ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
29.

Vokietijos Federacinė Respublika į šį oficialų pranešimą atsakė 2014 m. kovo 26 d. Dėl transporto priemonių neatitikties jų tipo patvirtinimo reikalavimams ji nurodė, kad kompetentingos nacionalinės institucijos turi diskreciją pagal Pagrindų direktyvą, taip pat teigė, kad negalėjo imtis konkrečių priemonių dėl to, kad privalėjo laikytis proporcingumo principo. Be to, Vokietijos Federacinė Respublika paaiškino, kad iš Daimler pateiktų įrodymų galima daryti prielaidą, jog naudojant aušalą R1234yf galėjo kilti pavojus saugumui. Tačiau, jos nuomone, transporto priemonių tipų 246, 176 ir 117 neatitiktis turėjo nedidelį poveikį Direktyva dėl oro kondicionavimo sistemų siekiamam klimato apsaugos tikslui. Dėl tariamo minėtos direktyvos taikymo vengimo Vokietijos Federacinė Respublika nurodė, kad KBA turėjo tenkinti paraiškas dėl tipo 245G patvirtinimo pratęsimo, remdamasi tuo, kad, kartą nustačiusi, jog Pagrindų direktyvoje nustatytos sąlygos buvo įvykdytos, ši institucija neturėjo jokios diskrecijos pasielgti kitaip. Be to, reikėjo laikyti, kad 246, 176 ir 117 tipų patvirtinimai nustojo galioti, kai Daimler nutraukė tų tipų transporto priemonių gamybą.
29.

Antra, Komisija nurodė, kad jokiu viršesniu viešuoju interesu negalima pateisinti prašytų dokumentų atskleidimo. Šiuo klausimu ji pažymėjo, kad Sąjunga privalo išlaikyti, saugoti ir gerinti aplinkos kokybę, taigi kartu ir žmonių sveikatą. Šį tikslą būtų galima pasiekti, jeigu būtų galimybė be diskriminacijos kreiptis į teismą aplinkosaugos klausimais. Vis dėlto Komisija nemanė galinti nustatyti, kuo prašomų dokumentų atskleidimas šiame etape padėtų Sąjungoje gyvenantiems asmenims netiesiogiai daryti poveikį aplinkai, kurioje jie gyvena, nes jau yra galimybė kreiptis į nacionalinius teismus ir per aptariamus sprendimų priėmimo procesus siekiama tik patobulinti šią galimybę. Be to, Komisija pridūrė, kad 2013 m. buvo organizuotos viešos konsultacijos, per kurias suinteresuotosios šalys, įskaitant pilietinę visuomenę, galėjo padėti apibrėžti svarbiausias pasiūlymų nuostatas. Kita vertus, Komisijos teigimu, dokumentų atskleidimas šiame etape pakenktų sprendimų priėmimo procesams ir paveiktų galimybę pasiekti geriausią įmanomą kompromisą. Viešasis interesas kaip tik būtų geriau užtikrintas, jeigu aptariami sprendimų priėmimo procesai galėtų vykti be jokio išorės spaudimo.
3.

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia procedūrinį klausimą: kai pirmoji muzikos mokykla atleidinėjo visus darbuotojus, vyko kolektyvinio atleidimo iš darbo procedūra, per kurią kolektyviniai teisiniai atstovai nesėkmingai ginčijo darbdavės sprendimą. Tribunal Superior klausia, ar, jeigu atskiras darbuotojas privalėtų vadovautis sprendimu, priimtu per tokią kolektyvinę procedūrą, per kurią jis negalėjo būti šalis ir apginti savo teisių pagal direktyvą, būtų pažeistas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – chartija) 47 straipsnis.
29.

