ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
49

Todėl uždraudžiant, be kita ko, apribojimus įsigyti bendrovių akcijų ir susigrąžinti iš to gautą pelną pagal UŠT sprendimo 47 straipsnio 1 dalies b punktą, be kitų apribojimų, uždraudžiamas apribojimas ES ir UŠT mokėti viena kitai dividendus; šis draudimas panašus į EB 56 straipsnyje nustatytą tokių priemonių, susijusių pirmiausia su santykiais tarp valstybių narių ir trečiųjų šalių, draudimą.
20

Be to, SUCH įstatų 5 straipsnyje numatyta, kad ji, veikdama konkurencijos ir rinkos sąlygomis, taip pat gali teikti paslaugas kitiems nei jos nariai viešiesiems ar privatiems nacionaliniams ar užsienio subjektams, su sąlyga, kad dėl to nenukenčia jos narių interesai ir tai naudinga pastariesiems bei SUCH tiek ekonomiškai, tiek technologijų plėtojimo ir panaudojimo atžvilgiu. Tačiau tokių paslaugų teikimas turi būti šalutinė SUCH veikla, o už jį sąskaitose faktūrose nurodomos sumos turi sudaryti ne daugiau kaip 20 % bendros metinės apyvartos, užfiksuotos ankstesniais finansiniais metais.
30

Be to, dėl aplinkybės, kad FLSmidth valdybos narys T. nuo 1994 m. iki 1999 m. ėjo atsakingas pareigas abiejų nagrinėjamų bendrovių valdybose, skundžiamo sprendimo 32 punkte Bendrasis Teismas nepadaręs klaidos nusprendė, kad ta aplinkybė įrodo, jog šių dviejų bendrovių valdybas sudaro iš dalies tie patys asmenys ir Trioplast Wittenheim negalėjo veikti nepriklausomai nuo savo patronuojančiosios bendrovės. Be to, kaip taip pat pažymėjo Bendrasis Teismas, bendrovės valdybos nario pareigos dėl savo pobūdžio reiškia teisinę atsakomybę už visą tos bendrovės veiklą, įkaitant jos elgesį rinkoje, o FLSmidth teiginys, kad šios pareigos yra tik formalios, paneigtų tų pareigų teisinę esmę.
36

Iš tiesų šiomis taisyklėmis, numatytomis Vartotojų kodekso L. 311‑48 straipsnyje, siekiama, be kita ko, nubausti už to paties kodekso L. 311‑9 straipsnyje įtvirtintos kreditoriaus pareigos patikrinti kredito gavėjo kreditingumą atliekant patikrinimą šiuo tikslu numatytame nacionaliniame registre nesilaikymą. Direktyvos 2008/48 8 straipsnyje aiškiai numatyta, kad tokia patikrinimo pareiga gali būti palikta galioti. Be to, pagrindinėje byloje nagrinėjamos taisyklės dėl sankcijų bendrai taikomos nesilaikius šiame L. 311‑9 straipsnyje, kuriuo siekiama perkelti šios direktyvos 8 straipsnį, numatytos pareigos prieš sudarant sutartį patikrinti vartotojo kreditingumą. Be to, iš tos pačios direktyvos 28 konstatuojamosios dalies matyti, kad toks patikrinimas atliekamas, jeigu to reikia, atsižvelgiant į teisines ir faktines aplinkybes.
43

Be to, remdamasis P. Schlosser parengtu pranešimu dėl Konvencijos dėl Danijos Karalystės, Airijos ir Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prisijungimo prie Konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo ir prie Protokolo dėl Teisingumo Teismo įgaliojimų aiškinti šią konvenciją (OL C 59, 1979, p. 71, 166 punktas), Teisingumo Teismas priminė, kad daiktinė teisė nuo asmeninės teisės skiriasi tuo, jog pirmoji suvaržo materialųjį daiktą ir sukelia teisinių pasekmių visiems, o antrąja galima remtis tik prieš skolininką (žr. 2001 m. balandžio 5 d. Nutarties Gaillard, C-518/99, Rink. p. I-2771, 17 punktą).
6

Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta: „1. Visi Sąjungos piliečiai turi teisę gyventi kitos valstybės narės šalyje [kitoje valstybėje narėje] ilgiau kaip tris mėnesius, jei jie: a) yra darbuotojai ar savarankiškai dirbantieji priimančiojoje valstybėje narėje, arba b) turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai, ir turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje, arba c) — yra priimti į privačią arba valstybinę instituciją, akredituotą ar finansuojamą priimančiosios valstybės narės pagal savo įstatymų ar kitų teisės aktų praktiką, turėdami pagrindinį studijų kurso baigimo tikslą, įskaitant profesinį rengimą ir — turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje ir užtikrina atitinkamą nacionalinę instituciją pateikdami deklaraciją ar kitokiu jos pasirinktu lygiaverčiu būdu, kad jie turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai, arba d) yra Sąjungos pilietį, kuris atitinka a, b arba c punkto reikalavimus, lydintys ar kartu vykstantys šeimos nariai. 2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodyta gyvenimo šalyje teisė taikoma šeimos nariams, kurie nėra valstybės narės piliečiai, lydintiems ar vykstantiems kartu su Sąjungos piliečiu priimančiojoje valstybėje narėje, jei toks Sąjungos pilietis atitinka 1 dalies a, b arba c punkto reikalavimus.“
38

Šiuo klausimu Bendrasis Teismas teisingai skundžiamo sprendimo 69 ir 70 punktuose priminė nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, kurią šis teismas patvirtino po Lisabonos sutarties įsigaliojimo (žr., be kita ko, 2013 m. liepos 18 d. Sprendimo Schindler Holding ir kt. prieš Komisiją, C‑501/11 P, 107–111 punktus) ir iš kuriuos matyti, kad kai patronuojančioji bendrovė valdo 100 % savo dukterinės bendrovės kapitalo, egzistuoja paneigiama prezumpcija, kad minėta patronuojančioji bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui. Pagal šią teismo praktiką Komisija gali pripažinti, kad patronuojančioji bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei įmonei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojančioji bendrovė, kuri turi paneigti šią prezumpciją, pateiktų pakankamų įrodymų, kuriais remdamasi galėtų įrodyti, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai (žr., be kita ko, 2012 m. liepos 19 d. Sprendimo Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco prieš Komisiją ir Komisija prieš Alliance One International ir kt., C‑628/10 P ir C‑14/11 P, 47 punktą).
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant N. Onuekwere ir Secretary of State for the Home Department (vidaus reikalų ministras, toliau – Secretary of State) ginčą dėl šio ministro sprendimo neišduoti N. Onuekwere, kaip Sąjungos piliečio šeimos nariui, leidimo nuolat gyventi šalyje kortelės.
9

Iki 2001 m. rugpjūčio 28 d.DMC Design for Media and Communication GmbH & Co. KG (toliau – DMC KG) buvo komanditinė ūkinė bendrija su registruota buveine Hamburge (Vokietija). Šios ūkinės bendrijos tikrosios narės buvo K‑GmbH ir S‑GmbH, anksčiau – Hubert Schillhuber (toliau – HS). Jos komanditorė buvo pagal Vokietijos teisę įsteigta DMC Design for Media and Communication GmbH (toliau – DMC GmbH). Iki 2000 m. lapkričio 28 d. pastarosios bendrovės dalys po lygiai, atitinkamai po 50000 Vokietijos markių (DEM) vertės, priklausė K‑GmbH ir HS.
18

Be to, A. Hirmann teigia, kad jis įsigijo akcijų pagal tuo metu galiojusį Immofinanz kapitalo rinkos prospektą. Jame ši bendrovė aiškino, kad jos akcijų įsigijimas yra saugus ir nerizikingas investavimas. Tačiau šio prospekto duomenys buvo neišsamūs, neteisingi ir apgaulingi. Dėl to buvo pradėtas buvusių Immofinanz valdybos narių baudžiamasis persekiojamas, ir šiuo metu vykdomos su tuo susijusios procedūros.
6

