GENERALINIO ADVOKATO

F. G. JACOBS IŠVADA,

pateikta 2004 m. sausio 22 d.( )

Byla C‑173/02

Ispanijos Karalystė

prieš

Europos Bendrijų Komisiją





1. Šioje byloje Ispanija ginčija Komisijos sprendimą 2002/411/EB( ), skelbiantį, jog Ispanijos valstybės pagalba pieno gamintojams Astūrijoje yra nesuderinama su bendrąja rinka.

2. Ginčijama pagalba pasireiškė paskolų palūkanų normos sumažinimu, leidžiančiu pieno gamintojams įsigyti papildomų pieno kvotų. Komisija konstatavo, jog tai nesuderinama su bendrąją rinka, kadangi pažeidžiamos atitinkamos Bendrijos nuostatos, reglamentuojančios bendrą pieno ir pieno produktų rinkos organizavimą. Komisijos nuomone, to nebuvo aiškiai numatyta 1992 m. gruodžio 28 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 3950/92, nustatančiame papildomą mokestį pieno ir pieno produktų sektoriuje( ). Tai taip pat prieštaravo šio teisės akto tikslams.

3. Taigi šiuo atveju kyla klausimas, ar ir kokiomis sąlygomis valstybė narė gali priimti kitokias, nei Bendrijos teisės aiškiai numatytos, priemones pieno kvotoms perskirstyti.

Teisinis pagrindas

4. Remiantis EB 36 straipsniu, Sutartyje nustatytos valstybės pagalbos taisyklės (EB 87, 88 ir 89 straipsniai) žemės ūkio produktų gamybai ir prekybai taikomos tik tokiu mastu, kokį nustato Taryba bendrąją žemės ūkio politiką nustatančiuose ir įgyvendinančiuose teisės aktuose.

5. Bendras pieno ir pieno produktų rinkos organizavimas yra nustatytas Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1255/1999( ), kurio 37 straipsnis numato, kad valstybės pagalbos taisyklės tokiems produktams taikytinos, „jei šiame reglamente nenurodyta kitaip“.

6. Papildomo mokesčio pieno ir pieno produktų sektoriuje schema šiuo metu nustatoma Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3950/92 (toliau – reglamentas)( ). Jo preambulės pirmoji konstatuojamoji dalis pateikia schemos istoriją ir paaiškina, kad jos tikslas yra „sumažinti pieno ir pieno produktų pasiūlos bei paklausos disbalansą ir dėl to atsiradusį struktūrinį perteklių“.

7. 16 konstatuojamoji dalis pažymi, jog „tam, kad būtų tęsiama pieno gamybos restruktūrizacija ir gerinama aplinka, reikėtų išplėsti tam tikras leidžiančias nukrypti nuo principo nuostatas, susieti kvotas su ūkiais ir, remiantis objektyviais kriterijais, leisti valstybėms narėms toliau įgyvendinti nacionalines restruktūrizavimo programas bei organizuoti tam tikrą kvotų judėjimo atitinkamoje geografinėje zonoje lankstumą“. (Pataisytas vertimas)

8. Reglamento 5 straipsnis numato:

„Valstybė narė, laikydamasi 3 straipsnyje nurodytų kiekių, gali padidinti nacionalinį rezervą, visoje šalyje mažindama visas individualias kvotas, kad gamintojams, nustatomiems pagal objektyvius, su Komisija suderintus kriterijus, skirtų papildomus arba specialius kiekius.“

9. Reglamento 8 straipsnis, kiek jis yra susijęs su šiuo klausimu, numato:

„Siekdamos užbaigti pieno gamybos nacionalinę, regioninę arba pieno supirkimo zonų restruktūrizaciją ar pagerinti aplinkos sąlygas, valstybės narės, laikydamosi išsamių taisyklių, kurias jos nustato atsižvelgdamos į šalių teisėtus interesus, gali imtis vieno ar kelių toliau išvardytų veiksmų:

