GENERALINIO ADVOKATO

JÁN MAZÁK IŠVADA,

pateikta 2010 m. rugsėjo 16 d.( )

Byla C‑120/08

Bayerischer Brauerbund eV

prieš

Bavaria NV

(Bundesgerichtshof (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Tarybos reglamento (EB) Nr. 510/2006 13 straipsnio 1 dalies b punkto ir 14 straipsnio 1 bei 2 dalių ir Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2081/92 17 straipsnio aiškinimas – Supaprastinta tvarka pagal Reglamento Nr. 2081/92 17 straipsnį įregistruotos saugomos geografinės nuorodos ir tarptautinio prekių ženklo priešprieša“

I – Įvadas

1. 2008 m. vasario 14 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2008 m. kovo 20 d., Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) pagal EB 234 straipsnį pateikė Teisingumo Teismui prejudicinius klausimus dėl 2006 m. kovo 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos( ) (toliau – Reglamentas Nr. 510/2006) išaiškinimo.

2. Šis prašymas pateiktas sprendžiant ginčą tarp Bayerischer Brauerbund eV (toliau – Bayerischer Brauerbund) ir Bavaria NV (toliau – Bavaria) dėl Bavaria teisės naudoti tarptautinį prekių ženklą su žodžiu „Bavaria“ ir teisės į jo nenutrūkstamą apsaugą Vokietijoje, atsižvelgiant į tai, kad nuo 2001 m. liepos 5 d. pavadinimas „Bayerisches Bier“ įregistruotas kaip saugoma geografinė nuoroda (toliau – SGN) 2001 m. birželio 28 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1347/01, papildančiu Komisijos reglamento (EB) Nr. 1107/96 dėl geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų įregistravimo, vadovaujantis Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2081/92 17 straipsnyje nustatyta tvarka, priedą( ) (toliau – Reglamentas Nr. 1347/2001).

3. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, kaip tokiu atveju, jei yra priešprieša tarp SGN ir prekės ženklo, nustatyti, ar SGN „Bayerisches Bier“ turi pirmumą laiko atžvilgiu, palyginti su Bavaria prekių ženklu, dėl kurio šio prekių ženklo apsauga gali būti panaikinta.

4. Šiuo tikslu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, kurios Bendrijos teisės nuostatos reglamentuoja prekių ženklo ir SGN, kaip antai „Bayerisches Bier“, kuri buvo užregistruota pagal 1992 m. liepos 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2081/92 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos( ) (toliau – Reglamentas Nr. 2081/92) 17 straipsnyje numatytą „supaprastintą“ procedūrą, priešpriešą ir konkrečiai koks momentas yra reikšmingas nustatant saugomos geografinės nuorodos pirmumą.

5. Ši byla glaudžiai susijusi ir iš dalies sutampa su byla Bavaria ir Bavaria Italia, C‑343/07, kurioje 2008 m. gruodžio 18 d. pateikiau savo išvadą( ), o 2009 m. liepos 2 d. Teisingumo Teismas priėmė sprendimą.

II – Teisinis pagrindas

A – Reglamentas Nr. 2081/92

6. Reglamentu Nr. 2081/92 siekiama sukurti Bendrijos normų sistemą, skirtą įregistruotoms kai kurių žemės ūkio produktų ir maisto produktų kilmės vietos nuorodoms ir geografinėms nuorodoms saugoti, kai yra ryšys tarp žemės ūkio produkto arba maisto produkto savybių ir šių produktų geografinės kilmės. Šiame reglamente numatoma geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų registracijos Bendrijos lygiu sistema, pagal kurią bus suteikta apsauga kiekvienoje valstybėje narėje.

7. Reglamente Nr. 2081/92 numatyta tiek įprasta, tiek supaprastinta saugomų kilmės vietos nuorodų (toliau – SKVN) ar SGN registravimo tvarka.

8. Reglamento Nr. 2081/92 5, 6 ir 7 straipsniuose reglamentuojama įprasta SKVN ar SGN registravimo tvarka. Šio reglamento 6 straipsnio 2 dalyje numatyta:

„Jeigu, atsižvelgusi į 1 dalies nuostatas, Komisija prieina prie išvados, kad pavadinimas atitinka apsaugos sąlygas, Europos [Sąjungos] oficialiajame leidinyje ji paskelbia pareiškėjo vardą ar pavadinimą ir adresą, produkto pavadinimą, pagrindinius paraiškos dalykus, nuorodas į nacionalines nuostatas, reglamentuojančias produkto paruošimą, gamybą ar apdirbimą ir, jei būtina, savo išvadų pagrindą.“

9. Supaprastinta SGN ar SKVN registravimo tvarka, taikoma Reglamento Nr. 2081/92 įsigaliojimo dieną egzistuojantiems pavadinimams, išdėstyta šio reglamento 17 straipsnyje, kuriame numatyta:

„1. Per šešis mėnesius nuo šio reglamento įsigaliojimo valstybės narės informuoja Komisiją, kuriuos jų teisiškai saugomus pavadinimus ar kuriuos pavadinimus, pagal įprastą praktiką nusistovėjusius valstybėse narėse, kuriose nėra apsaugos sistemos, jos nori įregistruoti pagal šį reglamentą.

2. Remdamasi 15 straipsnyje nustatyta tvarka, Komisija įregistruoja šio straipsnio 1 dalyje minėtus pavadinimus, atitinkančius 2 ir 4 straipsnių nuostatas. 7 straipsnis netaikomas. Tačiau bendriniai pavadinimai nepridedami.

3. Valstybės narės gali ir toliau taikyti nacionalinę pavadinimų, pateiktų pagal 1 dalį, apsaugą tol, kol nepriimtas sprendimas dėl įregistravimo.“

10. Reglamento Nr. 2081/92 13 straipsnyje apibrėžta įregistruotiems pavadinimams teikiamos apsaugos apimtis.

11. Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnyje reglamentuojamas SKVN ar SGN ir prekių ženklų sąryšis. Pagal pirminę šio straipsnio redakciją [buvo] numatyta:

„1. Kai kilmės vietos nuoroda ar geografinė nuoroda yra įregistruota, remiantis šiuo reglamentu, paraiška prekės ženklui įregistruoti, atitinkanti vieną iš 13 straipsnyje nurodytų situacijų ir susijusi su ta pačia produkto rūšimi, atmetama, jeigu paraiška prekės ženklui įregistruoti buvo pateikta po 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos informacijos paskelbimo dienos.

