GENERALINIO ADVOKATO P. MENGOZZI IŠVADA – BYLA C-290/07 P









GENERALINIO ADVOKATO

PAOLO MENGOZZI IŠVADA,

pateikta 2010 m. vasario 23 d.( )

Byla C‑290/07 P

Europos Komisija

prieš

Scott SA

„Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – Prancūzijos valdžios institucijų suteikta pagalba Scott Paper SA – Lengvatinė žemės sklypo kainos ir lengvatinio asenizacijos mokesčio taikymas statyti gamyklą, gaminančią buitiniam vartojimui skirtą popierių“

I – Įžanga

1. Jau ne pirmą kartą Teisingumo Teismo prašoma priimti sprendimą dėl valstybės pagalbos, kurią Prancūzija skyrė Scott – bendrovei, gaminančiai buitiniam vartojimui skirtą popierių. Ši byla ne pirmoji, ir ne paskutinė. Kad ir koks būtų šios bylos rezultatas, su tuo pačiu klausimu yra susijusios dar bent dvi šiuo metu nagrinėjamos bylos. Toliau trumpai aptarsiu ir jas.

2. Faktinės bylos aplinkybės jau žinomos Teisingumo Teismui ir jos kilo 1987 m. Tais metais Prancūzijos valdžios institucijos privačiai bendrovei Scott pardavė šį žemės sklypą, anot Komisijos, mažesne nei rinkos vertės kaina. Šis žemės sklypas buvo skirtas popieriaus fabrikui statyti. 1996 m. kita bendrovė – Kimberly-Clark Corp. – įsigijo Scott, kuri uždarė fabriką ir kartu su žemės sklypu pardavė jį dar kitai bendrovei Procter & Gamble.

3. Dėl šių įvykių 2000 m. liepos 12 d. Komisija priėmė sprendimą 2002/14/EB dėl Prancūzijos Scott Paper SA/Kimberly-Clark suteiktos valstybės pagalbos( ) (toliau – ginčijamas sprendimas).

4. Ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje įtvirtinta:

„1 straipsnis

Valstybės pagalba, kurią Prancūzija suteikė Scott nustatydama lengvatinę žemės sklypo kainą, kurio vertė yra 39,58 milijono FRF (6,03 milijono eurų), o diskontuota vertė 80,77 milijono FRF (12,3 milijono eurų), ir lengvatinį asenizacijos mokestį [antrąją lengvatą], kurios dydį Prancūzijos valdžios institucijos apskaičiuos pagal Komisijos nustatytą metodą, yra nesuderinama su bendrąja rinka.

2 straipsnis

1. Prancūzija imasi visų būtinų priemonių, kad išieškotų iš gavėjos 1 straipsnyje nurodytą pagalbą, kuri jai buvo neteisėtai suteikta. 2. Valstybės pagalba išieškoma nedelsiant ir pagal atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę nustatytas procedūras, jeigu jos leidžia nedelsiant ir veiksmingai įvykdyti šį sprendimą. Išieškotina pagalba apima ir palūkanas, skaičiuojamas nuo pagalbos suteikimo gavėjai dienos iki jos išieškojimo dienos. Palūkanos skaičiuojamos taikant orientacinę palūkanų normą, kuri yra naudojama apskaičiuojant regioninės pagalbos dotacijos ekvivalentą.

3 straipsnis

Per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą Prancūzija informuoja Komisiją apie priemones, kurių ji ėmėsi siekdama jį įgyvendinti.

4 straipsnis

Šis sprendimas skirtas Prancūzijos Respublikai.“

5. Dėl ginčijamo sprendimo Pirmosios instancijos teisme (dabar – Bendrasis Teismas) lygiagrečiai buvo pareikšti du ieškiniai. Pirmasis ieškinys pareikštas Département du Loiret (Prancūzijos regionas, kuriame yra ginčijamajame sprendime minimas žemės sklypas) buvo įregistruotas kaip byla T‑369/00, baigėsi tuo, kad ginčijamas sprendimas buvo panaikintas „tiek, kiek jis susijęs su šio sprendimo 1 straipsnyje minima valstybės pagalba, suteikta nustatant lengvatinę žemės sklypo kainą“( ). Konkrečiai kalbant, Bendrojo Teismo sprendimu ginčijamas sprendimas (tiek, kiek jis susijęs su lengvatine žemės sklypo kaina) buvo visiškai panaikintas dėl Komisijos klaidos apskaičiuojant palūkanas, taikomas grąžinant valstybės pagalbą. Komisija dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą ir, nors Teisingumo Teismas pritarė Bendrojo Teismo argumentams dėl palūkanų apskaičiavimo, jis konstatavo, kad neteisėto ginčijamo sprendimo aspekto pakanka panaikinti ne visą ginčijamą sprendimą, bet tik jo konkrečią dalį, susijusią su palūkanomis. Todėl pirmosios instancijos sprendimas buvo panaikintas ir byla vėl nagrinėjama Bendrajame Teisme( ).

6. Antrąjį ieškinį dėl ginčijamo sprendimo, kuris ir yra nagrinėjamas šioje byloje, pareiškė Scott Paper SA (toliau – Scott), bendrovė, turėjusi naudos iš priemonių, kurias Komisija kvalifikavo kaip valstybės pagalbą. Pagal šį ieškinį, įregistruotą kaip byla T‑366/00, 2007 m. kovo 29 d. (tą pačią dieną kaip ir sprendimas byloje T‑369/00), buvo priimtas sprendimas (toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo panaikintas ginčijamo sprendimo 2 straipsnis tik „tiek, kiek jis susijęs su šio sprendimo 1 straipsnyje minima valstybės pagalba, suteikta nustatant lengvatinę žemės sklypo kainą“.

7. Dėl išsamumo reikėtų pažymėti, kad dėl nagrinėjamų įvykių kilo ir kitų Teisingumo Teismo bylų. Pirma, sprendime byloje C‑276/03 P( ) Teisingumo Teismas palaikė Bendrojo Teismo argumentaciją dviejuose tarpiniuose sprendimuose, kuriuose pastarasis atmetė išankstinius prieštaravimus dėl valstybės pagalbos grąžinimo senaties termino( ). Toliau 2006 m. spalio mėn. sprendimu Teisingumo Teismas pripažino, kad Prancūzija neįvykdė įpareigojimų išieškoti valstybės pagalbą per nustatytą terminą( ). Galiausiai Teisingumo Teismas dar neišsprendė bylos C‑210/09, kuri susijusi su Cour administrative d’appel de Nantes (Nanto administracinio apeliacinio teismo) prašymu priimti prejudicinį sprendimą byloje, susijusioje su nagrinėjamos valstybės pagalbos grąžinimu.

II – Skundžiamas sprendimas

8. Grįsdama savo ieškinį byloje T‑366/00, Scott nurodo keturis pagrindus: 1) procedūrinių teisių pažeidimą; 2) vienodo požiūrio principo pažeidimą; 3) teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimą; 4) klaidingą pagalbos įvertinimą( ).

9. Pirma, Bendrasis Teismas nagrinėjo išankstinį prieštaravimą dėl ieškinio nepriimtinumo, kuri Komisija pareiškė dėl kai kurių Scott ieškinio priedų: anot Komisijos, kadangi administracinėje procedūroje šie dokumentai nebuvo įtraukti į Komisijos bylos medžiagą, jų negalima pagrįstai pridėti prie ieškinio.

10. Atsižvelgdamas į tai Bendrasis Teismas pažymėjo, kad tikrasis klausimas yra ne tai, ar tokius dokumentus galima pagrįstai pridėti prie ieškinio, bet tai, ar Teismas gali į juos atsižvelgti vertindamas ginčijamo sprendimo teisėtumą. Nusprendęs, kad dėl trijų iš keturių dokumentų tokios galimybės nėra, Bendrasis Teismas atsižvelgė į 1999 m. gruodžio 24 d. Scott advokato laišką Komisijai. Komisija atsisakė atsižvelgti į šį laišką motyvuodama tuo, kad jį pateikė trečioji šalis ir jis buvo pateiktas po sprendime pradėti [formalią tyrimo] procedūrą numatytos datos.

11. Bendrasis Teismas pateikė keletą svarstymų dėl šio laiško, koncentruodamasis į pagalbos gavėjo vaidmenį valstybės pagalbos kontrolės procedūroje. Nėra būtinybės pakartoti šių svarstymų, nes jie sudaro kelių Komisijos apeliacinio skundo pagrindų objektą ir dėl to bus nagrinėjami toliau šioje išvadoje. Kol kas būtina pažymėti tik tai, kad Bendrasis Teismas nustatė, jog Komisija neturėjo atsisakyti įtraukti laiško į administracinės bylos medžiagą, ir todėl atsižvelgė į šio laiško turinį vertindamas ginčijamo sprendimo teisėtumą.

12. Vis dėlto nėra aišku, kokias iš tiesų išvadas Bendrasis Teismas padarė išnagrinėjęs šį laišką ir kokiais pagrindais. Pirmiausia, skundžiamame sprendime nėra nurodyta, kad Scott rėmėsi tuo, kad nebuvo atsižvelgta į jos laišką kaip panaikinimo pagrindą( ). Antra, argumentai, dėl kurių Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą sprendimą, buvo susiję su Komisijos vertinimais, o ne su vykdyta procedūra. Be to, iš skundžiamo sprendimo matyti, kad Scott laiške nurodyti įvertinimai ir nuorodos, į kuriuos Komisija atsisakė atsižvelgti, buvo pakartoti 2000 m. vasario 21 d. Prancūzijos vyriausybės laiške ir todėl bet kuriuo atveju jie buvo įtraukti į administracinės bylos medžiagą( ).

13. Skundžiamo sprendimo tekstas leidžia daryti išvadą, kad, anot Bendrojo Teismo, tai, kad Komisija turėjo priimti 1999 m. gruodžio 24 d. Scott laišką kaip įrodymą, leidžia remtis šio laiško turiniu vertinant ginčijamo sprendimo teisėtumą. Kita vertus, kaip pažymėjau 12 punkte, Bendrasis Teismas pabrėžė, kad iš esmės laiške nurodyti argumentai tapo bylos medžiagos dalimi, nes vėliau juos pateikė Prancūzija. Turiu pripažinti, kad, mano nuomone, šie argumentai sukelia keletą sunkumų. Išsamiai juos aptarsiu vėliau, nagrinėdamas panaikinimo pagrindus, susijusius su pagalbos gavėjo vaidmeniu.

14. Padaręs šias įžangines pastabas Bendrasis Teismas tęsė nagrinėdamas iškart ketvirtąjį teisinį pagrindą, kuriuo buvo tvirtinama, kad Komisija padarė klaidą vertindama pagalbos sumą.

15. Atsižvelgdamas į tai Bendrasis Teismas nustatė, kad Komisija padarė klaidų, nustatydama Scott parduoto žemės sklypo vertę, remdamasi Prancūzijos valdžios institucijų patirtomis sąnaudomis įsigyjant žemės sklypą ir jį įrengiant. Anot Teismo, sąnaudos nėra „geriausias vertės įrodymas“( ). Tačiau net jeigu būtų daroma prielaida, kad Komisija pagrįstai rėmėsi sąnaudų metodu, ji padarė keletą klaidų savo skaičiavimuose. Kai kurios šių klaidų galiausiai buvo naudingos Scott, nes rezultatas – mažesnės nei tikrosios sąnaudos, tačiau kitos klaidos, atvirkščiai, nebuvo naudingos; be to, Komisija nepakankamai atsižvelgė į daugelį kriterijų, kuriais remdamasi būtų patikimai įvertinusi žemės sklypo vertę. Todėl nustatydama ginčijamo žemės sklypo vertę Komisija „padarė klaidų“( ).

