ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 77/25

2019 m. lapkričio 28 d. FV pateiktas apeliacinis skundas dėl 2019 m. rugsėjo 19 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-153/17 FV/Taryba

(Byla C-877/19 P)

(2020/C 77/36)

Proceso kalba: prancūzų

Šalys

Apeliantė: FV, atstovaujama advokato É. Boigelot

Kita proceso šalis: Europos Sąjungos Taryba

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti 2019 m. rugsėjo 19 d. sprendimą (T-153/17);

— atitinkamai patenkinti apeliantės reikalavimus pirmojoje instancijoje ir todėl panaikinti vertinimo ataskaitas už 2014 ir 2015 m., galiausiai priimtas 2016 m. gruodžio 5 d.;

— priteisti iš atsakovės visas bylinėjimosi abiejose instancijoje išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Priimtais sprendimais buvo atmestas prašymas panaikinti vertinimo ataskaitas už 2014 ir 2015 m.

Apeliantė kaip pagrindą nurodo, pirma, tai, kad buvo pažeista kontrolės prievolė ir pareiga motyvuoti, taip pat buvo iškraipyti bylos įrodymai ir, antra, tai, kad buvo pažeistos vertinimo gairės, pareiga motyvuoti ir rūpestingumo pareiga, taip pat buvo padaryta akivaizdi vertinimo klaida.

Anot apeliantės, Bendrasis Teismas padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir iškraipė faktus, kai laikėsi nuomonės, kad jos tariamai netinkamas elgesys buvo vienintelė priežastis, dėl kurios administracija jai pateikė vertinimą „patenkinamas“ už „atsakomybę“, kai ši skiltis vertinimo gairėse apibrėžta kaip „suinteresuotojo asmens įsitraukimas į darbą, jo gebėjimas aktyviai ir konstruktyviai atlikti užduotis“.

Be to, Bendrasis Teismas tinkamai nekontroliavo apeliantės užduočių sumažinimo. Liga ar darbas ne visą darbo dieną dėl medicininių priežasčių negali pateisinti dalies pareigūno funkcijų atėmimo, ypač be jo sutikimo.

Be to, apeliantė ginčija Bendrojo Teismo vertinimus dėl kabineto ar darbo vietos pasikeitimo, taip pat dėl jos elgesio atliekant vertinimą už 2014 m. ir teigia, kad juose buvo iškraipyti bylos įrodymai.

Galiausiai priimtame sprendime buvo neatsižvelgta į rūpestingumo stoką, visų pirma kalbant apie pareigūną, kurio psichologinė sveikata yra paveikta, ir nebuvo pritaikyta Pareigūnų tarnybos nuostatų 59 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa.
2.

Ar Reglamento Nr. 261/2004 5 straipsnio 1 dalies c punktą, 7 straipsnio 1 dalį ir 8 straipsnio 3 dalį reikia aiškinti taip, kad jeigu orlaivis nusileidžia kitame tos pačios vietovės, to paties miesto arba to paties regiono oro uoste, egzistuoja teisė į kompensaciją dėl skrydžio atšaukimo?
A)

Ar netiesiogine diskriminacija dėl amžiaus, kaip apibrėžta Direktyvos 2000/78 (1) 2 straipsnio 1 dalyje ir 2 dalies b punkte, taip pat 3 straipsnio 1 dalies c punkte, turėtų būti laikomi valstybės narės teisės aktai, kuriuos kaip darbdaviai taiko valstybė, vietos valdžios institucijos ir viešosios teisės reglamentuojami juridiniai asmenys ir apskritai visos išplėstinio viešųjų paslaugų sektoriaus įstaigos (privatinės teisės reglamentuojamos įstaigos), kaip antai nurodytos Įstatymo Nr. 4024/2011 34 straipsnio 1 dalies c punkte, 3 dalies pirmoje pastraipoje ir 4 dalyje, pagal kuriuos tų įstaigų darbuotojams, dirbantiems pagal darbo sutartis, kurios reglamentuojamos pagal privatinės teisės normas, yra taikoma darbo jėgos rezervo sistema, kurios laikotarpis negali būti ilgesnis kaip dvidešimt keturi (24) mėnesiai, taikant vienintelį esminį kriterijų — kad netrukus būtų įvykdytos senatvės pensijos skyrimo sąlygos, t. y., kad laikotarpiu nuo 2012 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d. įmokos pensijai gauti būtų mokėtos trisdešimt penkerius (35) metus, kartu atsižvelgiant į aplinkybę, kad pagal atitinkamu laikotarpiu draudimo srityje galiojusius teisės aktus, be kitų nagrinėjamu atveju nesvarbių atvejų, siekiant įgyti teisę į senatvės pensiją dirbant pagal darbo sutartį, reikalauta, kad asmuo būtų dirbęs (ne mažiau kaip) 10 500 darbo dienų (35 metus) ir tą laiką būtų buvęs apdraustas IKA ar kitoje samdomų darbuotojų draudimo įstaigoje ir būtų (ne mažiau kaip) 58 metų amžiaus, neatmetant galimybės, kad konkrečiu atveju draudimo laikotarpis (35 metai) gali pasibaigti ir asmeniui esant kitokio amžiaus?
2019 m. balandžio 3 d. Court of Appeal (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/WR