Prekės ženklai, kurie buvo įregistruoti pažeidžiant šio straipsnio 1 dalies pirmąją pastraipą, paskelbiami negaliojančiais.

Ši dalis taip pat taikoma tais atvejais, kai paraiška prekės ženklui įregistruoti buvo pateikta prieš 6 straipsnio 2 dalyje numatytos įregistravimo paraiškos paskelbimo datą, jeigu ji buvo paskelbta anksčiau, nei buvo įregistruotas prekės ženklas.

2. Atsižvelgiant į Bendrijos teisę, toliau galima naudoti prekės ženklą, esant vienai iš 13 straipsnyje nurodytų situacijų, kai prekės ženklas buvo sąžiningai įregistruotas prieš paraiškos kilmės vietos nuorodai ar geografinei nuorodai įregistruoti padavimo datą, nepaisant kilmės vietos nuorodos ar geografinės nuorodos įregistravimo, jei nėra priežasčių paskelbti prekės ženklą negaliojančiu arba atšaukti prekės ženklą pagal 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su prekių ženklais, derinimo 3 straipsnio 1 dalies c ir g punktus ir 12 straipsnio 2 dalies b punktą

<...>

3. Kilmės vietos nuoroda arba geografinė nuoroda neįregistruojama, kai, atsižvelgiant į prekės ženklo reputaciją, pripažinimą ir jo naudojimo laikotarpį, registracija gali suklaidinti vartotoją dėl tikros produkto tapatybės.“

B – Reglamentas Nr. 692/2003

12. Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnis nuo 2003 m. balandžio 24 d. iš dalies pakeistas Tarybos reglamentu (EB) Nr. 692/2003( ).

13. Šiuo klausimu Reglamento Nr. 692/2003 11 konstatuojamojoje dalyje numatyta:

„[Sutarties dėl intelektinės nuosavybės teisių aspektų, susijusių su prekyba,] 24 straipsnio 5 dalis taikoma ne tik įregistruotiems prekių ženklams ar prekių ženklams, dėl kurių pateiktos paraiškos, bet ir tiems, į kuriuos teisės buvo įgytos juos naudojant iki nurodytos datos, ypač iki įvedant pavadinimo apsaugą kilmės šalyje. Dėl šios priežasties reikia iš dalies pakeisti Reglamento <...> Nr. 2081/92 14 straipsnio 2 dalį: dabar nurodytą datą reikia pakeisti į apsaugos kilmės šalyje arba paraiškos geografinei nuorodai ar kilmės vietos nuorodai įregistruoti padavimo datą, atsižvelgiant į tai, ar pavadinimui taikomas to reglamento 17 straipsnis ar 5 straipsnis; be to, to reglamento 14 straipsnio 1 dalyje nurodyta data turėtų būti paraiškos pateikimo diena, o ne pirmojo paskelbimo diena.“

14. Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 1 dalyje, iš dalies pakeistoje Reglamentu Nr. 692/2003, numatyta:

„Kai kilmės vietos nuoroda ar geografinė nuoroda yra įregistruota pagal šį reglamentą, paraiška įregistruoti prekės ženklą, kuris susijęs su ta pačia produkto rūšimi ir kurį naudojant susidarytų viena iš 13 straipsnyje nurodytų situacijų, atmetama, jeigu ta paraiška pateikta po paraiškos kilmės vietos nuorodai ar geografinei nuorodai įregistruoti pateikimo Komisijai datos.

Prekės ženklai, kurie buvo įregistruoti pažeidžiant pirmą pastraipą, pripažįstami negaliojančiais.“

15. Be to, Reglamentu Nr. 692/2003 buvo panaikinta Reglamento Nr. 2081/92 17 straipsnyje numatyta supaprastinta procedūra. Šiuo klausimu Reglamento Nr. 692/2003 13 konstatuojamojoje dalyje numatyta:

„Reglamento <...> Nr. 2081/92 17 straipsnyje nustatyta supaprastinta valstybėse narėse jau saugomų ar pagal įprastą praktiką nusistovėjusių pavadinimų įregistravimo tvarka nenumato protesto teisės. Dėl teisinės apsaugos ir skaidrumo priežasčių ją reikia panaikinti. Siekiant užtikrinti nuoseklumą, taip pat reikia panaikinti 13 straipsnio 2 dalyje numatytą penkerių metų trukmės pereinamąjį laikotarpį, taikomą pagal 17 straipsnį įregistruotiems pavadinimams, neapribojant to laikotarpio jau įregistruotų pavadinimų atžvilgiu.“

16. Reglamento Nr. 692/2003 1 straipsnio 15 punkte nurodyta:

„[Reglamento Nr. 2081/92] 13 straipsnio 2 dalis ir 17 straipsnis išbraukiami. Tačiau šių straipsnių nuostatos toliau taikomos įregistruotiems pavadinimams ar pavadinimams, dėl kurių įregistravimo paraiška pateikta laikantis 17 straipsnyje nustatytos tvarkos prieš įsigaliojant šiam reglamentui.“

C – Reglamentas Nr. 510/2006

17. Reglamentas Nr. 2081/92 su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2003 m. balandžio 14 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 806/2003( ), galiausiai buvo pakeistas Reglamentu Nr. 510/2006, kuris įsigaliojo 2006 m. kovo 31 d.