16. Todėl Bendrasis Teismas kritikavo Komisijos sprendimą savo vertinime neatsižvelgti į daugelį žemės sklypo įvertinimų (kuriuos atliko Prancūzijos mokesčių institucijos, Galtier konsultantų kontora ir Commissaire aux apports, paskirtas Tribunal de commerce de Nanterre (Nantero Komercinio teismo) pirmininko) ir net į kainą už kurią Scott pardavė žemės sklypą Procter & Gamble 1998 metais. Net jeigu kiekvienas iš šių kriterijų neįrodo, kad Komisijos apskaičiavimas buvo klaidingas, anot Bendrojo Teismo, į visus šiuos faktorius, kurie buvo nurodyti ir 1999 m. gruodžio 24 d. Scott laiške ir 2000 m. vasario 21 d. Prancūzijos vyriausybės laiške, turėjo būti atsižvelgta pareikalaujant šalių pateikti visus šių įvertinimų tekstus arba, pavyzdžiui, pasitelkti išorės ekspertų pagalbą( )..

17. Galiausiai Bendrasis Teismas nustatė, kad, susidūrusi su tuo, jog valstybė nepakankamai bendradarbiavo, Komisija suklydo nepasinaudojusi įgaliojimais įpareigoti valstybę narę pateikti konkrečią informaciją ir priėmusi sprendimą pagal turimą informaciją( ). Bendrasis įpareigojimas Prancūzijai pateikti visus „naudingus dokumentus, informaciją ir duomenis, kurie leistų Komisijai nuspręsti, ar [pagalba] yra suderinama“ su bendrąja rinka, buvo per plačiai suformuluotas ir neatitiko Reglamento Nr. 659/1999 10 straipsnio 3 dalies reikalavimų( ).

18. Bendrasis Teismas padarė išvadą, jog „rimtas neaiškumas“ dėl Scott parduoto žemės sklypo vertės reiškė, kad Komisija ją nepakankamai nuodugniai išnagrinėjo. Todėl Bendrasis Teismas panaikino ginčijamo sprendimo 2 straipsnį tiek, kiek jis susijęs su valstybės pagalba, suteikta nustatant lengvatinę žemės sklypo kainą( ).

III – Bendrojo Teismo sprendimo pasekmės ir argumentavimo nuoseklumas

19. Pirmoji problema, kurią reikia išnagrinėti šioje byloje, yra susijusi ne su Komisijos apeliacinio skundo pagrindais, o greičiau su viso Bendrojo Teismo sprendimo argumentavimo nuoseklumu.

20. Kaip aptarta, iš tiesų Bendrasis Teismas nustatė, kad Komisija padarė klaidų vertindama Prancūzijos valdžios institucijų Scott parduoto žemės sklypo vertę, todėl šios klaidos daro įtaką valstybės pagalbos dydžio įvertinimui. Kita vertus, vadovaujantis Bendrojo Teismo argumentais, negalima atmesti to, kad iš naujo įvertinus sklypo vertę būtų išnykusi pati valstybės pagalbos buvimo galimybė: akivaizdu, kad jeigu kaina, už kurią žemės sklypas buvo parduotas Scott, iš tiesų atitiko rinkos kainą, tuomet nebuvo valstybės pagalbos.

21. Tačiau išdėstęs šiuos svarstymus dėl pagalbos vertės nustatymo Bendrasis Teismas panaikino ginčijamo sprendimo 2 straipsnį.

22. Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies nuostatos buvo cituotos anksčiau. Kaip buvo pažymėta, ir, be to, kaip įprasta tokio pobūdžio sprendimuose dėl valstybės pagalbos, sprendimo 2 straipsnyje įtvirtinta, kad valstybės pagalba turi būti grąžinta, ir nurodoma, kaip tai turi būti padaryta. Išvada, kad pagalba yra nesuderinama su bendrąja rinka, ir išvada dėl pagalbos vertės yra nurodytos sprendimo 1 straipsnyje, kuris nebuvo panaikintas.

23. Taigi, ginčijamas sprendimas laikytinas bent jau neįprastu. Vadovaudamasis argumentais, kurie logiškai vestų prie ginčijamo sprendimo 1 straipsnio arba viso sprendimo panaikinimo, Bendrasis Teismas vietoj to savo sprendimu pasirinko panaikinti 2 straipsnį, kuriame tiesiog nurodyta grąžinti pagalbą.

24. Neaišku, kodėl taip buvo padaryta( ); taip pat neaišku, kokias tai sukelia pasekmes.

25. Kiek tai susiję su ginčijamo sprendimo 2 straipsnio panaikinimu, skundžiamame sprendime teigiama, kad Scott ieškinyje prašoma tik panaikinti 2 straipsnį ir nieko daugiau( ). Todėl Bendrojo Teismo argumentus galima apibendrinti taip: ginčijamo sprendimo trūkumai pateisintų viso šio sprendimo panaikinimą; tačiau buvo prašoma panaikinti tik 2 straipsnį; todėl 2 straipsnis turi būti panaikintas.

26. Tačiau čia slypi dvi problemos.

27. Pirma, iš Bendrajam Teismui pateiktų dokumentų toje byloje matyti, kad Scott ieškinys dėl panaikinimo buvo susijęs su visu ginčijamu sprendimu, ne tik su jo 2 straipsniu. Scott taip pat patvirtino, kad ieškinyje ji prašė panaikinti visą sprendimą. Tačiau reikia pabrėžti, kad Scott nepateikė apeliacinio skundo dėl Bendrojo Teismo sprendimo, todėl atrodo, kad ji yra patenkinta rezultatu( ). Todėl tai, kad Bendrasis Teismas tenkino Scott reikalavimus tik iš dalies, savaime nekelia problemų ir, jeigu Scott būtų tuo nepatenkinta, ji būtų galėjusi pateikti priešpriešinį apeliacinį skundą dėl pirmosios instancijos teismo sprendimo.

28. Tačiau antroji problema yra rimtesnė ir ji yra susijusi su praktinėmis skundžiamo sprendimo pasekmėmis. Kaip matyti, šiuo sprendimu panaikintas tik ginčijamo sprendimo 2 straipsnis. Tačiau 1 straipsnis, kuriame konstatuojama, kad valstybės pagalba yra nesuderinama su bendrąją rinka, ir kuriame apibrėžiamas pagalbos dydis, lieka nepaliestas ir sprendimo rezoliucinėje dalyje nėra paminėtas. Todėl šiuo klausimu neaišku, ką Komisija turėtų daryti siekdama įgyvendinti skundžiamą sprendimą. Tiesa, vienas iš privalomų dalykų būtų ištaisyti 2 straipsnį, kurį panaikino Bendrasis Teismas. Tačiau kokiomis sąlygomis ji turėtų performuluoti šią nuostatą? Kokiomis gairėmis jai reiktų vadovautis? Kaip minėta, Bendrojo Teismo sprendimas buvo sukoncentruotas į žemės sklypo vertės nustatymą, t. y. į elementą, kuris nustatytas sprendimo 1 straipsnyje, o ne 2 straipsnyje.

29. Taigi, atsiduriame akligatvyje. Griežtai formaliu vertinimu tam, kad Komisija įgyvendintų sprendimo rezoliucinę dalį, tariamai užtektų, kad ji priimtų naują sprendimą, kuriame būtų tik naujas nurodymas Prancūzijos valdžios institucijoms išieškoti pagalbą. Paradoksalu, tačiau nebūtų kaip užkirsti kelio tam, kad „naujasis“ 2 straipsnis būtų suformuluotas identiškai ginčijamo sprendimo nuostatai, nes nors Bendrojo Teismo sprendimu buvo panaikintas 2 straipsnis, nėra nurodyti kriterijai, kuriais remiantis šią nuostatą reikėtų performuluoti. Vieninteliai pakeitimai, kuriuos turėtų atspindėti „naujasis“ 2 straipsnis, yra tokie, kuriuos nulemia sprendimas lygiagrečiose bylose T‑369/00 ir vėliau C‑295/07 P, kuriame, kaip minėta, buvo nustatyta Komisijos metodo apskaičiuoti mokėtinas palūkanas dėl pagalbos išieškojimo klaida.

30. Apibendrinant tokiu atveju ši byla yra susijusi su Bendrojo Teismo sprendimu, kuriame: a) laikomasi argumentų, pagal kuriuos nustatoma klaidų Komisijos sprendimo dalyje; b) tačiau panaikinama ne ta sprendimo dalis, o kita; c) greičiausia dėl to būti reikšmingų praktinių pasekmių; d) kuris nebuvo skundžiamas konkrečiai šiuo klausimu.

31. Mano nuomone, dabar būtina užduoti klausimą, ar tokiai situacijai reikia pasyviai pritarti, atsižvelgiant į tai, kad apeliacinio skundo, pareikšto dėl Bendrojo Teismo sprendimo, dalyką apibrėžia šalių nurodyti pagrindai, ar, atvirkščiai, Teisingumo Teismas turi pakankamai priemonių šiai problemai išspręsti. Kitaip tariant, reikia atsakyti į klausimą, ar Teisingumo Teismas gali savo iniciatyva nurodyti Bendrojo Teismo sprendimo argumentavimo klaidą, kurioje nurodyti pagrindai yra akivaizdžiai nesuderinami su rezoliucine dalimi.

32. Mano nuomone, kol kas nebuvo bylų, kuriose būtų nagrinėta konkrečiai tokia problema. Be to, problema, susijusi su Europos Sąjungos teismų (toliau – Sąjungos teismų) jurisdikcija nagrinėti klausimus savo iniciatyva, žinoma, yra delikati.

33. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, jeigu Teisingumo Teismas gali nagrinėti klaidą savo iniciatyva, ji gali būti nagrinėjama bet kurioje proceso stadijoje( ). Todėl neabejotina, kad klaida, kurią Teismai gali nagrinėti savo iniciatyva, gali remtis šalys, ir (arba) Teisingumo Teismas gali pirmą kartą ją iškelti nagrinėdamas apeliacinį skundą, net jeigu šios klaidos nenagrinėjo Bendrasis Teismas.

34. Be to, Teisingumo Teismas patvirtino savo jurisdikciją nagrinėjant apeliacinius skundus dėl Bendrojo Teismo sprendimo nurodyti savo iniciatyva, kad apeliantas nėra suinteresuotas inicijuoti apeliacinį procesą dėl vėliau už pirmosios instancijos teismo sprendimą atsiradusio įvykio( ). Apskritai Teisingumo Teismas turi jurisdikciją savo iniciatyva nagrinėti bet kokį klausimą, susijusį su apeliacinio skundo dėl Bendrojo Teismo sprendimo priimtinumu( ).

35. Tačiau ši byla neatitinka nė vieno iš minėtų atvejų. Pirma, šios klaidos Bendrasis Teismas negalėjo nagrinėti: klaida yra susijusi su sprendimu pirmojoje instancijoje. Antra, ši problema akivaizdžiai yra susijusi ne su apeliacinio skundo priimtinumu.

