms iš aglomeracijų, turinčių daugiau kaip 10 000 g. e. Prancūzijos valdžios institucijos pripažino, kad 1998 m. gruodžio 31 d., t. y. pasibaigus nustatytam terminui, miesto nuotekų valymo įrenginiai iš 130 aglomeracijų neatitiko Direktyvos reikalavimų.

74. Komisija argumentuotoje nuomonėje Prancūzijos vyriausybei suteikė terminą iki 2001 m. birželio 10 d. trūkumams ištaisyti. 2001 m. rugsėjo 19 d. Prancūzijos valdžios institucijos atsakydamos tvirtino, kad kai kuriose iš 130 aglomeracijų išleidžiamoms nuotekoms tuo metu buvo taikomi griežtesni valymo reikalavimai, tačiau, Komisijos teigimu, iš tikrųjų tik Vichy, Aix‑en‑Provence ir Mâcon aglomeracijos galėjo būti išbrauktos iš 130 aglomeracijų sąrašo.

75. Atsakydamos į Komisijos kaltinimą, kad šiuo metu iš tikrųjų tik trys aglomeracijos valomos pagal griežtesnius reikalavimus, Prancūzijos valdžios institucijos pateikė septynių aglomeracijų, kuriose veikė įrenginiai dar nepasibaigus nustatytam terminui – t. y. iki 2001 m. birželio 11 d., ir 22 aglomeracijų pavadinimus, kurios taip pat atitiko Direktyvos reikalavimus nuo 2001 m. birželio mėn. Jos tvirtina, kad tik 98 aglomeracijos neatitinka Direktyvos reikalavimų.

Vertinimas

76. Komisijos antrąjį kaltinimą, kad Prancūzijos vyriausybė netaikė griežtesnių valymo reikalavimų jautriose zonose išleidžiamoms miesto nuotekoms iš aglomeracijų, turinčių daugiau kaip 10 000 g. e, bei atitinkamai pažeidė Direktyvos 5 straipsnio 2 dalį, nagrinėsiu trumpai.

77. Šalys sutinka, kad 130 aglomeracijų atžvilgiu Prancūzijos vyriausybė neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 5 straipsnio 2 dalį, nes nuotekų valymo įrenginiai iki nustatyto įgyvendinimo termino, t. y. iki 1998 m. gruodžio 31 d., neatitiko Direktyvoje nustatytų reikalavimų.

78. Iš šalių pasisakymų akivaizdu, kad 10 iš 130 aglomeracijų vandens valymo įrenginiai pradėjo veikti iki 2001 m. birželio 10 d.

79. Todėl po 2001 m. birželio mėn. Prancūzijos vyriausybė nebuvo įvykdžiusi įsipareigojimų 120 aglomeracijų atžvilgiu. Aš manau, kad Komisijos ieškinio pagrindas pagrįstas tiek, kiek 2001 m. birželio 10 d. 120 aglomeracijų vandens valymo įrenginiai neatitiko Direktyvos reikalavimų.

VII – Išvada

80. Remiantis tuo, kas pirmiau išdėstyta, manau, kad Teisingumo Teismas turėtų priimti tokį sprendimą:

1. Pripažinti, kad nelaikydama tam tikrų Seine‑Normandie, Loire‑Bretagne (išskyrus Elorn estuariją ir Morbihan įlanką), Artois‑Picardie ir Rhône‑Méditerranée‑Corse baseinuose eutrofikacijos veikiamų zonų jautriomis bei netaikydama griežtesnių valymo reikalavimų jautriose zonose arba tose, kurios turėjo būti tokiomis laikomos, išleidžiamoms miesto nuotekoms iš aglomeracijų, turinčių daugiau kaip 10 000 g. e., Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1991 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 91/271/EEB dėl miesto nuotekų valymo 5 straipsnio 1 ir 2 dalis bei II priedą.

2. Priteisti iš Prancūzijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.