Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurencija – Karteliai – Susitarimai ir suderinti veiksmai, sudarantys vieną pažeidimą – Įmonės, kurios gali būti kaltinamos įvykdžiusios pažeidimą dalyvaudamos visame kartelyje – Kriterijai

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

2. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Vertinimo kriterijai

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

3. Konkurencija – Karteliai – Priskyrimas vienai įmonei – Atsakomybė už kitų įmonių elgesį, vykdant tą patį pažeidimą – Priimtinumas – Kriterijai

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

4. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Baudos nustatymas proporcingai atsižvelgiant į pažeidimo sunkumo vertinimo kriterijus – Santykinė nagrinėjamos rinkos mažumo svarba

(Tarybos reglamentų Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

5. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Prekių, dėl kurių vykdyta ribojanti praktika, apyvartos reikšmingumas

(Tarybos reglamentų Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

6. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Faktinės galimybės padaryti žalą paveiktoje rinkoje įvertinimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

7. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

8. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atitinkamos įmonės finansinė padėtis

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

9. Konkurencija – Karteliai – Dalyvavimas įmonių susitikimuose, kuriais siekiama antikonkurencinio tikslo – Būtinybė atitinkamai įmonei įrodyti, kad neįgyvendino per susitikimus sudarytų susitarimų

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

10. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Pasyvus ar prisitaikėliškas prie lyderio įmonės vaidmuo

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 ir 3 punktai)

11. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Sąlygos

(Tarybos reglamento Nr. 17 11 straipsnio 4 ir 5 dalys)

12. Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Neteisėtumas – Žala – Priežastinis ryšys – Sąvoka – Įrodinėjimo pareiga

(EB 288 straipsnio antra pastraipa)

Summary

1. Įmonė gali būti laikoma atsakinga už visą kartelį, net jei yra nustatyta, kad ji tiesiogiai dalyvavo tik vienoje ar keliose jo sudedamosiose dalyse.

Faktas, kad skirtingos įmonės, siekdamos bendro tikslo, atliko skirtingus vaidmenis, nepanaikina tikslo antikonkurencinio pobūdžio ir kartu pažeidimo, jei kiekviena įmonė veiksmais savo lygmeniu prisidėjo siekiant bendro tikslo.

Susitarimai ir suderinti veiksmai, kurie dėl savo identiško tikslo sudarė dalį periodiškų susitikimų, tikslinių kainų ir kvotų nustatymo sistemų, o šios sistemos pačios buvo dalis įmonių pastangų iškreipti kainų raidą, sudaro ne atskirus pažeidimus, o vieną pažeidimą.

Jei įmonė žinojo apie kitų vieno pažeidimo dalyvių neteisėtą elgesį arba galėjo protingai jį numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti su tuo susijusią riziką, ši įmonė yra atsakinga savo dalyvavimo darant tą pažeidimą laikotarpiu už kitų įmonių elgesį darant tą pažeidimą. Tokia išvada neprieštarauja individualios atsakomybės už tokius pažeidimus principui.

Komisijai pakanka įrodyti, kad atitinkama įmonė dalyvavo susitikimuose, kuriuose buvo sudaryti antikonkurenciniai susitarimai, ir aiškiai jiems neprieštaravo, kad pakankamai įrodytų šios įmonės dalyvavimą kartelyje. Kai dalyvavimas tokiuose susitikimuose yra nustatytas, ši įmonė turi pateikti įrodymų, patvirtinančių, kad ji tuose susitikimuose nesiekė jokio antikonkurencinio tikslo ir pareiškė savo konkurentams dalyvavusi turėdama kitokių ketinimų nei jie. Priežastis, pagrindžianti šį teisės principą, yra ta, kad dalyvaudama minėtuose susitikimuose ir viešai neatsiribodama nuo jų turinio įmonė leido kitiems dalyviams manyti, jog sutinka su juose priimtais sprendimais ir juos vykdys. Tai taip pat taikoma įmonės dalyvavimui įgyvendinant vieną susitarimą. Kad įrodytų įmonės dalyvavimą tokiame susitarime, Komisija privalo įrodyti, kad ši įmonė ketino savo elgesiu prisidėti prie bendrų visų dalyvių siektų tikslų ir kad žinojo apie tikrąjį kitų įmonių siekiant tų pačių tikslų planuotą ar praktiškai įgyvendintą elgesį, ar kad ji galėjo protingai jį numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti su tuo susijusią riziką.

