Šalys

Sprendimo motyvai

Rezoliucinė dalis



Šalys

Byloje T-343/06

Shell Petroleum NV, įsteigta Hagoje (Nyderlandai),

The Shell Transport and Trading Company Ltd , įsteigta Londone (Jungtinė Karalystė),

Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV , įsteigta Roterdame (Nyderlandai),

iš pradžių atstovaujamos advokatų O. Brouwer, W. Knibbeler ir S. Verschuur, vėliau – advokatų O. Brouwer, W. Knibbeler ir P. van den Berg,

ieškovės,

prieš

Europos Komisiją, atstovaujamą F. Castillo de la Torre, padedamo advokato L. Gyselen,

atsakovę,

dėl prašymo, visų pirma, panaikinti 2006 m. rugsėjo 13 d. Komisijos sprendimą C(2006) 4090 galutinis dėl proceso pagal [EB] 81 straipsnį [byla Nr. COMP/38.456 – Bitumas (Nyderlandai)], kiek jis susijęs su ieškovėmis, arba sumažinti šiuo sprendimu joms paskirtą baudą,

BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas M. Jaeger, teisėjai N. Wahl ir S. Soldevila Fragoso (pranešėjas),

posėdžio sekretorius N. Rosner, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2011 m. gegužės 25 d. bei 2012 m. sausio 26 d. posėdžiams,

priima šį

Sprendimą

Sprendimo motyvai

Faktinės bylos aplinkybės

1. Ieškovės

1. Shell grupę, kuri apima energijos ir naftos chemijos bendroves visame pasaulyje, iki 2005 m. valdė dvi patronuojančiosios bendrovės Koninklijke Nederlandsche Petroleum Maatschappij NV (toliau – KNPM) ir Shell Transport and Trading Company plc (toliau – STT plc ). Jos abi valdė atitinkamai 60 % ir 40 % visų The Shell Petroleum Company Ltd (toliau – SPCo ) akcijų ir visas akcijas bendrovėje Shell Petroleum NV (toliau – SPNV), kuri yra holdingo bendrovė, pati turėjusi visas bendrovės Shell Nederland BV akcijas. Pastarajai priklausė 100 % bendrovės Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV (toliau – SNV), kuri yra Shell grupės juridinis vienetas, atsakingas už kelių bitumo pardavimą Nyderlanduose, akcijų. Bendrovė Shell International BV , kurios buveinė yra Nyderlanduose, yra viena iš grupės bendrovių, atsakingų už pagalbos teikimą visai grupei, holdingo bendrovėms ir jų gamybos bendrovėms, be kita ko, teisės srityje.

2. 2005 m. liepos 20 d. bendrovė Royal Dutch Shell plc , kurios buveinė Hagoje (Nyderlandai), išpirko visas dviejų ankstesnių grupės patronuojančiųjų bendrovių KNPM ir STT plc . akcijas. Bendrovė SPNV visiškai absorbavo KNPM ir ji nebeegzistuoja kaip teisės subjektas. Nuo to laiko patronuojančioji bendrovė Royal Dutch Shell plc turi beveik visas SPNV, kuri pati toliau valdo visas Shell Nederland ir beveik visas The Shell Transport and Trading Company Ltd (toliau – STT), pakeitusios STT plc , akcijas. Shell Nederland ir toliau yra patronuojančioji SNV bendrovė, kuriai priklauso 100 % jos akcijų.

2. Administracinė procedūra

3. 2002 m. birželio 20 d. laišku bendrovė British Petroleum (toliau – BP) pranešė Europos Bendrijų Komisijai apie kartelį Nyderlandų kelių dangos bitumo rinkoje ir pateikė prašymą neskirti jai baudos pagal 2002 m. vasario 19 d. Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, p. 3, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo).

4. 2002 m. spalio 1 ir 2 d. Komisija atliko netikėtus patikrinimus SNV ir kitų bendrovių patalpose. 2003 m. birželio 30 d. Komisija pateikė prašymus kelioms bendrovėms, įskaitant SNV, pateikti informaciją, į kuriuos ji atsakė 2003 m. rugpjūčio 28 d.

5. 2003 m. rugpjūčio 8 d. Shell International atstovai susitiko su Komisijos tarnybomis ir pranešė joms apie savo ketinimus atlikti šio atvejo vidaus tyrimą ir ją informuoti apie jo rezultatus. Tačiau per šį susitikimą ar iš karto po jo nebuvo pateikta jokios informacijos. 2003 m. spalio 10 d. SNV pateikė prašymą taikyti pranešimą dėl bendradarbiavimo. Komisija šiuo atžvilgiu pažymėjo, kad ji gali išklausyti prie prašymo pridėto pareiškimo autorių tik jei jis gali pateikti papildomos informacijos, kurios nėra jo pareiškime. Galiausiai darbuotojas nebuvo išklausytas.

6. 2004 m. vasario 10 d. ir balandžio 5 d. Komisija pateikė naujus prašymus pateikti informaciją, į kuriuos Shell International atsakė 2004 m. vasario 25 d. ir balandžio 27 d.

7. 2004 m. spalio 18 d. Komisija pradėjo procedūrą pagal 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205), ir priėmė pranešimą apie kaltinimus, kuris 2004 m. sausio 19 d. buvo išsiųstas daugeliui bendrovių, įskaitant SNV, SPNV, KNPM ir STT plc .

8. 2005 m. sausio 12 d. SNV paprašė leisti susipažinti su visais dokumentais, kurie buvo pridėti prie Komisijos bylos išsiuntus pranešimą apie kaltinimus, ir ypač su kitų įmonių atsakymais į pranešimą apie kaltinimus. 2005 m. vasario 22 d. Komisija, kurios vardu sprendimą priėmė bylą nagrinėjantis pareigūnas, atsisakė patenkinti šį prašymą, motyvuodamas tuo, kad šioje stadijoje pateikta informacija iš principo nėra tyrimo bylos, kaip ji apibrėžta Komisijos pranešime dėl teisės susipažinti su Komisijos dokumentais bylose pagal EB 81 ir EB 82 straipsnius, EEE susitarimo 53, 54 ir 57 straipsnius bei Tarybos reglamentą (EB) Nr. 139/2004 taisyklių (toliau – Pranešimas dėl teisės susipažinti su byla), dalis ir tuo, kad juos bus galima jai perduoti, jei Komisija turėtų juos naudoti savo sprendime. 2005 m. balandžio 20 d. SNV pateikė naują prašymą ir paprašė leisti susipažinti su šiais dokumentais iki apklausos surengimo. 2005 m. gegužės 4 d. tas pats bylą nagrinėjantis pareigūnas dar kartą patvirtino Komisijos atsisakymą. 2006 m. gegužės 24 d. jis vis dėlto leido Royal Dutch Shell , SPNV ir SNV susipažinti su bendrovės Koninklijke Volker Wessels Stevin (toliau – KWS) atsakymo ištraukomis dėl SNV ir KWS kontaktų iki 1994 m. balandžio 1 d., kuriomis ji norėjo remtis savo sprendime. 2006 m. birželio 12 d. Royal Dutch Shell , SPNV ir SNV pareiškė prieštaravimus dėl to, kad atskleidžiama tik dalis teksto ir vėl paprašė leisti susipažinti su visu atsakymų tekstu.