Apeliacinio skundo šeštasis pagrindas padalytas į tris dalis. Pirmiausia mobile.de teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nenurodė, jog Apeliacinė taryba sprendimo rezoliucinėje dalyje turėjo nurodyti, kad Anuliavimo skyriaus sprendimas panaikinamas tik iš dalies. Antra, mobile.de nesutinka su Bendrojo Teismo nuomone (išdėstyta skundžiamo sprendimo 82 punkte), kad naudojimo iš tikrųjų klausimas yra išankstinio pobūdžio klausimas, kurį reikia išspręsti registracijos pripažinimo negaliojančia procedūros pradžioje. Trečia, mobile.de nurodo, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 85 punkte neteisingai išanalizavo Apeliacinės tarybos sprendimą. Kai ginčijamasi dėl naudojimo iš tikrųjų, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 57 straipsnio 2 dalį, įrodymų ir Apeliacinė taryba perduoda bylą nagrinėti toliau pagal 64 straipsnio 2 dalį, ankstesnio prekių ženklo savininkui neturėtų būti leidžiama pateikti naujų įrodymų per vėliau Anuliavimo skyriuje vykstančias procedūras. Jeigu būtų priimta naujų arba papildomų naudojimo iš tikrųjų įrodymų, tai prieštarautų 76 straipsnio 2 daliai; be to, taip būtų šiurkščiai pažeista Reglamento Nr. 207/2009 57 straipsnio 2 dalis ir Įgyvendinimo reglamento 22 taisyklės 2 dalis bei 40 taisyklės 6 dalis.
47.

Mano nuomone, tas pats pasakytina apie tokią paslaugą, kurią teikia VCAST. Ši bendrovė neabejotinai skiriasi nuo programas transliuojančių televizijos organizacijų. Šios paslaugos naudotojai, neatsižvelgiant į tai, ar jie yra pradinių programų priėmimo zonoje, sudaro naują auditoriją, į kurią autorių teisių turėtojai neatsižvelgė suteikdami leidimą transliuoti šias programas. Be to, ši paslauga teikiama siekiant pelno ( 26 ). Iš to darytina išvada, kad VCAST padarymas televizijos programų prieinamų teikiant įrašymo paslaugą pažeidžia televizijos subjektų autorių teises ir galimai kitų teisių turėtojų teises, jeigu tai daroma be jų leidimo.
62.

Dėl BFA pirmojo sprendimo pažymėtina, kad nors Austrija įgyvendino reglamento „Dublinas III“ 27 straipsnio 3 dalį, kiek joje numatyta, jog prašytojai gali prašyti teismo sustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymą, kaip žinia, M. Shiri byloje toks teismo sprendimas nebuvo priimtas. Tačiau de facto padėtis rodo, kad jam leista likti Austrijoje. Perdavimo terminas pagal reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio 1 dalį pradėtas skaičiuoti 2015 m. kovo 23 d. Šio termino skaičiavimas sustabdytas 2015 m. liepos 20 d., kai panaikintas BFA pirmasis sprendimas. Nuo to momento jokio galiojančio sprendimo dėl perdavimo nebeliko: nacionalinis teismas grąžino M. Shiri bylą BFA, kad ši priimtų naują sprendimą ( 48 ). Tai, ar BFA pirmojo sprendimo panaikinimas yra nutartis ex nunc (sprendimas negalioja nuo 2015 m. liepos 20 d. – nutarties dienos), ar ex tunc (elgiamasi taip, lyg 2015 m. liepos 2 d. BFA pirmasis sprendimas nebūtų buvęs priimtas), reglamentu „Dublinas III“ nereglamentuojama. Tai priklauso tik nuo Austrijos teisės normų.
88.

Kalbant apie Grąžinimo vadovą reikia pažymėti, kad jame patikslinama, jog pagal Direktyvos 2008/115 6 straipsnio 6 dalį sprendimas atmesti prašymą suteikti prieglobstį ir sprendimas grąžinti gali būti priimti kaip vienas aktas ( 36 ). Šis vadovas, kuris nėra privalomojo pobūdžio ( 37 ), buvo priimtas įsigaliojus Direktyvai 2013/32, kuria pakeista Direktyva 2005/85, ir, kaip per posėdį pabrėžė Komisija, turi būti skaitomas atsižvelgiant į šios direktyvos nuostatas. Tačiau, kaip priminta pirmiau, Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 5 dalyje nustatyta, kad valstybės narės leidžia prašytojams likti jų teritorijoje, kol baigiasi laikotarpis, per kurį jie gali pasinaudoti teise į veiksmingą teisminę gynybą, jei nesutinka su sprendimu, kuriuo atmestas jų prašymas, ir, jei šia teise per nustatytą laikotarpį buvo pasinaudota, – kol laukiama pasinaudojimo ja rezultato. Taigi aišku, kad, kai minėtame vadove teigiama, jog sprendimu atmesti prieglobsčio prašymą nustatomas ir įpareigojimas grąžinti, jame nėra daroma nuoroda į sprendimą, kuris apskųstas pagal Direktyvos 2013/32 46 straipsnio 1 dalį, nes toks aiškinimas prieštarautų Sprendime Arslan ( 38 ) nustatytiems principams. Todėl reikia manyti, kad toks teiginys susijęs veikiau su galutiniu tapusiu sprendimu atmesti prašymą arba, kaip per posėdį paaiškino Komisija, su sprendimu, priimtu kuriuo nors iš minėtos direktyvos 46 straipsnio 6 dalyje išvardytų atvejų, kai atitinkama valstybė narė arba teismo sprendimas nesuteikia prieglobsčio prašytojui galimybės likti šios valstybės teritorijoje, laukiant, kol bus išnagrinėtas skundas.
16.