(žr. 32–33, 37 punktus)

2. Negalima painioti pažeidimo sunkumo vertinimo, skirto nustatyti bendrą pradinę baudos sumą, su kiekvienos susijusios įmonės dalyvavimo darant pažeidimą santykinio sunkumo vertinimu, t. y. klausimu, kurį reikia nagrinėti vertinant galimą sunkinančių arba lengvinančių aplinkybių taikymą.

Kai pradinė baudos suma nustatoma remiantis pažeidimu, jo santykinis sunkumas apibrėžiamas atsižvelgiant į daugelį kitų kriterijų, kuriuos vertindama Komisija turi diskreciją. Be to, iš Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairių matyti, kad pažeidimo sunkumas vertinamas dviem etapais. Pirmame etape įvertinamas bendras pažeidimo sunkumas, atsižvelgiant tik į pažeidimui būdingus požymius, kaip antai jo pobūdis ir įtaka rinkai; antrame etape pažeidimo santykinio sunkumo vertinimas modifikuojamas pagal atitinkamos įmonės aplinkybes, o tai reiškia, kad Komisija, be kita ko, turi atsižvelgti ne tik į galimas sunkinančias aplinkybes, bet atitinkamais atvejais – ir į lengvinančias aplinkybes. Šis žingsnis sudaro sąlygas vertinant kelių įmonių padaryto pažeidimo sunkumą atsižvelgti į kiekvienos įmonės skirtingą vaidmenį ir poziciją Komisijos atžvilgiu vykdant procedūrą.

(žr. 46, 48 punktus)

3. Įmonė, dalyvavusi darant įvairių Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą, savo pačios elgesiu, atitinkančiu susitarimo ar suderintų veiksmų, kurių tikslas yra antikonkurencinis elgesys EB 81 straipsnio 1 dalyje vartojama prasme, apibrėžtį, kai tokiu elgesiu buvo siekiama prisidėti prie pažeidimo, kaip visumos, įgyvendinimo, taip pat gali būti atsakinga savo dalyvavimo darant tą pažeidimą laikotarpiu už kitų įmonių elgesį darant tą pažeidimą, kai įrodoma, kad nagrinėjama įmonė žinojo apie kitų dalyvių neteisėtą elgesį arba galėjo protingai jį numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti su tuo susijusią riziką.

(žr. 33 punktą)

4. Pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad Bendrijos institucijų aktai neviršytų to, kas yra tinkama ir būtina nustatytam tikslui pasiekti.

Apskaičiuojant baudas, pažeidimų sunkumo laipsnis turi būti nustatytas atsižvelgiant į daugelį veiksnių ir nė vienam iš šių veiksnių negalima suteikti neproporcingos svarbos kitų vertinimo kriterijų atžvilgiu.

Šiomis aplinkybėmis proporcingumo principas reiškia, kad Komisija privalo nustatyti baudą, proporcingą veiksniams, į kuriuos buvo atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, ir šiuo atžvilgiu tuos veiksnius taikyti nuosekliai bei objektyviai pateisinamai.

Pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo 23 straipsnio 2 dalį Komisija gali skirti įmonėms baudas, neviršijančias 10 % kiekvienos darant pažeidimą dalyvavusios įmonės apyvartos praėjusiais ūkiniais metais. Pagal šias nuostatas minėtos ribos neviršijančią baudos sumą reikia nustatyti remiantis pažeidimo sunkumu ir jo trukme. Be to, Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairėse numatyta, kad Komisija nustato pradinę baudos sumą pagal pažeidimo sunkumą, atsižvelgdama į jo pobūdį, konkretų poveikį rinkai, jeigu jį galima pamatuoti, ir į geografinės rinkos dydį.