To paties reglamento 6 straipsnio „Reikalavimai dokumentui patvirtinti Europos vykdomuoju raštu“ 1 dalyje nustatyta: „Bet kuriuo metu pateikiant prašymą kilmės teismui, valstybėje narėje priimtas teismo sprendimas dėl neginčytino reikalavimo pripažįstamas Europos vykdomuoju raštu, jeigu: a) teismo sprendimas yra vykdytinas kilmės valstybėje narėje; b) teismo sprendimas neprieštarauja jurisdikcijos taisyklėms, kaip nustatyta Reglamento (EB) Nr. 44/2001 II skyriaus 3 ir 6 skirsniuose; ir c) kilmės valstybės narės teismo procedūros atitiko III skyriuje nustatytus reikalavimus, kai reikalavimas yra neginčytinas kaip apibrėžta 3 straipsnio 1 dalies b ar c punktuose; d) teismo sprendimas buvo priimtas valstybėje narėje, kurioje yra skolininko nuolatinė gyvenamoji vieta kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 44/2001 59 straipsnyje, tais atvejais, kai: — reikalavimas yra neginčytinas kaip apibrėžta 3 straipsnio 1 dalies b ar c punktuose; — jis susijęs su sutartimi, kurią sudarė asmuo, vartotojas, turėdamas tikslą, kuris gali būti laikomas nesusijusiu su jo amatu ar profesija; — skolininkas yra vartotojas.“
25

Šiomis aplinkybėmis Rechtbank’s-Gravenhage nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar tuomet, kai vienu galiojančiu pagrindiniu patentu saugomi keli produktai, Reglamentu Nr. 469/2009 <...>, ypač jo 3 straipsnio c punktu, draudžiama išduoti pagrindinio patento savininkui liudijimą kiekvienam saugomam produktui? 2. Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: kaip reikia aiškinti Reglamento Nr. 469/2009 3 straipsnio c punktą tuo atveju, kai vienu galiojančiu pagrindiniu patentu saugomi keli produktai ir paraiškos liudijimui, kuris skirtas vienam iš šiuo pagrindiniu patentu saugomų produktų (A), gauti padavimo momentu dar nebuvo išduoti liudijimai kitiems tuo pačiu pagrindiniu patentu saugomiems produktams (B ir C), tačiau liudijimai produktams (B ir C) buvo išduoti prieš priimant sprendimą dėl paraiškos išduoti liudijimą pirmajam produktui (A)? 3. Ar atsakymui į pirmesnį klausimą svarbu tai, ar paraiška liudijimui, kuris skirtas vienam iš pagrindiniu patentu saugomų produktų (A), gauti buvo paduota tą pačią dieną kaip ir paraiškos dėl kitų tuo pačiu pagrindiniu patentu saugomų produktų (B ir C)? 4. Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: ar galima išduoti liudijimą galiojančiu pagrindiniu patentu saugomam produktui, jeigu kitam tuo pačiu pagrindiniu patentu saugomam produktui anksčiau jau buvo išduotas liudijimas, tačiau paraiškos teikėjas jo atsisako, kad, remdamasis tuo pačiu pagrindiniu patentu, galėtų gauti naują liudijimą? 5. Jeigu atsakymui į pirmesnį klausimą svarbu, ar atsisakymas turi atgalinio veikimo galią: ar atsisakymo atgalinis veikimas reglamentuojamas pagal Reglamento Nr. 469/2009 14 straipsnio b punktą, ar pagal nacionalinę teisę? Jeigu atsisakymo atgalinis veikimas reglamentuojamas pagal Reglamento Nr. 469/2009 14 straipsnio b punktą: ar šią nuostatą reikia aiškinti taip, kad atsisakymas turi atgalinio veikimo galią?“
18

Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 4 dalyje įtvirtintas principas, kad veiklai galutinai išlaikomas struktūrinių fondų įnašas tik tada, kai per penkerius metus nuo kompetentingų nacionalinių institucijų ar valdymo institucijos sprendimo dėl fondų įnašo dienos ta veikla „iš esmės nepasikeičia“. Pagrindinėje byloje šalys, be kita ko, nesutaria dėl to, ar ši nuostata taikoma Regione Marche konstatuotiems pasikeitimams.
65

Be to, svarbu pažymėti, kad, kaip teisingai skundžiamo sprendimo 57 punkte pabrėžia Bendrasis Teismas, ataskaitų perdavimo A. Gotovina per TBTJ dėl jo pradėtą procesą teisinis pagrindas negali paneigti ginčijamo sprendimo teisėtumo, nes neįrodyta, kad tas sprendimas buvo priimtas remiantis Reglamentu Nr. 1049/2001.
11