Be to, TV2 A/S nesiremia tuo, kad Bendrasis Teismas akivaizdžiai iškraipė faktines aplinkybes. Šiuo atveju TV2 A/S turi įrodyti, kad, jei Bendrasis Teismas nebūtų iškraipęs faktų (quod non), bylos baigtis būtų kitokia, tačiau TV2 A/S neįrodė ir to.
67.

Neįžvelgiu nė vieno dalyko, kuris susietų tarpusavyje visas šias pastabas, išskyrus pagrindinį reikalavimą, kad teisminė institucija, į kurią kreipiamasi, kad ji nustatytų kaltinamojo kaltę, ir kuri gali būti pirmosios arba apeliacinės instancijos, turi būti laikoma, objektyviai vertinant, ir nepriklausoma, ir nešališka. Kitaip tariant, manau, kad neįmanoma parengti griežtų taisyklių dėl persekiojimo institucijos atstovo dalyvavimo tokiuose procesuose; galima tik pažymėti esminę Strasbūro teismo pastabą, jog jis paprastai „reikalingas“. Nors tas pareiškimas buvo padarytas pirmosios instancijos teismo posėdyje, o toks teismo procesas, kaip procesas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, laikytinas apeliaciniu, to proceso pobūdis pagal nacionalinę teisę yra toks, kad būtent per jį, atrodo, bus pirmą kartą priimami visi galutiniai teismo sprendimai dėl nagrinėjamų klausimų. Be to, posėdis rengiamas tam, kad ieškinio šalys galėtų užmegzti dialogą ir taip būtų užtikrinama, kad teismas gautų daugiau informacijos. Jeigu persekiojimo institucijai neatstovaujama, toks dialogas vykti negali arba nėra išsamus ( 60 ).
49.

Vienintelį Schniga pateiktą panaikinimo pagrindą sudaro dvi dalys: pirma, tvirtinama, kad buvo pažeisti Reglamento (EB) Nr. 2100/94 7 straipsnis ir 56 straipsnio 2 dalis, nes buvo atsisakyta per techninę ekspertizę atsižvelgti į papildomą nustatytą ginčijamą požymį, kuris nenumatytas UPOV techniniuose protokoluose pateiktuose požymių sąrašuose, kurie, kaip matyti iš UPOV protokolo TG/1/3 gairių, nėra baigtiniai. Be to, Schniga teigia, kad sprendimais pažeidžiamos Įgyvendinimo reglamento 22 straipsnio 2 dalis ir 23 straipsnio 1 ir 2 dalys, nes šioje byloje remiamasi neteisinga BAVT pirmininko įgaliojimų šiuo klausimu samprata ir pažeidžiama teisė į gynybą, o kartu ir visos garantijos ir materialinė teisė gauti prašomą apsaugą, kaip numatyta Reglamento Nr. 2100/94 7–10 straipsniuose.
1.

prejudicinį sprendimą pateiktas dėl Klaipėdos uosto krantinės viešojo statybos darbų pirkimo konkurso sąlygos. Nagrinėjamoje sąlygoje numatytos nuostatos, taikomos jungtinės veiklos partnerių pateiktiems pasiūlymams. Pagal šias nuostatas reikalaujama, kad kiekvienas partneris įvykdytų sutarties dalį, lygią jo įnašui įrodant partnerystės profesinę patirtį, kai sprendžiama dėl viešojo pirkimo sutarties sudarymo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar toks reikalavimas atitinka profesinių pajėgumų sutelkimo taisykles pagal ES viešųjų pirkimų teisę. Kadangi apie ginčijamą sąlygą tik pranešta praėjus kelioms savaitėms po kvietimo teikti pasiūlymus paskelbimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat klausia, ar (o jeigu taip, tai kokiomis aplinkybėmis) perkančiosios organizacijos gali keisti konkurso sąlygas per sutarties sudarymo procedūrą. Be to, jis savo iniciatyva kelia klausimą, ar pagal ES viešųjų pirkimų teisę draudžiama tokia Lietuvos teisės akto nuostata, pagal kurią vykdant viešąsias darbų sutartis draudžiama „pagrindinių darbų“ subranga.
75.