36. Tačiau reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas neatmetė galimybės savo iniciatyva išnagrinėti Bendrojo Teismo klaidas, susijusias su viešąja tvarka: konkrečiai taip buvo su sprendimą priėmusio Bendrojo Teismo sudėties teisėtumu( ).

37. Be to, Teisingumo Teismo praktikoje pripažįstama, kad klausimais, susijusiais su administracinėmis priemonėmis, jis gali savo iniciatyva nagrinėti tam tikras klaidas, kurios bendrais bruožais yra panašios į skundžiamo sprendimo klaidas. Turiu omenyje būtent motyvavimo trūkumus, kurie Sąjungos teismams užkerta kelią visiškai įgyvendinti jurisdikciją vykdyti teisės aktų teisėtumo kontrolę. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką motyvavimo stoka ar nepakankamas motyvavimas yra esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimas EB 230 straipsnio prasme, kurį Bendrijos teismas gali iškelti savo iniciatyva: motyvavimo pareiga yra įtvirtinta ne tik suinteresuotųjų asmenų interesais, tačiau ir tam, kad teismams būtų sudarytos galimybės vykdyti jo peržiūrą( ). Akivaizdu, kad tam, jog teismai galėtų įgyvendinti savo kompetenciją peržiūrėti teisės aktą, jie turi visiškai suprasti ginčijamo teisės akto motyvus. Jeigu motyvai yra netinkami arba nepakankami, kontrolės atlikti neįmanoma.

38. Tačiau, net jeigu teismas sprendžia ginčą remdamasis savo iniciatyva iškeltu ieškinio pagrindu, turi būti pasikeista argumentais suteikiant šalims galimybę pateikti pastabas( ). Šioje byloje šalys turėjo galimybę pareikšti savo nuomonę (raštu atsakydamos į specialią Teisingumo Teismo užklausą ir žodžiu posėdyje) dėl tariamo loginio nuoseklumo trūkumo tarp Bendrojo Teismo nurodomų pagrindų ir jo sprendimo rezoliucinės dalies.

39. Mano nuomone, dar nebuvo susidariusi situacija, kad Teisingumo Teismas savo iniciatyva iškeltų Bendrojo Teismo sprendimo argumentų klaidos klausimą. Todėl reikia atsakyti į klausimą, ar tai įmanoma.

40. Akivaizdu, kad jeigu „klaida argumentuose“ bus aiškinama taip, kad ji reiškia bet kokią Bendrojo Teismo teisės klaidą, atsakymas būtų neigiamas. Paprastai ginčą pralaimėjusiai šaliai tenka įrodinėjimo našta pateikiant Teisingumo Teismui apeliacinį skundą. Todėl tokios pozicijos reikia laikytis ir dėl valdymo institucijų priimtų priemonių: šalis, kuri gali pareikšti skundą dėl šios priemonės, turi interesą tai daryti, pateikdama argumentus, kurie leistų Sąjungos teismams ją panaikinti.

41. Tačiau šioje byloje nagrinėjama ne bet kokia klaida. Bendrojo Teismo sprendimo klaida yra teisės klaida, kurios pasekmės visomis prasmėmis užkerta kelią Teisingumo Teismui įgyvendinti savo jurisdikciją nagrinėti apeliacinį skundą, nes skundžiamo sprendimo rezoliucinė dalis neatspindi išdėstytų pagrindų. Mano nuomone, su tokia situacija susidūręs Teisingumo Teismas turi teisę laikytis tokio pat požiūrio, kurio jis laikosi dėl administracinių priemonių, t. y. savo iniciatyva panaikinti skundžiamą sprendimą, kurį pagrindžiantys argumentai neleidžia įgyvendinti apeliacinės jurisdikcijos.

42. Tokiam požiūriui gali kilti logiškas prieštaravimas, kad paprastai procesui Sąjungos teismuose būdingas principas, kad ginčo dalyką apibrėžia šalių pateikti ieškiniai. Tačiau šioje byloje yra du argumentai, kuriuos galima pateikti paneigiant tokį prieštaravimą.

43. Pirmiausia, Teisingumo Teismas keliuose atvejuose pripažino, kad Sąjungos teismų jurisdikciją apriboja tik šalių pateiktų ieškinių dalykas, o ne jų argumentai( ). Šioje byloje keliamas tik vienas klausimas – Komisija prašo panaikinti skundžiamą sprendimą.

44. Antra, nematau priežasčių atskirti, viena vertus, požiūrį, kurio Teisingumo Teismas turėtų laikytis dėl Bendrojo Teismo sprendimų, nuo, kita vertus, požiūrio, kurio Teisingumo Teismas laikosi (ir kurio nuosekliai laikėsi nuo pat jo sukūrimo) dėl administracinių priemonių. Net nagrinėjant tokias priemones paprastai laikomasi principo, kad Europos Sąjungos teismai gali panaikinti ginčijamą priemonę tik tiek, kiek kuria ją buvo prašoma panaikinti, remiantis konkrečiais argumentais, pagrindžiančiais tvirtinimą, kad ši priemonė yra neteisėta. Vis dėlto pagal teismų praktiką kai kurias klaidas teismas gali nagrinėti savo iniciatyva (žinoma, su sąlyga, kad ieškinys buvo pareikštas, jeigu nėra kitų mechanizmų pradėti teisminį procesą Sąjungos teismuose).

45. Todėl šias išankstines pastabas užbaigčiau išvada, kad, mano nuomone, Teisingumo Teismas, nagrinėdamas apeliacinį skundą dėl Bendrojo Teismo sprendimo, gali savo iniciatyva nagrinėti šio sprendimo argumentacijos klaidą, kuri neleidžia Teisingumo Teismui įgyvendinti visiškos apeliacinės kontrolės dėl ginčijamo sprendimo( ). Todėl, mano nuomone, šioje byloje ginčijamą sprendimą reikėtų panaikinti vien dėl šios priežasties.

46. Tai pasakęs pradėsiu nagrinėti Komisijos apeliacinio skundo pagrindus.

IV – Komisijos apeliacinis skundas

47. Grįsdama savo apeliacinį skundą Komisija pateikė net penkiolika teisinių pagrindų, iš kurių dauguma, tiesa sakant, kartojasi arba bent jau yra labai panašūs vienas į kitą. Savo analizėje teisinius pagrindus suskirstysiu į dvi grupes: 1) pagrindus, susijusius su pagalbos gavėjo vaidmeniu; ir 2) pagrindus, susijusius su Bendrojo Teismo atlikta ginčijamame sprendime nustatytos pagalbos vertės peržiūra.

A – Pagrindai, susiję su pagalbos gavėjo vaidmeniu

1. Įžanginės pastabos

48. Pirmieji keturi apeliacinio skundo pagrindai, kuriais remiasi Komisija, yra susiję su suinteresuoto pagalbos gavėjo vaidmens valstybės pagalbos kontrolės procese problema.

49. Kaip minėjau, nėra aišku, kokios iš tiesų išvados padarytos skundžiamame sprendime padaro dėl pagalbos gavėjo vaidmens. Man atrodo, kad, atsižvelgiant į Bendrojo Teismo padarytas išvadas, iš tiesų jo teiginius reikia laikyti tiesiog obiter dicta. Bendrojo Teismo sprendimas, kuriuo buvo panaikintas ginčijamas sprendimas, remiasi Komisijos klaidomis nustatant žemės, kurią Prancūzijos valdžios institucijos pardavė Scott, sklypo vertę. Be to, esminius kriterijus, kuriuos Scott nurodė laiške Komisijai ir į kuriuos Komisija atsisakė atsižvelgti, palaikė Prancūzijos valdžios institucijos ir jie buvo įtraukti į bylos medžiagą( ).

50. Todėl sprendimo argumentai, kurie nurodo ieškovo vaidmenį byloje, turėtų būti pripažinti negaliojantys ab initio.

51. Bet kuriuo atveju, jeigu Teisingumo Teismas nesutiktų su tokiu požiūriu arba su juo sutiktų, tačiau norėtų pateikti išsamesnių paaiškinimų šiuo klausimu, pateiksiu keletą pastabų.

2. Apie valstybės pagalbos gavėjo vaidmenį apskritai

52. Problema, susijusi su valstybės pagalbos gavėjo vaidmeniu, yra sudėtinga ir kontraversiška. Šiuo klausimu pakankamai nuosekli ir griežta Teisingumo Teismo praktika prieštarauja Bendrojo Teismo praktikai, kuri yra mažiau tiksli, pasižyminti svyravimais ir netikrumu. Unikalus situacijos pobūdis greičiausiai paaiškina, kodėl Bendrasis Teismas laikėsi tokios nuomonės skundžiamame sprendime. Įmanoma, kad Bendrasis Teismas tylomis prašo Teisingumo Teismą peržiūrėti savo praktiką šiuo klausimu. Mano nuomone, negalima atmesti to, kad Teisingumo Teismui ateityje gali prireikti pakeisti savo teiginius dėl pagalbos gavėjo vaidmens. Tačiau dėl priežasčių, kurias pabandysiu išaiškinti toliau, nemanau, kad dabar tinkamas laikas tai padaryti.

53. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką valstybės pagalbos kontrolės procedūra iš esmės vyksta tarp Komisijos ir atitinkamos valstybės narės, ir ji pagalbos gavėjui nesuteikia ypatingo vaidmens( ). Valstybės narės šioje procedūroje naudojasi tikra teise į gynybą ir pažeidus šias teises Komisijos sprendimas gali būti panaikintas, jeigu įmanoma nustatyti, kad, jeigu nebūtų šios klaidos, būtų priimtas kitoks sprendimas( ).

54. Tačiau pagalbos gavėjų vaidmuo yra visai kitoks. Reglamento Nr.659/1999( ), kuris iš esmės kodifikavo Teisingumo Teismo bylų praktiką šiuo klausimu, 1 straipsnis pagalbos gavėją priskiria prie bendros „suinteresuotųjų šalių“ kategorijos, kurie pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį turi teisę pateikti pastabas dėl sprendimo pradėti formalaus tyrimo procesą per nustatytą laikotarpį, kuris paprastai yra ne ilgesnis kaip vienas mėnuo. Taigi, nėra nuostatos, suteikiančios pagalbos gavėjui papildomų teisių į gynybą arba teisę dalyvauti Komisijos atliekamoje procedūroje.

55. Nėra abejonių, kad bendrai požiūris yra itin formalus, dėl ko jis buvo labai kritikuojamas akademinėje doktrinoje. Ypač dirbtina ir dažnai nerealu yra daryti prielaidą, numanomą pagal tokį valstybės pagalbos kontrolės procedūros aiškinimą, kad pagalbą skyrusios valstybės narės interesai sutampa su pagalbos gavėjo interesais. Akivaizdu, kad valstybė, kuriai daugiausia gali tekti išieškoti valstybės pagalbą, negali vertinti situacijos taip pat kaip bendrovė, kuriai gali grėsti likvidavimas tuo atveju, jeigu pagalbą reikės grąžinti. Be to, pagalbą nebūtinai skiria nacionalinė vyriausybė, ją gali suteikti ir regioninė ar vietinė valstybės valdžia: tokiu atveju nebūtinai centrinės vyriausybės, kuri vienintelė turi teisę dalyvauti procedūroje, interesai sutampa su vietos valdžios institucijos interesais.