KN XI skyriaus 54 skirsnyje „Cheminės gijos; juostelės ir panašūs dirbiniai iš cheminių tekstilės medžiagų“ yra, be kita ko, 5407 pozicija, kurioje nurodyti „audiniai iš sintetinių gijinių siūlų, įskaitant audinius iš medžiagų, klasifikuojamų 5404 pozicijoje“. Šioje pozicijoje, be kita ko, nurodyta kategorija „kiti audiniai, kurių sudėtyje poliesterių gijos sudaro ne mažiau kaip 85 % masės“, į kurią taip pat įeina 5407 61 subpozicija, skirta kitiems audiniams, „kurių sudėtyje poliesterių netekstūruotos gijos sudaro ne mažiau kaip 85 % masės“. Ši subpozicija savo ruožtu apima, be kita ko, 5407 61 30 subpoziciją („dažyti“).
65

Prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visose pagrindinėse bylose pateikto antrojo klausimo a ir b punktais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, iš esmės siekia sužinoti, ar direktyvos 10 straipsnio 1 dalies d punktą, skaitomą kartu su 2 straipsnio c punktu, reikia aiškinti taip, kad negalima tikėtis, jog prieglobsčio prašytojas slepia savo homoseksualinę orientaciją savo kilmės šalyje arba susilaiko išreikšdamas šią seksualinę orientaciją, kad išvengtų persekiojimo. Be to, šis teismas nori žinoti, ar prireikus šis susilaikymas turi būti didesnis nei heteroseksualios orientacijos asmens.
30

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme Sandler tvirtina, kad netikslumas sertifikate EUR.1, išduotame trečiosios valstybės muitinės institucijų įgyvendinant administracinio bendradarbiavimo sistemą, laikytinas klaida, kurios ūkio subjektas negali nustatyti. Iš tiesų pastarajam nepavesta jokia kontrolės funkcija, tuo labiau, kad nenumatyta, jog su būtino antspaudo pavyzdžiu galima susipažinti importuojančios šalies muitinės institucijose. Be to, Sandler pažymi, kad pirminiai sertifikatai EUR.1 materialinės teisės požiūriu surašyti teisingai, tik buvo panaudotas neteisingas antspaudas. Ji teigia, kad dėl to tai nėra ir negaliojantys sertifikatai EUR.1. Uždėdamos neteisingą antspaudą Nigerijos valdžios institucijos paprasčiausiai padarė formalią klaidą, kurią ištaisė išdavusios pataisytus sertifikatus EUR.1 po to, kai prekės buvo išleistos.
14

2006 m. lapkričio 20 d. potvarkio 7 straipsnyje įtvirtinta: „1. Kai ūkininkui trejų metų referenciniu laikotarpiu kiekvienais metais taikomas vienas iš 3 straipsnyje nustatytų agrarinės aplinkosaugos įpareigojimų, sumažinimo dydis, apskaičiuotas siekiant taikyti minėtą 2006 m. birželio 1 d. dekreto 1 straipsnio devintą pastraipą, yra lygus: — skirtumo, gauto iš pagalbos sumos, gautos per paskutinius metus, kuriais nebuvo taikomas agrarinės aplinkosaugos įpareigojimas, atėmus per referencinį laikotarpį gautų pagalbos sumų vidurkį, — ir šio skirtumo ir referencinės sumos, apskaičiuotos pagal [Reglamento Nr. 1782/2003] 37 straipsnio nuostatas, bendro dydžio santykiui. Antroje pastraipoje numatyta pagalbos, gautos per paskutinius metus, kuriais nebuvo taikomas agrarinės aplinkosaugos įpareigojimas, suma atitinka pagal šio potvarkio 5 straipsnį apskaičiuotą pagalbos, gautos per paskutinius metus, kuriais nebuvo taikomas agrarinės aplinkosaugos įpareigojimas, dydį, kuriam taikomas koeficientas, lygus ratio tarp referencinio laikotarpio žemės ūkio naudmenų ir paskutinių metų, kuriais nebuvo taikomas agrarinės aplinkosaugos įpareigojimas, žemės ūkio naudmenų vidurkio. 2. Kai pagal 1 dalį apskaičiuotas sumažinimo dydis pasiekia minėto 2006 m. birželio 19 d. dekreto 1 straipsnio devintoje pastraipoje numatytą 20 % ribą, prie referencinės sumos, apskaičiuotos pagal [Reglamento Nr. 1782/2003] 37 straipsnį, pridedama tam tikra suma. Pridedama suma lygi skirtumui, gautam iš per paskutiniais metais, kai nebuvo taikomas agrarinės aplinkosaugos priemonių įpareigojimas, gautos pagalbos sumos, apskaičiuotos pagal 1 dalies paskutinę pastraipą, atėmus referenciniu laikotarpiu gautų pagalbos sumų vidurkį. 3. Taikant šį straipsnį, paskutiniai metai, kuriais nebuvo taikomas agrarinės aplinkosaugos įpareigojimas, negali būti ankstesni nei 1992 m.“
25

