Kita vertus, kaip iš esmės savo išvados 57 punkte nurodė generalinis advokatas, atsižvelgiant į tai, kad žodžiai, kuriais buvo suformuluoti Direktyvos 2009/28 18 straipsnio 1 dalies a–c punktuose išvardyti kriterijai, yra nekonkretūs, taip pat negalima daryti išvados, kad minėta nuostata visiškai suderina su masės balansu susijusį patikros metodą. Atvirkščiai, iš minėtų punktų matyti, kad valstybės narės išsaugo plačią diskreciją tais atvejais, kai turi nustatyti konkrečias sąlygas, kurias turi atitikti ūkio subjektų taikytinos masės balanso sistemos. Todėl tokia nuostata savaime neskirta tam, kad laisvas biodujų judėjimas kelių valstybių sienas kertančiu dujotiekių tinklu būtų automatiškai garantuojamas iškart po to, kai gamybos valstybėje narėje tos biodujos teisėtai pripažįstamos tvariomis.

Nėra pagrindo manyti, kad siekiant SESV 114 straipsnio 3 dalyje nustatyto tikslo užtikrinti aukštą aplinkos apsaugos lygį ir Direktyvos 2009/28 76 konstatuojamojoje dalyje konkrečiai nurodytų tikslų, nusprendęs teikti pirmenybę tvarumo kriterijų patikros sistemai, kuri būtų vientisa, veiksminga ir skirta užtikrinti tvarių biodegalų gamybos ir jų suvartojimo Sąjungoje ryšiui, ir taip veiksmingiau daryti įtaką rinkos dalyvių elgesiui, Sąjungos teisės aktų leidėjas peržengė šio sprendimo 50 punkte nurodytos plačios diskrecijos ribas ar pažeidė iš proporcingumo principo kylančius reikalavimus.

Kaip savo išvados 70 punkte pažymėjo generalinis advokatas, sritis, kurioje nagrinėjamu atveju teisės aktų leidėjas turėjo priimti teisės aktus, yra specifinė ir akivaizdu, kad jis privalo priimti politinius, mokslinius ir ekonominius sprendimus, o tam būtina atlikti ypač sudėtingus techninio ir ekonominio pobūdžio vertinimus.

Neperžengdamas minėtos diskrecijos ribų Sąjungos teisės aktų leidėjas šiuo atveju galėjo nuspręsti, kad patikros sistema taikant masės balanso metodą, atrodo, gali užtikrinti aukštą aplinkos apsaugos lygį, atsižvelgiant, pirma, į sistemos įtvirtinamą atsekamumą ir sąlygas, skirtas užtikrinti jos veiksmingumui ir vientisumui, kurių reikalaujama pagal Direktyvos 2009/28 18 straipsnio nuostatas, ir, antra, į poveikį, kurį taip siekiama daryti tvarių biodujų kainoms ir rinkos dalyviams, kartu sumažinant sukčiavimo riziką.

Be to, neperžengdamas turimos diskrecijos ribų Sąjungos teisės aktų leidėjas šiuo klausimu galėjo pagrįstai nuspręsti, kad tokia patikros sistema būtina ir kad nėra alternatyvios priemonės, kuri leistų taip pat veiksmingai įgyvendinti šiuo atveju siektus tikslus ir nustatyti ūkio subjektams mažesnius ekonominius ir administracinius suvaržymus. Konkrečiai kalbant, šis teisės aktų leidėjas galėjo, nepadarydamas akivaizdžios vertinimo klaidos, atsisakyti parduodamų sertifikatų sistemos dėl to, kad ji savo ruožtu neužtikrina pagamintų tvarių biodujų siuntos ir vėliau sunaudotų

Dėl šių priežasčių neturi būti manoma, kaip matyti ir iš šio sprendimo 46 punkte minėtos jurisprudencijos, kad šio sprendimo 61 punkte nurodyta laisvo prekių judėjimo kliūtis, kuri atsižvelgiant į proporcingumo principą pateisinama aplinkos apsaugos reikalavimais, nelaikytina pažeidžiančia SESV 34 straipsnio nuostatas (pagal analogiją žr. 2004 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Swedish Match, C‑210/03, EU:C:2004:802, 61 punktą).

(žr. 66–70 punktus)