Keywords

Summary



Keywords

1. Apeliacinis skundas – Pagrindai – Klaidingas faktinių aplinkybių vertinimas – Nepriimtinumas – Teisingumo Teismo vykdoma įrodymų vertinimo kontrolė – Netaikymas, išskyrus iškraipymo atvejį – Su įrodymų iškraipymu susijęs pagrindas

(EB 81 straipsnio 1 dalis ir 225 straipsnis; Teisingumo Teismo statuto 51 straipsnio pirma pastraipa; Teisingumo Teismo procedūros reglamento 112 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos c punktas)

2. Konkurencija – Karteliai – Suderinti veiksmai – Pažeidimo įrodymas – Įrodinėjimo pareiga

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

3. Apeliacinis skundas – Pagrindai – Per apeliacinį procesą pirmą kartą pateiktas pagrindas – Nepriimtinumas

4. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Pakartotinai padarytas pažeidimas – Teisinis pagrindas

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

5. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Pakartotinai padarytas pažeidimas – Sąvoka

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

6. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Pakartotinai padarytas pažeidimas – Sąvoka – Sprendimu, kurio atžvilgiu vykdoma teisminė kontrolė, konstatuotas pažeidimas – Įtraukimas – Sprendimas, kuris vėliau panaikinamas – Pasekmės

(EB 233 ir 242 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

7. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijai pagal Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį suteikta diskrecija – Bausmių teisėtumo principo pažeidimas – Nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

8. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasomasis pobūdis – Atsižvelgimas į baudžiamos įmonės dydį ir jos bendrus išteklius – Tinkamumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

Summary

1. Kai ieškovas apeliaciniame skunde teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, remiantis EB 225 straipsniu, Teisingumo Teismo statuto 51 straipsnio pirma pastraipa ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 112 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos c punktu, jis turi aiškiai nurodyti įrodymus, kuriuos Bendrasis Teismas iškraipė, ir vertinimo klaidas, kurios, jo manymu, lėmė tai, kad Bendrasis Teismas iškraipė šiuos įrodymus.

Toks iškraipymas yra, kai, nesant naujų įrodymų, esamų įrodymų vertinimas akivaizdžiai klaidingas.

Byloje dėl EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo įrodymų iškraipymo klausimą reikia nagrinėti turint omenyje, jog dėl to, kad draudimas dalyvauti vykdant antikonkurencinius veiksmus ir sudarant antikonkurencinius susitarimus bei sankcijos, kurios gali būti skirtos pažeidėjams, visuotinai žinomi, įprasta, jog šiuos veiksmus ir susitarimus apimanti veikla vykdoma paslapčia, susitikimai vyksta slaptai (dažniausiai trečiosiose šalyse) ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Net jeigu Komisija ir randa dokumentų, aiškiai rodančių neteisėtą ryšį tarp ūkio subjektų, pavyzdžiui, susitikimų protokolų, jie paprastai yra tik fragmentiški bei pavieniai, todėl tam tikras aplinkybes dažnai reikia nustatyti naudojant dedukcijos metodą. Daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurencinių veiksmų ar susitarimų, turi būti nustatoma atsižvelgiant į tam tikrą skaičių sutapimų ir įrodymų, kurie, nagrinėjami kartu ir kai nėra kito tinkamo paaiškinimo, gali būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas.

(žr. 16–17, 22 punktus)

2. Konkurencijos taisyklių pažeidimą turi įrodyti šiuo pažeidimu kaltinanti šalis ar institucija, o nuo kaltinimo šių taisyklių pažeidimu besiginanti įmonė ar įmonių asociacija turi įrodyti, kad įvykdytos taisyklės, kuria grindžiama tokia gynyba, taikymo sąlygos, todėl minėta institucija turės pateikti kitų įrodymų.

Nors pagal šiuos principus įrodinėjimo pareiga tenka Komisijai arba atitinkamai įmonei ar asociacijai, vienai šaliai pateikus faktinių įrodymų, kitai šaliai gali tekti pateikti paaiškinimą ar pagrindimą, o to nepadarius leidžiama nuspręsti, kad buvo laikomasi taisyklių įrodinėjimo pareigos srityje.