Remiantis antruoju aiškinimu, kuriuo vadovaujasi Rechtbank ir kuriam pirmenybę teikia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, „teisės aktų“ sąvoka reiškia pensijų draudimą, kuris yra suinteresuotųjų asmenų dabartinių pensijų pagrindas. Toks aiškinimas pagrįstas 2001 m. gegužės 10 d. Sprendimu Rundgren (C-389/99, Rink. p. I-3731, 44–49 punktai). Be to, jis atitinka sveikatos draudimo sistemų finansavimo suinteresuotųjų asmenų gaunamomis pajamomis pagrįstomis įmokomis, kurios pensininkų atveju yra atskaitymai iš pensijų, būdą. Jeigu būtų vadovaujamasi šiuo aiškinimu, dar reikėtų nustatyti, ar reikia atsižvelgti į visą priklausymo pensijų draudimo sistemai laikotarpį, neatsižvelgiant į jo pagrindą ir tai, ar faktiškai buvo mokamos įmokos. Be to, kyla klausimas, ar turi būti atimti savanoriško draudimo laikotarpiai.
16

Pirmiausia reikia pabrėžti, kad pagal 1998 m. gruodžio 19 d. Pirmojo protokolo dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos aiškinti 1980 m. konvenciją (OL C 27, 1998, p. 47), įsigaliojusio 2004 m. rugpjūčio 1 d., 1 straipsnį Teisingumo Teismas turi jurisdikciją priimti sprendimą dėl šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Be to, pagal šio protokolo 2 straipsnio a punktą Hoge Raad der Nederlanden gali prašyti Teisingumo Teismo priimti prejudicinį sprendimą jo nagrinėjamoje byloje iškilusiu klausimu, susijusiu su Romos konvencijos nuostatų aiškinimu.
16

P. Brey ir jo sutuoktinė, abu Vokietijos piliečiai, 2011 m. kovą persikėlė gyventi iš Vokietijos į Austriją. P. Brey Vokietijoje gauna 862,74 euro, neatskaičius mokesčių, per mėnesį invalidumo pensiją ir 225 eurų dydžio mėnesinę slaugos išmoką. Kitų pajamų ar kapitalo pora neturi. P. Brey sutuoktinė Vokietijoje gavo bazinę išmoką, tačiau nuo 2011 m. balandžio 1 d. ši išmoka nebebuvo mokama dėl to, kad ji persikėlė į Austriją. Austrijoje pora gyvena bute, už kurio nuomą moka 532,29 euro per mėnesį.
28

Be to, tokį išaiškinimą patvirtina aplinkybė, kad, kaip pastebėjo Komisija, Reglamento Nr. 1291/2000 35 straipsnio 4 dalies c punkto paskutinėje dalyje nurodyta speciali taisyklė nustatyta atsižvelgiant į galimybę sukeisti importuotus kiekius ir sunkumą susieti tam tikrą licenciją su vienu, o ne su kitu kiekiu. Taigi be šios specialios taisyklės kompetentinga institucija rizikuotų nustatyti sankciją už vėlavimą taikydama didžiausią normą vietoj mažiausios, kiek tai susiję su kiekiais, kuriems taikomos licencijos, numatančios skirtingas užstato normas.
13