56. Būtent dėl šių tokios griežtos bylų praktikos ribų Bendrasis Teismas daugeliu atveju bandė išplėsti apsaugos taikymo sritį, kad ji apimtų ir pagalbos gavėjus. Sykį jis tai bandė padaryti pasinaudodamas pareiga užtikrinti pagalbos gavėjo teisės būti išklausytam (kartu su kitomis suinteresuotosiomis šalimis) veiksmingumą pagal Reglamentą Nr. 659/99( ), arba pripažindamas, jog pagalbos gavėjas gali remtis teisine klaida, kad Komisija neišklausė suinteresuotos valstybės narės požiūrio( ).

57. Taigi skundžiamame sprendime matyti tokia progresyvi Bendrojo Teismo praktikos raida.

58. Mano tvirtu įsitikinimu, galėtume ir greičiausiai privalėtume vengti manicheistinio arba dvilypio požiūrio dėl pagalbos gavėjo vaidmens problemos, kai prieštarauja dvi radikaliai skirtingos idėjos – viena, visiškai paneigianti pagalbos gavėjo vaidmenį, ir kita, sulyginanti pagalbos gavėją su suinteresuotąja valstybe nare, – ir nėra galimybės jų suderinti.

59. Ypač man atrodo, kad vidurio kelią tarp prieštaraujančių pozicijų galėtų parodyti gero administravimo principas.

60. Šis principas, kaip žinoma, atsirado bylų praktikoje ir tik neseniai jis „konsoliduotas“ Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnyje. Nors gero administravimo principo parametrai šiek tiek neapibrėžti, neabejotina, kad dabar jį reikia vertinti kaip vieną pagrindinių Europos Sąjungos teisės principų( ).

61. Konkrečiai kalbant, šį principą galima identifikuoti daugelyje bylų praktikos teiginių, nepaisant to, ar jis aiškiai nurodomas. Pavyzdžiui, tai bylos, kuriose administracinių institucijų buvo reikalaujama savo iniciatyva dėl „rūpestingo ir nešališko“ skundo išnagrinėjimo atsižvelgti į daugelį klausimų, kurių nenurodė pareiškėjas( ); arba bylos, kuriose buvo įtvirtinta pareiga išklausyti asmenį, kuriam priemonė sukėlė neigiamų pasekmių, net jeigu tokios teisės būti išklausytam nesuteikė taikytini teisės aktai( ); arba galiausiai bylos, kuriuose buvo konstatuota, kad Komisija turi pareigą rūpestingai ir kruopščiai išnagrinėti visą informaciją, kuri jau buvo pateikta per procedūrą( ).

62. Savo ruožtu Pagrindinių teisių chartijoje nurodytos tokios pagrindinės gero administravimo principo prielaidos: kiekvieno asmens teisė būti išklausytam, prieš taikant individualią priemonę, kuri jam turėtų neigiamą poveikį; asmens teisė susipažinti su savo byla; ir administracijos pareiga paaiškinti savo sprendimų priežastis. Be to, šis sąrašas nėra baigtinis, ir šį nebaigtinį pobūdį pabrėžia jo formuluotė: „į šią teisę įeina“( ).

63. Dėl valstybės pagalbos man atrodo, kad nors gero administravimo principas nereikalauja, kad pagalbos gavėjui būtų suteiktas formalus valstybės pagalbos kontrolės procedūros šalies statusas, jis draudžia Komisijai nepaliaujamai ir be išimčių sistemingai atsisakyti atsižvelgti į visą pagalbos gavėjo pateikiamą informaciją, jeigu ji buvo pateikta praleidus terminą, nustatytą suinteresuotosioms šalims pateikti pastabas.

64. Iš tiesų nereikia pamiršti, kad valstybės pagalbos kontrolės procedūra yra administracinė, o ne teisminė procedūra; ir kad pagalbos gavėjo vaidmuo tokioje procedūroje iš esmės yra suteikti informacijos Komisijai. Todėl, nors Komisija turi priimti pagalbos gavėjo pastabas, gautas iki iš pradžių nustatyto termino pabaigos, ir privalo į jas atsižvelgti, vėliau gavėjo arba kito asmens pateiktoms pastaboms gali būti taikoma administracinių institucijų pareiga jas išnagrinėti, jeigu to reikalauja gero administravimo principas. Taip yra, inter alia, jeigu atitinkama informacija gali tikrai būti naudinga administracinei institucijai siekiant išaiškinti arba papildyti tai, ką ji jau žino, su sąlyga, kad toje administracinės procedūros stadijoje dar galima atsižvelgti į informaciją nevilkinant galutinio sprendimo priėmimo.

65. Tačiau administracinė institucija neturi pareigos pareikšti konkrečios nuomonės dėl gavėjo (ar kito asmens) pastabų, pateiktų praleidus iš pradžių nustatytą terminą. Todėl Komisija nebūtinai turi motyvuoti, kodėl nusprendė neatsižvelgti į šią informaciją.

66. Kartu su šiomis pastabomis tikslinga nurodyti svarbią sąlygą dėl teisminės apsaugos: informaciją pateikusiai šaliai prireikus tektų pareiga įrodyti, kad administracinė institucija į ją turėjo atsižvelgti.

67. Atsižvelgdamas į šias išankstines pastabas galiausiai galiu pradėti išsamiai nagrinėti apeliacinio skundo pagrindus.

3. Pirmasis pagrindas, susijęs su Komisijos atsisakymu įtraukti 1999 m. gruodžio 24 d. Scott laišką į administracinės bylos medžiagą

a) Šalių argumentai

68. Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą tvirtindamas, kad 1999 m. gruodžio 24 d. Scott laiškas turėjo būti priimtas ir įtrauktas į administracinės bylos medžiagą. Būtent Bendrasis Teismas nenurodė konkrečios taisyklės, kuri tariamai buvo pažeista. EB 230 straipsnio prasme tik esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimas galėjo lemti akto panaikinimą, tačiau Scott ieškinyje nesiremta tokiu pažeidimu, o tai reiškia, kad šiuo klausimu Bendrojo Teismo sprendimas yra ultra petita. Be to, ir tai svarbiausia, Komisija nepažeidė esminio procedūrinio reikalavimo, nes valstybės pagalbos kontrolės procedūroje Scott yra trečioji šalis ir neturi jokios teisės pateikti pastabų tokioje vėlyvoje proceso stadijoje. Galiausiai Komisija pažymi, kad bet kuriuo atveju tas pačias pastabas, kurias Scott pateikė nepriimtame laiške, vėliau pateikė Prancūzija savo 2000 m. vasario 21 d. laišku ir taip jos buvo įtrauktos į administracinės bylos medžiagą.

69. Komisija pažymi, kad Bendrojo Teismo sprendimas galėtų sukelti rimtų pasekmių administracinei praktikai, kurios nuosekliai laikomasi valstybės pagalbos bylose.

70. Scott tvirtina, kad Bendrasis Teismas nesukūrė Komisijai jokios bendro pobūdžio pareigos, ir pateikė daug argumentų, glaudžiai susijusių su nagrinėjama byla ir specifinėmis šios bylos aplinkybėmis. Tai, kad Reglamentas Nr. 659/1999 pagalbos gavėjui nesuteikia jokio vaidmens, išskyrus teisę pateikti pastabas administracinės procedūros pradžioje, priešingai Komisijos tvirtinimams nereiškia, kad gavėjui draudžiama vėliau dalyvauti procese. Konkrečiai kalbant, Reglamentas Nr. 659/1999 negali uždrausti taikyti bendrųjų principų, kurie įpareigoja Komisija veikti rūpestingai ir nešališkai.

71. Département du Loiret pateikti argumentai yra iš esmės analogiški Scott tvirtinimams.

b) Vertinimas

72. Pirmajam apeliacinio skundo pagrindui Komisija suteikė daugiausia dėmesio skirdama didžiąją dalį savo pastabų. Akivaizdu, kad Komisija siekia pasipriešinti tam, kad Teisingumo Teismas pritartų Bendrojo Teismo praktikai, pagal kurią palankiau vertinamas pagalbos gavėjo vaidmens stiprinimas valstybės pagalbos kontrolės procedūroje.

73. Remiantis mano išdėstytomis pastabomis apie pagalbos gavėjo vaidmenį bendrai, galima tvirtai teigti, kad jeigu pats gavėjas Komisijai pateikia tam tikrus dokumentus praėjus sutartam jo pastabų pateikimo laikui, Komisija gali turėti pareigą, pagrįstą gero administravimo principu, atsižvelgti į šių dokumentų turinį. Tačiau tam taikomos tokios sąlygos: 1) dokumentai turi būti tikrai naudingi spragoms tarp Komisijai žinomų faktų užpildyti; ir 2) procedūros stadija turi tai leisti. Be to, turi būti įrodyta, kad atitinkami dokumentai yra naudingi.

74. Tačiau Bendrasis Teismas nesilaikė tokios argumentavimo sekos.

75. Nenaudodamas tiek daug žodžių Bendrasis Teismas pirmiausia teisingai suformulavo klausimą ne dėl esminio procedūros reikalavimo pažeidimo (kaip siūlė Komisija), o dėl gero administravimo principo laikymosi( ). Tačiau vadovaudamasis tokiu pagrindu Bendrasis Teismas turėjo nustatyti, ar iš tikrųjų laiško turinys atskleidė faktus, kurie yra svarbūs bylos aplinkybėms suvokti. Jeigu atsakymas į šį klausimą būtų teigiamas, būtų galima daryti išvadą, kad Komisija turėjo pareigą atsižvelgti į pateiktą informaciją. Tačiau Bendrasis Teismas tik padarė bendrą pastabą apie bylos aplinkybes, pažymėdamas, kad dėl jų buvo sudėtinga nustatyti faktus, ypač todėl, kad tarp tariamos pagalbos skyrimo ir Komisijos procedūros praėjo daug laiko. Remdamasis šia bendra išvada Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija turėjo priimti Scott laišką ir įtraukti jį į bylos medžiagą.

76. Negaliu pritarti tokiam motyvavimui. Reikia pripažinti, kad kai kuriais atvejais gero administravimo principas, kaip ir pažymėjo Bendrasis Teismas, reikalauja, kad Komisija atsižvelgtų į dokumentus, kurie buvo pateikti po termino arba kuriuos pateikė asmenys, neturintys specialios teisės juos pateikti. Tačiau, kad taip būtų, pirmiausia reikia įrodyti, kad šiuose dokumentuose yra tikrai naudingos informacijos. O sprendimo dalyje, kurioje buvo analizuojamas Komisijos sprendimas nepriimti 1999 m. gruodžio 24 d. Scott laiško, Bendrasis Teismas net nenagrinėjo laiško turinio.

77. Todėl reikia pritarti pirmajam apeliacinio skundo pagrindui tiek, kiek juo tvirtinama, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą tvirtindamas, kad Komisija turėjo pareigą priimti 1999 m. gruodžio 24 d. Scott laišką ir įtraukti jį į administracinės bylos medžiagą.