(Byla C-279/19)

(2019/C 230/25)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal (Jungtinė Karalystė)

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantė: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Kita apeliacinio proceso šalis: WR

Prejudiciniai klausimai

1. Ar asmuo, kuris fiziškai turi akcizais apmokestinamas prekes tuo momentu, kai valstybėje narėje B atsiranda prievolė apskaičiuoti akcizus, yra atsakingas už akcizų sumokėjimą pagal Direktyvos 2008/118/EB (1) (toliau — Direktyva) 33 straipsnio 3 dalį, kai jis: a) neturėjo jokio teisinio ar naudos intereso dėl tų akcizais apmokestinamų prekių; b) transportavo akcizais apmokestinamas prekes tarp valstybių narių A ir B kitų asmenų vardu už užmokestį; ir c) žinojo, kad jo turimos prekės yra akcizais apmokestinamos prekės, tačiau nežinojo ir neturėjo pagrindo įtarti, kad prekėms valstybėje narėje B atsirado prievolė apskaičiuoti akcizą, tuo momentu ar prieš tai, kai atsirado tokia prievolė?

2. Ar atsakymas į pirmą klausimą būtų kitoks, jei asmuo nežinojo, jog jo turimos prekės buvo akcizais apmokestinamos prekės?

(1) 2008 m. gruodžio 16 d. Tarybos direktyva 2008/118/EB dėl bendros akcizų tvarkos, panaikinanti Direktyvą 92/12/EEB (OL L 9, 2009, p. 12).
—

pirma, Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad atliekant tyrimą, ar konkreti mokestinė tvarka suteikia pranašumo subjektams, kuriems ji taikoma, reikia ne tik išanalizuoti nagrinėjamai tvarkai būdingus nusistovėjusius kriterijus, dėl kurių subjektai, kuriems ta tvarka taikoma, atsiduria palankesnėje padėtyje, palyginti su kitomis įmonėmis, kurioms taikoma bendroji tvarka, bet ir kad atliekant šį vertinimą reikia išanalizuoti nepalankius veiksnius dėl su ta tvarka nesusijusių ir kiekvienais mokestiniais metais kintančių aplinkybių, net jei tie veiksniai yra atsitiktiniai ir negali sistemingai neutralizuoti pranašumo, ir kad, be to, jie negali būti numatyti nagrinėjant tvarką ex ante,
—

panaikinti 2012 m. gruodžio 19 d. Europos Komisijos sprendimą (ES) 2015/1225 dėl bendrovės „SEA S.p.A.“ teikiamų kapitalo injekcijų bendrovei „SEA Handling S.p.A.“ (Byla SA.21420 (C 14/10) (ex NN 25/10) (ex CP 175/06));
C 112/32

2019 m. sausio 25 d.Banco Santander, S.A. ir Santusa Holding, S.L. pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. lapkričio 15 d. Bendrojo Teismo (devintoji išplėstinė kolegija) priimto sprendimo byloje T-399/11 RENV, Banco Santander ir Santusa / Komisija

(Byla C-53/19 P)

(2019/C 112/38)

Proceso kalba: ispanų

Šalys

Apeliantės: Banco Santander, S.A. ir Santusa Holding, S.L., atstovaujamos advokatų J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero ir A. Lamadrid de Pablo

Į bylą įstojusios šalys ieškovės reikalavimams palaikyti pirmojoje instancijoje: Ispanijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika ir Airija

Kita proceso šalis: Europos Komisija

Apeliančių reikalavimai

— Panaikinti 2018 m. lapkričio 15 d. Bendrojo Teismo sprendimą.

