Sąvoka „skoliniai reikalavimai, gaunant pelno dalį“, vartojama Abkommen zwischen der Republik Österreich und der Bundesrepublik Deutschland zur Vermeidung der Doppelbesteuerung auf dem Gebiet der Steuern vom Einkommen und vom Vermögen (Austrijos Respublikos ir Vokietijos Federacinės Respublikos dvigubo pajamų ir kapitalo apmokestinimo išvengimo sutartis) 11 straipsnio 2 dalyje, turi būti aiškinama taip, kad ji neapima vertybinių popierių, kurių emisijos sąlygas galima apibendrinti taip: vertybiniai popieriai suteikia teisę gauti metinę sumą, atitinkančią fiksuotą jų nominaliosios vertės procentinį dydį; jeigu dėl metinės išmokos gali būti patiriama balansinių nuostolių, jų suma atitinkamai mažinama nuostolių suma; vis dėlto šie vertybiniai popieriai suteikia teisę jų galiojimo laikotarpiu į neišmokėtų sumų sumokėjimą paskesniais metais, jeigu toks atsiskaitymas nesukelia balansinių nuostolių; palūkanų ir įsiskolintų sumų išmokėjimui teikiama pirmenybė prieš atidėjinius į rezervą ir garantams mokamus mokėjimus; kapitalo suma, kurią emitentas gauna mainais už vertybinius popierius, kompensuojama nominaliąja jų verte; tačiau, nustačius balansinius nuostolius, kompensuojamoji įsiskolinimo suma atitinkamai mažinama šių nuostolių suma. Šiuo atveju išmokėtos sumos ir vertybinio popieriaus nominaliosios vertės skirtumas perkeliamas į kitus metus, jeigu tais metais nepatiriama balansinių nuostolių; vertybiniai popieriai nesuteikia teisės gauti likviduojamos bendrovės emitentės turto dalies ir emitentas turi teisę nutraukti įsipareigojimų vykdymą, jeigu vertybiniai popieriai nebesuteikia teisės į mokesčių atskaitą.

Iš tiesų, šie vertybiniai popieriai gali būti laikomi tam tikros rūšies obligacijomis. Iš jų emisijos sąlygų matyti, kad už juos mokamos fiksuoto dydžio palūkanos, taikomos nuo jų nominaliosios vertės. Tačiau iš esmės jų specifiškumas susijęs su tuo, kad palūkanų mokėjimas yra sumažinamas arba net sustabdomas, jeigu dėl tokio mokėjimo bendrovė emitentė finansinius metus užbaigtų nuostolingai, prieš išmokant nesumokėtas sumas, kai ji tampa pelninga, su sąlyga, kad toks atsiskaitymas nesukelia nuostolių.

Dėl, pirma, sąvokos „teisė gauti pelno dalį“ įprastos reikšmės reikia pažymėti, kad ir bendrinėje kalboje, ir labiausiai pripažįstamuose apskaitos standartuose nurodoma prasmė, kuri iš esmės reiškia tikslą gauti įmonės metinės veiklos teigiamų pajamų dalį.

Be to, frazė „teisė gauti pelno dalį“ paprastai yra susijusi su bet kokios rizikingos ekonominės veiklos metinio rezultato kintamumu ir nenuspėjamumu. Taip pat teisė gauti finansinių metų pelno dalį paprastai reiškia teisę gauti neapibrėžtą sumą finansinių metų pradžioje, kuri skirtingais finansiniais metais gali skirtis ir, be to, gali būti lygi nuliui.

Taigi frazė „skoliniai reikalavimai, gaunant pelno dalį“ yra susijusi su finansinėmis priemonėmis, kurių atlygis bent jau iš dalies skiriasi priklausomai nuo skolininko metinio pelno sumos.

Tokį aiškinimą patvirtina kontekstinė analizė ir nuostatų, kuriose yra sąvoka „skoliniai reikalavimai, gaunant pelno dalį“, tikslo analizė.

Be to, dėl konteksto reikia pažymėti, kad ši sąvoka yra Austrijos ir Vokietijos sutarties 11 straipsnio 2 dalyje prieš išvardijimą, skirtą jai iliustruoti, kur nurodomos trijų rūšių finansinės priemonės, kurių bendra savybė yra tai, kad jų atlygis gali skirtis priklausomai nuo emitento metinio pelno.

Galiausiai dėl nuostatų, kuriose yra frazė „skoliniai reikalavimai, gaunant pelno dalį“, tikslo reikia pažymėti, kad Austrijos ir Vokietijos sutarties 11 straipsnio 2 dalis yra nukrypimas nuo susitariančiųjų valstybių apmokestinimo kompetencijos paskirstymo principo, išreikšto šios sutarties 11 straipsnio 1 dalyje, pagal kurį palūkanos iš esmės apmokestinamos tik jų gavėjo įsisteigimo ar rezidavimo valstybėje. Ši nukrypti leidžianti nuostata suteikia galimybę palūkanas, gautas už skolinį reikalavimą, suteikiantį teisę gauti pelno dalį, „taip pat“ apmokestinti jų kilmės valstybėje. Taigi šių palūkanų gavėjo įsisteigimo ar rezidavimo valstybė turi išvengti dvigubo apmokestinimo, įskaitydama jau sumokėtą mokestį prie šaltinio į kitus skolinio reikalavimo savininko mokėtinus mokesčiu.

Atsižvelgiant į šią Austrijos ir Vokietijos sutarties bendrą struktūrą ir tikslą, kuriuo siekiama kiek įmanoma išvengti teisinio dvigubo apmokestinimo tarpvalstybinėse situacijose tarp dviejų susitariančiųjų valstybių, kriterijus, leidžiantis nukrypti nuo suderinto apmokestinimo kompetencijos paskirstymo, t. y. teisės gauti pelno dalį buvimas, turi būti aiškinamas siaurai, kaip nurodyta pirmiau.

Iš tiesų šios sutarties 11 straipsnio 2 dalyje nurodytą frazę „teisė gauti pelno dalį“ aiškinant plačiai galėtų būti apribota jos 11 straipsnio 1 dalies, kuria griežtai paskirstant kompetenciją apmokestinti palūkanas siekiama išvengti bet kokio dvigubo apmokestinimo, taikymo apimtis, o šio 11 straipsnio 2 dalies taikymas reiškia dvigubą apmokestinimą, kurio neigiamas poveikis tinkamam vidaus rinkos veikimui yra tik sušvelnintas įskaitymo taisykle, numatyta tos pačios sutarties 23 straipsnio 1 dalies b punkte ir 2 dalies b punkte.

(žr. 12, 32, 40–44, 48–50, 54 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)