9. 2006 m. gegužės 8 d. Komisija SNV, SPNV ir Royal Dutch Shell pateikė naujus prašymus pateikti informaciją, kad sužinotų jų apyvartą iš kelių bitumo, įskaitant visus specialius bitumo produktus. 2006 m. gegužės 23 d. šios trys bendrovės nurodė savo apyvartos dydį, įskaitant apyvartą iš Mexphalte C , vienintelio specialaus bitumo, kuris, pasak jų, gali būti siejamas su kelių tiesimu, tačiau pažymėjo, kad kartelis neapėmė šio produkto.

10. 2005 m. gruodžio 23 d. Shell grupė informavo Komisiją apie jos struktūros pasikeitimą, nes visas jos akcijas įsigijo Royal Dutch Shell . 2006 m. gegužės 23 d. ji atkreipė Komisijos dėmesį į tai, kad ši bendrovė neegzistavo pažeidimo laikotarpiu ir kad atsižvelgiant į tai, jog ji buvo įkurta 2002 m. kaip Forthdeal Ltd , kuri tuo metu visiškai nepriklausė Shell grupei, ir 2004 m. spalio mėn. transformuota į Royal Dutch Shell , ji negali būti laikoma kurios nors Shell grupės bendrovės teisių perėmėja. Be to, kadangi Royal Dutch Shell įgijo visas SPNV akcijas pasibaigus pažeidimo laikotarpiui, ji teigė negalinti būti atsakinga už SNV padarytą pažeidimą.

3. Ginčijamas sprendimas

11. Išklausiusi atitinkamas įmones 2005 m. birželio 15 ir 16 d., 2006 m. rugsėjo 13 d. Komisija priėmė Sprendimą C(2006) 4090 galutinis, dėl proceso pagal [EB] 81 straipsnį [byla COMP/F/38.456 – Bitumas (Nyderlandai)] (toliau – ginčijamas sprendimas), kurio santrauka buvo paskelbta 2007 m. liepos 28 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL L 196, p. 40) ir apie kurį ieškovėms SNV, SPNV ir STT buvo pranešta 2006 m. rugsėjo 25 d.

12. Ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje Komisija nurodė, kad bendrovės, kurioms skirtas ginčijamas sprendimas, dalyvavo darant vieną ir tęstinį EB 81 straipsnio pažeidimą, atitinkamais laikotarpiais kartu reguliariai nustatydamos kelių dangos bitumo Nyderlanduose pirkimo ir pardavimo bruto kainą, vienodą nuolaidą kelių tiesėjams, dalyvaujantiems kartelyje (toliau – didieji kelių tiesėjai, arba W5) ir maksimalią bruto kainos nuolaidą kitiems kelių tiesėjams (toliau – mažieji kelių tiesėjai).

13. Ieškovės buvo pripažintos solidariai atsakingomis dėl šio pažeidimo nuo 1994 m. balandžio 1 d. iki 2002 m. balandžio 15 d. ir joms buvo skirta solidariai mokėtina 108 mln. eurų bauda.

14. Apskaičiuodama baudų dydžius Komisija pažeidimą dėl jo pobūdžio pripažino labai sunkiu, nors atitinkama geografinė rinka ir nebuvo labai didelė (ginčijamo sprendimo 316 konstatuojamoji dalis).

15. Siekiant įvertinti kiekvienos kartelyje dalyvavusios įmonės konkretaus elgesio svarbą ir šio elgesio realų poveikį konkurencijai, Komisija, atsižvelgdama į šių įmonių įtaką atitinkamai rinkai, matuojamą jų turimomis rinkos dalimis, suskirstė jas į šešias kategorijas. Remdamasi pirmiau pateiktais vertinimais Komisija ieškovėms nustatė 15 mln. EUR pradinį baudos dydį (ginčijamo sprendimo 322 konstatuojamoji dalis). Siekdama užtikrinti pakankamą baudos atgrasantį poveikį, atsižvelgiant į grupės dydį ir apyvartą, ji joms taip pat taikė dauginimo koeficientą 2 (ginčijamo sprendimo 323 konstatuojamoji dalis).

16. Dėl pažeidimo trukmės Komisija nusprendė, kad ieškovės pažeidimą darė ilgai, t. y. daugiau nei penkerius metus, ir nustatė bendrą aštuonerių metų trukmę nuo 1994 m. balandžio 1 d. iki 2002 m. balandžio 15 d., todėl pradinis dydis buvo padidintas 80 % (ginčijamo sprendimo 326 konstatuojamoji dalis). Taigi bazinis baudos dydis, nustatytas atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą ir trukmę, ieškovėms buvo 54 mln. EUR (ginčijamo sprendimo 335 konstatuojamoji dalis).

17. Komisija nustatė keletą ieškovėms taikytinų sunkinančių aplinkybių. Pirma, ji nusprendė, kad dėl įmonės Shell Komisija buvo priėmusi kitų sprendimų kartelių bylose 1986 m. (1986 m. balandžio 23 d. Komisijos sprendimas, byla IV/31.149 Polipropilenas, OL L 230, p. 1, toliau – Polipropileno sprendimas) ir 1994 m. (1994 m. liepos 27 d. Komisijos sprendimas, byla IV/31.865 PVCII, OL L 74, p.14, toliau – PVC II sprendimas), todėl bazinės baudos dydis turi būti padidintas 50 % dėl recidyvo (ginčijamo sprendimo 336–338 konstatuojamosios dalys). Antra, ji nusprendė, kad ieškovės buvo kartelio kurstytojos ir organizatorės, todėl bazinį baudos dydį reikėjo dar kartą padidinti 50 % (ginčijamo sprendimo 342–349 konstatuojamosios dalys).

18. Komisija manė, kad ieškovėms negalima taikyti jokių lengvinančių aplinkybių, nes dėl to, kad pažeidimas buvo nutrauktas prieš pradedant tyrimą, nereikia taikyti jokios nuolaidos, išskyrus tai, kad sutrumpėjo pažeidimo laikotarpis (ginčijamo sprendimo 361–363 konstatuojamosios dalys).

19. Be to, Komisija atmetė jų prašymą jų veiksmingą bendradarbiavimą pateikiant atsakymus į prašymus pateikti informaciją, faktų pripažinimą ir sankcijų bei pažeidimų prevencijos politikos įgyvendinimą pripažinti lengvinančia aplinkybe (ginčijamo sprendimo 367–371 konstatuojamosios dalys).

20. Galiausiai, Komisija atsisakė sumažinti ieškovėms skirtą baudą pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo, nes manė, kad jų pateikta informacija neturi didelės papildomosios vertės (ginčijamo sprendimo 394–396 konstatuojamosios dalys).

Procesas ir šalių reikalavimai

21. 2006 m. gruodžio 1 d. ieškovės Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarijai pateikė šį ieškinį.

22. Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (šeštoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones pagal savo Procedūros reglamento 64 straipsnį, paprašė šalių pateikti tam tikrus dokumentus ir joms uždavė klausimų. Šiuos prašymus šalys įvykdė per nustatytą terminą.