– skirti vienkartinę metinę arba dalimis išmokamą kompensaciją gamintojams, kurie įsipareigoja visiškai arba iš dalies atsisakyti pieno gamybos, o tokias laisvas kvotas pridėti prie nacionalinio rezervo,

– remiantis objektyviais kriterijais nustatyti sąlygas, kuriomis gamintojai dvylikos mėnesių laikotarpio pradžioje per kompetentingą instituciją arba jos paskirtą instituciją už mokestį gali gauti kvotas, kurių praeito dvylikos mėnesių laikotarpio pabaigoje galutinai atsisakė kiti gamintojai, ir jiems už tai buvo išmokėta minėto mokesčio dydžio vienkartinė metinė arba dalimis išmokama kompensacija,

– <...>“

10. Komisija priėmė Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos žemės ūkio sektoriuje rinkinį (toliau – gairės), kurį ji ketina taikyti, vertindama tokią pagalbą.

11. Gairių 3.2 punkte Komisija išdėsto savo nuomonę:

„Nors EB 87, 88 ir 89 straipsniai sektoriuose, kuriuos apima bendras rinkos organizavimas, yra taikomi visa apimtimi, jų taikymas priklauso nuo susijusių reglamentų nuostatų <…> kitaip tariant, valstybė narė negali teikti pirmenybės 87, 88 ir 89 straipsniams to rinkos sektoriaus reglamento nuostatų atžvilgiu. Iš to išplaukia, kad Komisija jokiomis sąlygomis negali pritarti pagalbai, kuri yra nesuderinama su bendrą rinkos organizavimą nustatančiomis nuostatomis arba kuri trukdytų bendram organizavimui tinkamai funkcionuoti.“

12. Gairių 3.5 punkte Komisija nurodo:

„Tam, kad būtų laikoma suderinama su bendrąja rinka, bet kuri pagalbos priemonė turi turėti tam tikrą skatinantį elementą ar reikalauti atitinkamo gavėjo indėlio. Jei Bendrijos teisės aktuose ar šiose gairėse nėra aiškiai numatytų išimčių, vienašališkos valstybės pagalbos priemonės, kuriomis paprasčiausiai siekiama pagerinti gamintojų finansinę padėtį, tačiau kurios niekaip neprisideda prie sektoriaus plėtros, ir ypač pagalba, kuri suteikiama remiantis tik kaina, kiekiu, gamybos vienetu ar gamybos priemonių vienetu, laikytina pagalba veiklai, kuri yra nesuderinama su bendrąja rinka. Be to, tikėtina, kad tokia pagalba pagal pobūdį kliudys bendro rinkos organizavimo mechanizmams.“

13. Gairių 4.1.1.6 punkte Komisija nurodo, kad „jokia pagalba negali būti suteikta gamybos teisėms įsigyti, nebent tai leidžia konkrečios bendro tos rinkos organizavimo nuostatos ir Sutarties 87, 88 ir 89 straipsniuose nurodyti principai“.

Faktinės aplinkybės ir ginčijamas sprendimas

14. 1998–1999 pieno gamybos metais Ispanijos Astūrijos regiono institucijos teikė pagalbą pieno kvotoms įsigyti (toliau – pagalba arba ginčijama pagalba). Pagalbos gavėjai buvo tie karvės pieno gamintojai, kurie buvo priskirti prioritetiniams gamintojams kvotų suteikimo iš nacionalinio rezervo tikslais. Pagalbą sudarė paskolų, paimtų pieno kvotoms įsigyti iš kitų gamintojų, sutarčių palūkanų normos sumažinimas.

15. Komisija apie pagalbą sužinojo tik iš skundo jos įgyvendinimo metu. Komisijai atliekant tyrimą, 1998 m. gruodžio 31 d. Ispanija sustabdė pagalbos teikimą. 2002 m. kovo 12 d. Komisija priėmė sprendimą (toliau – ginčijamas sprendimas)( ), kuriame nurodoma, kad pagalba nesuderinama su bendrąja rinka.

