ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

Dėl šio sprendimo MMA IARD pateikė apeliacinį skundą Oberlandesgericht Graz (Graco aukštesnysis apygardos teismas, Austrija); pripažinęs ieškinio nepriimtinumą šis teismas pakeitė minėtą sprendimą ir ieškinį atmetė. Šis teismas, be kita ko, pažymėjo, kad minėto reglamento 11 straipsnio 2 dalyje esanti nuoroda į to paties reglamento 9 straipsnio 1 dalies b punktą nukentėjusiajai šaliai, fiziniam arba juridiniam asmeniui, suteikia teisę iškelti bylą draudikui valstybės, kurioje ji nuolat gyvena arba yra įsteigta, kompetentingame teisme. Be to, sąvoka „nukentėjusioji šalis“ apima tiek tiesiogiai, tiek netiesiogiai nukentėjusius asmenis.
36

Be to, pagal Reglamento Nr. 562/2006 21 straipsnio c punktą kontrolės kertant vidaus sienas panaikinimas neturi įtakos valstybės narės galimybei nacionalinėje teisėje nustatyti pareigą turėti ir nešiotis kelionės ir tapatybės dokumentus (2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Adil, C‑278/12 PPU, EU:C:2012:508, 63 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
24

Be to, Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad kadangi įregistruoti prekių ženklą visada prašoma dėl paraiškoje nurodytų prekių ar paslaugų, klausimas, ar prekių ženklui taikomas vienas iš atsisakymo registruoti pagrindų, nurodytų Direktyvos 2008/95 3 straipsnyje, turi būti įvertintas, viena vertus, atsižvelgiant į šias prekes ar paslaugas ir, kita vertus, atsižvelgiant į tai, kaip jas suvokia atitinkama visuomenė. Šis vertinimas turi būti atliekamas in concreto, atsižvelgiant į visus susijusius faktus ir aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2003 m. balandžio 8 d. Sprendimo Linde ir kt., C‑53/01–C‑55/01, EU:C:2003:206, 75 punktą ir 2004 m. vasario 12 d. Sprendimo Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99, EU:C:2004:86, 33 ir 34 punktus).
23

Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar Reglamento Nr. 1346/2000 13 straipsnis turi būti aiškinamas kaip įpareigojantis asmenį, gavusį naudos iš kreditoriams žalingo akto ir norintį užginčyti ieškinį dėl šio akto pripažinimo negaliojančiu pagal lex fori concursus nuostatas, remtis procesinio pobūdžio prieštaravimu tokia forma ir per tokius terminus, kokie nustatyti pagal valstybės narės, kurios teritorijoje nagrinėjama byla, proceso teisę, ar vis dėlto teismas, į kurį kreiptasi, taip pat gali ex officio taikyti Reglamento Nr. 1346/2000 13 straipsnį prireikus ir po to, kai pasibaigė atitinkamai šaliai nustatytas terminas.
24