18. Reglamento Nr. 510/2006 19 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:

„Šio reglamento įsigaliojimo dieną pagal <...> Tarybos reglamentą <...> Nr. 2081/92 <...> jau įregistruotiems pavadinimams turėtų būti toliau taikoma šiame reglamente numatyta apsauga, ir jie automatiškai įtraukiami į registrą. Be to, reikėtų numatyti pereinamojo laikotarpio priemones, taikomas įregistravimo paraiškoms, pateiktoms Komisijai iki šio reglamento įsigaliojimo dienos.“

19. Reglamento Nr. 510/2006 14 straipsnyje „Prekių ženklų, kilmės vietos nuorodų ir geografinių nuorodų sąsajos“ numatyta:

„1. Jeigu kilmės vietos nuoroda ar geografinė nuoroda įregistruojama pagal šį reglamentą, paraiška įregistruoti prekių ženklą, atitinkantį vieną iš 13 straipsnyje nurodytų situacijų ir susijusį su ta pačia produktų grupe, yra atmetama, jeigu paraiška įregistruoti prekių ženklą pateikta po įregistravimo paraiškos pateikimo Komisijai datos.

Prekių ženklai, įregistruoti pažeidžiant pirmą pastraipą, pripažįstami negaliojančiais.

<...>“

III – Faktinės aplinkybės, procedūra ir prejudiciniai klausimai

20. Bayerischer Brauerbund yra Vokietijos asociacija, kurios tikslas – apsaugoti bendrus Bavarijos aludarių interesus. Remiantis Amtsgericht München (Miuncheno apylinkės teismas) pažyma, jos įstatai priimti 1917 m. gruodžio 7 dieną. Bayerischer Brauerbund buvo registruotų kolektyvinių prekių ženklų „Genuine Bavarian Beer“ (nuo 1958 m.), „Bayrisch Bier“ ir „Bayrisches Bier“ (nuo 1968 m.), taip pat „Reinheitsgebot seit 1516 Bayrisches Bier“ (nuo 1985 m.) savininkė.

21. Bavaria yra alų gaminanti Nyderlandų komercinė bendrovė, vykdanti veiklą tarptautinėje rinkoje. Anksčiau šios bendrovės pavadinimas buvo „Firma Gebroeders Swinkels“, o žodį „Bavaria“ ši bendrovė ėmė vartoti 1925 m. ir 1930 m. įtraukė jį į savo pavadinimą. Bavaria yra kelių registruotų prekių ženklų ir vaizdinių elementų, kuriuose yra žodis „Bavaria“, savininkė. Registruojama buvo 1947, 1971, 1982, 1991, 1992 ir 1995 metais. 1973, 1992 ir 1993 metais Vokietijoje kai kuriems šių prekių ženklų buvo atsisakyta suteikti apsaugą.

22. Pavadinimui „Bayerisches Bier“ buvo taikomi dvišaliai susitarimai dėl geografinių nuorodų, kilmės vietos pavadinimų ir kitų geografinių pavadinimų apsaugos, sudaryti tarp Vokietijos Federacinės Respublikos ir atitinkamai Prancūzijos Respublikos (1961 m.), Italijos Respublikos (1963 m.), Graikijos Respublikos (1964 m.), Šveicarijos Konfederacijos (1967 m.) bei Ispanijos Karalystės (1970 m.).

23. 1993 m. rugsėjo 28 d. Bayerischer Brauerbund, susitarusi su Münchener Brauereien eV ir Verband Bayerischer Ausfuhrbrauereien eV asociacijomis, pateikė Vokietijos vyriausybei paraišką įregistruoti „Bayerisches Bier“ kaip SGN Reglamento Nr. 2081/92 17 straipsnio 1 dalyje numatyta „supaprastinta“ tvarka.

24. 1994 m. sausio 20 d. pagal Reglamento Nr. 2081/92 17 straipsnio 1 dalį Vokietijos vyriausybė pranešė Komisijai apie paraišką įregistruoti SGN „Bayerisches Bier“ supaprastinta tvarka.

25. Komisija ir Vokietijos valdžios institucijos keletą kartų pasikeitė informacija, kad būtų papildyta turima medžiaga, ir 1997 m. gegužės 20 d. buvo nuspręsta, kad informacijos pakanka. 2000 m. kovo 28 d. laišku Komisijai perduota galutinė specifikacija.

26. Geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų reguliavimo komitete (toliau – komitetas) keletą kartą buvo diskutuojama dėl dviejų Komisijos pateiktų reglamentų projektų, skirtų „Bayerisches Bier“ kaip SGN įregistruoti. Diskutuota, be kita ko, klausimu, ar yra prekių ženklų, kuriuose taip pat vartojamas žodžių junginys „Bayerisches Bier“ arba jo vertimas.

27. Tačiau šis komitetas per nustatytą terminą negalėjo pareikšti nuomonės, nes nesusidarė Reglamento Nr. 2081/92 15 straipsnio antroje pastraipoje numatyta balsų dauguma. Todėl Komisija, remdamasi projektu, pateikė Tarybai reglamento pasiūlymą ir ši institucija priėmė Reglamentą Nr. 1347/2001, kuriuo „Bayerisches Bier“ buvo įregistruotas kaip SGN.

28. Po šio įregistravimo pradėjusi panašius procesus kitose valstybėse narėse, Bayerischer Brauerbund pareiškė ieškinį Landgericht München (Miuncheno apygardos teismas), prašydama priimti nutartį, įpareigojančią Bavaria sutikti panaikinti vieną iš jos tarptautinių prekių ženklų, būtent tarptautinį prekių ženklą Nr. 645 349 (toliau – Bavaria prekių ženklas), kuriam pirmumo tvarka nuo 1995 m. balandžio 28 d. Vokietijoje taikoma apsauga.

29. Landgericht München patenkino ieškinį. Oberlandesgericht München (Miuncheno apygardos apeliacinis teismas) atmetė Bavaria dėl šio sprendimo pateiktą apeliacinį skundą.

30. Bundesgerichtshof turi priimti sprendimą dėl kasacinio skundo, kuriuo Bavaria apskundė šį sprendimą ir kuriuo ji prašo atmesti ieškinį dėl įpareigojimo sutikti nutraukti jos tarptautinio prekių ženklo apsaugą tiek, kiek šis prekių ženklas įregistruotas alui.

31. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, ginčo sprendimas priklauso nuo Reglamento Nr. 1347/2001 galiojimo, kuris jau buvo nagrinėjamas Sprendime Bavaria ir Bavaria Italia( ), nuo to, ar SGN „Bayerisches Bier“ laiko atžvilgiu turi pirmumą, palyginti su Bavaria prekių ženklu, Reglamento Nr. 510/06 14 straipsnio 1 dalies prasme, taip pat nuo to, ar pagal Reglamento Nr. 510/06 14 straipsnio 2 dalį šį prekių ženklą galima naudoti lygiagrečiai su SGN.