4. Antrasis, trečiasis ir ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindai, susiję su tariama Komisijos pareiga prašyti papildomos informacijos ir pasitelkti išorės ekspertų pagalbą

78. Antrąjį, trečiąjį ir ketvirtąjį apeliacinio skundo pagrindus galima nagrinėti kartu. Šiais pagrindais Komisija ginčija Bendrojo Teismo teiginius, kad, atsižvelgiant į 1999 m. gruodžio 24 d. Scott laišką ir 2000 m. vasario 21 d. Prancūzijos vyriausybės laišką, Komisija turėjo išsamiau išnagrinėti bylą ir gauti papildomos informacijos.

a) Šalių argumentai

79. Savo antrajame pagrinde Komisija kritikuoja Bendrojo Teismo teiginius, kad Komisija turėjo paprašyti Prancūzijos valdžios institucijų papildomos informacijos ir paaiškinimų po to, kai jos (taip pat ir 1999 m. gruodžio 24 d. Scott laišku) nurodė, kad yra du kiti turto vertinimai (vieną profesionalią ataskaitą parengė Galtier konsultantų kontora, o kitą – Commissaire aux apports), kurie leido manyti, kad nagrinėjamo žemės sklypo vertė yra mažesnė, nei ją įvertino Komisija( ).

80. Trečiajame apeliacinio skundo pagrinde Komisija ginčija Bendrojo Teismo teiginį, kad Komisija turėjo Scott paprašyti paaiškinti skirtumą tarp numanomos sklypo įrengimo darbų, kurie Prancūzijos vyriausybės vardu buvo atlikti prieš parduodant sklypą Scott, sumos (80 mln. FRF) ir faktinių sąnaudų (140 mln. FRF). Anot Bendrojo Teismo, šis skirtumas turėjo Komisijai padėti suprasti, jog valdžios institucijų patirtos sąnaudos įrengiant sklypą nebūtinai buvo ginčijamo žemės sklypo rinkos vertę parodanti aplinkybė( ).

81. Galiausiai ketvirtajame apeliacinio skundo pagrinde Komisija ginčija Bendrojo Teismo argumentus dėl Komisijos galimybės pasitelkti išorės ekspertų pagalbą, siekiant teisingai nustatyti žemės sklypo vertę.

82. Šie apeliacinio skundo pagrindai taip pat yra pagrįsti prielaida, kad procesine prasme Komisija neturėjo pareigos paprašyti papildomos informacijos, ypač Prancūzijos valdžios institucijų, kurių jau buvo paprašiusi pateikti, inter alia visą informaciją, kuri būtų naudinga nustatant žemės sklypo vertę( ). Tačiau Komisija tvirtina, kad bet kuriuo atveju ji atsižvelgė į įvertinimus, nurodomus skundžiamame Bendrojo Teismo sprendime.

83. Kita vertus, Scott pažymi, kad Bendrasis Teismas nekonstatavo, jog Komisija pažeidė esminį procedūros reikalavimą, ir tvirtina, kad apeliacinio skundo pagrindus reikia atmesti vien dėl šios priežasties. Bet kuriuo atveju, anot Scott, Bendrasis Teismas faktų įvertinimą grindė teisingu požiūriu, nes daugelis 1999 m. gruodžio 24 d. laiške nurodytų argumentų, kurie nebuvo išsamiai pakartoti kitų metų vasario 21 d. Prancūzijos institucijų laiške, būtų privertę Komisiją persvarstyti savo įvertinimus ir paprašyti pateikti naujus dokumentus.

b) Vertinimas

84. Antrasis apeliacinio skundo pagrindas yra glaudžiai susijęs su pirmuoju, todėl manau, kad jam taip pat turėtų būti pritarta.

85. Reikia pabrėžti, kad taip pat ir šiuo atveju Komisija iš tiesų grindžia savo argumentus klaidinga prielaida, t. y. tuo, kad Bendrasis Teismas padarė išvadą, jog Komisija pažeidžia esminius procedūros reikalavimus. Iš tiesų, kaip jau pažymėta, Bendrasis Teismas, atrodo, rėmėsi tik gero administravimo principu.

86. Be to, Komisijos prieštaravimai, kad ginčijamame sprendime ji atsižvelgė į rinkos vertes, nurodytas 1999 m. gruodžio mėn. ir 2000 m. vasario mėn. laiškuose, neturi tvirto pagrindo. Iš tiesų skundžiamame sprendime šie įvertinimai vos paminimi nenurodant pagrįstų motyvų.

87. Tačiau ne tai yra svarbiausias klausimas. Tiek Scott laiške, tiek Prancūzijos vyriausybės laiške, kurie pasiekė Komisiją esant labai vėlyvai procedūros stadijai, tiesiog buvo nurodyta, kad yra kitų vertinimų (kuriuos sudarė mokesčių institucijos, Galtier kontora ir Commissaire des apports), leidžiančių daryti išvadą, kad žemės sklypo vertė yra mažesnė už vertę, kurią Komisija galėjo pagrįstai numanyti iš turimų įrodymų. Nebuvo pridėta jokių kitų dokumentų ir tiesiog deklaruota, kad prireikus Komisijai gali būti pateiktos nagrinėjamos įvertinimo ataskaitos.

88. Man neatrodo, kad pagal gero administravimo principą Komisija šioje procedūros stadijoje privalėjo pareikalauti Prancūzijos pateikti papildomų dokumentų ir detalių. Reikia turėti omenyje, kad Komisija šių valdžios institucijų jau buvo du kartus prašiusi pateikti dokumentus, ir vienu iš atvejų jos prašymas buvo suformuluotas itin plačiai( ). Tuo metu informacija, minima 1999 m. gruodžio mėn. ir 2000 m. vasario mėn. laiškuose, nebuvo pateikta.

89. Taip pat (ir dėl panašių priežasčių) negalima konstatuoti, kad Komisija turėjo pareigą atsižvelgti į 1999 m. gruodžio mėn. Scott atsiųstą laišką. Jeigu būtų pripažinta tokia pareiga, Komisija galėtų tapti vilkinimo praktikų įkaite. Jeigu, pavyzdžiui, prie šio laiško būtų pridėtos jame minimos įvertinimo ataskaitos, išvada galbūt galėtų būti kitokia. Tačiau gero administravimo principas, mano nuomone, negali būti išplėstas taip, kad Komisijos būtų reikalaujama pateisinti aplaidumą jai siunčiamuose komentaruose ir dokumentuose.

90. Trečiajam apeliacinio skundo pagrindui taikomi tie patys argumentai, pateikti dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo. Komisija neturėjo pareigos prašyti Scott papildomos informacijos. Todėl nesuprantu, kodėl Komisija turėjo prašyti Scott paaiškinti tai, kad numatoma sklypo įrengimo kaina buvo viršyta, atsižvelgiant į tai, kad šias sąnaudas padengė Prancūzijos valdžios institucijos.

91. Todėl darau išvadą, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą pripažindamas, kad Komisija turėjo Prancūzijos valdžios institucijų ir (arba) Scott paprašyti pateikti papildomos informacijos dėl žemės sklypo vertės. Todėl reikia pritarti antrajam ir trečiajam apeliacinio skundo pagrindams.

92. Kita vertus, man neatrodo, kad būtų galima pritarti ketvirtajam apeliacinio skundo pagrindui dėl tariamos Komisijos pareigos pasitelkti išorės ekspertą.

93. Nė viename iš skundžiamo sprendimo punktų Bendrasis Teismas iš tiesų nekonstatavo, kad Komisija turėjo pasitelkti išorės eksperto paslaugas. Bendrasis Teismas tiesiog pastebėjo, kad tai buvo viena iš galimybių Komisijai gauti papildomos informacijos.

94. Todėl ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.

B – Apeliacinio skundo pagrindai, susiję su Bendrojo Teismo kontrolės apimtimi

1. Šeštasis pagrindas, kuriuo tvirtinama, kad Bendrasis Teismas paneigė Komisijos diskreciją

95. Šeštasis apeliacinis pagrindas perkelia prie antrosios pagrindinės problemos, su kuria Teisingumo Teismas susiduria šioje apeliacinėje byloje. Ši problema susijusi su Sąjungos teismų jurisdikcijos atlikti Komisijos sprendimų dėl valstybės pagalbos teisėtumo kontrolę rūšimi.

a) Šalių argumentai

96. Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą kai atliko daug gilesnę ir išsamesnę ginčijamo sprendimo kontrolę, negu galėtų atlikti pagal savo jurisdikciją. Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas atliko Komisijos funkcijas, taip paneigdamas Komisijos diskreciją, kuri jai turėtų būti suteikiama šioje srityje. Sąjungos teismų atliekama Komisijos sprendimų dėl valstybės pagalbos kontrolė turi apsiriboti EB 230 straipsnyje nurodytų trūkumų patikrinimu. Sąjungos teismai tam niekada nesinaudoja visais įrodymais, kuriais Komisija naudojosi siekdama priimti savo sprendimą: todėl net praktiškai Sąjungos teismams nebūtų įmanoma pakeisti Komisijos vertinimų savais.

97. Anot Scott, šis apeliacinio skundo pagrindas pagrįstas klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu. Bendrasis Teismas nepakeitė Komisijos vertinimo savuoju, tačiau aiškiai nurodė, ypač šio sprendimo 100 punkte, kad jo tikslas yra tik nustatyti, ar Komisija pakankamai rūpestingai išnagrinėjo visus jai pateiktus įrodymus.

98. Département du Loiret pateikė Scott argumentams analogiškus argumentus.

b) Vertinimas

99. Šis apeliacinio skundo pagrindas yra susijęs su Sąjungos teismų jurisdikcijos kontroliuoti Komisijos sprendimų dėl valstybės pagalbos teisėtumo ribas. Daugelis aspektų buvo aiškiai nustatyti susijusioje bylų praktikoje ir derėtų juos prisiminti.

100. Pirmiausia ir svarbiausia tai, kad „valstybės pagalbos“ sąvoka yra teisinė sąvoka ir turi būti aiškinama vadovaujantis objektyviais kriterijais. Dėl šios priežasties Sąjungos teismai iš esmės privalo vykdyti visapusišką kontrolę aiškindamiesi, ar nagrinėjama priemonė yra valstybės pagalba( ).

101. Tačiau yra du atvejai, kuomet pripažįstama, kad Komisija turi didesnę diskreciją. Pirma – vertindama, ar valstybės pagalba yra suderinama su bendrąja rinka pagal EB 87 straipsnio 3 dalį. Atsižvelgiant į tai Sąjungos teismų kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar Komisija sprendime padarė akivaizdžią klaidą arba piktnaudžiavo įgaliojimais( ).

102. Taip pat pripažįstama, kad Komisija naudojasi didesne diskrecija dėl valstybės pagalbos nustatymo (ir todėl dėl atvejų, kuriems taikoma EB 87 straipsnio 1 dalis), kai sprendimui priimti būtinas sudėtingas techninis arba ekonominis įvertinimas. Tokiais atvejais Sąjungos teismų kontrolė (greta būtinybės patikrinti, ar nebuvo akivaizdžios klaidos arba piktnaudžiavimo įgaliojimais) iš esmės apsiriboja patikrinimu, ar Komisija laikėsi atitinkamų procedūros ir motyvavimo taisyklių ir ar tiksliai nurodė faktus( ).