Be to, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1974/2006 30 straipsnio 4 dalies a punkto, miškai ir kitos miškingos vietovės, be kita ko, priklausančios valstybei, nepatenka į Reglamento Nr. 1698/2005 42 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio taikymo sritį. Tačiau, kadangi taikant nacionalinės teisės aktus, kuriais įgyvendinamas šis 30 straipsnio 4 dalies a punktas, iš šio 42 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio taikymo srities pašalinamas visas miško plotas, priskiriamas prie „Natura 2000“, nors beveik visas šis plotas patenka į šią taikymo sritį, tokiu aiškinimu ginčijamas pats minėtos taikymo srities apibrėžimas.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Oussama El Dakkak ir Intercontinental SARL ginčą su administration des douanes et droits indirects (Muitų ir netiesioginių mokesčių administravimo institucija, Prancūzija) ginčą dėl minėto asmens ir minėtos bendrovės prašymų atlyginti žalą, kurią jie patyrė dėl to, kad ši institucija konfiskavo grynųjų pinigų sumas, kurias O. El Dakkak gabeno per Ruasi Šarlio de Golio (Prancūzija) oro uostą, nes jis nedeklaravo šių sumų.
1983 m. kovo 28 d. Tarybos direktyvos 83/189/EEB, nustatančios informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką, iš dalies pakeistos Aktu dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų, 8 straipsnio 1 dalisir 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/34/EB, nustatančios informacijos apie techninius standartus ir reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarką, iš dalies pakeistos 1998 m. liepos 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/48/EB, 8 straipsnio 1 dalis aiškintinos taip, kad techninio reglamento, apie kurį nepranešta, kaip Regulamento que estabelece as condições de segurança a observar na localização, implantação, conceção e organização funcional dos espaços de jogo e recreio, respetivamente, equipamento e superfícies de impacto (Reglamentas, nustatantis privalomus saugos reikalavimus dėl žaidimų ir poilsio aikštelių vietos, įrengimo, dizaino ir funkcinio organizavimo ir dėl tokių aikštelių įrangos ir ploto), pridėto prie 1997 m. gruodžio 27 d.Decreto-Lei no 379/97 (Dekretas įstatymas Nr. 379/97), iš dalies pakeisto 2009 m. gegužės 19 d.Decreto-Lei no 119/2009 (Dekretas įstatymas Nr. 119/2009), 16 straipsnio 1 ir 2 dalys, netaikymo sankcija taikoma tik minėtam techniniam reglamentui, o ne visam teisės aktui, kuriame jis įtvirtintas.
3

Šis susitarimas ratifikuotas Įstatymo Nr. 3220/2004 51 straipsniu, o šio įstatymo 52 straipsniu ratifikuota sutartis, pagal kurią Graikijos Respublika už 11 mln. eurų perleido TVX Hellas aktyvus įmonei Ellinikos Chrysos. Šiuos aktyvus sudaro aukso kasyklos, sklypai ir aukso atsargos. Be to, įgijėjas įsipareigojo, pirma, per nustatytą terminą atlikti aplinkos apsaugos ir priežiūros veiksmus ir procedūras, kad būtų suteikti reikiami leidimai ir patvirtinimai, ir, antra, imtis reikiamų priemonių, kad per tris mėnesius būtų pradėta Kassandra kasyklų eksploatacija. Trečia, įgijėjas įsipareigojo per 24 mėnesius parengti išsamų investicijų projektą dėl šių kasyklų plėtros ir dėl aukso metalurgijos gamyklos statybos ir veiklos.
Byla C‑643/16

American Express Company

prieš

The Lords Commissioners of Her Majesty’s Treasury

(High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva (ES) 2015/2366 – Mokėjimo paslaugos vidaus rinkoje – 35 straipsnio 1 dalis – Reikalavimai dėl leidimą turinčių arba registruotų mokėjimo paslaugų teikėjų teisių naudotis mokėjimo sistemomis suteikimo srityje – 35 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos b punktas – Šių reikalavimų netaikymas mokėjimo sistemoms, kurias išimtinai sudaro grupei priklausantys mokėjimo paslaugų teikėjai – Minėtų reikalavimų taikymas trišalėms mokėjimo kortelių schemoms, kurios sudarė kelių prekių ženklų naudojimo arba tarpininkavimo sutartis – Galiojimas“

Santrauka – 2018 m. vasario 7 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas

Prejudiciniai klausimai–Teisingumo Teismo jurisdikcija–Ribos–Klausimai, pateikti per fiktyvų nacionalinį ginčą–Nepriimtinumas–Nacionalinės valdžios institucijos akto arba neveikimo, dėl kurio būtų galima pareikšti ieškinį dėl teisėtumo kontrolės, nebuvimas–Aplinkybė, kuria viena remiantis negalima nustatyti ginčo fiktyvumo (SESV 267 straipsnis) Teisės aktų derinimas–Mokėjimo paslaugos vidaus rinkoje–Direktyva 2015/2366–Mokėjimo paslaugų teikėjų prieigos prie mokėjimo sistemų reikalavimai–Taikymas trišalei mokėjimo kortelių schemai, kuri pasinaudojo tarpininko paslaugomis mokėjimo paslaugoms teikti–Netaikymas schemoms, kurios sudarė kelių prekių ženklų naudojimo sutartį su kelių prekių ženklų naudojimo partneriu, kuris neteikia mokėjimo paslaugų, susijusių su keliais prekių ženklais pažymėtais produktais (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2015/2366 35 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies pirmos pastraipos b punktas) Institucijų aktai–Motyvavimas–Pareiga–Apimtis ir ribos–Direktyva, pagal kurią trišalėms mokėjimo kortelių schemoms, sudariusioms tarpininkavimo sutartį, nustatomi prieigos prie mokėjimo sistemų reikalavimai (SESV 296 straipsnio 2 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2015/2366 49, 50 ir 52 konstatuojamosios dalys bei 35 straipsnio 1 dalis) Teisės aktų derinimas–Mokėjimo paslaugos vidaus rinkoje–Direktyva 2015/2366–Mokėjimo paslaugų teikėjų prieigos prie mokėjimo sistemų reikalavimai–Taikymas trišalei mokėjimo kortelių schemai, kuri pasinaudojo tarpininko paslaugomis mokėjimo paslaugoms teikti–Proporcingumo principo pažeidimas–Nebuvimas (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2015/2366 35 straipsnis)
Žodžiai „buvusi ne rinkos ekonomikos sistema“, vartojami Reglamento Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių 2 straipsnio 7 dalies c punkto trečioje įtraukoje, nurodo buvusią ne rinkos ekonomikos sistemą, kuri pateisino sistemingą panašios šalies metodo taikymą Kinijos gamintojams, tačiau šiuo metodu Kinijos Liaudies Respublika vengė vadovautis. Be to, plačiai žinoma, kad dar gerokai iki 1998 m. liepos 1 d., kada įsigaliojo Reglamentas Nr. 905/98, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių, nustatantis nuostatą, kuri vėliau buvo įtraukta, be kita ko, į Reglamento Nr. 1225/2009 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktus, Kinijoje vyraujanti ekonomikos sistema jau nebebuvo valstybinės prekybos šalies sistema. Iš tiesų, ji buvo šalies, kurioje, nors vis dar neveikė rinkos ekonomika, jau buvo įvykdytos tam tikros reformos, kurios sumažino valstybės kontrolę ir kurios ekonomikai daugelyje sektorių iš esmės buvo, be kita ko, vis dar būdingi penkmečio planai.

(žr. 77 ir 78 punktus)
Valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2006/126/EB dėl vairuotojo pažymėjimų 4 straipsnį, pagal kurios nacionalinės teisės aktus apibrėžiamos C1 ir C kategorijos, tačiau kurių apibrėžtis neapima nei Sąjungos teisėje numatyto C ir C1 ir D ir D1 kategorijų atskyrimo, išreiškiamo žodžiais „išskyrus D1 arba D kategorijų“, nei nustatomas žemutinės daugiau kaip aštuonių keleivių ribos panaikinimas, kurį Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė nustatyti priimdamas Direktyvą 2006/126. Dėl tokių apibrėžties skirtumų pagal nacionalinę teisę D1 kategorijos transporto priemones gali vairuoti asmenys, turintys C1 kategorijos vairuotojo pažymėjimą, o tai prieštarauja Direktyvos 2006/126 tikslui, tai yra t. y. kelių eismo saugumui. Todėl to paties tipo transporto priemonei valstybėje narėje reikalaujama vairuotojo pažymėjimo kategorija skiriasi nuo tos, kurią vairuotojas turi turėti kitose valstybėse narėse. Tokia situacija prieštarauja pagrindiniams Direktyvos 2006/126 tikslams.