32. Konkrečiai dėl SGN pirmumo klausimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad įvykdyta Reglamento Nr. 510/06 14 straipsnio 1 dalyje išdėstyta sąlyga, nes SGN „Bayerisches Bier“ įregistravimo paraišką Komisija buvo gavusi 1994 m. sausio 20 d., o Bavaria prekių ženklas turi pirmumą tik nuo 1995 m. balandžio 28 dienos. Tas pats išplaukia iš Reglamentu Nr. 692/03 iš dalies pakeistos Reglamento Nr. 2081/92 redakcijos 14 straipsnio 1 dalies.

33. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja dėl šios normos taikymo, nes pirmumui laiko atžvilgiu nustatyti pirminės Reglamento Nr. 2081/92 redakcijos 14 straipsnio 1 dalyje buvo nurodyta ne įregistravimo paraiškos pateikimo data, bet šio reglamento 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos informacijos paskelbimo diena, tačiau ši nuostata netaikoma 17 straipsnyje įtvirtintai supaprastintai tvarkai. Todėl kyla klausimas, kuri nuostata reglamentuoja supaprastinta tvarka pagal Reglamento Nr. 2081/92 17 straipsnį įregistruotos SGN pirmumą ir, visų pirma, koks momentas yra reikšmingas jį nustatant.

34. Tokiomis aplinkybėmis Bundesgerichtshof nusprendė sustabdyti bylą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

„1. Ar Reglamento (EB) Nr. 510/2006 14 straipsnio 1 dalis taikoma tuo atveju, kai saugoma nuoroda yra tinkamai įregistruota supaprastinta tvarka pagal 1992 m. liepos 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2081/92 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos 17 straipsnį?

2. a) Jei į pirmą klausimą būtų atsakyta teigiamai, į kokį momentą reikia atsižvelgti vertinant saugomos geografinės nuorodos pirmumą pagal Reglamento (EB) Nr. 510/2006 14 straipsnio 1 dalį?

b) Jei į pirmą klausimą būtų atsakyta neigiamai, kokia nuostata reglamentuoja supaprastinta tvarka pagal Reglamento (EEB) Nr. 2081/92 17 straipsnį tinkamai įregistruotos geografinės nuorodos ir prekių ženklo priešpriešą ir pagal ką nustatomas saugomos geografinės nuorodos pirmumas?

3. Ar galima remtis nacionalinėmis nuostatomis dėl geografinių pavadinimų apsaugos, jei nuoroda „Bayerisches Bier“ atitinka registravimo sąlygas pagal Reglamentą (EEB) Nr. 2081/92 ir Reglamentą (EB) Nr. 510/2006, tačiau Reglamentas (EB) Nr. 1347/2001 negalioja?“

IV – Teisinė analizė

A – Pirminės pastabos

35. Pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš pačios klausimo formuluotės ir nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, trečiasis klausimas buvo pateiktas tuo atveju, jei Reglamentas Nr. 1347/2001, kuriuo remiantis pavadinimas „Bayerisches Bier“ buvo užregistruotas kaip SGN, būtų pripažintas negaliojančiu priėmus prejudicinį sprendimą byloje Bavaria ir Bavaria Italia( ), kuri buvo nagrinėjama tuomet, kai Bundesgerichtshof pateikė šį prašymą.

36. Kadangi Teisingumo Teismas savo sprendimu toje byloje jau patvirtino, kad Reglamentas Nr. 1347/2001 yra galiojantis( ), o prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodė jokios papildomos aplinkybės, kuri galėtų paveikti šio reglamento galiojimą, nereikia atsakyti į trečiąjį klausimą.

37. Kiti du klausimai ir jų dalys iš esmės skirti nustatyti, ar SGN „Bayerisches Bier“ turi pirmumą laiko atžvilgiu, palyginti su Bavaria prekių ženklu, dėl kurio, jei tarp šių intelektinės nuosavybės teisių yra priešprieša, prekių ženklas gali būti paskelbtas negaliojančiu.

38. Taigi dabar išnagrinėsiu šiuo atžvilgiu kylančius du klausimus.

39. Pirmiausia būtina nustatyti Bendrijos taisyklę ar taisykles, pagal kurias turi būti vertinamas supaprastinta tvarka pagal Reglamento Nr. 2081/92 17 straipsnį (toliau – supaprastinta tvarka arba supaprastinta procedūra) įregistruotos SGN pirmumas prekių ženklo atžvilgiu, t. y. nustatyti, kuri nuostata – Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 1 dalis ar Reglamento Nr. 510/2006 14 straipsnio 1 dalis – yra reikšminga nagrinėjamu atveju.

40. Antra, būtina nustatyti momentą, kuris reikšmingas nustatant, ar supaprastinta tvarka įregistruota SGN užkerta kelią atitinkamo prekių ženklo registracijai.

B – Esminės šalių pozicijos

41. Šioje byloje rašytines pastabas pateikė Bayerischer Brauerbund, Bavaria, Vokietijos, Graikijos, Italijos, Nyderlandų vyriausybės ir Komisija. Visoms šioms šalims, išskyrus Italijos vyriausybę, taip pat buvo atstovaujama 2010 m. birželio 10 d. vykusiame posėdyje.

42. Išsamiai nebekartodamas šalių išsakytų įvairių argumentų, kurie net ir tuomet, kai gaunami panašūs rezultatai, perteikia daugybę teisinių nuomonių dėl kilusių klausimų, tik glaustai išdėstysiu šalių pasiūlytus atsakymus į pateiktus klausimus.