— Priimti ieškinį dėl panaikinimo ir galutinai panaikinti ginčijamą sprendimą.

— Priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Europos Komisijos.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

2018 m. lapkričio 15 d. Bendrasis Teismas priėmė sprendimą byloje T-399/11 RENV, Banco Santander, S.A. ir Santusa Holding, S.L. / Europos Komisija (1), dėl kurio paduodamas apeliacinis skundas. Sprendime atmestas apeliantės ieškinys dėl 2011 m. sausio 12 d. Europos Komisijos sprendimo (2) dėl „finansinio prestižo“, reguliuojamo Ispanijos pelno mokesčio įstatymo 12.5 straipsnyje.

Grįsdama savo apeliacinį skundą apeliantė nurodo vienintelį pagrindą, susijusį su skundžiamame sprendime padarytomis teisės klaidomis aiškinant Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį dėl „atrankinio pobūdžio“ sąvokos.

Konkrečiai kalbant, apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas:

— suklydo nustatydamas referencinį pagrindą per pirmą atrankinio pobūdžio analizės etapą;

— suklydo nustatydamas tikslą, kuriuo remiantis lyginamos skirtingos teisinės ir faktinės situacijos per antrą atrankinio pobūdžio analizės etapą;

— todėl taip pat suklydo priskirdamas įrodinėjimo pareigą ir taikydamas proporcingumo principą;

— be to, suklydo analizuodamas tariamą priežastinio ryšio tarp negalėjimo įmonėms jungtis užsienyje ir akcijų įsigijimo užsienyje nebuvimą;

— be to, suklydo atmesdamas tai, kad priemonę galima padalyti atsižvelgiant į kontrolės procentinę dalį;

— be to, teisiškai neteisingai pagrįsdamas sprendimą keletą kartų pakeitė sprendimo pagrindus kitais savo pagrindais ir taip padarė papildomas teisės klaidas.

(1) 2018 m. lapkričio 15 d. Sprendimas Banco Santander ir Santusa / Komisija (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787).

(2) 2011 m. sausio 12 d. Komisijos sprendimas 2011/282/ES dėl Ispanijos įgyvendintos finansinės prestižo vertės amortizacijos mokesčių tikslais įsigyjant užsienio bendrovės akcijų Nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) (OL L 135, 2011, p. 1).
C 148/11

2018 m. gruodžio 28 d. Mamas and Papas Ltd pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. spalio 23 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) priimto sprendimo byloje T-672/17, Mamas and Papas/EUIPO

(Byla C-825/18 P)

(2019/C 148/11)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Mamas and Papas Ltd, atstovaujama QC S. Malynicz, solisitorių B. Whitehead, J. Dainty

Kita proceso šalis: Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba

Apeliantės reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-672/17, Mamas and Papas Ltd/EUIPO,

— priimti sprendimą dėl klausimo, susijusio su ankstesniu atskleidimu,

— grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl likusių ieškinio pagrindų, kurie buvo pateikti Bendrajam Teismui, bet sprendimas dėl jų nepriimtas,

— nurodyti Tarnybai ir į bylą įstojusiai šaliai padengti savo ir apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Pirma, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kiek tai susiję su EUIPO įgaliojimais pagal Bendrijos dizaino reglamento (1) 63 straipsnio 1 dalį tikrinti faktus dėl ankstesnio dizaino atskleidimo. Tais atvejais, kai dizaino savininkas patvirtina ankstesnio atskleidimo faktą, EUIPO neturi galimybių šiuo klausimu prieiti prie kitokios išvados.

Antra, Bendrasis Teismas, vertindamas ankstesnio atskleidimo įrodymus, bet kuriuo atveju iškraipė įrodymus ir neteisingai vertino faktus, o jo sprendimo išvadose yra esminių netikslumų dėl jam pateiktų dokumentų, kaip matyti iš bylos medžiagos.

(1) 112001 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino (OL L 3, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 142).
2.