16. Ginčijamame sprendime nurodyta, kad pagalbai taikytina EB 87 straipsnio 1 dalis( ), o 87 straipsnio 2 dalyje nurodytos leidžiančios nukrypti nuostatos yra akivaizdžiai netaikytinos( ), ir kad pagalbai negalėjo būti taikoma leidžianti nukrypti nuostata pagal 87 straipsnio 3 dalį, kadangi ji prieštaravo bendrą pieno ir pieno produktų rinkos organizavimą nustatančioms taisyklėms( ).

17. Bendras rinkos organizavimas reiškia išbaigtą ir išsamią sistemą, neleidžiančią valstybėms narėms imtis priemonių, kurios ją pažeidžia ar nuo jos nukrypsta( ). Reglamento 5 ir 8 straipsniai suteikia valstybėms narėms konkrečias ir pakankamas priemones restruktūrizavimui vykdyti ir gamybos struktūrų veiksmingumui didinti( ). Nė viena nuostata negali būti aiškinama kaip leidžianti pagalbą.

18. Teikiant pagalbą perduotos kvotos nebuvo paskirtos iš nacionalinio rezervo, kaip reikalauja 5 straipsnis. Jos taip pat nebuvo sudarytos mažinant kvotas visoje šalyje ar perimtos iš gamintojų, nepardavusių pieno ar kitų pieno produktų per 12 mėnesių( ).

19. Kai dėl 8 straipsnio, teikiant pagalbą perduotų kvotų valstybė neįgijo kaip kompensacijos pagal šio straipsnio pirmąją pastraipą, ir kompetentingos institucijos ar kitos paskirtos institucijos gavėjams jų neperdavė, kaip reikalauja antroji pastraipa. Be to, gavėjų sumokėta suma neatitinka pardavėjams sumokėtos sumos( ).

20. Todėl pagalba prieštaravo bendrą pieno ir pieno produktų rinkos organizavimą nustatančioms taisyklėms ir, atsižvelgiant į gairių 4.1.1.6 punktą( ), jokiomis sąlygomis negalėjo būti Komisijos patvirtinta pagal EB 88 straipsnio 3 dalį( ).

21. Komisijos nuomone, tai, ar pagalba atitiko atitinkamų Bendrijos taisyklių tikslus, neturėjo reikšmės. Nuo to momento, kai Bendrija imasi bendro rinkos tam tikrame sektoriuje organizavimo, ji ir yra atsakinga už bendrosios žemės ūkio politikos problemų sprendimą. Todėl valstybės narės neturi priimti vienašališkų priemonių, net ir suderinamų su Bendrijos bendrąja politika( ).

22. Bet kuriuo atveju Komisija padarė išvadą, kad pagalba galėjo smarkiai padidinti pieno kvotų kainą, taip iškreipdama sklandų bendrą rinkos organizavimą. Kvotų pardavėjas galėtų padidinti kainą, atsižvelgdamas į pirkėjo dėl pagalbos turimus papildomus išteklius( ).

Procedūra ir šalių reikalavimai

23. Ispanija siekia panaikinti ginčijamą sprendimą. Komisija prašo Teisingumo Teismo ieškinį atmesti kaip nepagristą. Nė viena šalis neprašė posėdžio, ir todėl jis nebuvo rengiamas.

24. Ispanijos vyriausybė pateikia tris argumentus, parodančius, jog Komisija klydo, ginčijamame sprendime nuspręsdama, kad ginčijama pagalba buvo nesuderinama su bendrąja rinka.

25. Pirma, nustatančios bendrą rinkos organizavimą Bendrijos taisyklės turi viršenybę su valstybės pagalba susijusių taisyklių atžvilgiu. Taigi ginčijamos pagalbos suderinamumas su bendrąja rinka priklauso nuo jos atitikties reglamentui.

26. Antra, vertinant pagalbos atitiktį reglamentui, nebūtina įrodyti, jog šis ją aiškiai leidžia. Pakanka įrodyti, kad ji atitinka reglamento tikslus ir nepažeidžia jokios kitos Bendrijos teisės taisyklės ar principo. Šiuo atveju taip iš tikrųjų ir yra.