23. Per 2011 m. gegužės 25 d. posėdį buvo išklausytos šalių žodinės pastabos ir atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.

24. Kadangi šeštosios kolegijos teisėjas negalėjo posėdžiauti šioje byloje, Bendrojo Teismo pirmininkas pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 32 straipsnio 3 dalį pasiskyrė į kolegiją save.

25. 2010 m. lapkričio 18 d. nutartimi naujos sudėties Bendrasis Teismas (šeštoji kolegija) atnaujino žodinę proceso dalį, o šalims buvo pranešta, kad jos bus išklausytos per naują posėdį.

26. Šalys buvo išklausytos per 2012 m. sausio 26 d. posėdį.

27. SPNV ir STT Bendrojo Teismo prašo:

– visų pirma panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis yra joms taikomas,

– arba iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jame Komisija nusprendė, jog jos pažeidė EB 81 straipsnį nuo 1994 m. balandžio 1 d. iki 1996 m. vasario 19 d., ir sumažinti joms skirtą baudą,

– arba sumažinti ginčijamame sprendime joms skirtą baudą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas, susijusias su visos ar dalies baudos sumokėjimu ar su banko garantijos pateikimu,

– imtis bet kokių kitų priemonių, kurias Bendrasis Teismas pripažintų tinkamomis.

28. SNV Bendrojo Teismo prašo:

– iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jame Komisija nusprendė, jog ji pažeidė EB 81 straipsnį nuo 1994 m. balandžio 1 d. iki 1996 m. vasario 19 d., ir sumažinti jai skirtą baudą,

– arba sumažinti ginčijamame sprendime jai skirtą baudą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas, susijusias su visos ar dalies baudos sumokėjimu ar su banko garantijos pateikimu,

– imtis bet kokių kitų priemonių, kurias Bendrasis Teismas pripažintų tinkamomis.

29. Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

30. Savo ieškiniams pagrįsti ieškovės nurodo keturis pagrindus. Jos kaltina Komisiją dėl to, kad ji padarė fakto ir teisės klaidų, SNV padarytą pažeidimą priskyrusi SPNV ir STT (buvusi STT plc ), dėl to, kad atsisakiusi perduoti visus kitų įmonių atsakymus į pranešimą dėl bendradarbiavimo, ji pažeidė esminį procedūrinį reikalavimą ir teisę į gynybą, kuria jos turėjo teisę remtis, dėl to, kad padarė fakto ir teisės klaidų apskaičiuodama bazinį baudos dydį ir nustatydama pažeidimo trukmę ir, galiausiai, dėl to, kad SNV ji laikė kartelio kurstytoja ir organizatore ir padidino joms baudą dėl recidyvo.

1. Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su teisės ir vertinimo klaidomis, pažeidimą inkriminavus patronuojančiosioms bendrovėms

Dėl teisės klaidų

Šalių argumentai

31. Visų pirma ieškovės teigia, kad manydama, jog Sąjungos teismo pripažinta prezumpcija dėl faktinės patronuojančiosios bendrovės lemiamos įtakos dukterinei bendrovei, kurios 100 % akcijų ji turi (2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją , C-286/98 P, Rink. p. I-9925, 29 punktas), atleidžia ją nuo pareigos įrodyti, jog pažeidimą padariusi dukterinė bendrovė vykdė patronuojančiosios bendrovės nurodymus, Komisija padarė teisės klaidą. Šiuo atveju Komisija apsiribojo tik nuoroda į ekonominio vieneto sąvoką, kuri vis dėlto nėra tinkama atsakomybę už pažeidimą priskiriant ne tai bendrovei, kuri tiesiogiai dalyvavo darant pažeidimą. Kad galėtų patronuojančiajai bendrovei priskirti atsakomybę, Komisija turi įvertinti, ar ji tiesiogiai ar netiesiogiai dalyvavo darant pažeidimą arba ar ji apie jį žinojo.

32. Antra, Komisija padarė klaidą, kai pasirėmusi šio sprendimo 31 punkte minėtame Sprendime Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją pripažinta prezumpcija atsakomybę už SNV padarytą pažeidimą priskyrė STT (buvusi STT plc ). Iš tikrųjų pažeidimo laikotarpiu bendrovė STT plc , kurios teises 2005 m. metais perėmė STT, buvo viena iš dviejų vadovaujančiųjų grupės Shell patronuojančiųjų bendrovių, tačiau turėjo tik 40 % akcijų holdingo bendrovėje SPNV, kuri pati per tarpinę bendrovę Shell Nederland valdė visas tiesioginės pažeidėjos SNV akcijas. Tačiau Sąjungos teismas galimybę taikyti šią prezumpciją apribojo tik patronuojančiosioms bendrovėms, turinčioms visas jų dukterinės bendrovės akcijas. Tai, kad Bendrasis Teismas taikė šią prezumpciją savo 2006 m. rugsėjo 27 d. Sprendime Avebe prieš Komisiją (T-314/01, Rink. p. II-3085, 137 punktas), yra susiję su konkrečiomis tos bylos aplinkybėmis, kai abi patronuojančiosios bendrovės buvo glaudžiai įsitraukusios į dukterinės bendrovės, kuri pati neturėjo atskiro teisinio subjektiškumo, komercinį valdymą.

33. Trečia, ieškovės ginčija Komisijos atliktą prezumpcijos dėl patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos dukterinei bendrovei, kurios 100 % akcijų ji turi, aiškinimą, kuris neleidžia paneigti šios prezumpcijos ir neatitinka teismo praktikos.

34. Komisija prašo atmesti šio ieškinio pagrindo pirmąją dalį.

Bendrojo Teismo vertinimas

35. Komisija ginčijamame sprendime pažymėjo, kad nors SNV buvo tiesiogiai kartelyje dalyvavęs juridinis asmuo, pranešimas apie kaltinimus buvo taip pat adresuotas SPNV, KNPM ir STT plc (ginčijamo sprendimo 209 konstatuojamoji dalis). Ji priminė, kad iki 2005 m. SNV visiškai priklausė holdingo bendrovei SPNV, kurią bendrai kontroliavo KNPM (60 % akcijų) ir STT plc (40 % akcijų). Be to, ji pabrėžė ryšių tarp šių įvairių struktūrų, pavyzdžiui, per Committee of managing directors (Generalinių direktorių komitetas, toliau – CMD), grupės Europoje naftos produktų departamentą, o nuo 1998 m. – Shell Europe Oil Products (toliau SEOP), – organizaciją, kuri koordinavo daugelio grupės Europoje gamybos bendrovių naftos verslą, svarbą (ginčijamo sprendimo 206–208 konstatuojamosios dalys). Paskui ji pažymėjo, kad 2005 m. įvykus organizaciniams pokyčiams grupės viduje, ginčijamą sprendimą ji adresavo SNV ir kitoms šio sprendimo išsiuntimo metu egzistavusioms bendrovėms, kurioms buvo skirtas pranešimas apie kaltinimus, t. y. SPNV ir STT (buvusi STT plc ), ir kad jos buvo solidariai atsakingos už pažeidimą (ginčijamo sprendimo 218 konstatuojamoji dalis).