103. Vertindami Komisijos sprendimus dėl valstybės pagalbos, kuriuose yra sudėtingų ekonominių vertinimų, Sąjungos teismai turi rasti jautrią pusiausvyrą. Viena vertus, Teisingumo Teismas negali pakeisti Komisijos ekonominio vertinimo savuoju; tačiau, kita vertus, jis turi patikrinti, kaip Komisija aiškino ekonominius kriterijus, o tai reiškia, inter alia, kad jis turi patikrinti, ar duomenys, į kuriuos Komisija atsižvelgė vertindama sudėtingą padėtį, iš tikrųjų pagrindžia jais remiantis Komisijos padarytas išvadas( ).

104. Šioje byloje Komisija bandė nustatyti kainą, kurią 1987 m. būtų gavęs paprastas ūkio subjektas parduodamas pramoninės paskirties žemės sklypą. Todėl akivaizdu, ir šalys, atrodo su tuo sutinka, vertinimas, kurį Komisija turėjo atlikti praėjus daugeliui metų nuo bylai reikšmingo laikotarpio, galėjo būti tik apytikslis. Be to, mano nuomone, neabejotina, kad tokiam veiksmui buvo reikalingi sudėtingi ekonominiai vertinimai. Todėl Bendrasis Teismas turėjo jurisdikciją atlikti iš esmės visišką kontrolę, tačiau jos metu negalėjo Komisijos vertinimo pakeisti savo nepriklausomu ekonominių kriterijų vertinimu.

105. Tačiau netikiu, kad nagrinėjamoje byloje Bendrasis Teismas pakeitė Komisijos vertinimą savuoju.

106. Iš tikrųjų reikia pažymėti, kad kai skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas nagrinėjo ginčijamo sprendimo pagrindus, jis savarankiškai neapskaičiavo žemės sklypo vertės. Jis tiesiog konstatavo, kad buvo įrodymų, kad Komisija neišnagrinėjo klausimo pakankamai išsamiai ir kad ji galėjo neteisingai apskaičiuoti žemės sklypo vertę. Ypač Bendrasis Teismas nurodo tai, jog Komisijos pasirinktas metodas žemės sklypo vertei nustatyti buvo pagrįstas sąnaudomis, taip pat tai, kad Komisija neatsižvelgė į tam tikrą informaciją, kuri buvo įtraukta į administracinės bylos medžiagą, ypač į įvertinimus, nurodytus paskutiniuose Prancūzijos valdžios institucijų laiškuose.

107. Todėl reikia atmesti šeštąjį apeliacinio skundo pagrindą.

2. Septintasis pagrindas, pagal kurį Bendrasis Teismas savo išvadas pagrindė ne įrodymais, o hipotezėmis

a) Šalių argumentai

108. Septintajame apeliacinio skundo pagrinde Komisija tvirtina, kad net jeigu Bendrasis Teismas neperžengė savo jurisdikcijos kontroliuoti priemonės teisėtumą ribų, kaip buvo nurodoma šeštajame apeliacinio skundo pagrinde, jis vis tiek padarė klaidą, nes užuot savo sprendimą pagrindęs procedūroje surinktais įrodymais, jis jį pagrindė vien hipotezėmis. Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas padarė klaidą tvirtindamas, kad Komisija turėjo atsižvelgti į žemės sklypo vertės įvertinimus, nurodytus 1999m. gruodžio mėn. Scott laiške ir 2000 m. Prancūzijos vyriausybės laiške. Iš tiesų šiuose laiškuose buvo ne įrodymai, o tik paprasti, nepagrįsti teiginiai.

109. Anot Scott, Komisija yra visiškai neteisi. Praktiškai Scott ir Prancūzijos vyriausybės laiškuose nurodyti teiginiai iš tikrųjų yra įrodymai. Tačiau pritarti tam, kad šie teiginiai yra įrodymai, nereiškia pripažinti juos teisingais: Bendrasis Teismas iš tiesų tik sukritikavo tai, kad Komisija, remdamasi šia informacija, nemanė esant reikalinga šį klausimą nagrinėti išsamiau.

b) Vertinimas

110. Prieš įvertinant septintąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia pažymėti du dalykus.

111. Pirma, pagal nusistovėjusią bylų praktiką Komisijos sprendimų valstybės pagalbos srityje teisėtumą Sąjungos teismai turi vertinti atsižvelgdami į informaciją, kurią Komisija turėjo priimdama šį sprendimą( ).

112. Antra, nereikia pamiršti, kad, remiantis Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnyje įtvirtintu bendruoju principu, apeliacinis skundas dėl Bendrojo Teismo sprendimo apsiriboja tik teisės klausimais. Jeigu faktinės aplinkybės ir įrodymai nebuvo iškraipyti, Teisingumo Teismas negali peržiūrėti Bendrojo Teismo nustatytų faktų( ).

113. Šis Komisijos apeliacinio skundo pagrindas turi būti išnagrinėtas remiantis šiais nusistovėjusiais aspektais. Todėl būtina nustatyti, pirma, ar, peržiūrėdamas Komisijos sprendimo teisėtumą, Bendrasis Teismas atsižvelgė į įrodymus, kurių Komisija neturėjo priimdama ginčijamą sprendimą. Tačiau, antra, reikia nustatyti, ar Komisija nesiekia, kad Teisingumo Teismas naujai įvertintų faktus, kuriuos nustatė Bendrasis Teismas.

114. Vertinimai, dėl kurių Bendrasis Teismas nustatė Komisijos klaidas, iš esmės yra dvejopi.

115. Pirma, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad ginčijamame sprendime buvo keletas konkrečių problemų, keliančių abejonių jo teisingumu ir patikimumu. Konkrečiai kalbant, Komisija ne tik padarė keletą klaidų savo skaičiavimuose (nors šios klaidos buvo naudingos Scott, nes jų ištaisymas leido brangiau įvertinti žemės sklypo rinkos vertę, nei buvo įvertinusi Komisija)( ), tačiau ji buvo kalta dėl netikslumų, ypač todėl, kad siekdama nustatyti žemės sklypo rinkos vertę 1987 m. rėmėsi įvairiais laikotarpiais patirtomis sąnaudomis įsigyjant šio sklypo dalį( ).

116. Antra, Bendrasis Teismas nustatė, kad alternatyvūs žemės sklypo įvertinimai, nurodyti 2000 m. vasario 21 d. Prancūzijos valdžios institucijų laiške, ir tai, kad 1998 m. Scott pardavė žemę kitai privačiai bendrovei daug mažesne kaina nei nurodyta sprendime, turėjo priversti Komisiją, remiantis principu, kad ji privalo rūpestingai ir nešališkai įvertinti faktus, išsamiau išnagrinėti žemės sklypo vertės klausimą, pavyzdžiui, paprašyti Prancūzijos pateikti profesionalų įvertinimus, kuriuos Prancūzijos valdžios institucijos minėjo, arba pasitelkti išorės ekspertų pagalbą( ).

117. Nagrinėdamas šį apeliacinio skundo pagrindą pagal du nurodytus reikalavimus, pažymiu, kad Bendrasis Teismas nenustatė Komisiją klydus dėl faktorių, kurių ji nežinojo priimant ginčijamą sprendimą. Kaip matyti, visa Bendrojo Teismo kritika iš tikrųjų buvo pagrįsta Komisijos padarytais netikslumais ir tuo, kad, anot Bendrojo Teismo, ji neskyrė pakankamai dėmesio informacijai, nurodytai ypač 2001 m. vasario 21 d. Prancūzijos valdžios institucijos laiške. Nereikia pamiršti, kad šį laišką Komisija įtraukė į administracinės bylos medžiagą.

118. Lieka išnagrinėti, ar šiuo apeliacinio skundo pagrindu Komisija iš tiesų prašo Teisingumo Teismo iš naujo įvertinti Bendrojo Teismo nustatytus faktus. Teisingumo Teismo praktika skatina mane daryti neigiamą išvadą šiuo klausimu. Teisingumo Teismas konstatavo, kad klausimas, ar Bendrasis Teismas galėjo teisėtai iš turimų faktų nuspręsti, kad Komisija, nepažeidė savo rūpestingumo pareigos ir pareigos motyvuoti, yra teisės klausimas, kuriam taikoma Teisingumo Teismo kontrolė nagrinėjant apeliacinį skundą( ).

119. Mano nuomone, šioje byloje Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kaip teigia Komisija, pripažindamas, kad Komisija remdamasi naujausia pateikta informacija, ypač Prancūzijos valdžios institucijų pateikta informacija, turi persvarstyti savo įvertinimą, ar buvo valstybės pagalba, ir koks jos dydis.

120. Nereikia pamiršti, kad Bendrasis Teismas kaltino Komisiją iš esmės tuo, kad ji iš naujo neištyrė klausimo, gavusi žemės sklypo vertės vertinimus, parengtus Galtier kontoros ir Commissaire des apports. Kaip jau minėjau, Prancūzijos valdžios institucijų laiškas ir 1999 m. Scott laiškas šiuo klausimu tik paminėjo esant tokius vertinimus ir nurodė prie kokių išvadų juose buvo prieita. Tačiau šių rinkos vertės įvertinimų konkretus turinys nebuvo atskleistas.

121. Jau minėjau, kad tokiomis aplinkybėmis tokio neapibrėžto paminėjimo nepakanka, kad remiantis gero administravimo principu Komisijos būtų reikalaujama atsižvelgti į Scott laišką. Taip pat (ir dėl tų pačių priežasčių) negalima tvirtinti, kad 2000 m. vasario mėn. Prancūzijos valdžios institucijų laiško turinio pagrindu Komisija turėjo atnaujinti procedūros, kuri tuo metu jau buvo pasiekusi galutinį etapą, tyrimo stadiją.

122. Kaip jau pažymėjau, situacija būtų kitokia, jeigu Prancūzijos valdžios institucijos būtų pateikusios rimtesnių argumentų šiems įvertinimams pagrįsti: ypač jeigu jos būtų pridėjusios šių įvertinimų ataskaitas, o tai turėjo būti pakankamai nesudėtinga, ypač atsižvelgiant į tai, kad Galtier kontoros įvertinimą tiesiogiai užsakė Scott.

123. Tačiau tai nebuvo atlikta ir, jeigu Komisijai būtų nustatyta pareiga išsamiau tai ištirti toje proceso stadijoje, būtų sukelta rizika, kad bus pateisintos įvairios vilkinimo taktikos valstybės pagalbos kontrolės procedūroje.

124. Kitaip tariant, konkrečiomis šios bylos aplinkybėmis Komisija galėjo tinkamai pabaigti tyrimą ir priimti sprendimą remdamasi turima informacija. Taip pat Sąjungos teismai turi kontroliuoti sprendimo teisėtumą remdamiesi informacija, kurią Komisija turėjo jo priėmimo metu. Todėl verta pritarti septintajam Komisijos apeliacinio skundo pagrindui ir to savaime pakanka panaikinti ginčijamą sprendimą.

125. Komisijos naudojimąsi sąnaudų metodu ir konkrečias jos klaidas, nurodytas skundžiamo sprendimo 109 ir 110 punktuose, išsamiau aptarsiu nagrinėdamas likusius jos apeliacinio skundo pagrindus.

3. Aštuntasis apeliacinio skundo pagrindas dėl įrodinėjimo naštos perkėlimo

a) Šalių argumentai

126. Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas perkėlė įrodinėjimo naštą, reikalaudamas, kad Komisija surinktų duomenis, nepateiktus šalių, kurios remiantis nagrinėjamo apeliacinio skundo pagrindu, privalėjo pateikti įrodymus, leidžiančius Komisijai priimti kitokį sprendimą.

