ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1975 m. birželio 16 d. Direktyvos 75/363/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių gydytojų veiklą, derinimo, iš dalies pakeistos 1982 m. sausio 26 d. Tarybos direktyva 82/76/EEB, 2 straipsnio 1 dalies c punktas ir 1993 m. balandžio 5 d. Direktyvos 93/16/EEB, skirtos padėti laisvam gydytojų judėjimui ir jų diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialių kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų abipusiam pripažinimui, 24 straipsnio 1 dalies c punktas turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiami valstybės narės teisės aktai, kaip antai nagrinėjami pagrindinėje byloje, pagal kuriuos valstybės stipendija, skirta kitoje valstybėje narėje vykdytoms studijoms gydytojo specializacijai įgyti, suteikiama su sąlyga, kad gydytojas stipendijos gavėjas vykdys savo profesinę veiklą stipendiją suteikusioje valstybėje narėje ne mažiau kaip 5 metus per 10 metų nuo specializacijos įgijimo arba, jei jis nesilaikys šio įsipareigojimo, grąžins ne daugiau kaip 70 % išmokėtos stipendijos sumos su palūkanomis.

(žr. 31 punktą ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Reglamento Nr. 6/2002 20 straipsnio 1 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, kad trečiasis asmuo, kuris be Bendrijos dizaino suteikiamų teisių savininko sutikimo naudoja, be kita ko, savo interneto svetainėje minėtą dizainą atitinkančių prekių vaizdus tuomet, kai teisėtai parduoda prekes, kurios naudotinos kaip konkrečių to dizaino suteikiamų teisių savininko prekių priedai, tuo siekdamas paaiškinti arba parodyti, jog parduotinos prekės naudojamos kartu su konkrečiomis minėtų dizaino suteikiamų teisių savininko prekėmis, atlieka atgaminimą „citavimo tikslais“, kaip tai suprantama pagal 20 straipsnio 1 dalies c punktą, ir toks veiksmas pagal šią nuostatą leidžiamas, tik jei laikomasi šioje nuostatoje nurodytų visų sąlygų, o tai turi patikrinti nacionalinis teismas.

(žr. 86 punktą, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Draudimo piktnaudžiauti principas turi būti aiškinamas taip, kad, nepaisant nacionalinės priemonės, kuria šis principas įgyvendinamas vidaus teisinėje sistemoje, jis gali būti tiesiogiai taikomas siekiant atsisakyti neapmokestinti pridėtinės vertės mokesčiu nekilnojamojo turto pardavimo, kaip antai nagrinėjamo pagrindinėje byloje, įvykdyto prieš paskelbiant 2006 m. vasario 21 d. Sprendimą Halifax ir kt. (C‑255/02, EU:C:2006:121), ir tai nėra draudžiama pagal teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus.

Tad draudimo piktnaudžiauti principas, kaip antai taikomas PVM srityje Sprendime Halifax suformuotoje jurisprudencijoje, yra bendro pobūdžio, kuris pagal savo esmę būdingas bendriesiems Sąjungos teisės principams (pagal analogiją žr. 2009 m. spalio 15 d. Sprendimo Audiolux ir kt., C‑101/08, EU:C:2009:626, 50 punktą).

Be to, reikia pridurti, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją atsisakymas suteikti teisę arba lengvatą dėl su piktnaudžiavimu arba sukčiavimu susijusių aplinkybių tėra paprasta konstatavimo, kad sukčiavimo arba piktnaudžiavimo teise atveju objektyvios sąlygos, kurios būtinos, kad būtų suteikta siekiama lengvata, faktiškai nėra įvykdytos, todėl tokiam atsisakymui nereikia konkretaus teisinio pagrindo (šiuo klausimu žr. 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Emsland Stärke, C‑110/99, EU:C:2000:695, 56 punktą; Sprendimo Halifax 93 punktą ir 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo Pometon, C‑158/08, EU:C:2009:349, 28 punktą).