Be to, nustatant žemutinę daugiau kaip aštuonių keleivių ribą vežant D1 kategorijos transporto priemonėmis, nustatoma sąlyga, kurios nėra Direktyvos 2006/126 4 straipsnio 4 dalies h punkte, kuriame Sąjungos teisė apibrėžia šią kategoriją. Taigi, šios papildomos sąlygos nustatymas lemia skirtingą šios direktyvos taikymą valstybėje narėje, palyginti su kitomis valstybėmis narėmis, kai nustatoma, kuriai kategorijai reikia priskirti transporto priemones, vadinasi, ir kokios rūšies vairuotojo pažymėjimas reikalingas šiai transporto priemonei. Šiuo klausimu valstybė narė negali priimti Direktyvą 2006/126 perkeliančių nacionalinės teisės aktų, kuriais būtų nustatytos šioje direktyvoje nenumatytos sąlygos, dėl ko būtų pakeistos Direktyvoje 2006/126 apibrėžtos transporto priemonių kategorijos ir taip būtų sumažinamas kelių eismo saugumas.

(žr. 29, 30, 32, 37, 38 ir 53 punktus)
2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 810/2009, nustatančio Bendrijos vizų kodeksą, iš dalies pakeisto 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 610/2013, 32 straipsnio 3 dalis, siejama su Chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad ji įpareigoja valstybes nares numatyti sprendimų atsisakyti išduoti vizą apskundimo procedūrą, kuri būtų reglamentuojama pagal kiekvienos valstybės narės teisinę sistemą, laikantis lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų. Ši procedūra turi užtikrinti, kad tam tikroje procedūros stadijoje būtų galima kreiptis į teismą.

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas yra vienintelė institucija, kompetentinga aiškinti nacionalinę teisę ir nustatyti, kiek pagrindinėje byloje nagrinėjama sprendimo persvarstymo sistema atitinka šiuos reikalavimus. Nacionalinis teismas turi atsižvelgti į tai, kad Vizų kodekso nuostatas, kaip numatyta jo 29 konstatuojamojoje dalyje, reikia aiškinti visiškai atsižvelgiant į Chartijoje pripažintas pagrindines teises ir principus.

Nors nacionalinės institucijos, nagrinėdamos vizų prašymus, naudojasi didele vertinimo diskrecija, kiek tai susiję su Vizų kodekse numatytų atsisakymo išduoti vizą pagrindų taikymo sąlygomis ir faktinėmis aplinkybėmis, tokia vertinimo diskrecija neturi jokios įtakos faktui, kad jos tiesiogiai taiko Sąjungos teisės nuostatą. Remiantis tuo, darytina išvada, kad Chartija yra taikytina, kai valstybė narė priima sprendimą atsisakyti išduoti vizą pagal Vizų kodekso 32 straipsnio 1 dalį. Be to, Chartijos 47 straipsnio, kuris dar kartą patvirtina veiksmingos teisminės gynybos principą, pirmoje pastraipoje nustatyta, kad kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą jų gynybą teisme šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis (šiuo klausimu žr. 2015 m. gruodžio 17 d. Sprendimo Tall, C‑239/14, EU:C:2015:824, 51 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Be to, Chartijos 47 straipsnio antroje pastraipoje numatyta, kad kiekvienas asmuo turi teisę, kad jo bylą išnagrinėtų nepriklausomas ir nešališkas teismas. Remiantis tuo, kaip savo išvados 119 punkte pažymėjo generalinis advokatas, darytina išvada, kad Chartijos 47 straipsnis įpareigoja valstybes nares užtikrinti, kad tam tikroje procedūros stadijoje būtų galimybė kreiptis į teismą dėl galutinio atsisakymo išduoti vizą.

(žr. 31, 32, 36–39, 41, 42 punktus ir rezoliucinę dalį)
Atsižvelgiant į tai, kad Bendrojo Teismo procedūros reglamento 86 straipsnio 2 dalies versija bulgarų kalba yra neaiški, nes, skirtingai nuo versijų anglų ir prancūzų kalbomis, joje vartojama ne sąvoka „dokumentas“, o „prašymas“, negalima atmesti galimybės, kad šis neaiškumas paskatino apeliantą, pasirinkusį bulgarų kaip proceso kalbą, manyti, jog pareiškimą dėl ieškinio patikslinimo galima pateikti žodžiu per teismo posėdį. Be to, šį įspūdį galėjo patvirtinti aplinkybė, kad nurodytas pareiškimas buvo įtrauktas į teismo posėdžio protokolą, kuris yra autentiškas dokumentas pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 102 straipsnio 1 dalį.