27. Trečia, priešingai nei pasirinkta pozicija ginčijamame sprendime, ginčijama pagalba nesukelia jokių pasekmių, kurios prieštarautų reglamento tikslams ir taip keltų grėsmę iškreipti sklandų bendrą pieno ir pieno produktų rinkos organizavimą.

28. Dėl pirmojo Ispanijos pateikto argumento Komisija sutinka, kad šioje byloje sprendžiamas klausimas, ar pagalbą leidžia bendrą pieno rinkos organizavimą nustatančios taisyklės. Todėl nagrinėti klausimą detaliau nėra reikalo ir siūlyčiau likusią išvados dalį skirti likusių dviejų Ispanijos vyriausybės argumentų nagrinėjimui.

Ar reglamentas turi aiškiai leisti ginčijamą pagalbą?

29. Ispanija tvirtina, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką valstybės narės gali priimti bendrą žemės ūkio rinkos organizavimą nustatančiose Bendrijos taisyklėse aiškiai nenumatytas vienašališkas priemones, jeigu šios priemonės atitinka Bendrijos tikslus ir kitaip nepažeidžia Bendrijos teisės taisyklės ar principo. Todėl Komisija klydo, konstatuodama, kad ginčijama pagalba neatitiko reglamento tiktai todėl, kad jos nenumatė jokia aiški nuostata.

30. Be to, byloje Pigs and Bacon Commission( ) Teisingumo Teismas nutarė, kad, „jeigu Bendrija <...> priėmė teisės aktą, nustatantį tam tikrame sektoriuje bendrą rinkos organizavimą, valstybės narės privalo susilaikyti nuo bet kokių priemonių, galinčių jį susilpninti ar leidžiančių nuo jo nukrypti“( ). Tačiau Teisingumo Teismas nenurodo valstybėms narėms susilaikyti nuo bet kokių vienašališkų priemonių.

31. Bylose Italija prieš Komisiją( ), Komisija prieš Prancūziją( ) ir Zoni( ) Teisingumo Teismas, atrodo, numato platesnį draudimą. Kiekvienoje iš šių bylų jis nurodo, kad jeigu tam tikrame sektoriuje Bendrija yra nustačiusi bendrą rinkos organizavimą, valstybės narės turi susilaikyti nuo bet kokių vienašališkų priemonių, net jei tikėtina, jog ta priemonė parems Bendrijos bendrąją politiką. Tokiu atveju ieškoti problemų sprendimo turi Bendrija, o ne valstybės narės( ).

32. Tačiau Ispanijos vyriausybė išvadas šiose trijose bylose aiškina siauriau. Byloje Italija prieš Komisiją Teisingumo Teismas nutarė, kad nacionalinė priemonė pažeidžia Bendrijos teisę, kadangi iš tikrųjų ji veikė priešingai bendro rinkos organizavimo tikslams. Kitose dviejose bylose nagrinėtos nacionalinės priemonės trukdė laisvam prekių judėjimui, ir todėl neatitiko kitos Bendrijos teisės taisyklės ar principo.

33. Dublike Ispanijos vyriausybė taip pat mėgina savo argumentą paremti Teisingumo Teismo sprendimu Mulligan, priimtu po to, kai Ispanija pareiškė ieškinį( ). Šioje byloje Airijos Aukščiausiasis Teismas pateikė klausimus dėl vadinamosios clawback schemos, pagal kurią, pardavus pienines kontroliavusią bendrovę, 20 % jai priklausiusių pieno kvotų nebūtų perleidžiamos kartu su ja, bet pridėtos prie Airijos nacionalinio rezervo. Su šia byla buvo susijęs klausimas dėl schemos suderinamumo su reglamentu. Kaip sprendimą aiškina Ispanijos vyriausybė, Teisingumo Teismas nusprendė, kad schema nebuvo aiškiai reglamente leista, tačiau, nepaisant to, buvo suderinama su jo tikslais, ir todėl galėjo būti palikta galioti.

