11

Bendrųjų taisyklių 2 priede „Administracijos vadovų kolegijos patvirtintos kalbų vartojimo EPSO konkursuose bendrosios gairės“ (toliau – Bendrosios gairės) nurodyta: „Patvirtinama, kad kalbų vartojimo EPSO konkursuose bendroji taisyklė yra tokia: — visomis oficialiomis kalbomis bus skelbiamos nuolatinės Tarnybos interneto svetainės skiltys, — visomis oficialiomis kalbomis bus skelbiami pranešimai apie konkursus, įskaitant lingvistų konkursus ir su plėtra susijusius konkursus, ir viešiesiems konkursams taikytinos bendrosios taisyklės, — visomis oficialiomis kalbomis bus laikomi šie testai: — išankstinės atrankos testai (žodinio ir matematinio mąstymo), — vertėjų raštu konkursų kalbos suvokimo testai, — teisininkų lingvistų konkursų preliminarūs vertimo raštu testai, — vertėjų žodžiu konkursų tarpiniai vertimo žodžiu testai (kompiuteriu), — lingvistų konkursų kompetencijos testai (vertimo raštu arba žodžiu). <...> — vertinimo centruose kandidatai bus tikrinami tik antrąja pasirinkta kalba, t. y. anglų, prancūzų arba vokiečių. Visomis oficialiomis kalbomis bus skelbiami ir Tarnybos rengiami kvietimai pareikšti susidomėjimą atrankos procedūromis, skirti sutartininkams. Ribotas antrosios kalbos pasirinkimas yra grindžiamas keliais veiksniais. Pirmiausia – tarnybos interesais, nes nauji darbuotojai turėtų sugebėti dirbti iš karto ir veiksmingai atlikti savo pareigas, į kurias buvo paskirti pagal konkurso sritį arba specializaciją. Institucijose daugiausia vartojamos anglų, prancūzų ir vokiečių kalbos. Tradiciškai jomis bendraujama institucijų narių susirinkimuose. Be to, šiomis kalbomis dažniausiai bendraujama pačiose institucijose ir su išorės pasauliu. Tai matyti iš institucijų vertimo tarnybų verčiamų tekstų originalo kalbų statistinių duomenų. Atsižvelgiant į institucijų faktinius kalbai taikomus reikalavimus vidaus ir išorės bendravimui, vienas iš atrankos kriterijų pagal Tarnybos nuostatų 27 straipsnio 1 dalį yra privalomos vienos iš šių trijų kalbų patenkinamos žinios, tikrinamos atkuriant realią darbo aplinką. Trečiosios kalbos žinios, kaip numatyta Tarnybos nuostatų 45 straipsnio 2 dalyje, negali pakeisti vienos iš trijų kalbų žinių įdarbinimo metu. Antra, kalbų pasirinkimo ribojimas per vėlesnius konkurso etapus yra grindžiamas laikomų testų pobūdžiu. Institucijų paskyrimų tarnybos pagal Tarnybos nuostatų 27 straipsnį nusprendė pakeisti atrankos procedūras ir nustatė nuo 2010 m. taikomus gebėjimais grįstus vertinimo metodus, kad galėtų veiksmingiau numatyti, ar kandidatai geba atlikti savo pareigas. Svarūs mokslinių tyrimų duomenys rodo, kad geriausiai asmens darbo rezultatus realioje aplinkoje leidžia nuspėti vertinimo centrai, kuriuose atkuriamos realios darbo situacijos. Šis pats veiksmingiausias vertinimo metodas taikomas visame pasaulyje. Atsižvelgiant į karjeros trukmę ir intensyvų judumą institucijose, taikyti tokį vertinimo būdą yra būtina. Pasitelkus paskyrimų tarnybų nustatytą gebėjimų sistemą, pasirenkama keletas tinkamų pratimų reikiamiems gebėjimams įvertinti. Siekiant užtikrinti sąžiningą kandidatų vertinimą ir jų tiesioginį bendravimą su vertintojais bei kitais pratime dalyvaujančiais kandidatais, visų pirma atsižvelgiant į šį metodą vertinimo centre kandidatus būtina tikrinti tarptautinio bendravimo kalba (lingua franca) arba tam tikromis aplinkybėmis kita pagrindine konkurso kalba. Pirmuoju atveju tarptautinio bendravimo kalba turi būti pasirenkama iš tų kalbų, kurias kandidatai greičiausiai moka. Pagal šią prielaidą dedamos visos pastangos, siekiant išvengti kandidatų diskriminavimo; taigi visi turi būti tikrinami savo antrąja kalba. Tačiau kadangi ši antroji kalba taip pat turi būti tarptautinio bendravimo kalba, antrosios kalbos pasirinkimą būtina apriboti. Kadangi iki šiol institucijose įprastos tradicinės kalbos, rinktis reikia iš anglų, prancūzų ir vokiečių kalbų. Vertinimo centruose kandidatų kalbos žinios netikrinamos; kad galėtų laikyti testus, kandidatams kaip savo antrąją kalbą pakanka patenkinamai mokėti vieną iš trijų minėtų kalbų (tai atitinka būtinuosius reikalavimus, nustatytus Tarnybos nuostatų 28 straipsnyje). Atsižvelgiant į realius pirmiau aprašytus tarnybos poreikius, toks kalbos žinių lygis nėra neproporcingas. Anglų, prancūzų arba vokiečių, kaip antrosios kalbos, pasirinkimas