(žr. 29–30 punktus)

3. Jeigu šaliai būtų leista Teisingumo Teisme pirmą kartą nurodyti pagrindą ir argumentus, kurie nebuvo nurodyti Bendrajame Teisme, tai reikštų, kad jai leidžiama pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnio masto ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Bendrasis Teismas. Taigi apeliaciniame procese Teisingumo Teismo kompetencija apsiriboja teisinio sprendimo dėl pirmojoje instancijoje pateiktų pagrindų ir argumentų vertinimu.

(žr. 52 punktą)

4. Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi Komisijai suteikiama teisė skirti baudas įmonėms ir įmonių asociacijoms už EB 81 ir 82 straipsnių pažeidimus. Remiantis šia nuostata, nustatant baudos dydį reikia atsižvelgti į nagrinėjamo pažeidimo trukmę ir sunkumą. Šiuo klausimu tai, kad pažeidimas padarytas pakartotinai, yra tarp veiksnių, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant nagrinėjamo pažeidimo sunkumą. Darytina išvada, kad Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis yra tinkamas teisinis pagrindas apskaičiuojant baudos dydį atsižvelgti į tai, kad pažeidimas padarytas pakartotinai.

Taigi patvirtindamas Komisijos išvadą dėl įmonės padaryto pakartotinio pažeidimo ir šio pakartotinumo pripažinimo sunkinančia aplinkybe Bendrasis Teismas nepažeidė principo nulla poena sine lege .

(žr. 62–65 punktus)

5. Teisinio saugumo principas nepažeidžiamas dėl to, kad nėra iš anksto nustatyto termino atsižvelgti į tai, kad pažeidimas padarytas pakartotinai. Nors tiesa, kad nei Reglamente Nr. 17, nei Komisijos priimtose Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse nenumatytas maksimalus terminas, kuriam praėjus negalima atsižvelgti į tai, kad pažeidimas padarytas pakartotinai, Komisija negali padidinti baudos dėl pakartotinumo netaikydama jokio senaties termino.

Komisija kiekvienu atveju gali atsižvelgti į aplinkybes, patvirtinančias įmonės polinkį nesilaikyti konkurencijos taisyklių, įskaitant, pavyzdžiui, tarp nagrinėjamų pažeidimų praėjusį laikotarpį. Be to, proporcingumo principas reikalauja, kad vertinant įmonės polinkį nesilaikyti konkurencijos taisyklių būtų atsižvelgta į laikotarpį tarp nagrinėjamo pažeidimo ir ankstesnio šių taisyklių nesilaikymo.

Taigi, vykdant teisminę Komisijos aktų konkurencijos teisės srityje kontrolę, Bendrajam Teismui ir tam tikrais atvejais Teisingumo Teismui gali tekti patikrinti, ar padidinusi skirtą baudą dėl pakartotinumo Komisija laikėsi minėto principo ir, visų pirma, ar toks padidinimas buvo atliktas atsižvelgiant, be kita ko, į laikotarpį tarp nagrinėjamo pažeidimo ir ankstesnio konkurencijos taisyklių nesilaikymo.

(žr. 66–70, 72–73 punktus)

6. Preziumuojama, kad Komisijos sprendimai yra teisėti, kol jie nėra panaikinti arba atšaukti. Be to, kaip aiškiai numatyta EB 242 straipsnyje, ieškinio pareiškimas Teisingumo Teisme neturi stabdomojo poveikio. Iš to darytina išvada, kad net jeigu Komisijos sprendimui dar gali būti taikoma teisminė kontrolė, jis turi visą poveikį, nebent Bendrasis Teismas ar Teisingumo Teismas nuspręstų kitaip.

Taigi teiginys, kad ieškinio dėl Komisijos sprendimo konkurencijos klausimu panaikinimo pareiškimas sustabdo šio sprendimo taikymą per teismo procesą, bent jau kiek tai susiję su pasekmėmis vėlesniame sprendime konstatuojant galimą pakartotinumą, neturi jokio teisinio pagrindo, bet, priešingai, prieštarauja visų pirma EB 242 straipsnio tekstui.

Be to, pritarus šiam teiginiui, pažeidėjai būtų skatinami reikšti ieškinius, kuriais bylos tik vilkinamos, turėdami vienintelį tikslą – išvengti pakartotinumo pasekmių tuo laikotarpiu, kai vyksta procesai Bendrajame Teisme ir Teisingumo Teisme.