Taigi nei Reglamente Nr. 17, nei Reglamente Nr. 1/2003, nei gairėse nenumatyta, kad baudų sumą reikia nustatyti tiesiogiai atsižvelgiant į paveiktos rinkos dydį; šis veiksnys yra tik vienas iš reikšmingų kriterijų. Todėl šiais teisės aktais Komisija nėra įpareigota atsižvelgti į prekių rinkos mažumą. Vis dėlto vertindama pažeidimo sunkumą Komisija privalo atsižvelgti į daugelį veiksnių, kurių pobūdis ir svarba skiriasi, nelygu nagrinėjamo pažeidimo rūšis ir konkrečios jo padarymo aplinkybės. Negalima paneigti, kad tam tikrais atvejais tarp šių pažeidimo sunkumą rodančių veiksnių gali būti ir prekių rinkos dydis. Taigi rinkos dydis gali būti veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti nustatant pažeidimo sunkumą, tačiau jo svarba skiriasi, nelygu pažeidimo rūšis ir jo konkrečios aplinkybės.

Praktika, kurią sudaro keitimasis svarbia informacija apie kainynus ir (arba) atskiriems klientams taikomas kainas, susitarimai dėl kainų padidinimo ir (arba) orientacinių kainų, kainų konkurencijos vengimas patrauktų tiekėjų naudai ir klientų pasidalijimas, yra „kainų kartelio“ tipo horizontalūs apribojimai gairėse vartojama prasme, kurie todėl savo pobūdžiu sudaro „labai sunkų“ pažeidimą. Tokiomis aplinkybėmis tariamas nagrinėjamos rinkos mažumas, net jei tai būtų įrodyta, yra ne toks svarbus veiksnys kaip visi kiti veiksniai, patvirtinantys pažeidimo sunkumą.

(žr. 60–65 punktus)

5. Darant pažeidimą dalyvavusios įmonės bendra apyvarta vienintelį kartą Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo 23 straipsnio 2 dalyje aiškiai nurodoma, kalbant apie ribą, kurios baudos suma negali viršyti. Neviršydama šios ribos, Komisija iš esmės gali pasirinkti, kuria apyvarta teritorijos ir atitinkamų prekių aspektu remiantis nustatyti baudą, ir neprivalo turėti mintyje būtent bendros apyvartos arba apyvartos, pasiektos geografinėje ar atitinkamų prekių rinkoje. Be to, Baudų nustatymo, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairėse nenumatyta, kad baudas reikia apskaičiuoti pagal apibrėžtą apyvartą, tačiau jos netrukdo nustatant baudos sumą, kai to reikalauja aplinkybės, atsižvelgti į atitinkamų įmonių apyvartą nagrinėjamoje rinkoje, kad būtų užtikrintas bendrųjų Sąjungos teisės principų laikymasis. Taigi apyvarta gali būti vienas iš veiksnių, kuriais remiantis apskaičiuojama baudų suma pagal gairių 1 punkto A dalies ketvirtą ir šeštą pastraipas.

Vadinasi, Komisija gali atsižvelgti į pasirinktą apyvartą, jeigu ši apyvarta, įvertinus bylos aplinkybes, nėra nepagrįsta. Taip pat, kai baudos skiriamos kelioms tą patį pažeidimą padariusioms įmonėms, Komisija neprivalo užtikrinti, kad galutinės baudų sumos atspindės visus atitinkamų įmonių skirtumus, susijusius su jų bendra apyvarta arba apyvarta atitinkamoje rinkoje.

Dėl Komisijos galimybės pasirinkti vieną ir (arba) kitą apyvartą atliekant pažeidėjų realaus ekonominio pajėgumo padaryti žalos konkurencijai analizę, kuriai būtina įvertinti realią šių įmonių svarbą atitinkamoje rinkoje, t. y. jų įtaką jai, bendra apyvarta pateikia ne visą realios padėties vaizdą. Iš tikrųjų negalima atmesti galimybės, kad įtakingai įmonei, užsiimančiai įvairia veikla, dalyvavimas specifinėje prekių rinkoje yra tik papildoma veikla. Be to, negalima atmesti galimybės, kad įmonė, užimanti didelę geografinės rinkos dalį ne Sąjungos teritorijoje, turi tik nedidelę Sąjungos arba Europos ekonominės erdvės rinkos dalį. Tokiais atvejais vien tas faktas, kad atitinkamos įmonės bendra apyvarta yra didelė, nebūtinai reiškia, kad ji turi lemiamą reikšmę atitinkamoje rinkoje. Būtent todėl tiesa, kad nors įmonės apyvarta atitinkamoje rinkoje negali būti lemiama darant išvadą, jog įmonė priklauso stambiam ūkio subjektui, vis dėlto į ją reikia atsižvelgti siekiant nustatyti įtaką, kurią ši įmonė galėjo padaryti rinkai.