vėlesniais konkurso etapais negali būti laikomas diskriminacija gimtosios kalbos pagrindu. Tai nėra gimtosios kalbos vartojimo apribojimas. Kandidatų įpareigojimas pasirinkti antrąją kalbą (anglų, prancūzų arba vokiečių), kuri nesutampa su jų pirmąja (dažniausiai gimtąja arba lygiaverte) kalba, užtikrina jų lyginimą vienodomis sąlygomis. Taip pat reikėtų pažymėti, kad pakankamas antrosios kalbos mokėjimas visiškai priklauso nuo kandidatų asmeninių pastangų. Bet kuriuo atveju šis reikalavimas atitinka realius tarnybos poreikius. Antrosios kalbos pasirinkimo ribojimas atitinka dabartines europiečių kalbų žinias. Anglų, prancūzų ir vokiečių kalbos ne tik yra kelių Europos Sąjungos valstybių narių kalbos, bet ir pačios populiariausios užsienio kalbos ES. Tai kalbos, kurių dažniausiai mokomasi kaip užsienio kalbų ir kurias gyventojai laiko pačiomis naudingiausiomis. Taigi faktiniai tarnybos reikalavimai yra pagrįstai susiję su kalbų žiniomis, kurias, kaip tikimasi, gali turėti kandidatai, ypač atsižvelgiant į tai, kad kalbų žinios siaurąja prasme (gramatikos, rašybos ar žodyno klaidos) per gebėjimų testus nėra vertinamos. Todėl antrosios kalbos pasirinkimo apribojimas anglų, prancūzų arba vokiečių kalbomis nėra pernelyg didelė kliūtis žmonėms, pageidaujantiems dalyvauti konkursuose. Išties, atsižvelgiant į turimą informaciją, šis pasirinkimas beveik sutampa su tuo, prie ko žmonės pripratę ir ko tikisi. Iš atitinkamų statistinių duomenų darytina išvada, kad antrosios kalbos pasirinkimo ribojimas per tam tikrus konkursų etapus yra proporcingas ir nediskriminacinis. Pavyzdžiui, per 2005 m. pagrindinius ES‑25 bendruosius administratorių ir asistentų konkursus kandidatams leidus rinktis antrąją kalbą iš 11 oficialiųjų kalbų, dažniausiai buvo pasirinktos anglų, prancūzų arba vokiečių kalbos. Iš konkursų, rengtų po 2010 m. reformos, statistinių duomenų nematyti jokio šališkumo valstybių, kurių oficialios kalbos yra anglų, prancūzų arba vokiečių, gyventojų atžvilgiu. O 2010 m. administratorių konkursų statistiniai duomenys rodo, kad labai daug kandidatų savo antrąja kalba dar vis renkasi vieną iš trijų minėtų kalbų. Dėl tų pačių priežasčių yra logiška kandidatams leisti rinktis tik vieną iš šių trijų kalbų bendraujant su EPSO ir pildant laukelį „Gabumai“. Taigi siekiant suderinti tarnybos interesus ir kandidatų gebėjimus, tam tikri testai turėtų būti laikomi tik keliomis Europos Sąjungos kalbomis, nes taip bus užtikrinta, kad konkursų laureatai turėtų pakankamų kalbos derinio žinių, leisiančių jiems veiksmingai atlikti savo pareigas, ir kad būtų galima taikyti rezultatų vertinimu grindžiamus atrankos metodus. Kadangi pranešimai apie konkursus ir kandidatams skirtos instrukcijos skelbiami 24 Sąjungos kalbomis, o kandidatai gali laikyti testus pirmuoju konkursų etapu bet kuria iš šių 24 kalbų, kurią nurodo kaip savo gimtąją kalbą, laikoma, kad užtikrinta tinkama tarnybos interesų ir daugiakalbystės principų bei nediskriminavimo dėl kalbos pusiausvyra. Todėl kiekvienu konkrečiu atveju siekiant įdarbinti kandidatus, kurie galės dirbti iš karto, reikėtų priimti sprendimą, atsižvelgiant į EPSO valdybos patvirtintą kalbų vartojimo tvarką ir institucijų specialius poreikius. Taigi yra du galimi bendrieji atvejai: — pirma, bendrosios arba konkrečios specializacijos kandidatai, kurių atrankos pagrindinis veiksnys, be bendrųjų gebėjimų, yra konkrečios srities ar konkretaus darbo kompetencija arba patirtis. Šiuo atveju esminis reikalavimas – gebėti dirbti ir bendrauti daugiakalbėje aplinkoje, kurioje būtinu poreikiu mokėti plačiausiai institucijose vartojamas kalbas pateisinamas Europos Sąjungos kalbų pasirinkimo apribojimas per atrankos procedūrą, — antra, specializacijos kandidatai, kuriems labai svarbu mokėti vieną ar daugiau kalbų, pavyzdžiui, lingvistų ar kitos specializacijos, kai atrankos procedūros organizuojamos pagal kalbas. Šiuo atveju pirmame punkte aprašytas bendrųjų gebėjimų vertinimas papildomas kitais specialiųjų gebėjimų testais, kurie turi būti surengti atitinkama (‑omis) kalba (‑omis). Net ir vadovaujantis šiuo požiūriu, sprendimą, kuriuo ribojamas konkursų kalbų skaičius, reikėtų priimti gerai apsvarsčius konkretaus konkurso atvejį, kad būtų atsižvelgta į institucijų specialiuosius poreikius, susijusius su konkursų specializacija (‑omis).“