Norint eksploatuoti civilinį oro uostą arba keisti nustatytą eksploatavimo apimtį reikia gauti Aviacijos įstatymo (Luftfahrgesetz) 68 straipsnio 1 dalyje numatytą „civilinio oro uosto leidimą“ bei šio įstatymo 73 straipsnio 1 dalyje numatytą „eksploatavimo leidimą“. Be to, statant, naudojant ir iš esmės keičiant civilinius antžeminius įrenginius reikalingas leidimas pagal to paties įstatymo 78 straipsnio 1 dalį.
12

Pagal Pagrindų sprendimo 28 straipsnį „Perdavimas arba vėlesnė ekstradicija“: „1. Kiekviena valstybė narė Tarybos Generaliniam sekretoriatui gali pranešti, kad jos santykiuose su kitomis valstybėmis narėmis, kurios yra padariusios tokį pat pranešimą, sutikimas perduoti asmenį kuriai nors valstybei narei, išskyrus vykdančiąją valstybę narę, remiantis Europos arešto orderiu, išduotu dėl nusikalstamos veikos, padarytos prieš jo perdavimą, yra laikomas duotu, jei kokiu nors konkrečiu atveju vykdančioji teisminė institucija savo sprendime dėl perdavimo nepareiškia kitaip. 2. Bet kuriuo atveju asmuo, kuris yra perduotas išduodančiajai valstybei narei remiantis Europos arešto orderiu, gali būti perduotas be vykdančiosios valstybės narės sutikimo kuriai nors kitai, ne vykdančiajai valstybei narei, remiantis Europos arešto orderiu, išduotu dėl bet kokios nusikalstamos veikos, padarytos prieš asmens perdavimą šiais atvejais: a) kai prašomas perduoti asmuo, turėjęs galimybę išvykti iš valstybės narės, kuriai jis buvo perduotas, teritorijos, to nepadarė per 45 dienas nuo jo galutinio paleidimo dienos arba išvykęs vėl sugrįžo į tą teritoriją; b) kai prašomas perduoti asmuo sutinka būti perduotas valstybei narei, išskyrus vykdančiąją valstybę narę, remiantis Europos arešto orderiu. Sutikimas pareiškiamas išduodančiosios valstybės narės kompetentingoms teisminėms institucijoms ir registruojamas pagal tos valstybės vidaus įstatymus. Sutikimas formuluojamas taip, kad būtų aišku, jog asmuo jį davė savo noru visiškai suvokdamas jo pasekmes. Šiuo tikslu asmuo turi teisę turėti advokatą; c) kai prašomam perduoti asmeniui netaikoma specialioji taisyklė pagal 27 straipsnio 3 dalies a, e, f ir g punktus. 3. Vykdančioji teisminė institucija sutinka su perdavimu kitai valstybei narei, vadovaudamasi šiomis taisyklėmis: a) prašymas duoti sutikimą pateikiamas pagal 9 straipsnį kartu su informacija, minėta 8 straipsnio 1 dalyje, ir vertimu, kaip nurodyta 8 straipsnio 2 dalyje; b) sutikimas duodamas, kai už nusikalstamą veiką, dėl kurios jis prašomas, taikomas perdavimas pagal šio pamatinio sprendimo nuostatas; c) sprendimas priimamas ne vėliau kaip per 30 dienų nuo prašymo gavimo; d) sutikimą atsisakoma duoti dėl 3 straipsnyje nurodytų priežasčių, o kitais atvejais gali būti atsisakyta jį duoti tik dėl 4 straipsnyje minėtų priežasčių. 5 straipsnyje minėtais atvejais išduodančioji valstybė narė privalo suteikti jame numatytas garantijas. 4. Nepaisant šio straipsnio 1 dalies, asmuo, kuris yra perduotas remiantis Europos arešto orderiu, neišduodamas trečiajai valstybei be asmenį perdavusios valstybės narės kompetentingos institucijos sutikimo. Toks sutikimas duodamas vadovaujantis konvencijomis, kurios tai valstybei narei yra privalomos, ir jos vidaus teise.“
10