Taigi apyvartos dalis, pasiekta prekiaujant prekėmis, su kuriomis susijęs pažeidimas, gali tiksliai parodyti pažeidimo atitinkamoje rinkoje mastą. Iš tiesų prekių, su kuriomis susijęs pažeidimas, apyvarta gali tiksliai apibūdinti kiekvienos susijusios įmonės atsakomybę nagrinėjamoje rinkoje, nes ši apyvarta yra objektyvus veiksnys, kuriuo galima tiksliai pamatuoti neteisėtu elgesiu padarytą žalą normaliai konkurencijai, ir todėl yra geras kiekvienos susijusios įmonės pajėgumo padaryti žalos konkurencijai rodiklis.

(žr. 76–79 punktus)

6. Komisija, vertindama konkurencijos taisyklių pažeidėjų realų ekonominį pajėgumą padaryti didelės žalos kitiems ūkio subjektams, gali remtis duomenimis apie apyvartą ir užimamas atitinkamos rinkos dalis, kad įvertintų šio pažeidimo sunkumą ir nustatytų pradinę baudos sumą, nebent dėl specifinių aplinkybių, pavyzdžiui, šios rinkos savybių, šių duomenų svarba būtų labai menka ir vertinant įmonių įtaką rinkai reikėtų atsižvelgti į kitus atitinkamus veiksnius, pavyzdžiui, prireikus į vertikalią integraciją ir prekių asortimento dydį.

(žr. 82 punktą)

7. Komisija, nustatydama baudų sumą pagal nagrinėjamo pažeidimo sunkumą ir trukmę, neprivalo užtikrinti, kad darant tą patį pažeidimą dalyvavusioms kelioms įmonėms skirtų baudų galutinės sumos atspindėtų visus susijusių įmonių skirtumus, susijusius su jų bendra apyvarta arba apyvarta atitinkamoje rinkoje.

Šiuo atžvilgiu pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo 23 straipsnio 2 dalį taip pat nereikalaujama, kad tuo atveju, kai baudos skiriamos kelioms darant tą patį pažeidimą dalyvavusioms įmonėms, mažajai ar vidutinei įmonei paskirta bauda, išreikšta procentais nuo apyvartos, nebūtų didesnė už didesnėms įmonėms paskirtas baudas. Iš tikrųjų iš šių nuostatų matyti, kad nustatant baudos dydį tiek mažosioms ar vidutinėms įmonėms, tiek didesnėms įmonėms reikia atsižvelgti į pažeidimo sunkumą ir trukmę. Jei tą patį pažeidimą padariusioms įmonėms Komisija skiria baudas, kiekvienos iš jų atžvilgiu pateisinamas pažeidimo sunkumo ir trukmės požiūriu, negalima jos kaltinti, kad kai kurioms iš jų baudos yra didesnės apyvartos požiūriu už kitoms įmonėms skirtas baudas.

(žr. 89–90 punktus)

8. Komisija nėra įpareigota apskaičiuodama baudą atsižvelgti į sunkią konkrečios įmonės finansinę padėtį. Atsižvelgti į ją reikštų, jog prasčiausiai prie rinkos sąlygų prisitaikiusiai įmonei būtų suteikiamas nepagrįstas konkurencinis pranašumas. Jei institucijos priemonė lemtų įmonės esama teisine forma likvidavimą, ji galėtų pažeisti savininkų, akcininkų ar dalininkų finansinius interesus, tačiau tai nereiškia, kad dėl to asmeniniai, materialiniai ir nematerialiniai įmonės elementai taip pat prarastų savo vertę.