34. Ispanija teigia, kad ginčijama pagalba šioje byloje buvo aiškiai siekiama reglamento 5 ir 8 straipsnių tikslų. Ketinta restruktūrizuoti pieno gamybą, o tai yra tikslas, kuris aiškiai pripažįstamas reglamento preambulės 16 konstatuojamojoje dalyje. Veikta objektyvių kriterijų pagrindu. Neatitikimo jokiai kitai Bendrijos teisės taisyklei ar principui nebuvo. Todėl nebuvo pagrindo jos ginčyti.

35. Ispanijos nuomone, nebūtų prasmės drausti priemonės, kuri šiuo atveju yra ginčijama pagalba. Reglamentas valstybėms narėms leidžia neatlyginamai skirti kvotas gamintojams. Pagal 8 straipsnio antrąją pastraipą jos taip pat gali suteikti gamintojams kvotas nesubsidijuota kaina. Ginčijama pagalba buvo tarpinis šių dviejų galimybių mechanizmas. Astūrijos regioninės institucijos jį pasirinko, nes nepajėgė įsigyti neatlyginamai skirstomų kvotų, tačiau suvokė, kad prioritetiniai gamintojai neturės galimybės įsigyti nesubsidijuotų kvotų. Priimtu sprendimu jos pasiekė Bendrijos restruktūrizavimo tikslą, neužkraudamos visuomenei nepakeliamos naštos. Be to, tai labiau atitiko gairių 3.5 punktą nei reglamente numatytus veiksmus, kadangi jie abu turėjo gamintojus skatinantį elementą ir reikalavo iš jų atitinkamo indėlio.

36. Ispanijos vyriausybės paaiškinimai manęs neįtikina.

37. Bendrąja prasme man atrodo, kad jeigu Bendrija nustato taisykles tam tikroje srityje, kuri yra bendro žemės ūkio rinkos organizavimo dalis, valstybės narės negali pildyti šių taisyklių vienašališkomis priemonėmis, nebent joms yra leista taip veikti. Draudimas vienašališkai veikti taikomas ir priemonėms, kuriomis ketinama prisidėti prie Bendrijos teisės aktų leidėjo siekiamų tikslų.

38. Tiesa tai, kad galiausiai valstybė narė kai kuriais atvejais turės priimti būtent tą sprendimą, kuriam pirmenybę teikia Bendrija, nepaisant to, kad yra kitas būdas tiems patiems tikslams pasiekti, kuris, jos manymu, labiau tinka jos situacijai.

39. Tačiau jei būtų priešingai, valstybės narės galėtų bendrą tam tikro sektoriaus rinkos organizavimą papildyti tam tikru skaičiumi vienašalių iniciatyvų, pagrįstų nustatytų Bendrijos tikslų jų pačių vertinimu. Šiuos tikslus galima vertinti įvairiai. Be to, keletas prieštaraujančių tikslų dažnai turi būti derinami bendrojoje žemės ūkio politikoje. Kaip teisingai teigia Komisija, tuomet tikėtina, kad nacionalinės priemonės pakenks vienodam Bendrijos teisės taikymui.

40. Toks požiūris, mano nuomone, visiškai atitinka Teisingumo Teismo sprendimą byloje Mulligan. Neabejoju, kad Teisingumo Teismas manė, jog reglamento 7 straipsnio 1 dalis aiškiai leidžia tokią clawback schemą, nagrinėtą toje byloje( ). Be to, jis patvirtino, kad toks aiškinimas neprieštarauja konkrečiam Bendrijos teisės aktų leidėjo siekiamam tikslui( ). Todėl Ispanijos vyriausybė klaidingai nurodo, kad Teisingumo Teismas pateisino Bendrijos taisyklių aiškiai nenumatytą nacionalinę priemonę.