– Dėl patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos jos dukterinei bendrovei prezumpcijos

36. Pirmiausia reikia priminti, kad Sąjungos konkurencijos teisė taikoma įmonių veiklai (2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją , C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ir C-219/00 P, Rink. p. I-123, 59 punktas) ir kad įmonės sąvoka pagal EB 81 straipsnį apima ekonominius vienetus, susidedančius iš asmeninių, materialių ir nematerialių elementų visumos, kurie siekia konkretaus ilgalaikio ekonominio tikslo ir gali prisidėti prie šioje nuostatoje numatyto pažeidimo padarymo. Įmonės sąvoka šiame kontekste turi būti suprantama kaip reiškianti ūkio subjektą, net jei teisiniu požiūriu šį ūkio subjektą sudaro keletas fizinių ar juridinių asmenų (2006 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio , C-217/05, Rink. p. I-11987, 40 punktas).

37. Antikonkurencinis įmonės elgesys gali būti inkriminuojamas kitai įmonei, jei pirmoji įmonė savarankiškai nepriėmė sprendimų dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės vykdė patronuojančiosios įmonės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į šių įmonių tarpusavio ekonominius ir teisinius ryšius (2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Metsä-Serla ir kt. prieš Komisiją , C-294/98 P, Rink. p. I-10065, 27 punktas; 2005 m. birželio 28 d. Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją , C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ir C-213/02 P, Rink. p. I-5425, 117 punktas ir 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją , C-97/08 P, Rink. p. I-8237, 58 punktas). Taigi dukterinės bendrovės elgesys gali būti inkriminuojamas patronuojančiajai bendrovei, jei dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, bet iš esmės vadovaujasi nurodymais, kuriuos jai duoda patronuojančioji bendrovė, o šios dvi įmonės sudaro vieną ekonominį vienetą (1972 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Imperial Chemical Industries prieš Komisiją , 48/69, Rink. p. 619, 133 ir 134 punktai).

38. Taigi ne tai, jog patronuojančioji bendrovė kurstė dukterinę bendrovę padaryti pažeidimą, arba juo labiau ne tai, kad patronuojančioji bendrovė dalyvavo darant pažeidimą, o tai, kad jos sudaro vieną įmonę minėta prasme, leidžia Komisijai adresuoti savo sprendimą grupės patronuojančiajai bendrovei. Reikia priminti, kad Sąjungos konkurencijos teisėje pripažįstama, jog skirtingos bendrovės, priklausančios tai pačiai grupei, sudaro ekonominį vienetą, taigi įmonę pagal EB 81 ir EB 82 straipsnius, jei atitinkamos bendrovės savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje (2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Michelin prieš Komisiją , T-203/01, Rink. p. II-4071, 290 punktas).

39. Tuo ypatingu atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % jos dukterinės bendrovės, padariusios Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą, kapitalo, viena vertus, tokia patronuojančioji bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui ir, kita vertus, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad tokia patronuojančioji bendrovė daro faktinę lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui (žr. šio sprendimo 37 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 60 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

40. Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiajai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką jos komercinei politikai. Tada Komisija gali pripažinti, kad patronuojančioji bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojančioji bendrovė, kuri turi nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai (šio sprendimo 31 punkte minėto Sprendimo Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją 29 punktas ir šio sprendimo 37 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 61 punktas).

41. Nors šio sprendimo 31 punkte minėto Sprendimo Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją 28 ir 29 punktuose Teisingumo Teismas nurodė ne tik tai, kad patronuojančioji bendrovė turi turėti 100 % dukterinės įmonės kapitalo, bet ir kitas aplinkybes, kaip antai, kad nebuvo užginčyta, jog patronuojančioji bendrovė darė įtaką dukterinės įmonės prekybos politikai arba kad abiem bendrovėms buvo bendrai atstovaujama per administracinę procedūrą, vis dėlto šias aplinkybes Teisingumo Teismas nurodė tik siekdamas paminėti visus įrodymus, kuriais remdamasis Pirmosios instancijos teismas grindė savo motyvus, o ne tam, kad nustatytų minėtai prezumpcijai taikyti keliamą reikalavimą pateikti papildomų įrodymų, kad patronuojančioji bendrovė darė faktinę įtaką (šio sprendimo 37 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 62 punktas ir 2011 m. sausio 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo General Química ir kt. prieš Komisiją , C-90/09 P, Rink. p. I-1, 41 punktas).

42. Dėl įrodymų, kuriuos patronuojančioji bendrovė turi pateikti, kad paneigtų šią faktinės lemiamos įtakos dukterinei bendrovei, kurios 100 % akcijų ji turi, prezumpciją, Sąjungos teismas mano, kad ji turi pateikti Komisijos, o paskui prireikus ir Sąjungos teismo vertinimui visus įrodymus dėl organizacinių, ekonominių ir teisinių jos ir jos dukterinės bendrovės ryšių, kurie, jos nuomone, gali įrodyti, kad jos nesudaro ekonominio vieneto, ir kurie gali skirtis, nelygu atvejis, o jų sąrašas negali būti baigtinis (šio sprendimo 37 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją 72–74 punktai).

– Dėl šios prezumpcijos taikymo dviem patronuojančiosioms bendrovėms, kurios bendrai turi 100 % savo dukterinės bendrovės akcijų

43. Ieškovės mano, kad nepaisant to, kaip būtų aiškinama iš 31 punkte minėto Sprendimo Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją kylančioje teismo praktikoje suformuluota prezumpcija, Komisija negalėjo taikyti šios prezumpcijos STT (buvusi STT plc ), nes ji netiesiogiai valdė tik 40 % pažeidimą padariusios bendrovės akcijų.

44. Visų pirma reikia pabrėžti, kad vien tai, jog KNPM, kuri turėjo likusius 60 % SPNV akcijų, 2005 m. išnyko, nedaro įtakos klausimui dėl prezumpcijos, kaip ji suprantama pagal šio sprendimo 31 punkte minėtą Sprendimą Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją , taikymo, nes, siekiant nepakenkti tikslui persekioti už konkurencijos taisyklėms prieštaraujančius veiksmus ir taikant atgrasančias sankcijas užkirsti kelią jų pasikartojimui, įmonės neturi išvengti sankcijų paprasčiausiai remdamosi aplinkybe, kad įvykdžius restruktūrizaciją, įmonę perdavus arba įvykus kitiems teisiniams ar organizaciniams pasikeitimams, pasikeitė jų tapatybė (2007 m. gegužės 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo ETI ir kt., C-280/06, Rink. p. I-10893, 41 punktas).

45. Be to, Sąjungos teismas yra nusprendęs, kad Komisija gali taikyti prezumpciją dėl patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos savo dukterinei bendrovei, kai dviejų bendrovių situacija yra analogiška vienos bendrovės, kuri turi visas savo dukterinės bendrovės akcijas, situacijai (šio sprendimo 32 punkte minėto Sprendimo Avebe prieš Komisiją 138 punktas).

46. Šioje byloje atsižvelgiant į grupės struktūros ypatumus reikia nustatyti, ar dviejų patronuojančiųjų bendrovių KNPM ir STT plc (dabar STT) situacija buvo analogiška situacijai, kai viena bendrovė turi visas savo dukterinės bendrovės akcijas, o ne spręsti klausimą dėl situacijos, kai viena bendrovė turi tik dalį pažeidimą padariusios bendrovės akcijų.