Taigi draudimo piktnaudžiauti principu gali būti remiamasi prieš apmokestinamąjį asmenį siekiant atsisakyti jam suteikti, be kita ko, teisę į neapmokestinimą PVM, net jeigu nėra tokį atsisakymą numatančių nacionalinės teisės nuostatų (šiuo klausimu žr. 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo SchoenimportItalmoda Mariano Previti ir kt., C‑131/13, C‑163/13 ir C‑164/13, EU:C:2014:2455, 62 punktą).

Toks Sąjungos teisės taikymas atitinka teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2015 m. sausio 22 d. Sprendimo Balazs, C‑401/13 ir C‑432/13, EU:C:2015:26, 49 ir 50 punktus ir nurodytą jurisprudenciją ir 2016 m. balandžio 19 d. Sprendimo DI, C‑441/14, EU:C:2016:278, 38–40 punktus).

Iš tiesų Sąjungos teisės išaiškinimas, kurį pateikia Teisingumo Teismas, įgyvendindamas SESV 267 straipsniu jam suteiktą kompetenciją, jeigu iškyla toks poreikis, paaiškina ir patikslina šios teisės prasmę ir apimtį, kaip ji turi arba turėjo būti suprantama ir taikoma nuo įsigaliojimo momento. Taigi, išskyrus labai išskirtines aplinkybes, kurių nagrinėjamu atveju nėra, taip išaiškintą Sąjungos teisę teismas turi taikyti net tiems teisiniams santykiams, kurių atsirado ir kurie buvo nustatyti prieš priimant sprendimą dėl prašymo išaiškinti, jei, be to, įvykdytos sąlygos, leidžiančios kompetentinguose teismuose pareikšti ieškinį dėl šios teisės taikymo (žr., be kita ko, 2015 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Gmina Wrocław, C‑276/14, EU:C:2015:635, 44 ir 45 punktus ir nurodytą jurisprudenciją ir 2016 m. balandžio 19 d. Sprendimo DI, C‑441/14, EU:C:2016:278, 40 punktą).

(žr. 31–33, 40, 41, 44 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
Reglamento Nr. 650/2012 31 straipsnis nereglamentuoja teisių in rem perdavimo būdų, prie kurių priskiriamos, be kita ko, testamentinės išskirtinės per vindicationem ar legatum per damnationem; jame reglamentuojamas tik teisių in rem turinio, kurį apibrėžia taikytina paveldėjimo teisė (lex causae), užtikrinimas ir tokių teisių pripažinimas valstybės narės, kurioje tokiomis teisėmis remiamasi, teisinėje sistemoje (lex rei sitae). Taigi, kadangi teisė in rem, perduodama pasinaudojant testamentine išskirtine per vindicationem, yra nuosavybės teisė, pripažįstama Vokietijos teisėje, jos nereikia pritaikyti, kaip nurodyta Reglamento Nr. 650/2012 31 straipsnyje.

(žr. 63, 64 punktus)
58

Be to, kalbant konkrečiai apie Sprendimą 2003/530, iš kurio Italijos Respublika padarė išvadą, kad Europos Sąjungos Taryba nebūtų galėjusi priimti šio sprendimo, jei ji būtų įsipareigojimų nevykdymo situacijoje, pakanka pažymėti, kad Taryba minėtu sprendimu tik patvirtino pagalbos priemones, skirtas tam, kad būtų palengvinta susijusiems pieno gamintojams sumokėti papildomą mokestį, nevertindama situacijos, kokia ji buvo Italijoje jo priėmimo datą. Be to, Sprendimu 2003/530 Taryba netiesiogiai patvirtino šiai valstybei narei tenkančią pareigą užtikrinti, kad pieno gamintojai sumokėtų papildomą mokestį, ir nurodė, kaip matyti iš to sprendimo 7 konstatuojamosios dalies, kad „Italijos vyriausybė [įsipareigojo] nuo šiol kruopščiai taikyti papildomą mokestį remiantis naujuoju įstatymu“.
41