Antra, apeliantė, grįsdama savo apeliacinio skundo pagrindą, nurodo, kad per pirminį antidempingo tyrimą buvo nustatytos dvi eksportuotojų grupės: bendradarbiaujantys eksportuotojai, kaip antai apeliantė, kuriems taikomas rinkos ekonomikos režimas (toliau – RER) remiantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktu ir nebendradarbiaujantys gamintojai, kuriems netaikomas RER, ir kurių atžvilgiu ES institucijos taikė „geriausios turimos informacijos“ metodologiją remiantis pagrindinio reglamento 18 straipsniu. Per dalinę tarpinę peržiūrą, po kurios buvo priimtas Reglamentas Nr. 626/2012, bendradarbiaujantiems gamintojams, kaip antai apeliantei, ES institucijos atsisakė taikyti RER ir jų normalioji vertė buvo nustatyta remiantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktu atsižvelgiant į Argentiną, kaip į analogišką Komisijos pasirinktą valstybę. Šios kategorijos eksportuotojų nebuvo per pirminį tyrimą. Todėl, net jei pagrindinio reglamento 11 straipsnio 9 dalis turėjo buto aiškinama kaip neleidžianti ES institucijoms per dalinę tarpinę peržiūrą naudoti apskaičiuotos normaliosios vertės vietoje faktinių pardavimo kainų, ji quod non neužkerta kelio ES institucijoms taikyti apskaičiuotą normaliąją vertę naujoms eksportuotojų grupėms, kurios pirmą kartą atsirado per dalinę tarpinę peržiūrą.
4.

Nepriklausomai nuo to, į kokios direktyvos taikymo sritį patektų ginčo vidaus sandoris, ar viešųjų pirkimų tiekėjų lygiateisiškumo ir nediskriminavimo bei skaidrumo principai (Direktyvos 2004/18 2 straipsnis, Direktyvos 2014/24 18 straipsnis), bendrasis draudimas diskriminuoti dėl pilietybės (ESS 18 straipsnis), įsisteigimo laisvė (ESS 49 straipsnis) bei laisvė teikti paslaugas (ESS 56 straipsnis), galimybė įmonėms suteikti išimtines teises (SESV 106 straipsnis), Teisingumo Teismo praktika (sprendimai Teckal, ANAV, Sea, Undis Servizi ir kiti) turi būti suprantami ir aiškinami taip, kad in house sandoris, kurį sudaro perkančioji organizacija ir nuo jos teisiškai atskirtas subjektas, o perkančioji organizacija šį subjektą kontroliuoja analogiškai kaip savo tarnybas ir šio subjekto pagrindinę veiklos dalį sudaro veikla, vykdoma perkančiosios organizacijos naudai, per se teisėtas, inter alia, nepažeidžia kitų ūkio subjektų teisės į sąžiningą konkurenciją, šie nėra diskriminuojami, o vidaus sandorį sudariusiam kontroliuojamam subjektui nėra teikiamos privilegijos?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 134/17

2018 m. vasario 19 d.Supreme Court of the United Kingdom (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje SM / Entry Clearance Officer, UK Visa Section

(Byla C-129/18)

(2018/C 134/23)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Supreme Court of the United Kingdom

Šalys pagrindinėje byloje

Kasatorius: SM

Kita kasacinio proceso šalis: Entry Clearance Officer, UK Visa Section

Įstojusios į bylą šalys: Coram Children’s Legal Centre (CCLC) ir Centre for Advice on Individual Rights in Europe (AIRE)

Prejudiciniai klausimai

1. Ar vaikas, už kurio nuolatinę teisinę globą atsakingas Sąjungos pilietis arba piliečiai, ir kuriam taikoma „kefalah“ ar kokia nors lygiavertė sistema, nustatyta jo arba jos kilmės šalyje, yra „tiesioginis palikuonis“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2004/38 (1) 2 straipsnio 2 dalies c punktą?

2. Ar kitas direktyvos nuostatas ir visų pirma 27 ir 35 straipsnių nuostatas galima aiškinti taip, kad pagal jas neleidžiama tokiems vaikams įvažiuoti į šalį, jeigu jie yra išnaudojami arba tapę prekybos žmonėmis aukomis arba kyla tokia grėsmė?

