Taigi, kai be neaiškios nuorodos į tariamai didelę tam tikrų kartelio dalyvių bendrą apyvartą, įmonė nepateikia nė vieno konkretaus įrodymo, galinčio patvirtinti, kad Komisija turėjo pasinaudoti šia galimybe, Komisijos negalima kaltinti dėl šios priežasties pažeidus vienodo požiūrio ir proporcingumo principus.

Taigi laisvai ir žinodama aplinkybes pasirinkusi padaryti tokį pareiškimą atitinkama įmonė negali veiksmingai remtis draudimo duoti parodymus prieš save principu, pagal kurį, be kita ko, Komisija negali įpareigoti įmonės pateikti atsakymus, kuriais tokia įmonė būtų priversta pripažinti pažeidimą, kurį turi įrodyti Komisija. Todėl prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti savo noru ir nebūdama priversta to daryti pateikusi įmonė negali kaltinti Komisijos tuo, kad Bendrajam Teismui pateiktuose dokumentuose ši rėmėsi šiuo prašymu atleisti nuo baudos ar ją sumažinti.

Be to, nuo 2006 m. pranešimo dėl atleidimo nuo baudų ir baudų sumažinimo kartelių bylose paskelbimo momento, pagal jo 31 punktą įmonė, kuri nusprendžia pateikti pareiškimą tam, kad būtų sumažintas baudos dydis, žino apie tai, kad nors jos bauda bus sumažinta tik tuo atveju, jei, Komisijos nuomone, visos pranešime numatytos sumažinimo sąlygos bus įvykdytos, pareiškimas bet kurio atveju bus bylos medžiagos dalis ir galės būti panaudotas kaip įrodymas ir prieš jį padariusį asmenį.

Bendradarbiavimas pagal 2002 m. pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju yra visiškai savanoriškas atitinkamos įmonės aktas. Ji nė kiek nėra verčiama pateikti įrodymų, susijusių su tariamu karteliu. Taigi bendradarbiavimo mastas, kurį įmonė pasirenka per administracinę procedūrą, yra vien jos laisvo pasirinkimo rezultatas ir jokiu būdu nėra primestas minėtu pranešimu.

Be to, taikant minėtą gairių punktą, remiantis jo formuluote, taip pat reikia, kad būtų susiklosčiusi „ypatinga finansinė ir socialinė padėtis“. Tokią padėtį sudaro galimos baudos sumokėjimo pasekmės, ypač nedarbo padidėjimas ar atitinkamos įmonės tiekėjų ir klientų ekonominių sektorių nuosmukis.

Be to, Sąjungos teise Sąjungos valdžios institucijai savaime nedraudžiama imtis priemonės, kuri lemtų konkrečios įmonės bankrotą ar likvidavimą. Iš tikrųjų, nors konkrečios teisinės formos įmonės likvidavimas gali pažeisti savininkų, akcininkų ar dalininkų finansinius interesus, tai nereiškia, kad asmeniniai, materialiniai ir nematerialiniai įmonės elementai taip pat praras savo vertę.

Numatant sistemą, užtikrinančią, kad konkurencija bendrojoje rinkoje nebūtų iškraipyta, EB 3 straipsnio 1 dalies g punktu labiausiai reikalaujama nepanaikinti konkurencijos. Šis reikalavimas yra toks esminis, kad be jo daugelis Sutarties nuostatų netektų prasmės. Be to, pagal šią Sutartį tam tikromis sąlygomis leidžiamiems konkurencijos apribojimams dėl priežasčių, susijusių su būtinybe derinti įvairius siekiamus tikslus, šiuo reikalavimu nustatoma riba, kurią peržengus konkurencijos iškraipymas gali kelti pavojų bendros rinkos tikslams.

Tačiau šie argumentai nėra svarbūs kalbant apie baudos skyrimą įmonei, kuri pažeidė konkurencijos taisykles dalyvaudama įmonių susitarime ar derindama veiksmus, kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį.

Sankcijų skyrimas Komisijai konstatavus konkurencijos taisyklių pažeidimą, yra priemonė, kuria būtent ir siekiama EB 3 straipsnio 1 dalies g punkte nustatyto tikslo, todėl, jo negalima laikyti šios nuostatos pažeidimu.

(žr. 235–237 punktus)