Taigi, priešingai, nei teigia Kroatijos vyriausybė, 3 straipsnio, mano nuomone, nereikėtų vertinti kaip paprasto ribinių atvejų paaiškinimo. Taip yra dar ir todėl, kad, kaip jau pažymėta, notarai (ir vykdomosios institucijos) ( 35 ) nėra „teismai“ įprasta to žodžio prasme. Be to, jeigu notarai būtų įprastai laikomi „teismais“, quod non, neaišku, kam reikėtų tai aiškiai pabrėžti tik dėl konkrečios Vengrijos notarų atliekamos funkcijos, bet ne dėl kitų funkcijų ar kitų valstybių narių notarų ( 36 ).
18.

Teisingumo Teisme apeliantas prašo panaikinti skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 ir 3 punktus. Jis tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir iškraipė aiškią įrodymų prasmę, teigdamas, kad per pirmąją procedūrą apeliantas neprašė leisti susipažinti su egzistuojančiais dokumentais. Be to, apeliantas prašo panaikinti Europos Komisijos Generalinio sekretoriato per pirmąją procedūrą (Gestdem 2012/3258 procedūra) priimtą sprendimą.
30.

Manau, nustatant atsakomybę pagal Muitinės kodekso 202 straipsnio 3 dalies pirmą įtrauką negali būti atsižvelgiama tik į teisėtų atstovų veiksmus. Kaip pažymi Komisija, toks aiškinimas prieštarautų tos nuostatos tikslui, t. y. apskritai apibrėžti asmenis, kurie gali tapti skolininkais muitinei ( 14 ). Be to, dėl to visos tam tikrą dydį viršijančios bendrovės vengtų atsakomybės pagal pirmą įtrauką, nes mažai tikėtina, kad didelių bendrovių teisėti atstovai (paprastai direktoriai arba kiti vadovaujantys darbuotojai) būtų jos laivų kapitonai arba vairuotų jos transporto priemones. Galiausiai tokiam aiškinimui nepritariama ir Teisingumo Teismo praktikoje, kurioje aiškiai konstatuojama, jog darbdavys pagal Muitinės kodekso 202 straipsnio 3 dalies pirmą įtrauką gali būti skolininkas, už skolą atsakingas pats arba solidariai su darbuotoju ( 15 ).
224.

Iš tiesų, nepaisant numatyto sudaryti susitarimo 8 straipsnio 1–4 dalyse numatytų priemonių, šio straipsnio 5 dalies pabaigoje „Kanadai“ (o ne vien kompetentingai Kanados institucijai) pagal numatyto sudaryti susitarimo 16 straipsnio 5 dalį leidžiama saugoti neskelbtinus duomenis. Iš šios nuostatos, be kita ko, matyti, kad šie duomenys gali būti saugomi ne ilgiau kaip penkerius metus, jeigu jie yra „reikalingi kokiam nors konkrečiam veiksmui, peržiūrai, tyrimui, teisės aktų vykdymui, teisminiam nagrinėjimui, patraukimui baudžiamojon atsakomybėn arba bausmės skyrimui atlikti, kol pasibaigs procesas“. Be to, numatyto sudaryti susitarimo 16 straipsnio 5 dalyje nepaminėtas nė vienas šio susitarimo 3 straipsnyje nurodytas tikslas, priešingai nei prieš tai esančioje dalyje. Remiantis tuo darytina išvada, kad neskelbtinus Sąjungos piliečio, skrendančio į Kanadą, duomenis penkerius metus gali saugoti (ir prireikus nebemaskuoti jų ir analizuoti per šį laikotarpį) bet kuri Kanados viešosios valdžios institucija kiekvienam „konkrečiam veiksmui“, „peržiūrai“, „tyrimui“ ar „teisminiam nagrinėjimui“, neturinčiam jokio ryšio su numatytu sudaryti susitarimu siekiamu tikslu, pavyzdžiui, kaip teigia Parlamentas, per procesą, susijusį su sutarčių arba šeimos teise. Tokio atvejo galimybė lemia išvadą, kad Susitariančiosios Šalys šiuo aspektu nenustatė numatytu sudaryti susitarimu siekiamų tikslų svarbos pusiausvyros.
33.

