10

Šiuo aspektu jis konstatavo: „36 <...> teismo praktika dėl veiksmingos teisminės gynybos principo, įtvirtinto Chartijos 47 straipsnyje (Sprendimo Otis ir kt., C‑199/11, EU:C:2012:684, 54–63 punktai ir Sprendimo Koninklijke Grolsch / Komisija, T‑234/07, EU:T:2011:476, 39 ir 40 punktai), pakito taip, kad pateisinama persvarstyti galimybę taikyti atitikties taisyklę, kai neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu pirmą kartą remiamasi ieškinyje (2014 m. kovo 12 d. Sprendimo CR / Parlamentas, F‑128/12, Rink. VT, EU:F:2014:38, 29 punktas). 37 Kalbant konkrečiai, Sprendime Koninklijke Grolsch / Komisija (EU:T:2011:476, 37, 39 ir 40 punktai) Europos Sąjungos Bendrasis Teismas, konstatavęs, kad jokioje Sąjungos teisės nuostatoje nėra nurodyta, jog asmuo, kuriam skirtas pranešimas apie kaltinimus dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo, turi ginčyti įvairias faktines ir teisines aplinkybes per administracinę procedūrą, antraip vėliau nebegalės to padaryti vykstant teismo procesui, atmetė Europos Komisijos argumentą, kuriuo ji ginčijo pagrindo priimtinumą dėl to, kad jis nebuvo aiškiai ir tiksliai pateiktas per administracinę procedūrą. Iš tikrųjų Europos Sąjungos Bendrasis Teismas nusprendė, kad nurodytomis aplinkybėmis toks argumentas reiškia ieškovės teisės kreiptis į teismą ir, konkrečiai kalbant, jos teisės į tai, kad jos byla būtų išnagrinėta teisme, ribojimą. Kaip priminė Europos Sąjungos Bendrasis Teismas, teisė į veiksmingą teisminę gynybą ir nešališką teismą yra įtvirtinta Chartijos 47 straipsnyje. 38 Nors minėta teismo praktika buvo išplėtota kitose srityse nei srityje, susijusioje su Europos Sąjungos institucijų ir jų tarnautojų ginčais, Sprendimas Koninklijke Grolsch / Komisija (EU:T:2011:476) susijęs su kreipimosi į teismą ribojimo, kurio teisės aktų leidėjas aiškiai nenustatė, suderinamumu su Chartijos 47 straipsniu. Viešosios tarnybos ginčų srityje ikiteisminėje stadijoje ir ieškinyje nurodytų pagrindų atitikties taisyklė, nors ir grindžiama Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsniu, o ECB personalo atveju – Įdarbinimo sąlygų 41 straipsniu ir Personalo taisyklių 8.1 straipsniu, kyla iš teismo praktikos. 39 [Tarnautojų teismas] konstatuoja, kad trijų rūšių argumentai prieštarauja tam, kad neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas, pirmą kartą pateiktas ieškinyje, būtų pripažintas nepriimtinu vien dėl to, kad nebuvo nurodytas prieš pareiškiant ieškinį paduotame skunde. Šie argumentai susiję, pirma, su ikiteisminės procedūros tikslu, antra, su neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo pobūdžiu ir, trečia, su veiksmingos teisminės gynybos principu. 40 Visų pirma, kiek tai susiję su ikiteisminės procedūros tikslu, kuris yra tas pats taikant Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnį ir nagrinėjant ECB personalo ginčus, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad ši procedūra neturi prasmės, jeigu ginčijamas sprendimas, kurio administracija negali pakeisti. Dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio pažymėtina, kad teismo praktikoje atsisakyta būtinumo teikti skundą dėl konkurso atrankos komisijų sprendimų arba dėl vertinimo ataskaitų (Sprendimo CR / Parlamentas, EU:F:2014:38, 33 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). 41 Taip pat įpareigojimas nurodyti neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą skunde, kad ieškinys netaptų nepriimtinas, negali atitikti ikiteisminės procedūros tikslo <...> 42 Iš tiesų, atsižvelgiant į Europos Sąjungos institucijų teisės aktų teisėtumo prezumpcijos principą, pagal kurį Sąjungos teisės aktai išsaugo visišką poveikį tol, kol kompetentingas teismas konstatuoja, kad jie neteisėti, administracija negali nuspręsti netaikyti galiojančio visuotinai taikomo akto, kuriuo, kaip ji mano, pažeidžiama viršesnė teisės norma, vien tam, kad būtų galima išspręsti ginčą neteisminiu būdu (Sprendimo CR / Parlamentas, EU:F:2014:38, 35 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). 