Vis dėlto savo pagrįstame prašyme surengti žodinį bylos nagrinėjimą K.P. teigia, kad šioje byloje Teisingumo Teismas taip pat turi įvertinti Tarybos sprendimo, kuriuo LTTE pirmą kartą buvo įtraukta į Reglamento 2580/2001 2 straipsnio 3 dalyje numatytą sąrašą, t. y. Sprendimo 2006/379, galiojimą. Iš tiesų, kaip matyti iš 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Taryba / LTTE (C‑599/14 P, EU:C:2017:583) 51 punkto, asmens, grupės ar subjekto palikimas tame sąraše iš tiesų yra tik pirminio įtraukimo į sąrašą pratęsimas. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškiai rėmėsi 2010 m. birželio 29 d. Sprendimu E ir F (C‑550/09, EU:C:2010:382, 55 punktas), kuriuo Teisingumo Teismas pripažino subjekto įtraukimą į šį sąrašą negaliojančiu dėl to, kad nei sprendime, kuriuo tas subjektas įtraukiamas į tą patį sąrašą, nei vėlesniuose sprendimuose, kuriais jis paliekamas įtrauktas į sąrašą, nebuvo pateikti motyvai dėl Reglamento Nr. 2580/2001 taikymo teisinių sąlygų.
64

Antra, dėl konteksto pažymėtina, kad per teismo posėdį Komisija pabrėžė, o Rumunija ir į bylą įstojusios valstybės narės to neginčijo, kad tokių raštų, kaip ginčijamas raštas, išsiuntimas yra įprasta šios institucijos praktika, skirta neformalioms diskusijoms apie tai, ar valstybė narė laikosi Sąjungos teisės, inicijuoti; po šių diskusijų galėtų būti pradėtas ikiteisminis įsipareigojimų neįvykdymo procedūros etapas. Šis kontekstas atsispindi ginčijamame rašte, kuriame aiškiai nurodytos priežastys, dėl kurių Komisija mano, kad Rumunija galėtų būti neįvykdžiusi įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę. Be to, iš ieškinio, kurį ji pareiškė Bendrajame Teisme, vienareikšmiškai matyti, kad ji žinojo šį kontekstą ir kad Komisijos ketinimas užmegzti neoficialius kontaktus buvo gerai suprastas.
9

Bilbaína de Alquitranes SA, Deza a.s., Industrial Química del Nalón SA, Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, Koppers Netherlands BV, Rütgers basic aromatics GmbH, Rütgers Belgium NV, Rütgers Poland Sp. z o.o., Bawtry Carbon International Ltd, Grupo Ferroatlántica SA, SGL Carbon GmbH (Vokietija), SGL Carbon GmbH (Austrija), SGL Carbon, SGL Carbon SA, SGL Carbon Polska S.A., ThyssenKrupp Steel Europe AG ir Tokai erftcarbon GmbH (toliau – Bilbaína ir kt.) pareiškė ieškinį dėl ginčijamo reglamento panaikinimo ir jam pagrįsti pateikė tris pagrindus, iš kurių antrasis susijęs su Komisijos padaryta akivaizdžia vertinimo klaida dėl ATAAD toksiškumo lygio.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Trustees of the P Panayi Accumulation & Maintenance Settlements (toliau – patikėtiniai Panayi) ir Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (toliau – mokesčių administratorius) ginčą dėl nerealizuoto kapitalo prieaugio, susijusio su patikos fonde turimu turtu, apmokestinimo perkėlimo iš patikėtinių rezidavimo vietos į valstybę narę, kitą nei kilmės valstybė narė.
43

Atvirkščiai, 2002 m. rugsėjo 30 d. apklausoje, į kurią valstybių narių atstovai buvo pakviesti pagal tuomet jau taikomas EB sutarties taisykles, konkrečiai – pagal Reglamento Nr. 2842/98 11 straipsnio 2 dalį, buvo kalbama apie pranešimų apie papildomus kaltinimus dalyką, t. y. apie EAPB sutarties pasibaigimo teisines pasekmes procedūros tęsimui. Taip galima teigti, viena vertus, remiantis šiuo pranešimu, kuriame adresatai aiškiai kviečiami išreikšti nuomonę apie papildomus kaltinimus. Kita vertus, ginčijamo sprendimo 382 punkte Komisija nurodė, kad nemanė esant reikalinga pakartoti 2002 m. birželio 13 d. apklausą pagal reglamentų Nr. 17 ir Nr. 1/2003 nuostatas, nes ši apklausa, kurioje valstybių narių atstovai nedalyvavo, buvo vykdoma pagal tuomet galiojusias EAPB sutarties taisykles. Be to, per bendrą apklausą bylose C‑85/15 P–C‑89/15 P Komisija, atsakydama į Teisingumo Teismo klausimą, patvirtino, kad pranešime apie papildomus kaltinimus nebekalbama nei apie per procedūrą nagrinėtas faktines aplinkybes, nei apie įrodymus.
22