Kaip ir Komisija, manau, kad nagrinėjamas prieštaravimas yra nepagrįstas ( 32 ). Aplinkybė, jog priemonė, suteikianti kai kurioms įmonėms naudos viso ar dalinio atleidimo nuo mokesčio, kurį jos įprastai turėtų mokėti, forma, pagal tam tikrą režimą priimta kartu su priemone, kuria minėtas mokestis nustatomas, iš principo nėra svarbi vertinant minėtos naudos atrankumą ir nekliudo pirmosios priemonės laikyti antrosios priemonės išimtimi. Bendrasis Teismas Sprendimo Ryanair ginčijamame punkte teisingai primena, kad Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendime British Aggregates / Komisija (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 89 punktas) patikslinti, kad SESV 107 straipsnio 1 dalyje valstybės priemonės apibrėžiamos pagal jų poveikį, neatsižvelgiant į naudojamus metodus. Todėl Teisingumo Teismas tame sprendime laikė nesvarbia aplinkybę, jog pagalbą gavusioms įmonėms pranašumas susidarė ne dėl atleidimo nuo mokesčio, o dėl būdo, kuriuo buvo apibrėžta aptariamos mokesčių priemonės materiali taikymo sritis ( 33 ). 2011 m. lapkričio 15 d. Sprendime Komisija ir Ispanija / Government of Gibraltar ir Jungtinė Karalystė (C‑106/09 P ir C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 92 punktas), kuris taip pat nurodytas Sprendimo Ryanair 89 punkte, Teisingumo Teismas patikslino, jog būtų priešinga teismo praktikai, kurioje teikiama pirmenybė poveikio analizei pagalbos srityje, aiškinti atrankumo kriterijų taip, kad, norint mokesčių režimą laikyti selektyviu, jis turi būti parengtas pagal tam tikrą reguliavimo techniką, o dėl to nacionalinės mokesčių teisės normoms nuo pat pradžių būtų netaikoma kontrolė valstybės pagalbos srityje vien dėl to, kad jos priimtos naudojant kitokią reguliavimo techniką, nors jų teisiniai ir (arba) faktiniai padariniai tokie patys. Be kita ko, šiuos patikslinimus Teisingumo Teismas pateikė nagrinėdamas atvejus, susijusius su sudėtingomis mokesčių sistemomis, pagal kurias, užuot nustačius visoms įmonėms bendras taisykles, numatant kai kurioms įmonėms naudingas išimtis, tapatus rezultatas gaunamas koreguojant ir derinant mokesčių taisykles taip, kad jas praktiškai taikant skirtingoms įmonėms tenka skirtinga mokesčių našta (2011 m. lapkričio 15 d. Sprendimas Komisija ir Ispanija / Government of Gibraltar ir Jungtinė Karalystė, C‑106/09 P ir C‑107/09 P, EU:C:2011:732, 93 punktas) t. y. apibrėžiant mokesčio taikymo sritį taip, kad į ją nepatektų tam tikros įmonės, kurių situacija, atsižvelgiant į aptariamos sistemos tikslus, buvo panašioje (2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimas British Aggregates / Komisija, C‑487/06 P, EU:C:2008:757, 89 punktas). Nagrinėjamu atveju aptariama sistema yra santykinai paprasta: mokestis, nors ir skirtingais lygmenimis, taikomas visoms įmonėms, vykdančioms ekonomines operacijas, kurioms jis taikytinas.
34.