Pagal 2011 m. gegužės 12 d. Dekreto Nr. 474 dėl užsieniečių, kuriems taikomos Europos Sąjungos nuostatos, teisės gyventi (Bekendtgørelse nr 474 af 12. maj 2011 om ophold i Danmark for udlændinge, der er omfattet af Den Europæiske Unions regler (EU-opholdsbekendtgørelsen)) 3 straipsnį: „1. Sąjungos pilietis, kuris Danijoje yra darbuotojas ar savarankiškai dirbantysis, įskaitant paslaugų teikėją, turi teisę gyventi Danijos teritorijoje ilgiau nei tris mėnesius, numatytus Užsieniečių įstatymo (udlændingelovens) 2 straipsnio 1 dalyje. 2. Sąjungos pilietis, kuriam anksčiau buvo taikoma 1 dalis, bet kuris daugiau nevykdo veiklos, išlaiko darbuotojo ar savarankiškai dirbančiojo statusą, jei: 1) jis laikinai negali dirbti dėl ligos ar nelaimingo atsitikimo; 2) Sąjungos pilietis yra tinkamai užregistruotas bedarbis ne savo noru po to, kai išdirbo daugiau kaip vienus metus, ir yra užregistruotas kaip ieškantis darbo kompetenciją turinčiame įdarbinimo biure; 3) Sąjungos pilietis yra tinkamai užregistruotas bedarbis ne savo noru po to, kai baigėsi trumpesnė kaip vienų metų terminuota darbo sutartis, ir yra užregistruotas kaip ieškantis darbo atitinkamame įdarbinimo biure; 4) Sąjungos pilietis yra tinkamai užregistruotas bedarbis ne savo noru po to, kai tapo bedarbiu per pirmuosius dvylika mėnesių, ir yra užregistruotas kaip ieškantis darbo atitinkamame įdarbinimo biure; 5) Sąjungos pilietis arba pradeda mokytis profesijos ir šis mokslas susijęs su ankstesniu darbu, arba yra bedarbis ne savo noru ir pradeda mokytis bet kokios profesijos. 3. Sąjungos pilietis, kuriam taikomi 2 dalies 3 ir 4 punktai, išlaiko darbuotojo ar savarankiškai dirbančiojo statusą šešis mėnesius. 4. Sąjungos pilietis, atvykęs į Daniją ieškoti darbo, turi teisę gyventi šalyje kaip darbo ieškantis asmuo ne ilgiau kaip šešis mėnesius nuo atvykimo. Po šio laikotarpio asmuo turi turėti teisę gyventi šalyje kaip darbo ieškantis asmuo, jei gali įrodyti, kad jis vis dar ieško darbo ir turi realių perspektyvų įsidarbinti.“
Reglamentas Nr. 530/2008, kuriuo nustatomos nepaprastosios priemonės Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje paprastuosius tunus gaubiamaisiais tinklais žvejojantiems laivams, nėra neproporcingas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 15 straipsnyje įtvirtintos teisės užsiimti pasirinkta profesine veikla ir 17 straipsnio pirmoje pastraipoje įtvirtintos teisės į nuosavybę apribojimas.

Reglamentas Nr. 230/2008 neabejotinai atitinka Sąjungos siekiamą bendrojo intereso tikslą išvengti, kaip numatyta Reglamento Nr. 2371/2002 dėl žuvų išteklių apsaugos ir tausojančio naudojimo pagal Bendrąją žuvininkystės politiką 7 straipsnio 1 dalyje, didelės grėsmės paprastųjų tunų išteklių išsaugojimui arba atkūrimui rytų Atlanto pakrantėje ir Viduržemio jūroje. Be to, Reglamente Nr. 530/2008 įtvirtintos žvejybos veiklą draudžiančios priemonės nėra akivaizdžiai netinkamos siekiant šio bendrojo intereso tikslo, taigi jos atitinka proporcingumo principą. Tačiau laisvė užsiimti profesine veikla nėra absoliuti ir turi būti vertinama pagal savo socialinę funkciją, todėl pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 52 straipsnio 1 dalį gali būti nustatyti naudojimosi šia laisve apribojimai.

Be to, kadangi galimybė imtis priemonių, kuriomis sustabdomi žvejybos sezonai nesuėjus įprastam terminui, numatyta, be kita ko, Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnio 1 dalyje ir 26 straipsnio 4 dalyje, Bendrijos ūkio subjektai, kurių veiklą sudaro paprastųjų tunų žvejyba, negali remtis teisiniu saugumu arba teisėtų lūkesčių apsauga, nes jie gali numatyti, kad tokių priemonių gali būti imtasi.

(žr. 49, 50, 52 punktus)