Pirmuoju pagrindu Čekijos Respublika tvirtina, kad Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 38–44 punktuose nuspręsdamas, kad ginčijamuose reglamentuose valstybėms narėms nėra nustatoma pareiga savo teritorijoje įdiegti ITS prietaikų ir paslaugų, pažeidė teisinio saugumo principą. Visų pirma šiuose reglamentuose yra įprastinė nuostata dėl visų jų nuostatų privalomumo ir jų tiesioginio taikymo visose valstybėse narėse. Be to, minėtų reglamentų motyvuojamosiose dalyse nurodyta, kad Komisija siekė nustatyti pareigą įdiegti ITS visose valstybėse narėse. Nuspręsdamas, kad ginčijami reglamentai turi būti siejami su Direktyva 2010/40, Bendrasis Teismas aiškino šiuos reglamentus priešingai teisės normoms. Dėl tokio požiūrio valstybės narės atsidūrė neaiškioje teisinėje padėtyje, kuri yra nepriimtina teisinio saugumo principo požiūriu.
5

Direktyvos 2004/35 12 straipsnyje „Prašymas imtis veiksmų“ nustatyta: „1. Fiziniai arba juridiniai asmenys: a) kurie paveikti arba gali būti paveikti dėl žalos aplinkai, arba b) turintys pakankamą interesą priimant aplinkosauginius sprendimus, susijusius su žala, arba[,] kita vertus, c) pareiškiantys apie teisės pažeidimą, jei valstybės narės administracinių pažeidimų kodeksas reikalauja to kaip būtinos sąlygos, turi teisę pateikti kompetentingai institucijai bet kokius pastebėjimus apie jiems žinomus žalos aplinkai arba tokios žalos neišvengiamos grėsmės atvejus ir turi teisę prašyti kompetentingos institucijos imtis veiksmų pagal šią direktyvą. „Pakankamą interesą“ ir „teisės pažeidimą“ apibrėžia valstybės narės. Todėl, įgyvendinant b punktą, visų nevyriausybinių organizacijų, skatinančių aplinkos apsaugą ir atitinkančių nacionalinės teisės aktų reikalavimus, interesas laikomas pakankamas [pakankamu]. Įgyvendinant c punktą, laikoma, kad tokios organizacijos taip pat turi teises, kurios gali būti pažeistos. 2. Prie prašymo imtis veiksmų pridedama atitinkama informacija ir duomenys, pagrindžiantys pateiktus pastebėjimus dėl nurodytos žalos aplinkai. 3. Jei iš prašymo imtis veiksmų ir pridedamų pastebėjimų tikėtina, kad yra žala aplinkai, kompetentinga institucija nagrinėja visus tokius pastebėjimus ir prašymus imtis veiksmų. Tokiomis aplinkybėmis kompetentinga institucija suteikia galimybę atitinkamam subjektui pareikšti savo požiūrį dėl prašymo imtis veiksmų ir pridedamų pastebėjimų. 4. Nedelsdama ir visais atvejais laikydamasi nacionalinės teisės aktų atitinkamų nuostatų, kompetentinga institucija praneša straipsnio 1 dalyje nurodytiems asmenims, pateikusiems jai pastebėjimus, apie savo sprendimą patenkinti arba atmesti prašymą imtis veiksmų ir pateikia tokio sprendimo motyvus. 5. Valstybės narės gali nuspręsti netaikyti šio straipsnio 1 ir 4 dalių žalos neišvengiamos grėsmės atvejais.“
45