Parlamentas tvirtina, jog ginčijami sprendimai yra pagrindiniai teisės aktai, o ne įgyvendinimo priemonės. Šiuo klausimu Parlamentas pažymi, jog pagal Sprendimo 2008/615 25 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą ginčijami sprendimai Taryboje turėjo būti priimti vienbalsiai. Kai buvo priimamas Sprendimas 2008/615, ES 34 straipsnio 2 dalies c punkte buvo numatytos dvi atskiros pagrindinių teisės aktų ir įgyvendinimo priemonių priėmimo procedūros: Tarybos vienbalsiškumo reikėjo tik dėl pagrindinių teisės aktų. Be to, Parlamentas svarbiu laiko faktą, kad Sprendimo 2008/615 33 straipsnyje numatytas savarankiškas pagrindas įgyvendinimo priemonėms tvirtinti. Nepaisydama tos nuostatos, Taryba nusprendė netvirtinti ginčijamų sprendimų tuo pagrindu. Atsižvelgiant į tokį pasirinkimą, ginčijamų sprendimų negalima laikyti įgyvendinimo priemonėmis; jie laikytini pagrindiniais teisės aktais, kaip Sprendimas 2008/615. Be to, ginčijamų sprendimų antraštėse nėra žodžio „įgyvendinimo“, tad ir dėl to ginčijami sprendimai faktiškai yra pagrindiniai teisės aktai. Parlamento nuomone, ginčijamais sprendimais papildomas Sprendimas 2008/615 – į jį įtraukiamos nuostatos dėl datos, nuo kurios valstybėms narėms leidžiama prisijungti prie automatinio keitimosi duomenimis sistemos.
71.

Atsiribojant nuo reikšminių vertinimų, susijusių su abiem sąnaudų apskaičiavimo modeliais, reikia pažymėti, kaip, beje, per posėdį tai padarė ir Nyderlandų vyriausybė, kad vidaus teisės nuostatomis, kurias nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, į nacionalinę teisę perkeliamos Pagrindų direktyvos ir Prieigos direktyvos nuostatos, kai kur netgi visiškai pažodžiui. Taigi, kaip teigia pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Telekomunikacijų įstatymo 1.3 straipsniu į nacionalinę teisę perkeltas Pagrindų direktyvos 8 straipsnis, kuriame nustatyti bendrieji elektroninių ryšių paslaugų reguliavimo sistemos tikslai, kurių NRI turi padėti siekti. Be to, šio įstatymo 6a.2 straipsnio 3 dalyje pakartojama Prieigos direktyvos 8 straipsnio 4 dalis, be kita ko, kiek tai susiję su būtinybe, kad NRI nustatytų proporcingus ex ante reguliavimo įpareigojimus, o Telekomunikacijų įstatymo 6a.7 straipsnio 2 dalimi į nacionalinę teisę perkeliama tos pačios Prieigos direktyvos 13 straipsnio 1 dalis, visų pirma kiek tai susiję su reikalavimu tarifus grįsti sąnaudomis.
14.

2013 m. Dekrete dėl gelbėjimo privačiomis BoC lėšomis, Reguliavimo administracinis aktas Nr. 103 (To peri diasosis me idia mesa tis Trapezas Kyprou Dimosias Etaireias Ltd Diatagma tou 2013, Kanonistiki Dioikitiki Praxi No 103, toliau – Dekretas Nr. 103), numatyta rekapitalizuoti BoC, be kita ko, negarantuojamų indėlių turėtojų, jo akcininkų ir obligacijų turėtojų sąskaita, kad jis galėtų toliau teikti bankininkystės paslaugas. Taigi negarantuojami indėliai buvo konvertuoti į trijų rūšių priemones: BoC akcijas (37,5 % kiekvieno negarantuojamo indėlio), vertybinius popierius, kuriuos BoC galėjo konvertuoti į akcijas arba į indėlius (22,5 % kiekvieno negarantuojamo indėlio), ir vertybinius popierius, kuriuos KCB galėjo konvertuoti į indėlius (40 % kiekvieno negarantuojamo indėlio) ( 6 ). Dekretas Nr. 103, remiantis jo 10 straipsniu, įsigaliojo 2013 m. kovo 29 d. 6 val.
81.

Vokietijos vyriausybė neigia, kad lėšos slepiamos, kaip teigia Komisija, paskui nurodomos DB AG apskaitoje, o metinėse ataskaitose nurodoma tik viešųjų lėšų neto vertė; šis rodiklis naudotas apskaičiuojant pelną, kuris turi būti perduodamas patronuojančiajai bendrovei, arba nuostolius, kuriuos ji turi kompensuoti. Be to, viešosios lėšos, skirtos geležinkelių infrastruktūrą valdančioms įmonėms, turi būti visiškai panaudojamos investicijų projektams, kuriems skirtos, o tai trukdo padidinti pelną. Tokioms įmonėms tenka jų geležinkelių priežiūros ir remonto išlaidos, o Bund, federacinė valstybė, be to, kad turi vykdyti Konstitucijoje jai numatytas funkcijas ( 27 ), atsakinga ir už poreikių, susijusių su geležinkeliais, planavimą bei investicinių projektų finansavimą subsidijomis ( 28 ).
45.