47. Visų pirma reikia pabrėžti, kad, kaip savo atsiliepime pažymėjo Komisija, kuriai tuo klausimu neprieštaravo ieškovės, dviejų patronuojančiųjų bendrovių egzistavimą Shell grupėje paaiškina istorinės priežastys: grupė buvo įkurta 1907 m. Nyderlandų bendrovei KNPM sudarius sutartį su Britanijos bendrove STT plc, kurios susijungė 2005 m., tačiau išlaikė dvigubą grupės, kurioje jos atitinkamai turėjo 60 % ir 40 % akcijų, valdymo struktūrą. Iš bylos medžiagos, ypač iš grupės organizacinės struktūros vadovo matyti, kad abi šio bendrovės, deklaravusios tokią pačią konsoliduotą apyvartą, bendrai valdė dvi grupės holdingo bendroves – SPNV ir SPCo – ir pagal jas siejančios sutarties nuostatas bendrai skyrė valdybos narius, su kuriais jos susitikdavo kiekvieną mėnesį, be kita ko, tam, kad jie jas informuotų apie grupės veiklą.

48. Be to, KNPM ir STT plc (dabar STT) įkūrė du priežiūros komitetus: Group Audit Committee (Grupės audito komitetas, toliau – GAC) ir Remuneration and succession review committee (Atlyginimų ir paskyrimų priežiūros komitetas, toliau – REMCO), kuriuos pariteto pagrindais sudarė trys KNPM stebėtojų tarybos nariai ir trys STT plc (dabar STT) valdybos nariai. Pirmasis komitetas buvo atsakingas už esminės grupės finansinės veiklos, jos vidaus kontrolės ir išorės audito procedūrų stebėjimą, o antras turėjo teikti rekomendacijas dėl atlyginimų ir grupės direktorių skyrimo. Iš bylos medžiagos taip pat matyti, kad grupės holdingo bendrovių valdybos derino savo veiksmus ir jų nariais buvo abiejų patronuojančiųjų bendrovių valdybų nariai.

49. Be to, CMD, kurį sudarė SPNV valdybos prezidiumo nariai ir SPCo generaliniai direktoriai, kurie taip pat buvo vienos iš dviejų patronuojančiųjų bendrovių valdybos nariais, vaidino lemiamą vaidmenį grupėje. Iš bylos medžiagos matyti, kad CMD, nors ir nebūdamas organu, turinčiu atskirą teisinį statusą, buvo atsakingas už visų grupės bendrovių gamybos ir valdymo koordinavimą.

50. Galiausiai, tai, kad 2005 m. abi patronuojančiosios bendrovės nusprendė susijungti, yra papildomas bendros patronuojančiosios įmonės egzistavimo įrodymas, nepaisant to, kad egzistuoja du teisės subjektai.

51. Atsižvelgdamas į visus šio sprendimo 47–50 punktuose nurodytus faktus, Bendrasis Teismas mano, kad Komisija pagrįstai galėjo ginčijamo sprendimo 206–218 punktuose nuspręsti, jog ši situacija yra analogiška situacijai, kai viena patronuojančioji bendrovė visiškai kontroliuoja savo dukterinę bendrovę, ir tai jai leido remtis prezumpcija, jog šios patronuojančiosios bendrovės darė faktinę lemiamą įtaką jų bendros dukterinės bendrovės elgesiui.

52. Galiausiai, reikia atmesti ieškovių argumentą, jog šio sprendimo 31 punkte minėtame Sprendime Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją suformuluotą teismo praktiką taikydama STT plc (dabar STT) Komisija padarė teisės klaidą, nes ji kartu su KNPM valdė visą SNV kapitalą tik per tarpinę holdingo bendrovę SPNV, kuriai priklausė bendrovė Shell Nederland , SNV patronuojančioji bendrovė. Sąjungos teismas mano, kad tarpinių bendrovių tarp dukterinės bendrovės ir patronuojančiosios bendrovės egzistavimas nedaro įtakos galimybei taikyti prezumpciją, jog patronuojančioji bendrovė daro faktinę lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei, kurios 100 % akci jų ji turi (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 37 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją 78 ir 83 punktus ir šio sprendimo 41 punkte minėto Sprendimo General Química ir kt. prieš Komisiją 86 ir 87 punktus; 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją , T-354/94, Rink. p. II-2111, 80–85 punktus). Be to, patronuojančioji bendrovė gali būti laikoma atsakinga už dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą, net kai grupėje egzistuoja daug operacinių bendrovių (1999 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją , vadinamasis PVC II sprendimas, T-305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ir T-335/94, Rink. p. II-931, 989 punktas).

– Dėl galimybės paneigti patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos savo dukterinei bendrovei, kurios 100 % akcijų ji turi, prezumpciją

53. Ieškovės mano, kad Komisijos atliktas prezumpcijos dėl patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos dukterinei bendrovei, kurios 100 % akcijų ji turi, aiškinimas padaro šios prezumpcijos paneigimą neįmanomą.

54. Vis dėlto iš šio sprendimo 42 punkte primintos Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad patronuojančioji bendrovė, norėdama nuginčyti prezumpciją, jog 100 % dukterinės bendrovės kapitalo turinti patronuojančioji bendrovė jai daro faktinę lemiamą įtaką, ji turi pateikti Komisijos, o prireikus ir Sąjungos teismo vertinimui visus įrodymus dėl organizacinių, ekonominių ir teisinių jos ir jos dukterinės bendrovės ryšių, kurie, jos nuomone, gali įrodyti, kad jos nesudaro ekonominio vieneto (šio sprendimo 37 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 65 punktas ir šio sprendimo 41 punkte minėto Sprendimo General Química ir kt. prieš Komisiją 51 ir 52 punktai). Be to, iš teismo praktikos matyti, kad net ir sunkiai paneigiama prezumpcija neperžengia priimtinumo ribų, jeigu ji proporcinga teisėtam siekiamam tikslui, egzistuoja galimybė pateikti priešingus įrodymus ir užtikrinama teisė į gynybą (2011 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Elf Aquitaine prieš Komisiją , C-521/09 P, Rink. p. I-8947, 62 punktas ir nurodyta teismo praktika).

55. Iš viso to, kas pasakyta, matyti, kad Komisija nepadarė teisės klaidos, STT plc (dabar STT) ir SPNV priskyrusi atsakomybę už jų dukterinės bendrovės SNV padarytą pažeidimą.