3. Ar tam, kad vaiką, kuris nėra EEE piliečio biologinis palikuonis, pripažintų tiesioginiu palikuoniu pagal 2 straipsnio 2 dalies c punktą, valstybė narė turi teisę kelti klausimą, ar vaiko globos paskyrimo EEE piliečiui procedūros užtikrino, kad būtų pakankamai atsižvelgta į to vaiko interesus?

(1) 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46).
1.

Ar Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 56 ir 63 straipsnius reikia aiškinti taip, kad jais draudžiamos Zakon o ništetnosti ugovora o kreditu s međunarodnim obilježjima sklopljenih u Republici Hrvatskoj s neovlaštenim vjerovnikom (Įstatymas dėl Kroatijos Respublikoje su leidimo neturinčiu kreditoriumi sudarytų tarptautinį elementą turinčių paskolos sutarčių negaliojimo; Narodne novine Nr. 72/2017) nuostatos, būtent to įstatymo 10 straipsnio nuostatos, pagal kurias negalioja paskolos sutartys ir kiti teisiniai dokumentai, kurie yra tarp skolininko (kaip tai suprantama pagal minėto įstatymo 1 straipsnį ir 2 straipsnio antrą įtrauką) ir leidimo neturinčio kreditoriaus (kaip tai suprantama pagal to paties įstatymo 2 straipsnio antrą įtrauką) sudarytos paskolos sutarties pasekmė ar ja pagrįsti, net jeigu buvo parengti prieš įsigaliojant minėtam įstatymui, ir jie negalioja nuo jų sudarymo momento ir dėl to sutarties šalys privalo viena kitai grąžinti tai, ką gavo pagal negaliojančią sutartį, o kai neįmanoma grąžinti to, ką yra gavusios, arba kai įvykdytos prievolės pobūdis prieštarauja grąžinimui, privalo sumokėti atitinkamą piniginę kompensaciją atsižvelgiant į priimant teismo sprendimą taikytas kainas?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 283/25

2017 m. birželio 22 d.Supreme Court (Airija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje The Minister for Justice and Equality, Ireland ir Attorney General/Arkadiusz Piotr Lipinski

(Byla C-376/17)

(2017/C 283/35)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Supreme Court

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovai: The Minister for Justice and Equality, Ireland ir Attorney General

Atsakovas: Arkadiusz Piotr Lipinski

Prejudiciniai klausimai

1. Jei kompetentingas valstybės narės teismas pripažįsta asmenį kaltu ir skiria jam bausmę, paskirta pradinė bausmė apeliaciniame procese pakeičiama, vėliau šios (apeliaciniame procese pakeistos) bausmės vykdymas atidedamas, o tada, panaikinus nagrinėjamą bausmės vykdymo atidėjimą, priimamas naujas sprendimas šią bausmę vykdyti, ar Pagrindų sprendimo (1) 4a straipsnyje vartojamą sąvoką „teisminis nagrinėjimas“ reikėtų aiškinti: a) kaip reiškiančią tik procesą, kurio metu asmuo pripažįstamas kaltu ir jam paskiriama pradinė bausmė (toliau – pradinė bausmė); ar b) kaip reiškiančią tai, kas nurodyta a punkte, ir (arba) visa tai, kas nurodyta toliau visuose šiuose punktuose ar kuriame nors iš jų: i) bet kokį apeliacinį procesą, kuris vyksta po a punkte nurodyto proceso ir kuriame pakeičiama pradinė bausmė (toliau – pakeista bausmė); ii) procesą, kuriame pakeistos bausmės (ar jos dalies) vykdymas atidedamas; iii) procesą, kurio metu pakeistos bausmės (ar jos dalies) vykdymo atidėjimas panaikinamas?

2. Jei sąvoką „teisminis nagrinėjimas“ reikia aiškinti kaip reiškiančią ar apimančią bet kokį apeliacinį procesą, kuriame skiriama pakeista bausmė, ar nenurodymas, jog asmeniui, kurį prašoma perduoti, buvo pranešta apie šį apeliacinį procesą ar jis dalyvavo šiame apeliaciniame procese, turi lemiamą reikšmę Europos arešto orderio galiojimui, nepaisant to, kad dėl papildomos informacijos, pateiktos vykstant procesui prašomojoje valstybėje, iš esmės paaiškėja, kad atitinkamam asmeniui iš tikrųjų buvo pranešta apie apeliacinį procesą ir jam buvo atstovaujama šiame procese?