43 Taip nuspręsti juo labiau negalima tada, kai atitinkama institucija veikia turėdama ribotą kompetenciją, nes tokiu atveju ji negali panaikinti ar pakeisti sprendimo, kurį ginčija tarnautojas, net jeigu ji manytų, kad nuostatos, kuria remiantis priimtas ginčijamas sprendimas, neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas yra pagrįstas (Sprendimo CR / Parlamentas, EU:F:2014:38, 36 punktas). 44 Be to, tai, kad neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas pirmą kartą nurodomas ieškinyje, negali pažeisti teisinio saugumo principo, nes net jei suinteresuotasis asmuo būtų nurodęs šį prieštaravimą jau pateikdamas skundą, administracija nebūtų galėjusi pasinaudoti šia aplinkybe, kad draugiškai išspręstų ginčą su savo tarnautoju. 45 Antra, dėl neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo pobūdžio pažymėtina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką SESV 277 straipsnis išreiškia bendrąjį principą, užtikrinantį kiekvienos šalies, siekiančios panaikinti aktą, dėl kurio ji gali pareikšti ieškinį, teisę atskiru pareiškimu ginčyti Sąjungos institucijos priimto visuotinai taikomo akto, sudarančio ginčijamo akto teisinį pagrindą, galiojimą, jei ši šalis neturėjo teisės pareikšti tiesioginio ieškinio dėl šio teisės akto, kurio pasekmes ji patiria neturėjusi galimybės prašyti jį panaikinti (Sprendimo Simmenthal / Komisija, 92/78, EU:C:1979:53, 39 punktas; Sprendimo Andersen ir kt. / Parlamentas, 262/80, EU:C:1984:18, 6 punktas ir Sprendimo Sina Bank / Taryba, T‑15/11, EU:T:2012:661, 43 punktas). Taigi SESV 277 straipsniu siekiama apsaugoti teisės subjektą nuo neteisėto norminio akto taikymo, turint omenyje tai, kad sprendimas, kuriuo konstatuojamas netaikymas, sukelia pasekmių tik bylos šalims ir šiuo sprendimu neginčijamas pats aktas, kuris tapo neskundžiamas (Sprendimo Carius / Komisija, EU:T:2006:333, 45 punktas ir jame nurodyta teismo praktika ir Sprendimo CR / Parlamentas, EU:F:2014:38, 38 punktas). 46 Net darant prielaidą, kad pareiga nurodyti neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą skunde, kad ieškinys netaptų nepriimtinas, gali atitikti ikiteisminės procedūros tikslą, [Tarnautojų teismas] konstatuoja, kad pats neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo pobūdis reikalauja suderinti teisėtumo ir teisinio saugumo principus (Sprendimo CR / Parlamentas, EU:F:2014:38, 39 punktas). 47 Be to, iš SESV 277 straipsnio formuluotės matyti, kad galimybę ginčyti visuotinai taikomą aktą pasibaigus ieškinio pareiškimo terminui bylos šalis turi tik tuo atveju, jei ginčas nagrinėjamas Sąjungos teisme. Taigi toks neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas negali sukelti visų pasekmių vykstant administracinio skundo nagrinėjimo procedūrai (Sprendimo CR / Parlamentas, EU:F:2014:38, 40 punktas). 48 Galiausiai, trečia, [Tarnautojų teismas] primena, kad veiksmingos teisminės gynybos principas – tai bendrasis Sąjungos teisės principas, kuris įtvirtintas Chartijos 47 straipsnio antroje pastraipoje ir pagal kurį „kiekvienas asmuo turi teisę, kad jo bylą <...> išnagrinėtų pagal įstatymą įsteigtas nepriklausomas ir nešališkas teismas“. Ši pastraipa atitinka 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnio 1 dalį (Sprendimo Arango Jaramillo ir kt. / EIB (peržiūra), C‑334/12 RX-II, EU:C:2013:134, 40 ir 42 punktai). 49 Iš Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikos, susijusios su EŽTK 6 straipsnio 1 dalies, kuria reikia vadovautis remiantis Chartijos 52 straipsnio 3 dalimi, aiškinimu, matyti, kad teisės į teismą įgyvendinimas gali būti ribojamas, be kita ko, kiek tai susiję su ieškinio priimtinumo sąlygomis. Nors suinteresuotieji asmenys turi tikėtis, kad bus taikomos šias išimtis nustatančios taisyklės, jų taikymas neturi trukdyti teisės subjektams naudotis esama teisių gynimo priemone (šiuo klausimu žr. 2011 m. gruodžio 6 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo Anastasakis prieš Graikiją, peticija Nr. 41959/08, nepaskelbtas Recueil des arrêts et décisions, § 24; Sprendimo Arango Jaramillo ir kt. / EIB (peržiūra), C‑334/12 RX-II, EU:C:2013:134, 43 punktą; Nutarties Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert / Komisija, C‑73/10 P, EU:C:2010:684, 53 punktą; Sprendimo CR / Parlamentas, EU:F:2014:38, 42 punktą). 