Jeigu Bendrasis Teismas manė, kad taip pateiktas pareiškimas dėl ieškinio patikslinimo neatitiko jo Procedūros reglamente numatytos formos, jis turėjo bent jau nurodyti apeliantui šio padarytą klaidą ir suteikti jam galimybę ją ištaisyti.

Nors visiškai pagrįsta kelti tam tikrus formos reikalavimus dėl ieškinio patikslinimo, tokie reikalavimai egzistuoja ne causa sui. Priešingai, jų paskirtis yra užtikrinti proceso rungtyniškumą ir gerą teisingumo vykdymą.

Šiuo aspektu Bendrojo Teismo procedūros reglamento 86 straipsnio 3 ir 4 dalyse numatyta, kad, nesilaikius tam tikrų pareiškimo dėl ieškinio patikslinimo pateikimo formos reikalavimų, toks pareiškimas nebūtinai tampa nepriimtinas.

(žr. 20–24 punktus)
Reglamento Nr. 800/2008 1 straipsnio 7 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, kad to, jog įmonė pagal nacionalinę teisę tenkina kolektyvinio nemokumo procedūros taikymo kriterijus (tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), pakanka, siekiant užkirsti kelią tam, kad valstybės pagalba jai būtų suteikta pagal šį reglamentą, arba, jeigu tokia pagalba jau buvo suteikta, konstatuoti, kad pagal minėtą reglamentą ji negalėjo būti suteikta, jeigu šie kriterijai buvo tenkinami tą dieną, kurią minėta pagalba buvo suteikta. Kita vertus, laikantis Reglamento Nr. 800/2008, pirmiausia jo 1 straipsnio 6 dalies, įmonei suteikta pagalba negali būti atšaukta vien dėl to, jog šiai įmonei po to, kai pagalba jau buvo suteikta, buvo taikoma kolektyvinio nemokumo procedūra.

(žr. 39 punktą, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Byla C‑573/16

Air Berlynas plc

prieš

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division prašymas

priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Netiesioginiai mokesčiai – Kapitalo pritraukimas – Apmokestinimas 1,5 % mokesčiu už naujai išleistų akcijų arba akcijų, kurios skirtos būti įtrauktos į valstybės narės vertybinių popierių biržos prekybos sąrašą, perdavimą sandorių tarpuskaitos sistemai (clearance service)“

Santrauka – 2017 m. spalio 19 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas

Mokesčių nuostatos–Teisės aktų suderinimas–Netiesioginiai mokesčiai, taikomi kapitalui pritraukti–Kapitalo bendrovėms taikomas kapitalo mokestis–Draudimas imti kitus mokesčius–Nukrypti leidžiančios nuostatos–Vertybinių popierių perleidimo mokesčiai–Sąvoka–Teisinės nuosavybės į akcijas perleidimas, dėl kurio neperleidžiama faktinė nuosavybės teisė–Netaikymas–Nacionalinės teisės aktuose numatyta pareiga perleisti akcijas tam, kad jos būtų įrašytos į biržos prekybos sąrašą–Poveikio nebuvimas (Tarybos direktyvos 69/335 12 straipsnio 1 dalies a punktas) Mokesčių nuostatos–Teisės aktų suderinimas–Netiesioginiai mokesčiai, taikomi kapitalui pritraukti–Valstybės narės imamas žyminis mokestis už į biržos prekybos sąrašą skirtų įrašyti akcijų perleidimą ir už naujas akcijas, išleistas kapitalui padidinti–Neleistinumas–Galimybė atsisakyti mokėti mokėtiną žyminį mokestį per pirminį akcijų perleidimą ir pasirinkti mokėti papildomą mokestį už kiekvieną vėlesnį akcijų perleidimą–Poveikio nebuvimas (Tarybos direktyvos 69/335 10 ir 11 straipsniai ir Direktyvos 2008/7 5 straipsnio 1 dalies c punktas ir 2 dalies a punktas)
21