Dėl įrodymų, kurie turi paneigti patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos jos dukterinei bendrovei prezumpciją

Šalių argumentai

56. Ieškovės mano, kad jos įrodė, jog STT plc (dabar STT) ir SPNV nežinojo apie pažeidimą ir jame niekada nedalyvavo nei tiesiogiai, nei netiesiogiai. Tačiau pagal Komisijos ir teismo praktiką patronuojančioji bendrovė turi dalyvauti darant pažeidimą, kad jai būtų galima inkriminuoti vienos iš jos dukterinių bendrovių veiksmus. Beje, šiuo atveju Komisija pripažino, kad pažeidimas apsiribojo vieno SNV bitumo pardavimo skyriaus direktoriaus veiksmais. Be to, tai, kaip grupės viduje buvo organizuotas atsiskaitymas (toliau – informacijos perdavimas), rodo, kad SNV negaudavo iš STT plc (dabar STT) ir SPNV jokių nurodymų. STT plc (dabar STT) iš tikrųjų turėjo tik 40 % akcijų bendrovėje SPNV, kuri pati turėjo akcijų daugiau nei 500 bendrovių, tarp jų Shell Nederland , o ši turėjo akcijų daugiau nei 30 dukterinių bendrovių, tarp jų SNV. Vienas iš SNV deleguotų direktorių kas ketvirtį vykdavusiuose susitikimuose tik trumpai informuodavo Shell Nederland valdybą ir stebėtojų tarybą apie esminius su jų veikla susijusius klausimus, kaip antai gamyklos uždarymą ar nuviliančius finansinius rezultatus.

57. Komisija teigia, kad ieškovėms nepavyko paneigti prezumpcijos dėl STT plc (dabar STT) ir SPNV faktinės lemiamos įtakos jų bendrai dukterinei bendrovei.

Bendrojo Teismo vertinimas

58. Iš ginčijamo sprendimo 206–218 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija iš esmės pažymėjo, kad ji gali taikyti prezumpciją dėl STT plc (dabar STT) ir SPNV faktinės lemiamos įtakos SNV laikotarpiu nuo 1994 m. balandžio 1 d. iki 2002 m. balandžio 15 d. dėl šių bendrovių kapitalo struktūros (100 % akcijų SPNV atveju, bendrai su KNPM turimas 100 % akcijų STT plc (dabar STT) atveju). Išsamumo dėlei ji dar pažymėjo, kad šią prezumpciją sustiprina keletas su grupės hierarchijos struktūra susijusių dalykų, kaip antai CMD vaidmuo, SPNV vykdytos jos dukterinių bendrovių kontrolės funkcijos ar gamybos bendrovių direktorių paskyrimo mechanizmai.

59. Reikia išnagrinėti, ar ieškovės pateikė įrodymų, leidžiančių paneigti prezumpciją, jog STT plc (dabar STT) ir SPNV su SNV sudarė ekonominį vienetą.

60. Reikia priminti, kad šalys turi pateikti Komisijos, o paskui prireikus ir Sąjungos teismo vertinimui visus įrodymus dėl organizacinių, ekonominių ir teisinių jos ir jos dukterinės bendrovės ryšių, kurie, jų nuomone, gali įrodyti, ar bendrovės sudaro ekonominį vienetą (žr. šio sprendimo 42 punktą).

61. Visų pirma dėl argumentų, susijusių su tiesioginiu ar netiesioginiu STT plc (dabar STT) ir SPNV dalyvavimu darant pažeidimą, pakanka konstatuoti, kad jie nėra pagrįsti nei teisiškai, nei faktiškai. Iš tikrųjų patronuojančiosios bendrovės vykdoma jos dukterinės bendrovės kontrolė nebūtinai turi būti susijusi su pažeidimą sudarančiu elgesiu (šio sprendimo 37 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 59 punktas ir šio sprendimo 41 punkte minėto Sprendimo General Química 38, 102 ir 103 punktai). Todėl Bendrajam Teismui nebūtina nagrinėti, ar STT plc (dabar STT) ir SPNV darė tiesioginę ar netiesioginę faktinę įtaką SNV pažeidimą sudarančiam elgesiui ir ar jos apie jį žinojo.

62. Bet kuriuo atveju ir priešingai nei teigia ieškovės, kai kurie byloje esantys duomenys rodo, kad SNV nepriklausančios Shell grupės narės žinojo apie antikonkurencinius jos veiksmus per pažeidimo laikotarpį. 2000 m. liepos 14 d. vidaus pažyma, kurioje konkurencijos teisės požiūriu analizuojama Nyderlandų bitumo rinka, kurią per patikrinimus SNV patalpose rado Komisija, buvo platinama už šios bendrovės ribų. Šią pažymą, ant kurios yra užrašas „labai slapta“, parašė SNV darbuotojas kartu su Shell International priklausančios grupės teisės tarnybos darbuotoju įvykus darbo posėdžiui dėl konkurencijos taisyklių laikymosi, per kurį už bitumo pardavimą atsakingas direktorius atkreipė dėmesį į Nyderlandų bitumo ir kelių tiesimo rinką. Ši pažyma, be kita ko, buvo skirta grupės teisės tarnybos direktoriui, Shell International darbuotojui, grupės Europoje pardavimo komercijos viceprezidentui ir grupės Europoje produktų vykdančiajam viceprezidentui. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Shell International palaikė tiesioginius ryšius su pagrindinių grupės sprendimų priėmimo organu CMD, kurį sudarė SPNV valdybos prezidiumo nariai ir SPCo generaliniai direktoriai, kurie dar buvo ir vienos iš dviejų patronuojančiųjų bendrovių valdybos nariai.

63. Iš šios pažymos matyti, kad 1992–1993 m. ir 1995 m. vasario mėn. buvo atliktas Nyderlandų bitumo rinkos vidaus tyrimas, visi Nyderlandų bitumo tiekėjai (toliau – tiekėjai) kolektyviai derasi su W5 dėl standartinės kainos, kad todėl SNV darbuotojas siūlė pasitraukti iš tos rinkos, tačiau rinka buvo restruktūrizuota ir joje visada veikė SNV. Pažymoje taip pat teigiama, kad kitokios rūšies bitumo esą neapima Shell antikonkurencinis elgesys, o tai reiškia, a contrario , kad grupė žinojo apie antikonkurencinį SNV elgesį kelių bitumo rinkoje. Beje, šioje pažymoje detaliai nurodomas bitumo kainų nustatymo mechanizmas ir pabrėžiama, kad kai SNV norėdavo padidinti savo kainas, prieš padidindama jas ji susisiekdavo su pagrindine kelių tiesimo bendrove KWS. Tada KWS asmeniškai su kitais tiekėjais tardavosi dėl kainų lygio, paskui ji diskutuodavo apie kainų padidinimą su kitais didžiaisiais kelių tiesėjais, prieš informuodama ne pelno siekiančią organizaciją Centrum voor regelgeving en onderzoek in de grond-, water- en wegenbouw en de Verkeerstechniek (CROW, Reguliavimo ir tyrimų civilinės inžinerijos bei eismo srityje centras), kuris, be kita ko, turėdavo kas mėnesį skelbti kelių bitumo kainas, į kurias atsižvelgiant, jei nukrypimas viršydavo tam tikrą sumą, kelių tiesėjai gaudavo kompensaciją iš savo kontrahentų. Pažymoje, be kita ko, nurodoma, kad SNV, kaip ir kiti tiekėjai, suteikdavo W5 taip nustatytos kainos nuolaidas. Galiausiai, pažymos autoriai padarė išvadą, kad reikia baigti dvišalių diskusijų su W5 atstove KWS dėl kainų pakėlimo praktiką ir jas pakeisti dvišalėmis diskusijomis su kiekvienu kelių tiesėju.