127. Scott tvirtina, kad Komisija neteisingai suformulavo skundžiamą sprendimą, nes Bendrasis Teismas tiesiog konstatavo faktus ir pažymėjo, kad Komisija nesilaikė pareigos veikti rūpestingai.

b) Vertinimas

128. Apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas ir paremtas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu.

129. Nenagrinėdamas materialinių įrodinėjimo naštos valstybės pagalbos bylose aspektų, norėčiau pabrėžti, kad Bendrasis Teismas nereikalavo Komisijos ieškoti argumentų, pagrindžiančių Scott ir Prancūzijos valdžios institucijų poziciją. Priešingai, kaip matėme, Bendrasis Teismas tik konstatavo, kad Komisijos turimų duomenų nepakako galiausiai priimtam sprendimui pateisinti.

130. Kitaip tariant, Bendrasis Teismas nenustatė Komisijai jokios įrodinėjimo pareigos. Greičiau jis konstatavo, kad remdamasi gauta informacija Komisija pagal gero administravimo principą turėtų tęsti savo tyrimą.

131. Todėl, mano nuomone, aštuntasis Komisijos apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas.

4. Devintasis ir dvyliktasis apeliacinio skundo pagrindai, susiję su Komisijos naudoto sąnaudų metodo teisėtumu

a) Šalių argumentai

132. Devintuoju ir dvidešimtuoju apeliacinio skundo pagrindais Komisija ginčija du skirtingus skundžiamo sprendimo aspektus.

133. Pirma, anot Komisijos, Bendrasis Teismas suklydo nepritardamas tam, kad Komisija naudojosi sąnaudų metodu apskaičiuodama pagalbos dydį. Priešingai, kadangi nebuvo žemės sklypo įvertinimo tuo metu, kai buvo skirta valstybės pagalba, reiškė, kad buvo tinkama ir logiška naudoti sąnaudų metodą, kuris paremtas faktiškai valdžios institucijų patirtomis sąnaudomis suteikiant pagalbą. Reikia pripažinti, kad turto rinkos vertė nebūtinai atitinka už šį turtą sumokėtą sumą, tačiau reikia turėti omenyje, kad nagrinėjamu atveju žemės sklypo įrengimas buvo „pritaikytas“ prie konkrečių Scott reikalavimų, o tai sumažina kainos, kurią būtų galima gauti atviroje rinkoje už šią žemę, svarbą.

134. Antra, Komisija kritikuoja Bendrojo Teismo teiginius, susijusius su žemės sklypo pardavimo 1998 m. kainos naudingumu siekiant nustatyti pagalbos dydį. Ši kaina, net jeigu ir atskleidė to meto rinkos kainą, negali atskleisti pagalbos dydžio prieš vienuolika metų. Viena vertus, 1987 m. buitinio popieriaus sektorius plėtėsi, o 1998 m. patyrė rimtų sunkumų, lėmusių ir žemės sklypo bei fabriko vertės sumažėjimą. Kita vertus, bet koks turtas laikui bėgant praranda vertę, todėl visai normalu, kad po vienuolikos metu Scott suteiktos pagalbos vertė nukrito.

135. Anot Scott, Komisijos reikalavimas yra pagrįstas neteisingu ginčijamo sprendimo supratimu. Bendrasis Teismas nesilaikė nuomonės, kad Komisija negali naudotis sąnaudų metodu siekdama nustatyti pagalbos dydį. Tiesiog nagrinėjamos bylos aplinkybėmis Bendrasis Teismas nustatė, kad Komisija pažeidė savo rūpestingumo pareigą, nes neištyrė, ar nustatant pagalbos dydį yra reikšminga 1998 m. už pirkinį sumokėta kaina.

136. Département du Loiret pateikia panašius argumentus kaip ir Scott ir papildomai teigia, kad Komisijos motyvacijoje yra esminė klaida. Jeigu, kaip tvirtina Komisija, turto rinkos vertė 1998 m. yra išties nereikšminga nustatant valstybės pagalbos dydį 1987 m., tuomet taip pat neverta nustatyti pagalbos dydžio (nors Komisija taip darė) naudojantis bendra vidutine trijų skirtingų etapų, kurie savo ruožtu yra susiję su 1975, 1984 ir 1987 metais pirktais šios žemės sklypais, kaina.

b) Vertinimas

137. Devintajame Komisijos apeliacinio skundo pagrinde (kaip ir dvyliktajame, kuris iš esmės yra toks pats) ginčijama tai, kad Bendrasis Teismas pripažino Komisijos atliktus 1987 m. Scott parduoto žemės sklypo vertės nustatymus netiksliais. Šis apeliacinio skundo pagrindas nėra susijęs su Bendrojo Teismo pastebėjimais, kad Komisija turi padaryti tinkamas išvadas iš informacijos, pateiktos paskutiniuose Scott valdžios institucijų laiškuose (šie aspektai buvo susiję su jau nagrinėtu septintuoju apeliacinio skundo pagrindu). Vietoj to, šiame apeliacinio skundo pagrinde ginčijami bendresni Bendrojo Teismo teiginiai, kad siekdama įvertinti pagalbos dydį Komisija turėjo naudotis patikimesniais metodais nei valdžios institucijų patirtų sąnaudų metodas.

138. Reikia pažymėti, kad, kaip pabrėžė pats Bendrasis Teismas, vertinant, ar buvo suteikta pagalba, valdžios institucijoms parduodant sklypą privačiam asmeniui būtina taikyti privataus investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikoje, principą( ). Todėl reikia nustatyti, ar kaina, kurią sumokėjo įtariamas pagalbos gavėjas (šiuo atveju – Scott), atitinka kainą, kurią jis būtų mokėjęs, jei tokį patį žemės sklypą būtų pirkęs iš privataus pardavėjo, o ne valdžios institucijos.

139. Paprastai privataus investuotojo testas yra sudėtingas ekonominis vertinimas, dėl kurio Komisijai pripažįstama didelė diskrecija( ). Todėl, kaip pažymėjau, šioje srityje Sąjungos teismų jurisdikcija kontroliuoti priemonės teisėtumą iš esmės apsiriboja patikrinimu, ar nebuvo akivaizdžios klaidos arba piktnaudžiavimo įgaliojimais ir ar Komisija laikėsi atitinkamų procedūros bei motyvavimo taisyklių ir ar tiksliai nurodė faktus( ).

140. Mano nuomone, kontrolė, kurios šioje byloje siekė imtis Bendrasis Teismas dėl Komisijos sprendimo, peržengė šias ribas. Reikia turėti omenyje, kad skirdamas pagalbą Prancūzijos valdžios institucijos neatliko jokio nepriklausomo žemės vertės įvertinimo, jos taip pat nenustatė sąlygos, kad žemė bus parduodama pagal konkurso procedūrą, kurioje būtų galima nustatyti, kiek potencialūs pirkėjai yra pasiryžę mokėti. Be to, net per valstybės pagalbos nustatymo procedūrą Prancūzijos valdžios institucijų ir tariamo pagalbos gavėjo elgesys, kaip pažymėjo Komisija ir nustatė pats Bendrasis Teismas, pasižymėjo entuziazmo bendradarbiauti nebuvimu ir tendencija neapibrėžtai, o ne konkrečiai nurodyti galimus įrodymus paskutiniame procedūros etape, kai jau galutinio sprendimo priėmimas tapo akivaizdus.

141. Išties įmanoma, kad ginčijamame sprendime Komisijos atliktas žemės sklypo vertės vertinimas nebuvo visiškai tikslus: pati Komisija tai pripažino. Tačiau nebuvo įrodyta, kad Komisija padarė akivaizdžią klaidą, ir savo pastebėjimuose Bendrasis Teismas, (užuot nurodęs kokią nors tokią Komisijos klaidą arba panašų susijusių nuostatų pažeidimą, tik pabrėžė kelias klaidas, kurios, net jeigu pasitvirtintų, nebūtų pakankamos pateisinti ginčijamo sprendimo panaikinimą. Turiu omenyje ypač skaičiavimo klaidą, nurodytą skundžiamo sprendimo 109–111 punktuose: juo labiau kad ši klaida buvo naudinga Scott, o tai reiškia, kad ją ištaisius parduoto žemės sklypo vertė buvo net didesnė (ir atitinkamai pagalbos dydis). Tai, kad šios klaidos neužtenka pateisinti panaikinimą, nereiškia, kad Bendrasis Teismas neturėjo į ją atsižvelgti (šiuo klausimu žr. dešimtojo apeliacinio skundo pagrindo analizę).

142. Todėl, mano nuomone, reikia pritarti taip pat ir devintajam ir dvyliktajam apeliacinio skundo pagrindams ir todėl Teisingumo Teismas turėtų panaikinti skundžiamą sprendimą.

5. Dešimtasis, tryliktasis ir keturioliktasis apeliacinio skundo pagrindai dėl Komisijos nustatyto pagalbos dydžio

a) Šalių argumentai

143. Dešimtasis Komisijos apeliacinio skundo pagrindas sukoncentruotas į keletą konkrečių skundžiamo sprendimo aspektų, kurie irgi yra susiję su sąnaudų metodo naudojimu pagalbos dydžiui nustatyti. Konkrečiai kalbant Komisija pažymi, kad jos nustatyta žemės sklypo vertė (šiek tiek per 70 mln. FRF) buvo bet kuriuo atveju mažiau nei 80 mln. FRF, kuriuos valdžios institucijos turėjo sumokėti už sklypo įrengimą ir kurie buvo įrašyti į preliminariąją sutartį tarp Scott ir Prancūzijos valdžios institucijų. Tačiau Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas suklydo pripažindamas, kad Scott naudingą skaičiavimo klaidą, nurodytą skundžiamo sprendimo 109–111 punktuose, galima laikyti kriterijumi, leidžiančiu panaikinti ginčijamą sprendimą.

144. Tryliktame apeliacinio skundo pagrinde pakartojami argumentai, panašūs į su dešimtuoju pagrindu susijusius argumentus, taip pat pateikiami kitų argumentai, vėl tvirtinant, kad Komisijos atliktas žemės sklypo įvertinimas buvo toks konservatyvus, kad iš tiesų jis suderinamas su vertėmis, cituojamomis Scott ir Prancūzijos valdžios institucijų nurodytuose dokumentuose.

145. Analogiškai tryliktajam apeliacinio skundo pagrindui, keturioliktame apeliacinio skundo pagrinde pakartojami kituose pagrinduose pateikti argumentai, susiję su Komisijos diskrecija nustatant pagalbos dydį.

146. Scott tvirtina, kad jau atsakė į Komisijos argumentus atsižvelgiant į ankstesnius pagrindus, ir dar kartą teigia, kad bet kuriuo atveju skundžiamas sprendimas daugiausia susijęs su tuo, kad Komisija nesilaikė rūpestingumo pareigos: todėl įvairius Bendrojo Teismo vertintus klausimus reikia suprasti ne kaip atskirus panaikinimo pagrindus, o kaip šio nepakankamo rūpestingumo įrodymus.

b) Vertinimas

147. Dėl pirmos dešimtojo apeliacinio skundo pagrindo dalies laikausi nuomonės (remdamasis savo pastebėjimais dėl ankstesnių pagrindų), kad reikia pritarti Komisijos nurodytiems argumentams. Šie argumentai taip pat yra susiję su daugeliu Bendrojo Teismo pagrindų, kurie leido panaikinti sprendimą, susijusį su gan sudėtingais ekonominiais vertinimais, nors Bendrasis Teismas iš tiesų nenurodė Komisijos pateiktuose argumentuose jokios akivaizdžios klaidos arba procesinių taisyklių pažeidimo.