41. Žinoma, Bendrijos teisė, nustatanti bendrą žemės ūkio rinkos organizavimą, valstybėms narėms dažnai suteiks didelę veiksmų laisvę. Jos gali būti įgaliotos veikti ypač plačiai. Joms gali būti leista rinktis iš kelių konkrečių veiksmų. Iš jų taip pat gali būti reikalaujama arba jos gali būti įgaliotos priimti išsamias nuostatas, susijusias su tam tikros taisyklės taikymu. Tačiau be tokio leidimo jos pačios negali priimti priemonių, papildančių taikytinas Bendrijos taisykles.

42. Dublike Ispanijos vyriausybė pažymi, kad pagal reglamento 8 straipsnį valstybės narės, „laikydamosi išsamių taisyklių, kurias jos nustato atsižvelgdamos į šalių teisėtus interesus, gali imtis vieno ar kelių toliau išvardytų veiksmų“. Ji mano, kad tokiu būdu 8 straipsnis valstybėms narėms aiškiai suteikia diskreciją imtis papildomų veiksmų be tų, kurie nurodyti šiame straipsnyje.

43. Nesutikčiau. Priešingai, 8 straipsnis pagrindžia aiškinimą, kurį palaikau.

44. Nuoroda į vieną ar kelis toliau išvardytus veiksmus valstybėms narėms leidžia priimti bet kurią ar visas priemones, išvardytas atskirai ar kartu. Ji neleidžia joms sugalvoti naujų veiksmų rūšių. Taip pat išsamios taisyklės, kurias gali priimti valstybės narės, turi padėti įgyvendinti vieną ar daugiau išvardytų priemonių.

45. Todėl aš manau, kad antras Ispanijos vyriausybės argumentas turi būti atmestas, o ieškinys nepriimtinas. Reglamente ginčijama pagalba neleistina, taigi ji neleistina ir pagal Bendrijos taisykles, nustatančias bendrą pieno ir pieno produktų rinkos organizavimą. Vien šiuo pagrindu Komisija buvo teisi, pripažindama ginčijamą pagalbą nesuderinama su bendrąja rinka.

Ar ginčijama pagalba kenkia bendram pieno ir pieno produktų rinkos organizavimui?

46. Ginčijamame sprendime Komisija taip pat konstatavo, kad ginčijama pagalba pakenkė bendram pieno ir pieno produktų rinkos organizavimui. Ši išvada yra atskiras ginčijamo sprendimo pagrindas, kurį Ispanijos vyriausybė turėtų paneigti net ir tuo atveju, jei būtų patvirtintas jos ankstesnis argumentas.

47. Ginčijamas sprendimas konkrečiai nurodo riziką, kad pagalba smarkiai padidins pieno kvotų kainas. Kaip tvirtina Komisija, ji pakenktų svarbiausiam reglamento tikslui – neleisti naudoti kvotų ne pieno gaminimui ar pardavimui, o tik gauti finansinę naudą, pasinaudojant jų rinkos verte( ).

48. Atsakydama Ispanijos vyriausybė tvirtina, kad ginčijama pagalba buvo numatyta tam, kad kvotas galėtų įsigyti prioritetiniai gamintojai, kurie priešingu atveju jų įsigyti negalėtų. Priešingai nei nurodoma ginčijamame sprendime, pagalba neleistų pardavėjams didinti jų kainos subsidijos dydžiu, kadangi tokiu atveju prioritetiniai gamintojai nebeturėtų mokėti.

49. Šis argumentas manęs neįtikina.

50. Kaip tvirtina Komisija ir nustato ginčijamas sprendimas, tikėtina, kad pirkėjų perkamosios galios, taigi ir bendro pieno kvotų paklausos lygio padidėjimas sąlygotų nors ir nedidelį pieno kvotų kainos padidėjimą.

51. Siekdama parodyti, jog ginčijama pagalba negalėjo padidinti pieno kvotų kainos, dublike Ispanijos vyriausybė pateikia du papildomus argumentus.