64. Antra, dėl tariamo SNV vadovų savarankiškumo, nulemto pakankamai efektyvaus informacijos perdavimo mechanizmo tarp STT plc (dabar STT), SPNV ir SNV nebuvimo, reikia pažymėti, kad ieškovių šiuo klausimu pateiktos informacijos nepakanka įrodyti, kad SNV savarankiškai nustatydavo savo elgesį rinkoje ir kad todėl ji nesudarė ekonominio vieneto su STT plc (dabar STT) ir SPNV, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį.

65. Pirmiausia reikia pažymėti, kad ieškovių teiginių dėl didelio SPNV ir Shell International turėto dukterinių bendrovių skaičiaus negali pakakti įrodyti, kad STT plc (dabar STT) ir SPNV suteikė SNV pakankamą savarankiškumą nuspręsti dėl savo elgesio rinkoje.

66. Be to, Komisija pagrįstai nurodo keletą dalykų, kuriuos ji paminėjo ginčijamame sprendime (ginčijamo sprendimo 207–214 konstatuojamosios dalys) ir pranešime apie kaltinimus, dėl ekonominių, organizacinių ir teisinių SNV ryšių su STT plc (dabar STT) ir SPNV, kuriais ji remiasi ieškovių argumentams, kuriais siekiama paneigti minėtą prezumpciją, atmesti.

67. 2006 m. kovo 13 d. pranešime, pateiktame Securities and Exchange Commission (Amerikos biržos sandorių komisija), grupė, be kita ko, pareiškė, kad „visą eksploatacinę veiklą vykdė Royal Dutch ir Shell Transport , kurios veikė kaip vienas ir tas pats ūkio subjektas, dukterinės bendrovės“. Be to, klientai ir konkurentai paprastai visą įmonę ir atskirus jos teisinius darinius vadino „Shell“, o tai rodo, kad tretieji asmenys SNV nagrinėjamoje rinkoje suvokė kaip Shell grupei priklausančią įmonę.

68. Reikia taip pat atsižvelgti į šio sprendimo 47–50 punktuose nurodytą informaciją dėl grupės ir jos akcininkų struktūros ir ypač dėl jos hierarchijos struktūros ir joje esančios informacijos perdavimo mechanizmų.

69. Be to, pranešime apie kaltinimus Komisija pateikė tokią informaciją: įvairiose šalyse skirtingų subjektų vykdomos funkcijos labai persidengė, nes už bitumą Nyderlanduose atsakingas asmuo seniai buvo atsakingas už Belgijos rinką; daug Nyderlandų kelių bitumo rinkos vidaus analizių, kuriose situacija nagrinėjama konkurencijos teisės požiūriu, buvo išplatinta įvairiems grupės dariniams, tarp jų Shell International teisės tarnybai, kuri palaikė tiesioginį ryšį su CMD; per visą administracinę procedūrą Shell International veikė kaip pagrindinis Komisijos susirašinėjimo partneris; KNPM generalinis direktorius buvo pagrindinis SPNV direktorius ir tiesioginės SNV patronuojančiosios bendrovės Shell Nederland BV stebėtojų tarybos narys; patronuojančiosios bendrovės turi teisę paskirti ir atleisti eksploatavimo bendrovių generalinius direktorius; jos prižiūri eksploatavimo bendrovių valdymą, nes jų generaliniai direktoriai, akcininkui paprašius, turi pateikti informaciją dėl bendrovės veiklos ir jam leisti susipažinti su jo nurodytomis knygomis ir dokumentais.

70. Maža to, kaip priminta šio sprendimo 49 punkte, CMD vaidino lemiamą vaidmenį įmonėje. Iki 1998 m. hierarchinė struktūra buvo organizuota geografiniu principu, nes SNV „Bitumo“ direktorius buvo pavaldus „Komercinių pardavimų“ generaliniam direktoriui, šis – „Šalių“ generaliniam direktoriui, o pastarasis – Shell International Petroleum Maatschappij NV , kurios 100 % akcijų priklausė SPNV, „Europos“ regiono koordinatoriui, kuris tiesiogiai buvo pavaldus CMD nariams. Nuo 1998 m. iki pažeidimo laikotarpio pabaigos SNV priklausė grupės Europoje naftos produktų departamento SEOP, kuriam vadovavo vykdantysis viceprezidentas Europai, kuris buvo pavaldus naftos produktų generaliniam direktoriui, kuris buvo ir CMD narys, skyriui „Statyba“. Be to, informacijos perdavimo mechanizmai egzistavo perduodant informaciją tarp patronuojančiųjų bendrovių ir jų dukterinių bendrovių per du priežiūros komitetus – GAC ir REMCO.

71. Paskui ieškovės pripažino, kad deleguotas SNV direktorius per bendrus kas ketvirtį vykdavusius jos ir Shell Nederland susitikimus informuodavo Shell Nederland valdybą ir stebėtojų tarybą apie pagrindinius su SNV veikla susijusius klausimus. Net jei jos mano, kad ši informacija apsiribodavo tam tikrais svarbiausiais sprendimais, šio teiginio nepagrindžia jokie kiti įrodymai.

72. Galiausiai, reikia atsižvelgti į tai, kad kai kurios grupės bendrovės buvo atsakingos už pagalbos teikimą visoms dukterinėms bendrovėms, pavyzdžiui Shell International teikė teisinę pagalbą visoms grupės dukterinėms bendrovėms. Beje, išanalizavus 2000 m. liepos 14 d. pažymą matyti, kad SNV darbuotojai buvo jos rengėjai ir gavėjai ir kad SNV griežtai kontroliavo dukterinių bendrovių veiklą ir stebėjo situaciją Nyderlandų bitumo rinkoje.

73. Atsižvelgiant į visus šiuos svarstymus, darytina išvada, kad turint omenyje ieškovių pateiktą informaciją, pirma, susijusią su tuo, kad STT plc (dabar STT) ir SPNV nežinojo apie šį pažeidimą, nedalyvavo jame, nekurstė savo dukterinės bendrovės jį padaryti ir, antra, su informacijos perdavimo tarp SNV ir STT plc (dabar STT) bei SPNV mechanizmu, prie jos pridėjus kitą reikšmingą byloje esančią informaciją, paminėtą šio sprendimo 47–50 ir 62–72 punktuose, Komisija nepadarė vertinimo klaidos nuspręsdama, kad ieškovių pateikta informacija neįrodo, jog SNV savarankiškai nustatydavo savo elgesį rinkoje, ir neleidžia paneigti prezumpcijos, jog STT plc (dabar STT) ir SPNV darė faktinę lemiamą įtaką SNV elgesiui.

74. Todėl visą pirmąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

2. Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su esminių procesinių reikalavimų ir teisės į gynybą pažeidimu

Šalių argumentai

75. Ieškovės mano, kad atsisakiusi joms perduoti visus atsakymus į pranešimą apie kaltinimus ir leidusi susipažinti tik su kai kuriomis KWS atsakymo ištraukomis, Komisija pažeidė Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 2 dalį ir jų teisę į gynybą. Jos teigia, kad jei jos būtų susipažinusios su šiais dokumentais, jos būtų galėjusios paveikti administracinės procedūros baigtį ir ginčijamo sprendimo turinį, ypač kiek tai susiję su jų kaip kurstytojų ir organizatorių vaidmeniu.