Lenkijos vyriausybė, kaip ir dvi minėtos vyriausybės, tvirtina, kad „Ferm Fruit“ turėtų būti klasifikuojamas KN 2208 pozicijoje. Ji mano, kad pagal SS paaiškinimus, susijusius su 2207 pozicija, dėl gamybos metodo gėrimas virsta į etilo alkoholį. Vis dėlto dėl nedidelės alkoholio koncentracijos minėtas gėrimas turėtų būti klasifikuojamas KN 2208 90 91 arba 2208 90 99 subpozicijoje. Be to, ji nurodo, kad pagal Sprendimą Cramer ( 12 ) skystis, koks yra bazinis gėrimas, kuris dėl filtravimo proceso prarado organoleptines savybes ir turi nedidelę alkoholio koncentraciją, turi būti klasifikuojamas 2208 pozicijoje, nepaisant to, kad buvo gautas fermentavimo būdu. Lenkijos vyriausybė pažymi, kad PMO tokios pozicijos laikėsi savo nuomonėse dėl klasifikavimo, kurios buvo patvirtintos per SS komiteto 46‑ąjį susirinkimą.
119.

Be to, kaip per posėdį teigė ir Jungtinė Karalystė, leisti apmokestinamajam asmeniui, kaip nurodo Komisija, ir toliau taikyti paskirstymo pagal apyvartą kriterijų dėl viso su nekilnojamuoju turtu susijusio tikslinimo laikotarpio, nors valstybė narė būtų priėmusi įstatymo pakeitimą, pagal kurį pirmenybė teikiama alternatyvaus apskaičiavimo metodo, užtikrinančio tikslesnį rezultatą, taikymui, reikštų suteikti naudos apmokestinamiesiems asmenims, įsigijusiems nekilnojamojo turto iki šio įstatymo pakeitimo įsigaliojimo. Iš tikrųjų tokiu atveju neatsižvelgiant į šį įstatymo pakeitimą kasmetinis tikslinimas, susijęs su visu tikslinimo laikotarpiu (nuo 5 iki 20 metų, valstybių narių pasirinkimu), ir toliau galėtų būti atliekamas taikant metodą, kuris pirmiau buvo taikomas dėl šios rūšies turto įsigijimo ar statybos sandorių ir pagal kurį gaunamas rezultatas yra ne toks tikslus.
32.

Tačiau Direktyvos 91/271 4 straipsnyje neminima to paties I priedo D dalis, pagal kurios 1 punktą „valstybės narės užtikrina, kad būtų taikomas toks kontrolės metodas, kuris atitinka bent tą reikalavimų lygį, kuris yra aprašytas toliau“. Tos pačios D dalies 2 punkte įtvirtinta dar viena pareiga: „tam, kad galima būtų tikrinti, kaip laikomasi šioje direktyvoje išleidžiamoms nuot[e]koms nustatytų reikalavimų, vidutiniai arba vidutiniai srautui proporcingi paros mėginiai imami toje pačioje tiksliai nustatytoje vandenų išleidimo iš nuot[e]kų valymo įrenginių, o jei būtina – ir jų įtekėjimo į valymo įrenginius vietoje“. Be to, kaip nurodyta 3 punkte, nustatomas „minimalus metinis mėginių skaičius <...> pagal nuot[e]kų valymo įrenginių dydį, ir per metus jie yra reguliariai imami“.
24.

Ketvirtasis ieškinio pagrindas, kuriame Bendrasis Teismas sugrupavo dvi apeliantės nurodytas teisės klaidas, vieną fakto klaidą ir vieną vertinimo klaidą, buvo atmestas dėl skundžiamo sprendimo 134–148 punktuose nurodytų priežasčių. Bendrojo Teismo nuomone, nebuvo galima patvirtinti nei apeliantės nurodytos klaidos aiškinant Sprendimo 2010/413 20 straipsnio 1 dalies c punktą, nei to, kad padaryta fakto klaida, kai teigta, jog apeliantė buvo Irano valstybės valdoma įmonė, ar vertinimo klaida, kai padaryta išvada, jog apeliantė aprūpino lėšomis Irano vyriausybę būtent dėl to, kad ji valdoma Irano valdžios institucijų.