43. Dėl klausimo, kuri Bendrijos taisyklė reglamentuoja SGN ir Bavaria prekių ženklo sąsajas, Bavaria, Vokietijos ir Nyderlandų vyriausybės bei Komisija iš esmės sutaria, kad Reglamento Nr. 510/2006 14 straipsnio 1 dalis nėra taikoma supaprastinta tvarka įregistruotai SGN. Dauguma šių bylos šalių mano, kad SGN ir Bavaria prekių ženklo sąsajas ir toliau reglamentuoja pirminės Reglamento Nr. 2081/90 redakcijos 14 straipsnio 1 dalis. Kita vertus, Komisija nurodo, kad šiuo atžvilgiu reikšminga nuostata yra Reglamento Nr. 510/2006 13 straipsnio 1 dalis, skaitoma kartu su šio reglamento 14 straipsnio 2 dalimi.

44. Priešingai, Bayerischer Brauerbund ir Italijos bei Graikijos vyriausybių teigimu, tokios SGN pirmumas turi būti nustatomas pasitelkiant Reglamento Nr. 510/2006 14 straipsnio 1 dalį.

45. Atsakydamos į klausimą, kuris momentas reikšmingas nustatant supaprastinta tvarka įregistruoto pavadinimo pirmumą, šalys pasiūlė keletą datų: 1) data, nuo kurios atitinkamas pavadinimas pradedamas saugoti pagal kilmės vietos valstybės narės nacionalinę teisę (Komisija ir Graikijos vyriausybė); 2) suinteresuotosios valstybės narės registracijos paraiškos pateikimo Komisijai diena (Bayerischer Brauerbund ir Italijos vyriausybė); 3) visų dokumentų, kurie turi būti pateikti kartu su paraiška, perdavimo Komisijai diena (Bavaria teigimu, šioje byloje tai buvo ne anksčiau kaip 1998 m. vasarą); 4) diena, kurią suinteresuotieji ūkio subjektai galėjo, pasinaudodami valstybės narės dalyvavimu supaprastintoje procedūroje, sužinoti apie registracijos paraišką (Vokietijos vyriausybė); 5) ir galiausiai paskelbimo apie registraciją diena (Bavaria ir Nyderlandų vyriausybė).

C – Vertinimas

1. Dėl taikytinų teisės aktų

46. Iš pradžių reikėtų priminti, kad vienas pagrindinių prekių ženklų teisės, o apskritai kalbant – ir visos intelektinės nuosavybės teisės, principų yra ankstesnės išimtinės teisės pirmenybės principas arba, bendrai kalbant, „pirmesnis turi teisę“ (anglų k. – „first-in-time, first-in-right“) principas, pagal kurį esant konfliktui ankstesnių intelektinės nuosavybės teisių savininkas gali prašyti apsaugos vėlesnių intelektinės nuosavybės teisių atžvilgiu( ).

47. Kalbant apie SKVN ar SGN ir prekių ženklų sąsajas, pažymėtina, kad šis principas atsispindi specialiose taisyklėse, kurios Reglamente Nr. 2081/92( ) ir Reglamente Nr. 510/2006 numatytos atsižvelgiant į įvairias nurodytas kolizines situacijas. Kiekvienos iš šių taisyklių tikslai ir funkcijos skiriasi, ir jos taikomos skirtingomis sąlygomis( ).

48. Pirmasis atvejis yra Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 3 dalyje, kurią Reglamente Nr. 510/2006 atitinka 3 straipsnio 4 dalis, numatyta priešprieša, atsirandanti tarp SKVN arba SGN ir egzistuojančio prekių ženklo, kai, atsižvelgiant į prekių ženklo gerą vardą, žinomumą ir jo naudojimo laikotarpį, nagrinėjamo pavadinimo registracija gali suklaidinti vartotoją dėl produkto tikrojo tapatumo. Tokiu atveju saugomas egzistuojantis prekių ženklas, nes turi būti atsisakyta registruoti [kilmės vietos ar geografinę] nuorodą.

49. Antrąjį atvejį reglamentuoja tiek Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 2 dalis, tiek Reglamento Nr. 510/2006 14 straipsnio 2 dalis. Šios nuostatos susijusios su situacija, kai egzistuojančio prekių ženklo naudojimas susikerta su SKVN ar SGN apsauga, suteikta pagal šių reglamentų 13 straipsnį. Minėtose nuostatose įtvirtintas koegzistavimo principas, nes, nepaisant to, jog ankstesniam prekių ženklui prieštaraujantis pavadinimas įregistruotas, jos leidžia toliau naudoti ankstesnį prekių ženklą, jei buvo laikytasi tam tikrų sąlygų.

50. Trečiuoju atveju, kuris nagrinėjamas šioje byloje ir kurį reglamentuoja Reglamento Nr. 2081/20 14 straipsnio 1 dalis ir Reglamento Nr. 510/2006 14 straipsnio 1 dalis, priešprieša atsiranda tarp ankstesnės SKVN ar SGN ir vėlesnio prekių ženklo, kai tokio prekių ženklo naudojimas galėtų sukelti vieną iš šių reglamentų 13 straipsnyje nurodytų situacijų. Pagal šias nuostatas apsauga ir pirmumas suteikiami ankstesnei kilmės vietos ar geografinei nuorodai, nes turi būti atsisakoma registruoti prekių ženklą arba atitinkamai registracija paskelbiama negaliojančia. Taigi, kaip numatyta šiose nuostatose, ankstesnės SKVN ar SGN egzistavimas iš tikrųjų yra prilyginamas atsisakymo registruoti joms prieštaraujantį prekių ženklą pagal nacionalinę ir Bendrijos (Europos Sąjungos) prekių ženklų teisę pagrindui( ).

51. Šia prasme SKVN ar SGN pirmumas laiko atžvilgiu, palyginti su atitinkamu ženklu, arba, kitaip tariant, registracijos procedūros momentas, nuo kurio pavadinimas, esant priešpriešai, gali užkirsti kelią įregistruoti prekių ženklą pagal pirminės Reglamento Nr. 2081/92 redakcijos 14 straipsnio 1 dalį, apibrėžiamas kaip atskaitos datą nurodant 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos informacijos paskelbimo dieną, t. y. dieną, kai Komisija paskelbia įregistravimo paraišką ir susijusią informaciją. Priešingai, tiek šio reglamento, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 692/2003, 14 straipsnio 1 dalyje, tiek Reglamento Nr. 510/2006 14 straipsnio 1 dalyje šiuo klausimu iš esmės nurodyta (ankstesnė) įregistravimo paraiškos pateikimo Komisijai data.