Dėl argumento, kad klausimas yra hipotetinis, pažymėtina, jog jis grindžiamas prielaida, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškindamas nacionalinės teisės normą padarė klaidą. Vis dėlto svarbu priminti, kad Teisingumo Teismas neturi išdėstyti savo pozicijos dėl nacionalinės teisės nuostatų aiškinimo, nes toks aiškinimas iš tiesų priklauso išimtinei nacionalinių teismų kompetencijai. Teisingumo Teismas, kai nacionalinis teismas jam pateikia prašymą priimti prejudicinį sprendimą, taip pat turi laikytis to teismo pateikto nacionalinės teisės aiškinimo (žr., be kita ko, 2009 m. spalio 27 d. Sprendimo ČEZ, C‑115/08, EU:C:2009:660, 57 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Be to, negali būti ginčijama tai, kad sprendimų, kuriuos turi priimti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atitiktis Sąjungos teisei priklauso nuo atsakymo į pateiktą klausimą.
2.

Ar pagal Direktyvą 2002/46, ypač jos 5 straipsnį, ir Bendrijos jurisprudencijoje, susijusioje su nuostatomis dėl laisvo prekių judėjimo, suformuluotus principus leidžiama didžiausias vitaminų ir mineralinių medžiagų dienos normas nustatyti proporcingai rekomenduojamam suvartoti per dieną kiekiui ir nurodyti maistinių medžiagų, keliančių mažiausią pavojų, kiekį, tris kartus didesnį už rekomenduojamą suvartoti per dieną, taip pat maistinių medžiagų, dėl kurių kyla didžiausio leistino saugaus kiekio viršijimo pavojus, kiekį, lygų rekomenduojamam suvartoti per dieną, ir didžiausią pavojų keliančių maistinių medžiagų kiekį, mažesnį už rekomenduojamą suvartoti per dieną arba lygų nuliui?
15

Pagal pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytinos redakcijos Bendrojo mokesčių kodekso 1600‑0Fbis straipsnį minėti asmenys pagal Socialinės apsaugos kodekso L. 245‑14 straipsnį dar apmokestinami „socialiniu mokesčiu“, kurio dydis pagal nagrinėjamiems metams taikomo Socialinės apsaugos kodekso L. 245-16 straipsnį buvo 2 % nuo šių pajamų. Be to, iš Code de l’action sociale et des familles (Socialinės paramos ir šeimos kodeksas) matyti, kad nuo minėtų pajamų taip pat atskaičiuojama 0,3 % papildoma įmoka remiantis L. 14‑10‑4 straipsniu ir 1,1 % papildoma įmoka remiantis L. 262‑24 straipsniu.
48

Be to, atsižvelgiant į Direktyvos 1999/62 reikalavimus, be kita ko, nustatytus jos 7–7k straipsnyje, pagrindinėje byloje nagrinėjama kelių rinkliavų sistema sukurta taip, jog užtikrintų, kad naudotojų dalyvavimas išlaikant infrastruktūrą būtų proporcingas naudojimosi ja trukmei ir kad būtų atsižvelgta į naudojamos transporto priemonės emisijos klasę. Vadinasi, nenumačius galimybės diferencijuoti baudos dydžio, atsižvelgiant į padaryto pažeidimo sunkumą, šis dalyvavimo principas gali būti pažeistas.
57

Taigi minėto reglamento 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad produktu dempingo kaina yra laikomas produktas, jeigu jo eksporto į Sąjungą kaina yra mažesnė nei palyginamoji panašaus produkto kaina įprastomis prekybos sąlygomis eksportuojančiojoje valstybėje. Be to, to paties reglamento 1 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad, taikant šį reglamentą, sąvoka „panašus produktas“ turi būti suprantama kaip reiškianti „nagrinėjamam produktui“ identišką produktą. Taigi, remiantis sąvoka „nagrinėjamas produktas“, kokia pasiūlyta Sąjungos institucijų pradedant tyrimo procedūrą, buvo apskaičiuotas dempingo skirtumas.
67

Be to (generalinis advokatas tai nurodė išvados 65 punkte), tai, kad su pardavėju susijęs asmuo nelaikomas „trečiuoju asmeniu“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2454/93 160 straipsnį, nereiškia, kad autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių mokėjimas nėra importuotų prekių, kurių muitinė vertė nustatinėjama, „pardavimo sąlyga“, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą.
14