148. Kita vertus, negali būti pritarta Komisijos argumentams dėl to, kad Bendrasis Teismas pasinaudojo Komisijos padaryta skaičiavimo klaida, kuri buvo naudinga Scott – ieškovei. Iš tiesų reikia pažymėti, kad, kaip teisingai pastebėjo Scott, Bendrasis Teismas rėmėsi šia išvada ne tiesiogiai panaikindamas sprendimą, tačiau pripažindamas, kad Komisija pažeidė savo pareigą veikti rūpestingai. Tačiau nors, kaip minėjau, nesutinku su Bendrojo Teismo išvada, kad Komisija buvo nepakankamai rūpestinga per tyrimą, Bendrojo Teismo negalima kritikuoti pasinaudojus Scott naudinga skaičiavimo klaida kaip vienu iš kriterijų, lėmusių jo išvadas.

149. Tryliktasis ir keturioliktasis apeliacinio skundo pagrindai, kaip minėjau, tiesiog gan padrikai kartoja pastebėjimus ir argumentus, išsakytus dėl kitų pagrindų. Todėl, mano nuomone, jų neverta nei atskirai analizuoti, nei juo labiau jiems pritarti. Įvairios šių pagrindų dalys buvo aptartos nagrinėjant apeliacinio skundo pagrindus, kuriais šie argumentai buvo pirmą kartą nurodyti.

150. Komisijos argumentus, pagrindžiančius tryliktąjį apeliacinio skundo pagrindą (kuriais siekiama įrodyti, kad jos atliktas žemės sklypo vertės įvertinimas buvo protingas ir pagrįstas), tiek, kiek jais neginčijamos Bendrojo Teismo nustatytos išvados dėl faktų, reikia apibūdinti kaip argumentus, pagrindžiančius jau septintajame apeliacinio skundo pagrinde keliamus tvirtinimus, kad Bendrasis Teismas peržengė savo jurisdikcijos ribas kontroliuoti institucijų aktų teisėtumą. Jau nurodžiau, kad, mano nuomone, šiam tvirtinimui reikia pritarti, todėl nėra būtina dar kartą nagrinėti šio klausimo.

151. Tad reikia pritarti pirmai dešimtojo apeliacinio skundo daliai, tačiau atmesti antrąją. Taip pat reikia atmesti tryliktąjį ir keturioliktąjį apeliacinio skundo pagrindus.

6. Vienuoliktasis apeliacinio skundo pagrindas, susijęs su Orleano miesto tarybos sprendimo įrodomąja galia

a) Šalių argumentai

152. Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas suklydo, konstatavęs, kad vertindama Scott parduoto žemės sklypo vertę Komisija netinkamai atsižvelgė į tai, kokią vertę 1994m. gegužės mėn. nustatė Orleano miesto taryba. Priešingai, šis įvertinimas buvo labai patikimas, ir Komisija teisingai juo pasinaudojo apskaičiuodama pagalbą.

153. Scott tvirtina, kad ji nėra susipažinusi su dokumentu, kuriuo remiasi Komisija. Scott turimoje 1994 m. gegužės 27 d. Orleano miesto tarybos susirinkimo protokolo kopijoje nėra ištraukų, Komisijos cituojamų šiame apeliaciniame skunde.

b) Vertinimas

154. Neabejotina, kad Komisija padarė keletą klaidų, formuluodama šį apeliacinio skundo pagrindą. Iš tikrųjų ne visos Komisijos cituojamos ištraukos yra Teisingumo Teismo turimoje Orleano miesto tarybos priimtos priemonės kopijoje, o puslapiai, kuriuos nurodo Komisija savo rašytinėse pastabose, yra paslaptingi( ).

155. Nepaisant visų skaičiavimo netikslumų, kuriais pasižymi visų šios bylos šalių rašytinės pastabos, esminis Komisijos pagrindo aspektas nesikeičia.

156. 1994 m. Orleano miesto taryba, apibendrindama situaciją prieš tai, kai valstybės pagalbos procedūra dar nebuvo pradėta, konstatavo, kad pradinė žemės sklypo kaina buvo 10,9 milijono FRF, be to, pridūrė, kad tai yra labai konservatyvus vertinimas.

157. Komisija pasinaudojo šia informacija kaip kriterijumi apskaičiuoti valstybės pagalbos Scott dydį, tačiau, kaip pažymėjo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 109–111 punktuose, ji padarė aiškinimo klaidą, kuri leido sumažinti kvadratinio metro kainą visiškai Scott naudai.

158. Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija negalėjo remtis šia verte, nes Orleano miesto tarybos susirinkimo protokolo 2.2 punktas, kuriame nurodoma ši vertė, yra „labai trumpa santrauka be paaiškinimų“( ). Bendrasis Teismas pridūrė: kadangi sutartinės sąlygos, kuriomis Prancūzijos valdžios institucijos nusipirko šį sklypą, buvo nežinomos, įmanoma, kad žemės sklypas buvo įsigytas ekspropriacijos būdu, todėl nurodoma kaina viršijo tikrąją rinkos kainą.

159. Mano nuomone, Bendrojo Teismo argumentai yra klaidingi ir reikia pritarti Komisijos apeliacinio skundo pagrindui.

160. Vertindama pagalbos buvimą Komisijai teko, kaip matyti, žemės sklypo vertę atkurti po daugelio metų, taikant privataus investuotojo testą siekiant nustatyti, ar buvo valstybės pagalba. Net neatsižvelgiant į neseną diskusiją apie Komisijai suteiktiną diskreciją tokioje sudėtingoje situacijoje, manau, kad jos elgesys šioje byloje buvo visiškai tinkamas. Iš tikrųjų tokiomis aplinkybėmis kokios aprašytos, pasinaudoti žemės sklypo vertinimu: 1) kurį parengė viena iš sandoryje dalyvaujančių valdžios institucijų; ir 2) kurį nurodė oficialus dokumentas – man atrodo metodologiškai teisingas pasirinkimas.

161. Taip pat laikyčiau nepagrįstais Bendrojo Teismo prieštaravimus, susijusius su tuo, kad nurodyta vertė gali būti nepatikima, jeigu valdžios institucijos įsigijo žemės sklypą ekspropriacijos būdu. Pagrindinė Bendrojo Teismo idėja yra tai, kad dėl konkrečios pirkimo formos pirkinys brangesnis nei įsigyjant normaliomis rinkos sąlygomis, nes ši forma gali apimti specialių kompensacijų savininkams mokėjimą.

162. Pirma, šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ekspropriacijos mechanizmas yra savaime sukurtas suteikti prioritetą viešajam interesui prieš privačius ir nepanašu, kad nuosavybės savininkams būtų mokamos daug didesnės sumos nei eksproprijuojamos nuosavybės rinkos vertė. Bet kuriuo atveju labiau tikėtinas atvirkščias variantas.

163. Tačiau antra, ir man tai atrodo esminis argumentas, Orleano miesto taryba minėjo ne žemės sąnaudas, o tik jos vertę. Toliau nereikia pamiršti, kad šis vertinimas buvo tik vienas kriterijų, kuriuos Komisija kartu apsvarstė savo galutiniame sprendime dėl valstybės pagalbos.

164. Todėl vienuoliktasis Komisijos apeliacinio skundo pagrindas yra pagrįstas ir jam turi būti pritarta.

7. Penkioliktajame apeliacinio skundo pagrinde, kuriuo tvirtinama, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes ir įrodymus

165. Penkioliktuoju apeliacinio skundo motyvu Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė bylos faktines aplinkybes.

166. Iš tiesų šį pagrindą sudaro tik kelios eilutės, kurios neatskleidžia jokios naujos medžiagos, palyginti su argumentais, pateiktais dėl kitų apeliacinio skundo pagrindų.

167. Akivaizdu, kad taip suformuluotam teisiniam pagrindui negalima pritarti, nes nėra jį pagrindžiančių argumentų. Taip yra ypač tariamo iškraipymo atveju, nes siekiant pasiremti iškraipymu reikia pateikti pakankamai įrodymų, tiksliai nurodant, kokie elementai buvo iškraipyti, ir nurodyti Bendrojo Teismo vertinimo klaidas( ).

C – Kiti apeliacinio skundo pagrindai

1. Penktasis apeliacinio skundo pagrindas, pagal kurį Bendrasis Teismas sprendė dėl kriterijų, kuriais Scott nesirėmė

a) Šalių argumentai

168. Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą sutikdamas atsižvelgti( ) į „alternatyvius“ žemės sklypo įvertinimus, nors Scott konkrečiai nesirėmė šiais įvertinimais savo ieškinyje.

169. Anot Scott, nekyla klausimas dėl klaidos, atsižvelgiant į tai, kad savo ieškinyje ji ginčijo, kaip Komisija įvertino pagalbos dydį, ir ypač rėmėsi 1999 m. gruodžio 24 d. laišku, kuris buvo pagrįstas alternatyviais žemės sklypo įvertinimais.

b) Vertinimas

170. Negalima pritarti šiam Komisijos apeliacinio skundo pagrindui.

171. Scott pateiktame ieškinyje Bendrajam Teismui buvo konkrečiai kritikuojamas Komisijos atliktas žemės sklypo vertės įvertinimas, palyginti su Prancūzijos mokesčių institucijų atliktu įvertinimu, kuris buvo minimas 1999 m. gruodžio 24 d. laiške, į kurį Komisija (Scott nuomone, – klaidingai) atsisakė atsižvelgti( ).

172. Todėl atsižvelgdamas į šią ginčijamo sprendimo kritiką ir laiško, kuriame nurodomi „alternatyvūs“ žemės įvertinimai, pateikimą Bendrasis Teismas galėjo konstatuoti, kad jis gali atlikti žemės sklypo vertės vertinimo kontrolę remdamasis jam pateiktais įrodymais.

V – Išvada

173. Apibendrindamas siūlau Teisingumo Teismui savo iniciatyva konstatuoti, kad skundžiamo sprendimo motyvavime yra rimta klaida, todėl jį reikia panaikinti. Alternatyviai siūlau pripažinti, kad Komisijos apeliacinio skundo septintajam, devintajam, dešimtajam (jo pirmai daliai), vienuoliktajam ir dvyliktajam pagrindams reikia pritarti, todėl bet kuriuo atveju skundžiamas sprendimas turi būti panaikintas visas. Taip pat alternatyviai manau, kad pirmajam, antrajam ir trečiajam apeliacinio skundo pagrindams galėtų būti pritarta.

174. Kadangi Bendrasis Teismas išnagrinėjo tik vieną iš keturių teisinių pagrindų, kuriais Scott rėmėsi grįsdama savo ieškinį, šioje bylos stadijoje Teisingumo Teismas negali paskelbti galutinio sprendimo. Todėl byla turi būti grąžinta Bendrajam Teismui.

175. Todėl siūlau Teisingumo Teismui:

– panaikinti skundžiamą sprendimą,

– grąžinti bylą Bendrajam Teismui,

– atidėti sprendimo dėl bylinėjimosi išlaidų priėmimą.