52. Problemos, su kuria susiduriame šioje byloje, esmė yra tokia, kad, nurodant Reglamento Nr. 2081/92 „6 straipsnio 2 dalyje nustatytos informacijos paskelbimo dieną“, pirminės šio reglamento redakcijos 14 straipsnio 1 dalyje dėl vienos ar kitos priežasties neatsižvelgiama į aplinkybę, kad jokių nuostatų, kiek tai susiję su supaprastinta tvarka, dėl tokio paskelbimo nenumatyta, o Reglamento Nr. 2081/92, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 692/2003, 14 straipsnio 1 dalis ir Reglamento Nr. 510/2006 14 straipsnio 1 dalis, kaip atrodo, yra suderintos ratione materiae su supaprastinta tvarka, atsižvelgiant į tai, kad jose remiamasi įregistravimo paraiškos pateikimo Komisijai data.

53. Tačiau tai negali paneigti aplinkybės, kad nei Reglamento Nr. 2081/92, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 692/2003, 14 straipsnio 1 dalis, nei Reglamento Nr. 510/2006 14 straipsnio 1 dalis, dėl kurios pateiktas pirmasis prejudicinis klausimas, netaikoma ratione temporis SGN ir nagrinėjamo prekių ženklo sąsajai.

54. Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia paminėti, jog iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad teisinio saugumo principas reikalauja, kad visos faktinių aplinkybių situacijos paprastai būtų, išskyrus aiškias priešingo pobūdžio nuorodas, įvertintos pagal tuo metu galiojusias teisės normas( ).

55. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje kolizinė situacija kilo dėl prekių ženklo Bavaria apsaugos išplėtimo Vokietijoje 1995 metais. Būtent atsižvelgiant į šį apsaugos išplėtimą ir turi būti atsakyta į klausimą, ar jau galiojo nuorodos „Bayerisches Bier“, dėl kurios įregistravimo kaip SGN tuo metu buvo kreiptasi supaprastinta tvarka, bet procedūra nebuvo užbaigta, apsauga, o tiksliau – pirmumas Bavaria prekių ženklo atžvilgiu, dėl kurio nebuvo galima šiam prekių ženklui suteikti teisinės apsaugos Vokietijoje ir todėl ji turėjo būti panaikinta.

56. Akivaizdu, kad tuo metu, kai klostėsi šios aplinkybės, pavadinimo „Bayerisches Bier“ registracija ir apsauga, taip pat jo sąsajos su prekių ženklais buvo reglamentuojamos pagal pirminę Reglamento Nr. 2081/92 redakciją. Todėl su nagrinėjama byla susijusią situaciją reikia nagrinėti atsižvelgiant į šį teisės aktą.

57. Papildomai reikia pažymėti, kad šiuo atveju tai nėra situacija, kai būsimoms padėties, susiklosčiusios pagal pirminę Reglamento Nr. 2081/92 redakciją, pasekmėms galėtų būti taikoma, kaip Teisingumo Teismas keletą kartų yra nusprendęs, nauja taisyklė, kaip antai Reglamento Nr. 510/2006 14 straipsnio 1 dalis( ).

58. Nagrinėjamas atvejis veikiau susijęs su tuo, ar tam tikru momentu atitinkamas pavadinimas turėjo būti laikomas pirmesniu laiko atžvilgiu ir todėl šiam pavadinimui suteikiamos teisės galbūt jam prieštaraujančio prekių ženklo atžvilgiu, nes nagrinėjama situacija jau buvo susiklosčiusi iki Reglamento Nr. 510/2006 įsigaliojimo. Tai reiškia, kad šis reglamentas atgaline data gali būti taikomas šiai situacijai ar iki jo įsigaliojimo įgytoms teisėms tik tuo atveju, jei iš jo teksto, tikslo ir paskirties matyti, kad toks poveikis jam turi būti suteiktas( ).

59. Tačiau Reglamentas Nr. 510/2006 nesuteikia pagrindo taip teigti, nes šiuo atžvilgiu nepakanka to, kad pagal Reglamentą Nr. 2081/92 įregistruotiems pavadinimams turi būti toliau taikoma Reglamente Nr. 510/2006 numatyta apsauga remiantis šio reglamento 17 straipsniu ir 19 konstatuojamąja dalimi.

60. Galiausiai reikia paminėti, kad iš tikrųjų būtų sudėtinga teigti, kad klausimas, kuris taip glaudžiai susijęs su supaprastinta tvarka, kaip antai per tokią procedūrą pavadinimui suteikiama apsauga prekių ženklo atžvilgiu, turėtų būti sprendžiamas pagal Reglamentą Nr. 510/2006, kai pati supaprastinta tvarka jau buvo panaikinta Reglamentu Nr. 692/2003.

61. Todėl Reglamento Nr. 510/2006 14 straipsnio 1 dalis negali būti taikoma šioje byloje, kai SGN buvo tinkamai įregistruota supaprastinta tvarka, numatyta pirminės Reglamento Nr. 2081/92 redakcijos 17 straipsnyje.

62. Taigi, registravimo procedūros momentas, nuo kurio tokia SGN gali užkirsti kelią susijusiam prekių ženklui tinkamai įregistruoti, turi būti nustatomas vadovaujantis Reglamentu Nr. 2081/92 ir, visų pirma, šio reglamento 14 bei 17 straipsniais, taip pat, jei iš šių nuostatų formuluočių tiesiogiai neišplaukia atsakymas, atsižvelgiant į reglamento, kuriame išdėstytos tokios nuostatos, kontekstą, tikslą ir bendrą sistemą( ).

2. Dėl momento, nuo kurio SGN, kuriai taikoma supaprastinta tvarka, gali užkirsti kelią jai tariamai prieštaraujančio prekių ženklo registracijai

63. Kaip buvo nurodyta, Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 1 dalyje, kuri taikoma tokioms aplinkybėms, kokios susiklostė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, nes ja reglamentuojama prekių ženklo registracija atsižvelgiant į apsaugą, kuri kilmės vietos ar geografinėms nuorodoms suteikiama pagal šį reglamentą, nurodoma – bet kuriuo atveju dėl pavadinimų, įregistruotų įprasta tvarka – pavadinimo įregistravimo paraiškos paskelbimo diena kaip momentas, nuo kurio neleidžiama registruoti jam prieštaraujančio prekių ženklo( ).

