Keywords

Summary



Keywords

1. Valstybių teikiama pagalba – Komisijos sprendimas – Teisminė kontrolė – Ribos

(EB 88 ir 230 straipsniai)

2. Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai

(Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnis ir 53 straipsnio pirma pastraipa; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas)

3. Valstybių teikiama pagalba – Sutarties nuostatos – Taikymo sritis „ratione temporis“ – Naujos valstybės narės įstojimas į Europos Sąjungą

(EB 87 ir 88 straipsniai; Stojimo akto IV priedo 3 punktas)

4. Valstybių teikiama pagalba – Komisijos tyrimas – Privataus kreditoriaus kriterijus – Sudėtingi ekonominiai vertinimai – Teisminė kontrolė – Ribos

(EB 87 straipsnio 1 dalis ir EB 88 straipsnio 2 dalis)

5. Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka – Viešųjų institucijų atsisakymas išieškoti skolas iš sunkumų patiriančios įmonės

(EB 87 straipsnio 1 dalis)

6. Valstybių teikiama pagalba – Komisijos tyrimas – Administracinė procedūra – Komisijos pareiga oficialiai pranešti suinteresuotiesiems asmenims apie jų teisę pateikti pastabas – Pagalbos gavėjo statusas

(EB 88 straipsnio 2 dalis)

7. Valstybių teikiama pagalba – Draudimas – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Komisijos diskrecija – Galimybė priimti gaires

(EB 87 straipsnio 3 dalies c punktas; Komisijos pranešimas 1999/C 288/02)

Summary

1. Nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo atitinkamo akto teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į faktines ir teisines aplinkybes, buvusias priimant teisės aktą. Sprendimo dėl valstybės pagalbos teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į informaciją, kurią Komisija galėjo turėti jį priimdama. Todėl teisme ieškovas negali remtis faktinėmis aplinkybėmis, kurios nebuvo nurodytos per EB 88 straipsnyje numatytą ikiteisminę procedūrą. Be to, negalima kaltinti Komisijos, kad ji neatsižvelgė į galimas faktines ar teisines aplinkybes, kurios jai galėjo būti, bet nebuvo nurodytos per administracinę procedūrą, nes Komisija savo iniciatyva ir remdamasi spėjimais neprivalo nustatyti, kokios aplinkybės jai galėjo būti nurodytos.

(žr. 48–51 punktus)

2. Pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmą pastraipą, taikomą procesui Bendrajame Teisme pagal šio statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą, ir pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą kiekviename ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Tam, kad ieškinys būtų priimtinas, reikia, kad svarbiausios faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis pagrįstas, būtų bent jau trumpai, tačiau nuosekliai ir suprantamai nurodytos pačiame ieškinio tekste.

(žr. 59 punktą)

3. Siekiant nustatyti, ar Komisija kompetentinga nagrinėti pagalbos priemonę, su kuria susijusių aplinkybių dalis vyko prieš atitinkamai valstybei narei įstojant į Europos Sąjungą, tinkamu kriterijumi reikia laikyti teisiškai privalomą aktą, kuriuo remdamasi kompetentinga valstybės institucija įsipareigoja suteikti pagalbą.

Kiek tai susiję su valstybės narės institucijų atsisakymu išieškoti sunkumų patiriančios įmonės mokestinės skolos dalį pagal susitarimą, reikia skirti sprendimą nepradėti likvidavimo procedūros teismo tvarka ar mokesčių išieškojimo procedūros ir sprendimą patvirtinti susitarimo pasiūlymą. Tik pastarasis sprendimas reiškia, kad mokesčių institucija atsisako įmonės skolos. Iš tikrųjų kreditoriaus sprendimu nepradėti likvidavimo procedūros teismo tvarka ar mokesčių išieškojimo procedūros galimas priverstinis skolos susigrąžinimas tik atidedamas vėlesniam laikui, o kreditoriaus sprendimas patvirtinti susitarimo pasiūlymą – su sąlyga, kad tą susitarimą patvirtins kompetentingas nacionalinis teismas, – reiškia, kad kreditorius galutinai atsisako visos ar dalies šios skolos. Todėl siekiant išsiaiškinti, ar Komisija kompetentinga nagrinėti aptariamą pagalbos priemonę, reikia tik nustatyti, kuriuo momentu buvo priimtas mokesčių institucijos sprendimas patvirtinti susitarimo pasiūlymą.

(žr. 68–72 punktus)

4. Atsižvelgiant į tai, jog Komisijos taikomas privataus kreditoriaus rinkos ekonomikoje kriterijus, kaip ir privataus investuotojo rinkos ekonomikoje kriterijus, apima sudėtingą ekonominį vertinimą, jo kontrolė ribojama tik patikrinimu, ar laikytasi procedūros bei motyvavimo taisyklių, ar tikslios nurodytos faktinės aplinkybės, ar nepadaryta akivaizdi jų vertinimo klaida arba ar nepiktnaudžiauta įgaliojimais. Nors Komisija turi diskreciją ekonominėje srityje, tai nereiškia, kad Sąjungos teismas turi susilaikyti nuo Komisijos ekonominių duomenų aiškinimo kontrolės. Iš tikrųjų Sąjungos teismas turi patikrinti ne tik pateiktų įrodymų faktinį teisingumą, jų patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai apima visus esminius duomenis, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant sudėtingą padėtį, ir ar šie įrodymai pagrindžia jais remiantis padarytas išvadas. Vis dėlto atlikdamas šią kontrolę Teisingumo Teismas Komisijos ekonominio vertinimo negali pakeisti savuoju.