2010 m. rugsėjo 27 d. Komisija savo interneto svetainėje paskelbė pranešimą spaudai, kuriame nurodyta, kad dėl didelio sveikumo teiginių skaičiaus ir uždelsto jų tvarkymo ji linkusi pradėti procesą, leidžiantį palaipsniui priimti Europos Sąjungoje leistinų sveikumo teiginių sąrašą. Be to, Komisijos teigimu, iš naujo nustatyti šio sąrašo priėmimo proceso prioritetus, be kita ko, paskatino informacija apie įtampą dėl augalinių sudedamųjų dalių traktavimo pagal teisės aktus, reglamentuojančius sveikumo teiginius, ir teisės aktus, reglamentuojančius tradicinius augalinius vaistinius preparatus, taip pat būtinybė atlikti svarstymus dėl nuoseklaus šių sudedamųjų dalių traktavimo. Dėl to Komisija paragino EFSA laikinai sustabdyti teiginių apie botaninių medžiagų sveikumą vertinimą ir sutelkti analizę į visus kitus pateiktus teiginius, kad kuo greičiau būtų priimtas jų sąrašas. Šiomis aplinkybėmis Komisija paaiškino, kad pirmiausia reikia atlikti teiginių apie kitų nei botaninių medžiagų sveikumą analizę, o tada nagrinėti teiginius apie botanines medžiagas.
22

Šiomis aplinkybėmis cour du travail de Bruxelles nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Direktyvos 2003/88 <…> 17 straipsnio 3 dalies c punkto iii papunktį reikia aiškinti taip, kad valstybėms narėms leidžiama tam tikroms ugniagesių gelbėtojų, įdarbintų valstybinėse priešgaisrinėse gelbėjimo tarnybose, kategorijoms netaikyti visų šiai direktyvai perkelti skirtų nuostatų, tarp jų ir tų, pagal kurias nustatomas darbo laikas ir poilsio laikas? 2. Kadangi <…> Direktyvoje 2003/88 <…> nustatomi tik būtiniausi reikalavimai, ar šią direktyvą reikia aiškinti taip, kad ja nedraudžiama nacionalinės teisės aktų leidėjui taikyti arba priimti platesnę darbo laiko apibrėžtį? 3. Ar, atsižvelgiant į SESV 153 straipsnio [5 dalį] ir į Direktyvos 2003/88 <…> tikslus, šios direktyvos 2 straipsnį, kuriame apibrėžtos esminės šioje direktyvoje vartojamos sąvokos, visų pirma darbo laikas ir poilsio laikas, reikia aiškinti taip, kad jis netaikomas darbo laiko sąvokai, pagal kurią turi būti leidžiama darbo užmokestį, kai budėjimai atliekami namuose? 4. Ar pagal Direktyvą 2003/88 <…> draudžiama budėjimo namuose laiką laikyti darbo laiku, kai, nors darbuotojas budi savo namuose, per tą budėjimą patiria jo galimybes imtis kitos veiklos labai apribojančių suvaržymų (kaip įpareigojimas atsakyti į darbdavio iškvietimą per 8 minutes)?“
20

Be to, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas pažymėjo, kad VLRD kasmet sudarydavo vidutiniškai po penkiolika sandorių su savo patronuojančiąja bendrove, kuri tokiems sandoriams neprivalėjo taikyti viešuosius pirkimus reglamentuojančių teisės normų. Šiuo klausimu jis pabrėžė, kad jeigu patronuojančioji bendrovė pati vykdytų savo patronuojamosios bendrovės veiklą, ji privalėtų taikyti šias teisės normas pirkdama transporto priemones, medžiagas ir kitas lokomotyvų ir riedmenų remontui ar kitiems darbams reikalingas prekes, kaip to reikalaujama pagal Viešųjų pirkimų įstatymą. Jis paminėjo, kad tokiu atveju reikėtų išnagrinėti, ar tai, kad patronuojančioji bendrovė tam tikroms ūkio operacijoms, kurios yra visuotinės svarbos, vykdyti naudojasi patronuojamosios bendrovės paslaugomis, nesudaro sąlygų išvengti viešųjų pirkimų teisės aktų taikymo.
12