64. Kadangi ši data nėra taikoma pavadinimams, kuriuos siekiama įregistruoti supaprastinta tvarka, pagal kurią nenumatomas įregistravimo paraiškos paskelbimas Reglamento Nr. 2081/92 6 straipsnio 2 dalies prasme( ), reikia atsakyti į klausimą, koks supaprastintos registracijos procedūros momentas pagal funkcijas gali būti laikomas lygiaverčiu šiai datai Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 1 dalies tikslais?

65. Šiuo klausimu reikia priminti, kad, pirma, Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 1 ir 3 dalys yra kliūtis atitinkamai prekių ženklams (1 dalis) ir kilmės vietos ar geografinėms nuorodoms (3 dalis) registruoti( ), o Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 2 dalis pagrįsta šiek tiek kitokia logika, nes, laikantis tam tikrų sąlygų, joje pagal koegzistavimo principą numatytas tolesnis egzistuojančio prekių ženklo naudojimas, nepaisant SKVN ar SGN registracijos, kuriai toks naudojimas prieštarauja, ir jau po jos.

66. Antra, iš to išplaukia, kad nors pagal Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 2 dalį reikalaujama, kad analizė, skirta administracinėms institucijoms ir teismams, kurie turi taikyti nagrinėjamas nuostatas, būtų atlikta po registracijos, tačiau įvertinti, ar įvykdytos šio reglamento 14 straipsnio 1 ir 3 dalyse nustatytos sąlygos, kompetentingos Bendrijos ar nacionalinės institucijos, kurios turi taikyti šias nuostatas, turi prieš įregistruojant atitinkamai prekių ženklą arba SKVN ar SGN( ).

67. Trečia, šiuo klausimu reikia pažymėti, kad momentas, nurodytas Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 1 dalyje įprastos registracijos tvarkos atžvilgiu, būtent įregistravimo paraiškos paskelbimas, yra pirmasis momentas per šią procedūrą, kai apie vykdomą kilmės vietos ar geografinės nuorodos registraciją pranešama visoms už prekių ženklų registraciją atsakingoms nacionalinėms institucijoms, taip pat tretiesiems suinteresuotiesiems asmenims ir ūkio subjektams tam, kad į šią aplinkybę būtų galima atsižvelgti registruojant prekių ženklus, kurie gali prieštarauti tokioms SKVN ar SGN.

68. Šiuo atveju, kalbant apie pavadinimus, įregistruotus supaprastinta tvarka, reikia pažymėti, kad pirmasis momentas per šią procedūrą, kai visos šios Bendrijos institucijos ir ūkio subjektai gali sužinoti apie pavadinimo, kuriam taikoma ši tvarka, registraciją, pagal Reglamento Nr. 2081/92 17 straipsnį, skaitomą kartu šio reglamento 15 straipsniu, yra paskelbimas apie registraciją Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

69. Mano nuomone, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 1 dalies sistemą ir prasmę, ši data, t. y. data, kai pirmą kartą visoje Bendrijoje viešai paskelbiama apie supaprastinta tvarka įregistruotiems pavadinimams suteiktą apsaugą, yra reikšminga nustatant tokių pavadinimų pirmumą, kaip numatyta šio reglamento 14 straipsnio 1 dalyje.

70. Tokį aiškinimą visų pirma patvirtina argumentai, susiję su tuo, kaip ši taisyklė turėtų būti taikoma praktikoje.

71. Taigi, reikia priminti, kad Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 1 dalimi, kaip matyti iš šios nuostatos pirmos pastraipos, pirmiausia nustatytas prekių ženklo, kurį siekiama įregistruoti, paraiškos atmetimo pagrindas ir tik papildomai, kaip matyti iš šios nuostatos antros pastraipos, – tokio prekių ženklo panaikinimas tuo atveju, jei jis buvo įregistruotas pažeidžiant šią registravimo kliūtį.

72. Vis dėlto akivaizdu, kad už prekių ženklų registraciją atsakingos institucijos gali atsižvelgti į pavadinimui, dėl kurio įregistravimo buvo kreiptasi pagal šį reglamentą, suteiktą apsaugą ir, visų pirma, į susijusį atmetimo pagrindą tik tuomet, jei apie atitinkamą pavadinimą jos buvo informuotos prieš įregistruojant prekių ženklą, kuris gali prieštarauti pavadinimui.

73. Be to, mano nuomone, taip pat iš teisinio saugumo principo išplaukia, jog aplinkybė, kad įregistruoti pavadinimą buvo siekiama supaprastinta tvarka, negali sukliudyti įregistruoti prekių ženklą iki paskelbimo apie tokios SGN ar SKVN įregistravimą.

74. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką teisinio saugumo principas reikalauja, kad Bendrijos (Sąjungos) teisės aktai suinteresuotiesiems asmenims suteiktų galimybę tiksliai žinoti jiems priskirtų pareigų turinį( ).

75. Taigi, Sprendime Prosciutto di Parma, kuris buvo susijęs su supaprastinta tvarka įregistruota SKVN, Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal teisinio saugumo principą konkreti specifikacija, kaip antai reikalavimas pjaustyti ir pakuoti atitinkamą produktą gamybos vietovėje, nustato tretiesiems asmenims negatyvią pareigą, ir kadangi apie šį reikalavimą tretiesiems asmenims nebuvo pranešta tinkamai paskelbiant Bendrijos teisės aktuose, pavyzdžiui, su nagrinėjama byla susijusiame įregistravimo reglamente, juo negalima remtis prieš šiuos asmenis nacionaliniame teisme nagrinėjant bylas( ).

76. Kalbant apie nagrinėjamą bylą, reikia pažymėti, kad tai susiję su procedūriniu veiksmu ar priemone registruojant kilmės vietos ar geografinę nuorodą supaprastinta tvarka, kuri gali sukliudyti įregistruoti prekių ženklą.