2009 m. birželio 15 d. prieš atleidžiant iš darbo A. Bougnaoui buvo pakviesta į pokalbį; 2009 m. birželio 22 d. raštu ji buvo atleista iš darbo. Šiame rašte nurodyta: „<…> Atsižvelgiant į pareigų pobūdį, Jums buvo pavesta vykdyti užduotis mūsų klientų naudai. Šių metų gegužės 15 d. pavedėme Jums užduotį savo kliento <…> padalinyje <…> Šios užduoties pabaigoje klientas mums nurodė, kad Jūsų kiekvieną dieną dėvimas galvos apdangalas sukėlė tam tikrų nepatogumų kai kuriems darbuotojams. Be to, jis paprašė, kad „kitą kartą galvos apdangalo nebūtų“. Įdarbinimo mūsų įmonėje metu ir per pokalbius su vykdomuoju direktoriumi <…> ir personalo skyriaus vadove <…> Jums buvo aiškiai išdėstytas mūsų požiūris į galvos apdangalą. Pažymėjome, kad visiškai gerbiame laisvės turėti savo nuomonę principą, taip pat kiekvieno asmens religinius įsitikinimus, tačiau jokiu atveju dirbdama su klientais įmonės viduje ar už jos ribų negalėsite dėvėti galvos apdangalo. Vadovaudamiesi įmonės interesais ir siekdami gerinti įmonės veiklą, esame priversti dėl savo klientų užtikrinti diskretiškumą, kiek tai susiję su mūsų darbuotojų asmeniniais pasirinkimais. Per šių metų birželio 17 d. pokalbį priminėme, kad privalėjote laikytis šio būtino neutralumo principo mūsų klientų atžvilgiu. Vėl paprašėme Jūsų laikytis šių profesinių apribojimų ir sutikti nedėvėti galvos apdangalo, tačiau Jūsų atsakymas buvo neigiamas. Manome, kad šiomis aplinkybėmis ir dėl pirma nurodytų priežasčių darbo sutarties nutraukimas yra pateisinamas. Atsižvelgiant į tai, kad Jūsų požiūris užkerta kelią toliau vykdyti savo funkcijas įmonėje, nes dėl Jūsų kaltės negalime leisti toliau teikti paslaugų mūsų klientams, negalėsite dirbti per įspėjimo apie darbo sutarties nutraukimą laikotarpį. Kadangi dėl savo pačios kaltės negalėsite dirbti per šį įspėjimo laikotarpį, Jums nebus mokama išeitinė išmoka. Apgailestaujame dėl šios situacijos, nes Jūsų profesinė kompetencija ir potencialas leido tikėtis ilgalaikio bendradarbiavimo.“
27

Pagal Reglamento Nr. 2988/95 4 straipsnio 1 dalį įvykdžius bet kokį pažeidimą, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnio 2 dalį, nepagrįstai įgyta nauda paprastai panaikinama, be kita ko, įpareigojant sumokėti nustatytas sumas arba grąžinti neteisėtai įgytas sumas. Be to, minėto reglamento 4 straipsnio 2 dalyje patikslinta, kad taikant šio straipsnio 1 dalyje nurodytas priemones apsiribojama įgytos naudos panaikinimu ir, jei taip yra numatyta, palūkanomis, kurias galima nustatyti pagal vienodą palūkanų normą.
62

Be to, to paties reglamento 18 straipsnio 6 dalyje patikslinama, kad jeigu suinteresuotoji šalis nebendradarbiauja arba bendradarbiauja nepakankamai ir dėl to nuslepiama susijusi svarbi informacija, tyrimo išvados tai šaliai gali būti ne tokios palankios kaip tuo atveju, jei ji būtų bendradarbiavusi tinkamai.
6