(1) 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 239/28

2017 m. gegužės 8 d.Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc. pateiktas apeliacinis skundas dėl 2017 m. vasario 28 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-163/14 Canadian Solar Emea ir kt./Taryba

(Byla C-237/17 P)

(2017/C 239/35)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantės: Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd, Csi Solar Power (China), Inc., atstovaujamos advokato J. Bourgeois, advokato S. De Knop, advokato M. Meulenbelt, advokato A. Willems

Kitos proceso šalys: Europos Sąjungos Taryba, Europos Komisija

Apeliančių reikalavimai

Apeliantės Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-163/14,

— patenkinti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį ir panaikinti ginčijamą reglamentą, kiek jis susijęs su apeliantėmis,

— priteisti iš atsakovės bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas,

— nurodyti kitoms apeliacinio proceso šalims padengti savo bylinėjimosi išlaidas.

Subsidiariai

— panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-162/14,

— grąžinti bylą nagrinėti Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą,

— atidėti bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidų klausimo nagrinėjimą, kol Bendrasis Teismas priims galutinį sprendimą,

— nurodyti kitoms apeliacinio proceso šalims padengti savo bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą reikalaudamas apeliančių įrodyti suinteresuotumą pateikti pirmąjį ir antrąjį ieškinio pagrindus; bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas klaidingai teisiškai kvalifikavo faktines aplinkybes, nes apeliantės yra suinteresuotos juos pateikti.
1.

Ar 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje (1) 10 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją reikalaujama, kad sprendimas dėl teisės gyventi šalyje nustatymo būtų priimtas ir apie jį būtų pranešta per šešių mėnesių terminą, ar kaip nuostatą, pagal kurią leidžiama per šį terminą priėmus sprendimą, apie jį pranešti vėliau? Jei apie minėtą sprendimą galima pranešti vėliau, per kokį terminą tai reikia padaryti?
1.

Ar su Direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (1) 6 ir 7 straipsniais suderinama 2016 m. vasario 18 d.Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) sprendime įtvirtinta praktika, pagal kurią, nepaisant sąlygos dėl įsipareigojimų įvykdymo prieš terminą nesąžiningumo ir nepaisant to, kad šia sąlyga grindžiamas prašymas dėl išieškojimo, išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūra neturi būti nutraukiama, nes vartotojui naudingiau, kad ji būtų tęsiama dėl to, kad sprendimo, priimto pagal Civilinio kodekso 1124 straipsnį pradėtame procese dėl pripažinimo, vykdymo atveju vartotojas negalėtų naudotis procesinėmis garantijomis, kurios būdingos išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūrai, tačiau ja neatsižvelgiama į paties Tribunal Supremo suformuotą ir nusistovėjusią praktiką, kuria remiantis minėtas Civilinio kodekso 1124 straipsnis (skirtas dvišalius įsipareigojimus sukuriančioms sutartims) paskolos sutarčiai netaikomas, nes tai realinė vienašalė sutartis, kuri laikoma sudaryta tik perdavus pinigus ir kuri dėl to sukuria pareigas tik paskolos gavėjui, bet ne paskolos davėjui (kreditoriui), o tai reiškia, kad jei šia Tribunal Supremo praktika būtų vadovaujamasi vykstant procesui dėl pripažinimo, reikalavimas dėl sutarties vykdymo nutraukimo ir žalos atlyginimo gali būti atmestas vartotojo naudai ir nebeliktų galimybės remtis tuo, jog jam būtų naudingiau, kad išieškojimo iš hipotekos procedūra būtų tęsiama?
5.

Ar, nacionaliniam teismui pripažinus, kad sutarties sąlyga, pagal kurią su valiutos keitimo kursu susijusi rizika tenka vartotojui, yra nesąžininga, toks teismas, nustatydamas teisines pasekmes pagal nacionalinės teisės normas, privalo ex officio atsižvelgti, paisydamas šalių teisės būti išklausytoms per rungimosi principu grindžiamą procesą, ir į kitas nesąžiningas sutarties sąlygas, kurių ieškovai nenurodė savo ieškinyje? Ar veikimo ex officio principas taip pat taikomas pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, jeigu ieškovas yra vartotojas, ar, atsižvelgiant į dispozityvumo principo vaidmenį visame procese ir proceso ypatybes, pagal šį principą nagrinėjimas ex officio negalimas?