Reikalavimams, kuriais siekiama panaikinti ginčijamą sprendimą, pagrįsti LGE Bendrajame Teisme nurodė septynis pagrindus, tarp jų: – pirmasis pagrindas susijęs su teisės į gynybą pažeidimu, nes LPD grupė nebuvo įtraukta į procesą, – penktasis pagrindas, padalytas į dvi dalis, susijęs su SESV 101 straipsnio, 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [SESV 101] ir [102] straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 23 straipsnio 2 dalies, asmeninės atsakomybės principo ir teisės gynybą pažeidimu, taip pat akivaizdžia vertinimo klaida, nes į pardavimus, į kuriuos atsižvelgta apskaičiuojant baudos dydį, įtraukusi CRT, toje pačioje grupėje integruotų į galutinį produktą, televizorių ar kompiuterio ekraną ir po to parduotų klientams Europos ekonominėje erdvėje (EEE), pardavimus (toliau – tiesioginiai pardavimai EEE per perdarytus produktus) Komisija, apskaičiuodama LGE skiriamos baudos dydį, atsižvelgė į Philips įvykdytus tiesioginius pardavimus EEE per perdarytus produktus, ir – šeštasis pagrindas, padalytas į tris dalis, susijęs su SESV 296 straipsnio pažeidimu, akivaizdžia vertinimo klaida ir vienodo požiūrio bei gero administravimo principų pažeidimu, kai Komisija nenustatė ekonominio vieneto, kurį sudarė Samsung SDI Co. (toliau – Samsung), kita ginčijamame sprendime nagrinėjamų kartelių dalyvė, ir Samsung Electronics Co. Ltd (toliau – SEC), buvimo ir todėl, apskaičiuodama Samsung skiriamą baudą, neatsižvelgė į SEC EEE įvykdytus televizorių ir kompiuterių, kuriuose sumontuoti Samsung pagaminti CRT, pardavimus, kaip į tiesioginius pardavimus EEE per perdarytus produktus.
1

Šiuo apeliaciniu skundu Yoshida Metal Industry Co. Ltd (toliau – Yoshida) prašo panaikinti 2015 m. gegužės 21 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Yoshida Metal Industry / EUIPO, (T‑331/10 RENV ir T‑416/10 RENV, nepaskelbtas Rink., EU:T:2015:302, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas atmetė jos ieškinius dėl 2010 m. gegužės 20 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimų (bylos R 1235/2008-1 ir R 1237/2008-1, toliau – ginčijami sprendimai), susijusių su registracijos pripažinimo negaliojančia procedūromis, kurias dėl dviejų Yoshida įregistruotų Europos Sąjungos prekių ženklų pradėjo Pi-Design AG, Bodum France SAS ir Bodum Logistics A/S (toliau – kartu vadinamos Pi-Design ir kt.), panaikinimo.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant PJSC Rosneft Oil Company, anksčiau – Rosneft Oil Company OJSC (toliau – Rosneft), į Rusijos įmonių registrą įrašytos bendrovės, ginčą su Her Majesty’s Treasury (Jungtinės Karalystės valstybės iždas), The Secretary of State for Business, Innovation and Skills (Verslo, inovacijų ir kompetencijų valstybės sekretorius) ir The Financial Conduct Authority (Finansinės veiklos reguliavimo institucija, toliau – FCA) dėl Europos Sąjungos priimtų ribojamųjų priemonių, skirtų tam tikroms Rusijos įmonėms, įskaitant Rosneft.