(žr. 95–96 punktus)

9. Norėdama įrodyti, kad neįgyvendino per susitikimus pasiektų susitarimų, kuriais siekiama antikonkurencinio tikslo, įmonė, kurios atžvilgiu pradėta administracinė procedūra dėl neteisėto kartelinio susitarimo, turi pateikti įrodymų, kurie patvirtintų, kad tuo laikotarpiu, kuriuo ši įmonė dalyvavo neteisėtuose susitarimuose, ji iš tikrųjų jų netaikė konkuruodama rinkoje, arba bent jau kad ji taip aiškiai ir reikšmingai pažeidė šį kartelinį susitarimą įgyvendinančius įsipareigojimus, kad sutrukdė veikti pačiam karteliui.

(žr. 111 punktą)

10. Pasyvus vaidmuo, į kurį kaip lengvinančią aplinkybę vykdant neteisėtą kartelinį susitarimą galima atsižvelgti pagal Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gaires, reiškia, kad atitinkama įmonė pasirenka „pasyvią poziciją“, t. y. aktyviai nedalyvauja rengiant antikonkurencinį susitarimą ar antikonkurencinius susitarimus. Aplinkybe, patvirtinančia pasyvų įmonės vaidmenį kartelyje, gali būti laikoma tai, kad ji daug rečiau nei tikrieji kartelio nariai dalyvavo susitikimuose, taip pat jos vėlesnis įėjimas į pažeidimo dalyku esančią rinką, nepaisant dalyvavimo darant šį pažeidimą trukmės, arba tai, kad trečiųjų įmonių, dalyvavusių darant pažeidimą, atstovai apie tai aiškiai pareiškė.

Faktas, kad įmonė, kurios dalyvavimas pagal EB 81 straipsnio 1 dalį neteisėtuose suderintuose veiksmuose yra įrodytas, rinkoje neveikė laikydamasi susitarimo su konkurentais, nebūtinai turi būti aplinkybė, į kurią reikia atsižvelgti. Iš tiesų įmonė, kuri nepaisydama susitarimo su konkurentais toliau vykdo su tokiu susitarimu nederančią politiką, gali paprasčiausia bandyti panaudoti kartelį sav o naudai.

(žr. 119–120, 129 punktus)

11. Nustatant baudų už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą dydį bendradarbiavimas atliekant tyrimą, kuris neviršija įmonėms pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 4 ir 5 dalis tenkančių pareigų, nepateisina baudų sumažinimo. Tačiau toks sumažinimas pateisinamas tada, kai įmonė suteikia daug išsamesnės informacijos už tą, kurios Komisija gali reikalauti pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį.

Kai kaltinama įmonė pateikia ne tik faktinės informacijos, bet ir svarbių nagrinėjamo pažeidimo įrodymų, ir neneigia faktų, kuriais Komisija grindžia jai pateiktus kaltinimus, šiai įmonei skirta bauda turi būti sumažinta daugiau nei įmonėms, kurių bendradarbiavimą, palyginti su nagrinėjamos įmonės bendradarbiavimu, Komisija pripažino nenaudingu.

(žr. 147–151 punktus)

12. Pateikti įrodymų dėl tariamos žalos buvimo ar jos apimties ir įrodyti esant pakankamai tiesioginį priežastinį skundžiamų nagrinėjamos institucijos veiksmų ir šios žalos ryšį turi Bendrijos atsakomybę pripažinti siekianti šalis. Šiuo atžvilgiu, kai reikia nustatyti, kiek negauta pelno, taigi neišvengiamai ir hipotetinių sandorių vertę, ieškovui gali būti sunku tiksliai apskaičiuoti savo tariamai patirtą žalą arba net neįmanoma to padaryti. Tokiu atveju teismas gali remtis vidutine statistine verte. Tačiau tai negali atleisti ieškovo nuo pareigos įrodyti tariamą žalą. Žinoma, negauto pelno vertė neišvengiamai yra hipotetinis faktas, kurį, neturint galimybės jos tiksliai apskaičiuoti, reikia įvertinti apytiksliai, tačiau šalis, kuri šiuo faktu remiasi, turi pagrįsti duomenis, kuriais galima ir, kiek įmanoma, privaloma remtis, minėtą faktą apytiksliai įvertinant.

(žr. 167–168 punktus)