52. Pirma, Ispanija nurodo įvairias 1998 m. liepos 10 d. Karališkojo dekreto Nr. 1486/1998 dėl pieno sektoriaus modernizavimo ir konkurencingumo jame pagerinimo( ) nuostatas. Šios nuostatos numato pieno kvotų perdavimo Ispanijoje sąlygas tam, kad kvotos netaptų komercijos objektu ir nedidėtų jų kainos. Atsižvelgdama į šias nuostatas, Ispanija tvirtina, kad ginčijama pagalba negalėjo sukelti neigiamų pasekmių, kurias jai priskiria ginčijamas sprendimas.

53. Antra, Ispanija teigia, kad regioninės institucijos iš tikrųjų būtų suteikusios pagalbą tik tiems sandoriams, kurie neviršytų maksimalios pirkimo kainos, kuri yra žalos atlyginimo dydžio, nustatyto Ispanijos valstybės remiantis 8 straipsnio antrąja pastraipa.

54. Komisija ginčija papildomų Ispanijos vyriausybės argumentų priimtinumą tuo pagrindu, kad jie pateikti per vėlai. Ispanijos vyriausybė Komisijos tyrimo, po kurio buvo priimta ginčijama priemonė, metu jų nenurodė. Dabar dublike jie pateikiami pirmą kartą.

55. Mano nuomone, būtų netinkama pripažinti Ispanijos vyriausybės argumentus dėl Karališkojo dekreto Nr. 1486/1998 ir maksimalios kainos kaip ginčijamos pagalbos sąlygos.

56. Abejotina, ar valstybei narei gali būti leidžiama ginčyti Komisijos sprendimą dėl valstybės pagalbos tuo pagrindu, kad Komisija neišnagrinėjo to pagalbos aspekto, kurio neatskleidė pati valstybė narė.

57. Bet kuriuo atveju Teisingumo Teismo darbo reglamento 42 straipsnio 2 dalis nustato, kad bylos nagrinėjimo metu negalima pateikti jokių naujų teisinių argumentų, nebent jie pagrįsti teisės ar fakto klausimais, kylančiais procedūros metu. Komisijos argumentas dėl ginčijamos priemonės poveikio kvotų kainai buvo pačioje ginčijamoje priemonėje, ir todėl iki šios bylos nagrinėjimo buvo žinomas Ispanijai. Iš Darbo reglamento 42 straipsnio 1 dalies taip pat matyti, kad jeigu dublike šalis nori pateikti papildomų įrodymų, ji turi nurodyti, kodėl ji delsė tai padaryti. Ispanijos vyriausybė tokio paaiškinimo nepateikia.

58. Be to, antras Ispanijos vyriausybės tvirtinimas, mano nuomone, turėtų būti atmestas tuo pagrindu, kad jis nepakankamai paaiškintas. Ispanijos vyriausybė nemėgino įvardyti, kokios bendros valstybės taisyklės turėtų užtikrinti, kad ginčijama pagalba būtų teikiama tik sandoriams, kurie neviršija maksimalios kainos. Todėl Komisija neturi galimybės tinkamai atsakyti į Ispanijos vyriausybės reikalavimą, o Teisingumo Teismas – atlikti jo vertinimą.

59. Kiti šalių teikiami argumentai susiję su tuo, ar ginčijama pagalba galėjo paveikti pieno ar pieno produktų kainas. Tačiau ginčijamas sprendimas to aiškiai ir nenurodo. Todėl tai, mano nuomone, negali būti reikšminga vertinant priemonės pagrįstumą.

60. Taigi manau, kad Ispanijos vyriausybė nesugebėjo įrodyti, jog Komisija klydo, nuspręsdama, jog ginčijama pagalba užkirto kelią bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo tikslui pasiekti. Taigi ginčijama priemonė nelaikytina nepagrįsta, net jeigu, priešingai mano pirmiau išdėstytoms išvadoms( ), ginčijama pagalba nebuvo neteisėta dėl to, kad ji neleidžiama pagal reglamentą.

Išvada

61. Atsižvelgdamas į tai, kas pirmiau išdėstyta, manau, jog Teisingumo Teismas turėtų:

1. Atmesti ieškinį kaip nepagrįstą.

2. Priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.