77. Taigi, dėl atitinkamo įvykio nagrinėjamu atveju tretiesiems asmenims, kurie kreipiasi dėl prekių ženklo įregistravimo, aiškiai kyla negatyvi pareiga, jei toks prekių ženklas gali prieštarauti atitinkamam pavadinimui. Be to, dėl jo atsiranda pareiga valdžios institucijoms, kompetentingoms registruoti prekių ženklus, nes jos privalo atsisakyti registruoti tokius prekių ženklus.

78. Todėl kadangi, atsižvelgiant į supaprastintos tvarkos sąlygas, tinkamai paskelbiant tretiesiems suinteresuotiesiems asmenims ir atitinkamoms valdžios institucijoms pranešama tik apie SKVN ar SGN įregistravimą, dėl teisinio saugumo principo blokuojantis poveikis pagal Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 1 dalį gali būti nustatytas nurodant tik šią priemonę, bet ne ankstesnę priemonę, kaip antai įregistravimo paraiškos pateikimą Komisijai.

79. Konkrečiau kalbant, kiek tai susiję su supaprastinto įregistravimo paraiška, akivaizdu, jog ši viešumo stoka negali būti kompensuojama iš esmės nesusijusia aplinkybe, kad, kaip keletas bylos šalių teisingai pažymėjo, pagal nusistovėjusią teismų praktiką nacionaliniai teismai, laikydamiesi veiksmingos teisminės gynybos reikalavimo, turi galėti nuspręsti dėl nuorodos įregistravimo paraiškos, pateiktos supaprastinta registracijos tvarka, teisėtumo2( )5.

80. Be to, mano nuomone, kiek tai susiję su ūkio subjektais ar bent jau kai kuriais iš jų, negalima teigti, kad Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 1 dalies tikslais nebuvo būtina specialiai paskelbti apie įregistravimo supaprastinta tvarka paraišką, nes pagal šio reglamento 17 straipsnio 1 dalį tokia paraiška bet kuriuo atveju pateikiama dėl pavadinimo, kuriam jau taikoma teisinė apsauga nacionaliniu lygiu ir apie kurį ūkio subjektai jau turėjo žinoti.

81. Nors supaprastintos tvarkos taikymas, be kita ko, paremtas prielaida, kad pavadinimas, kurį valstybė narė siekia įregistruoti, turėtų būti teisiškai saugomas šioje valstybėje narėje ar tose valstybėse narėse, kuriose nėra apsaugos sistemos, būtų pagal įprastą praktiką nusistovėjęs pavadinimas2( )6, tačiau reikia pabrėžti, kad registracija pagal šią procedūrą nėra tik nacionaliniu lygiu suteiktos apsaugos išplėtimas Bendrijos (Sąjungos) lygiu2( )7.

82. Taigi, be to, kad skiriasi teritorinė taikymo sritis, geografinėms ar kilmės vietos nuorodoms pagal nacionalinę teisę suteikiama apsauga gali iš esmės skirtis ir būti mažesnė nei pagal Reglamentą Nr. 2081/92 SGN ar SKVN suteikiama apsauga, kaip tai iš tikrųjų yra šiuo atveju.

83. Todėl Reglamento Nr. 2081/92 14 straipsnio 1 dalies tikslais negalima remtis kilmės vietos nuorodos egzistavimu ar konkrečiai jos paskelbimu pagal nacionalinę apsaugos sistemą siekiant kompensuoti viešumo ir teisinio saugumo stoką, susijusią su šio pavadinimo įregistravimo supaprastinta tvarka paraiška.

84. Galiausiai reikia pabrėžti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Reglamentu Nr. 2081/92 siekiama užtikrinti vienodą juo reglamentuojamų geografinių pavadinimų apsaugą Bendrijoje (Sąjungoje)2( )8.

85. Manau, kad, be teisinio saugumo klausimų, kurių akivaizdžiai kiltų dėl tokio požiūrio, tai prieštarautų vienodai apsaugai, kurią siekiama užtikrinti pagal Reglamentą Nr. 2081/92 sukurta sistema, jei taikant supaprastintą tvarką kilmės vietos ar geografinės nuorodos pirmumas laiko atžvilgiu šio reglamento 14 straipsnio 1 dalies tikslais turėtų būti nustatomas, kaip siūlė kai kurios bylos šalys, atsižvelgiant į datą, nuo kurios susijęs pavadinimas pradedamas saugoti pagal kilmės vietos valstybės narės nacionalinę teisę arba, kai nėra apsaugos sistemos, nuo kurios pavadinimas yra pagal įprastą praktiką nusistovėjęs.

86. Be to, remiantis tokiu požiūriu būtų tinkamai neatsižvelgiama į šioje išvadoje nurodytus skirtumus2( )9 tarp kilmės vietos ar geografinių nuorodų Reglamento Nr. 2081/92 prasme ir nacionaliniu lygiu saugomų pavadinimų, kuriais jos gali būti grindžiamos.

87. Atsižvelgdamas į visus pateiktus argumentus, siūlau į antrąjį prejudicinį klausimą atsakyti, kad Reglamentas Nr. 2081/92 turi būti aiškinamas taip, kad paskelbimo apie registraciją diena yra reikšminga data nustatant supaprastinta tvarka pagal šio reglamento 17 straipsnį įregistruotos saugomos geografinės nuorodos pirmumą šio reglamento 14 straipsnio 1 dalies tikslais.

V – Išvada

88. Taigi siūlau Teisingumo Teismui į prejudicinius klausimus atsakyti taip:

1. 2006 m. kovo 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos 14 straipsnio 1 dalis netaikoma tuo atveju, kai saugoma kilmės vietos nuoroda yra tinkamai įregistruota supaprastinta tvarka pagal 1992 m. liepos 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2081/92 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos 17 straipsnį.

2. Reglamentas Nr. 2081/92 turi būti aiškinamas taip, kad paskelbimo apie registraciją diena yra reikšminga data nustatant supaprastinta tvarka pagal šio reglamento 17 straipsnį įregistruotos saugomos geografinės nuorodos pirmumą šio reglamento 14 straipsnio 1 dalies tikslais.