50 Europos Žmogaus Teisių Teismas konkrečiai patikslino, kad teisės į teismą apribojimais, susijusiais su ieškinio priimtinumo sąlygomis, teisės subjektui suteikta galimybė negali būti varžoma taip arba tiek, kad būtų pažeista pati jo teisės į teismą esmė. Tokie apribojimai suderinami su aptariama EŽTK 6 straipsnio 1 dalimi tik jeigu jais siekiama teisėto tikslo ir jeigu naudotos priemonės pagrįstai proporcingos siekiamam tikslui (žr. 2006 m. gegužės 24 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo Liakopoulou prieš Graikiją, peticija Nr. 20627/04, nepaskelbtas Recueil des arrêts et décisions, § 17; 2008 m. balandžio 24 d. Sprendimo Kemp ir kt. prieš Liuksemburgą, peticija Nr. 17140/05, nepaskelbtas Recueil des arrêts et décisions, § 47 ir 2014 m. sausio 9 d. Sprendimo Viard prieš Prancūziją, peticija Nr. 71658/10, nepaskelbtas Recueil des arrêts et décisions, § 29). Iš tikrųjų teisė į teismą pažeidžiama, jeigu jos reglamentavimu nebesiekiama teisinio saugumo ir tinkamo teisingumo vykdymo tikslų ir sukuriama tam tikra kliūtis, kuria iš teisės subjekto atimama galimybė, kad jo bylą iš esmės išnagrinėtų kompetentingas teismas (generalinio advokato P. Mengozzi nuomonės, pateiktos byloje, kurioje priimtas Sprendimas Arango Jaramillo ir kt. / EIB (peržiūra), 58–60 punktai; 2009 m. vasario 24 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimo L’Erablière A.S.B.L. prieš Belgiją, ištraukos paskelbtos Recueil des arrêts et décisions, peticija Nr. 49230/07, § 35; Sprendimo CR / Parlamentas, EU:F:2014:38, 43 punktas). 51 Tačiau neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo nepriimtinumas dėl to, kad jis pirmą kartą nurodytas ieškinyje, reiškia teisės į veiksmingą teisminę gynybą ribojimą, neproporcingą atitikties taisykle siekiamam tikslui – leisti draugiškai išspręsti atitinkamo pareigūno ir administracijos ginčą ir paisyti teisinio saugumo principo (Sprendimo CR / Parlamentas, EU:F:2014:38, 44 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). 52 Šiuo klausimu [Tarnautojų teismas] primena, kad pagal teismo praktiką kiekvienas įprastai apdairus pareigūnas turi būti susipažinęs su personalui taikomomis taisyklėmis (žr. Sprendimo BM / ECB, F‑106/11, EU:F:2013:91, 45 punktą dėl ECB tarnautojams taikomų taisyklių; kiek tai susiję su Pareigūnų tarnybos nuostatais, žr. Sprendimo CR / Parlamentas, EU:F:2014:38, 45 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Tačiau neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas gali paskatinti [Tarnautojų teismą] įvertinti šių taisyklių teisėtumą atsižvelgiant į bendruosius teisės principus ar viršesnes teisės normas, kurių personalui tiesiogiai taikomos taisyklės gali neapimti. Atsižvelgiant į patį neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo pobūdį, taip pat į motyvus, kuriais remdamasis suinteresuotasis asmuo gali nustatyti ir nurodyti šį neteisėtumą, negalima reikalauti, kad skundą pateikiantis ECB personalo darbuotojas, kuris gali ir neturėti tinkamų teisinių žinių, suformuluotų tokį prieštaravimą ikiteisminiame etape, antraip kitoje stadijoje jo ieškinys bus nepriimtinas. Taigi toks pripažinimas nepriimtinu reiškia neproporcingą ir nepateisinamą sankciją atitinkamo tarnautojo atžvilgiu. 53 Be to, galimybei nurodyti neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą ieškinyje taikant atitikties skundui taisyklę kyla pavojus, kad pirmenybė nepagrįstai bus teikiama tik tam tikros kategorijos pareigūnams ir tarnautojams, t. y. tiems, kurie turi teisinių žinių, palyginti su visomis kitomis pareigūnų ir tarnautojų kategorijomis. 54 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pirmą kartą ieškinyje nurodytą neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą reikia pripažinti priimtinu.“