Todėl išvada, jog tam, kad Komisija galėtų atsižvelgti į pakartotinumą, pakanka, jog įmonė anksčiau buvo pripažinta kalta dėl tokio paties tipo pažeidimo, net jeigu teismas dar gali vykdyti sprendimo kontrolę, yra pagrįsta.

Ši išvada nepaneigiama ir tuomet, kai sprendimą, kuriuo remiantis vėlesniame sprendime buvo padidinta bauda už kitą pažeidimą, Europos Sąjungos teismas panaikina po to, kai priimamas vėlesnis sprendimas. Tokiu atveju Komisija pagal EB 233 straipsnį privalėtų imtis reikalingų priemonių Teisingumo Teismo sprendimui įvykdyti, prireikus pakeisdama tą vėlesnio sprendimo dalį, kuria bauda padidinta dėl pakartotinumo.

Ši sistema atitinka bendruosius gero teisingumo vykdymo ir proceso ekonomiškumo principus, nes taip, pirma, nagrinėjamą aktą priėmusi institucija įpareigojama imtis reikiamų priemonių Teisingumo Teismo sprendimui įvykdyti net ir tuo atveju, kai suinteresuotoji įmonė to neprašo, ir, antra, ji užkerta kelią ieškiniams, kuriais bylos tik vilkinamos.

(žr. 81–89 punktus)

7. Nors pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį Komisija turi didelę diskreciją, jos įgyvendinimas ribojamas šioje dalyje nustatytais objektyviais kriterijais, kurių ši turi laikytis. Taigi, pirma, galima skirti bauda turi apskaičiuojamą ir absoliučią viršutinę ribą, todėl maksimalus baudos, kuri gali būti skirta konkrečiai įmonei, dydis gali būti nustatytas iš anksto. Antra, naudojimasis šia diskrecija taip pat ribojamas elgesio taisyklėmis, kurias nusistatė pati Komisija pranešime dėl baudų neskyrimo arba jų dydžio sumažinimo kartelių atvejais ir Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse. Be to, žinoma ir prieinama Komisijos administracinė praktika yra visiškai kontroliuojama Sąjungos teismo, kurio nusistovėjusi ir paskelbta praktika leido patikslinti neapibrėžtas Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies sąvokas. Todėl apdairus ūkio subjektas, prireikus pasinaudodamas teisės konsultanto paslaugomis, gali pakankamai tiksliai numatyti už tam tikrą elgesį jam gresiančių baudų apskaičiavimo metodą ir dydį, o tuo, kad toks ūkio subjektas negali iš anksto žinoti tikslaus baudų, kurias Komisija skirs kiekvienu konkrečiu atveju, dydžio, nėra pažeidžiamas bausmių teisėtumo principas.

(žr. 95 punktą)

8. Atgrasomasis pobūdis yra vienas iš elementų, į kuriuos reikia atsižvelgti apskaičiuojant baudos, kuri turi būti skirta už konkurencijos taisyklių pažeidimą, dydį. Sąsaja tarp, viena vertus, įmonių dydžio ir jų bendrų išteklių ir, kita vertus, būtinybės užtikrinti atgrasomąjį baudos poveikį nenuginčijama. Vadinasi, apskaičiuodama baudos dydį Komisija gali atsižvelgti, be kita ko, į atitinkamos įmonės dydį bei ekonominę galią. Todėl, pavyzdžiui, dėl turimos bendros „didžiulės“ apyvartos, palyginti su kitų kartelio dalyvių apyvarta, įmonė galėtų lengviau surinkti reikalingas lėšas baudai sumokėti, o tai, siekiant pakankamai atgrasančio baudos poveikio, pateisina padidinimo koeficiento taikymą.

Atgrasymo veiksnys, į kurį atsižvelgiama apskaičiuojant įmonei skirtiną baudą, vertinamas atsižvelgiant į daugelį aplinkybių, o ne tik į konkrečią atitinkamos įmonės padėtį. Taigi negalima atmesti galimybės, kad apskaičiavimo etapas, per kurį atsižvelgiama į atgrasymo veiksnį, gali būti reikšmingas turint omenyje kitus aspektus, į kuriuos atsižvelgiama vertinant minėtą veiksnį, nei atitinkamos įmonės dydis ir bendri jos ištekliai.

(žr. 102–105, 109 punktus)