To paties reglamento 51 straipsnyje „Panaikinimo pagrindai“ numatyta: „1. [Europos Sąjungos] prekių ženklo savininko teisės paskelbiamos panaikintomis padavus Tarnybai [Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO)] prašymą arba priešieškinį teisių pažeidimo byloje: a) jeigu penkerius metus iš eilės prekių ženklas [Sąjungoje] iš tikrųjų nebuvo naudojamas žymėti prekėms arba paslaugoms, kurioms jis buvo įregistruotas, ir nėra rimtų priežasčių jo nenaudoti; tačiau niekas negali reikalauti panaikinti savininko teises į [Europos Sąjungos] prekių ženklą, jeigu laikotarpiu tarp penkerių metų laikotarpio pabaigos ir prašymo ar priešieškinio padavimo buvo pradėta arba vėl imta iš tikrųjų naudoti prekių ženklą; į naudojimo pradėjimą arba atnaujinimą neatsižvelgiama, jei tai įvyko per tris mėnesius iki prašymo arba priešieškinio padavimo dienos, prasidėjusius ne anksčiau kaip pasibaigus penkerių metų trukmės nenaudojimo laikui, jeigu buvo pasiruošimas naudojimo pradėjimui arba atnaujinimui prasidėjo tik po to, kai savininkas sužinojo, kad gali būti paduotas prašymas arba priešieškinis; <…> 2. Jeigu yra pagrindas panaikinti teises tiktai į tam tikras prekes ar paslaugas, kurioms [Europos Sąjungos] prekių ženklas yra įregistruotas, paskelbiama apie savininko teisių panaikinimą tiktai į tokias prekes ar paslaugas.“
24

Iš to paties sprendimo 93, 94, 108 ir 109 punktų darytina išvada, kad dokumento, kaip jis suprantamas pagal Reglamentą Nr. 1049/2001, sąvoka taip pat apima kiekvieną atskirą failą ir visas jo turinio buvimo vietas duomenų bazėje. Be to, bet kuris iš atskirų failų išgautas duomenų derinys yra dokumentas, nes normalizuotojoje duomenų bazėje galima atlikti visas paieškas.
57

Šiuo klausimu iš šio sprendimo 39 punkte primintos teismo praktikos matyti, kad tuo atveju, jeigu darbuotojas migrantas ir toliau išlaiko vaiką, valstybės teikiamas finansavimas šio vaiko studijoms yra šiam darbuotojui teikiama socialinė lengvata, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1612/68 7 straipsnio 2 dalį. Be to, pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1612/68 10 straipsnyje, panaikintame Direktyva 2004/38, buvo numatyta, kad kartu su valstybės narės piliečiu, kuris dirba kitos valstybės narės teritorijoje, turi teisę gyventi „jo sutuoktinis ir vaikai iki 21 metų arba jo išlaikytiniai“, neatsižvelgiant į jų pilietybę. Direktyvoje 2004/38 Sąjungos teisės aktų leidėjas taip pat numatė, kad „šeimos nariai“, kaip jie suprantami pagal šios direktyvos 2 straipsnio 2 punkto c papunktį, yra „[Sąjungos piliečio] ir sutuoktinio ar [pripažinto] partnerio <...> tiesioginiai palikuonys, kuriems nesukakę 21 metų amžiaus, arba išlaikytiniai“.
—

T. M. Hemming, veikiančio komerciniu pavadinimu „Simply Pleasure Ltd“, J. A. Poulton, Harmony Ltd, Gatisle Ltd, veikiančios komerciniu pavadinimu „Janus“, Winart Publications Ltd, Darker Enterprises Ltd ir Swish Publications Ltd, atstovaujamų baristerių T. Johnston ir M. Hutchings, QC P. Kolvin, baristerės V. Wakefield, solisitorių A. Milner ir S. Dillon,
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant David L. Parris ginčą su Trinity College Dublin, Higher Education Authority (Aukštojo mokslo tarnyba, Airija), Department of Public Expenditure and Reform (Valstybės išlaidų ir reformų departamentas, Airija) ir Department of Education and Skills (Švietimo ir ugdymo departamentas, Airija) dėl to, kad Trinity College Dublin atsisakė po D. L. Parris mirties jo partneriui mokėti profesinių pensijų sistemoje, kurios dalyvis buvo D. L. Parris, numatytą našlio pensiją.