(žr. 108–110 punktus)

5. Atsisakiusi išieškoti skolą viešoji institucija turi būti prilyginama privačiam kreditoriui, siekiančiam, kad būtų sumokėtos sumos, kurias jam skolingas finansinių sunkumų patiriantis debitorius. Iš tikrųjų kreditoriaus statusas turi būti atribojamas nuo privataus investuotojo rinkos ekonomikoje, vykdančio struktūrinę, globalinę ar sektorinę politiką ir suinteresuoto investuoto kapitalo ilgalaikėmis rentabilumo perspektyvomis, statuso.

Jei įmonė, kurios finansinė padėtis labai pablogėjo, siūlo savo kreditoriams vieną ar kelias sutartis dėl jos skolos tvarkymo, kad būtų ištaisyta padėtis ir išvengta likvidavimo, kiekvienas kreditorius turi pasirinkti arba, pirma, jam pagal sutartį siūlomą sumą arba, antra, sumą, kurią jis tikisi gauti po galimo įmonės likvidavimo. Jo pasirinkimui įtakos turi daugelis veiksnių, pavyzdžiui, tai, ar jo skola užtikrinta hipoteka, ar jis yra privilegijuotas, ar paprastas kreditorius, jo turimų galimų skolos užtikrinimų pobūdis ir apimtis, kaip jis vertina galimybes įmonei atsigauti ir kokią naudą jis gautų iš likvidavimo.

(žr. 114–115 punktus)

6. Per valstybės pagalbos kontrolės procedūrą kitų nei atitinkama valstybė narė suinteresuotųjų asmenų vaidmuo yra tik pateikti Komisijai visą informaciją, reikalingą jos tolesniems veiksmams. Todėl suinteresuotieji asmenys negali patys tiesiogiai dalyvauti diskusijose su Komisija, kaip tai gali daryti ta valstybė narė.

Be to, jokioje valstybės pagalbos kontrolės procedūrą reglamentuojančioje nuostatoje pagalbos gavėjui, kaip vienam iš suinteresuotųjų asmenų, nenumatytas ypatingas vaidmuo. Šiuo klausimu pažymėtina, kad valstybės pagalbos kontrolės procedūra nėra vykdoma pagalbos gavėjo ar gavėjų „atžvilgiu“, o tai reikštų, kad jis ar jie gali naudotis teisei į gynybą prilyginamomis teisėmis.

Be to, ginčijamo sprendimo teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į informaciją, kurią Komisija galėjo turėti tuo metu, kai jį priėmė, o atitinkama valstybė narė ir, jeigu reikia, pagalbos gavėjas turi pateikti informaciją, įrodančią, kad ši pagalba suderinama su bendrąja rinka, ir prireikus nurodyti specifines aplinkybes, susijusias su jau suteiktos pagalbos susigrąžinimu, jeigu Komisija reikalauja susigrąžinti.

(žr. 178–180 punktus)

7. Pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą suderinama su bendrąja rinka gali būti laikoma „pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų regionų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui“. Todėl EB 87 straipsnio 3 dalimi Komisijai suteikiama didelė diskrecija patvirtinti pagalbą nukrypstant nuo bendro draudimo, įtvirtinto šio straipsnio 1 dalyje, kai vertinimas, šiuo atveju − valstybės pagalbos suderinamumo ar nesuderinamumo su bendrąja rinka, kelia problemų, dėl kurių reikia atsižvelgti į sudėtingus ir galinčius greitai kisti ekonominius faktus ir aplinkybes bei juos vertinti. Kadangi Sąjungos teismas sprendimo autoriaus atlikto faktinių aplinkybių, būtent – ekonominių aplinkybių, vertinimo negali pakeisti savuoju, šiuo atžvilgiu Bendrojo Teismo kontrolė turi apsiriboti procedūrinių ir motyvavimo taisyklių laikymosi, faktinių aplinkybių teisingumo ir akivaizdžios vertinimo klaidos arba piktnaudžiavimo įgaliojimais patikrinimu.

Komisija aktais, kaip antai gairės, gali nusistatyti savo diskrecijos įgyvendinimo kryptis, jei šiuose aktuose nustatytos šiai institucijai skirtos orientacinio pobūdžio taisyklės ir jei jie neprieštarauja Sutarties nuostatoms. Kiek tai susiję su valstybės pagalba sunkumų patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti, iš 1999 m. gairių 31 punkto matyti, jog tam, kad būtų pripažinta suderinama su EB 87 straipsnio 3 dalies c punktu, individuali pagalba sunkumų patiriančiai įmonei turi būti siejama su Komisijos patvirtintu restruktūrizavimo planu. Be to, pagal šių gairių 32–40 punktus restruktūrizavimo planas, kurio trukmė turi būti kuo trumpesnė, per protingą laikotarpį ir remiantis realiomis prielaidomis dėl būsimų veiklos sąlygų turi leisti atkurti įmonės ilgalaikį gyvybingumą, pagalbos dydį ir intensyvumą apribojant būtinu minimumu. Be to, pagal šių gairių 43 ir 45 punktus atitinkama įmonė turi visiškai įgyvendinti Komisijos patvirtintą restruktūrizavimo planą. To plano įgyvendinimą ir jo sklandžią eigą kontroliuoja Komisija, kuriai turi būti teikiamos išsamios metinės ataskaitos. Todėl nesant patikimo restruktūrizavimo plano Komisija gali pagrįstai atsisakyti patvirtinti nagrinėjamą pagalbą.

(žr. 225–229, 231 punktus)