76. Visų pirma ieškovės mano, kad Komisija turėjo patenkinti jų prašymą leisti susipažinti su visais kitų bendrovių atsakymais į pranešimą apie kaltinimus, kuriuose, pavyzdžiui, dėl kartelio horizontalaus ir vertikalaus pobūdžio galėjo būti jų, kaip kurstytojų ir organizatorių, kaltę paneigiančios informacijos. Beje, Komisija ankstesnėse bylose atskleidė visus atsakymus į pranešimą apie kaltinimus [bylos COMP/E-1/37.512 (OL L 6, p. 147) ir COMP/E-1/36.490 (OL L 100, p. 1)]. Bet kuriuo atveju ne Komisijai spręsti, kokie dokumentai yra naudingi suinteresuotųjų įmonių gynybai (šio sprendimo 36 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 126 punktas), o Pranešimas dėl teisės susipažinti su byla yra neteisėtas, kiek jame pažymima, kad negalima leisti susipažinti su visais atsakymais į pranešimą apie kaltinimus.

77. Antra, ieškovės mano, kad Komisija turėjo leisti joms susipažinti su visais KWS atsakymais į pranešimą apie kaltinimus, ir ypač su liudininko pareiškimu, kuriuo išimtinai rėmėsi Komisija inkriminuodama joms kurstytojų ir organizatorių vaidmenį. Jų teigimu, Sąjungos teismas joms pripažįsta teisę susipažinti su visais įrodymais, kuriais Komisija rėmėsi jų atžvilgiu (2000 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją , vadinamojo Cemento sprendimo, T-25/95, T-26/95, T-30/95–T-32/95, T-34/95–T-39/95, T-42/95–T-46/95, T-48/95, T-50/95–T-65/95, T-68/95–T-71/95, T-87/95, T-88/95, T-103/95 ir T-104/95, Rink. p. II-491, 386 punktas).

78. Komisija mano, kad ji neprivalėjo atskleisti atsakymų į pranešimą apie kaltinimus ir atmeta visus ieškovių argumentus.

Bendrojo Teismo vertinimas

79. Iš bylos medžiagos matyti, kad per administracinę procedūrą Komisija atmetė ieškovių prašymus leisti susipažinti su visais dokumentais, kurie buvo pridėti prie Komisijos bylos išsiuntus pranešimą apie kaltinimus, ir ypač su visais kitų įmonių atsakymais į pranešimą apie kaltinimus. Tačiau ji joms leido susipažinti su KWS atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištraukomis, susijusiomis su SNV ir KWS kontaktais iki 1994 m. balandžio 1 d., kuriomis ji norėjo remtis galutiniame sprendime.

Bendrieji galimybės susipažinti su dokumentais, gautais išsiuntus pranešimą apie kaltinimus, principai

80. Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 2 dalyje nurodoma:

„Proceso metu turi būti gerbiama šalių teisė į gynybą. Šalys turi teisę susipažinti su Komisijos bylos medžiaga atsižvelgiant į teisėtą įmonių interesą apsaugoti savo verslo paslaptis. Teisė susipažinti su bylos medžiaga netaikoma konfidencialiai informacijai ir Komisijos ar valstybių narių konkurencijos institucijų vidaus dokumentams“.

81. Komisija pranešimo dėl teisės susipažinti su byla 8 punkte „Komisijos bylą“ apibrėžia kaip „visus dokumentus, kuriuos Komisijos Konkurencijos generalinis direktoratas yra gavęs, parengęs ir (arba) sukaup ęs tyrimo metu“. Šio pranešimo 27 punkte Komisija pažymi:

„Teisė susipažinti su byla suteikiama pateikus prašymą ir paprastai tik vieną kartą po Komisijos prieštaravimų šalims pranešimo tam, kad būtų užtikrintas šalių lygybės principas ir apsaugota jų teisę į gynybą. Dėl to dažniausiai nesuteikiama teisė susipažinti su kitų šalių atsakymais į Komisijos prieštaravimus.

Tačiau šaliai bus suteikta teisė susipažinti su dokumentais, gautais vėlesniuose administracinės procedūros etapuose po prieštaravimų pateikimo, jeigu tokie dokumentai gali būti laikytini naujais kaltinamaisiais ar išteisinamaisiais įrodymais, susijusiais su kaltinimais tai šaliai, įvardytais Komisijos pareiškime dėl prieštaravimų. Taip bus daroma ypač tais atvejais, kai Komisija ketina remtis naujais įrodymais.“

82. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką teisės į gynybą paisymas vykstant visoms procedūroms, per kurias gali būti skirtos sankcijos, pirmiausia baudos ar periodinės baudos, yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, kurio turi būti laikomasi net per administracinę procedūrą (1979 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hoffmann-La Roche prieš Komisiją , 85/76, Rink. p. 461, 9 punktas ir 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo ARBED prieš Komisiją , C-176/99 P, Rink. p. I-10687, 19 punktas). Beje, 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, p. 1, toliau – Pagrindinių teisių chartija) 41 straipsnyje ši teisė, kaip esminis teisės į gerą administravimą elementas, pripažįstama pagrindine teise. Šiuo klausimu Reglamente Nr. 1/2003 nustatoma, kad šalims siunčiamas pranešimas apie kaltinimus, kuriame turi būti aiškiai išdėstyti pagrindiniai argumentai, kuriais Komisija remiasi toje procedūros stadijoje. Pranešimas apie kaltinimus yra procesinė garantija, atspindinti Sąjungos teisės pagrindinį principą, kuris reikalauja teisės į gynybą užtikrinimo visose procedūrose (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo Papierfabrik August Koehler ir kt. prieš Komisiją , C-322/07 P, C-327/07 P ir C-338/07 P, Rink. p. I-7191, 34 ir 35 punktus).

83. Reikia priminti, kad konkurencijos bylose suteikiant galimybę asmenims, kuriems yra skirtas pranešimas apie kaltinimus, susipažinti su byla pirmiausia siekiama leisti šiems asmenims susipažinti su Komisijos byloje esančiais įrodymais, kad jų pagrindu asmenys galėtų veiksmingai pareikšti nuomonę dėl Komisijos pranešime apie kaltinimus padarytų išvadų, grindžiamų tais įrodymais. Todėl galimybė susipažinti su byla yra viena iš procedūrinių garantijų, skirtų apsaugoti teisę į gynybą ir visų pirma užtikrinti, kad būtų galima veiksmingai pasinaudoti teise būti išklausytam (žr. 2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją , T-191/98, T-212/98–T-214/98, Rink. p. II-3275, 334 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Teisė susipažinti su bylos medžiaga reiškia, kad Komisija atitinkamai įmonei suteikia galimybę išnagrinėti visus tyrimo medžiagoje esančius dokumentus, kurie gali būti svarbūs jos gynybai (šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Corus UK prieš Komisiją , C-199/99 P, Rink. p. I-11177, 125 punktą ir 1995 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Solvay prieš Komisiją , T-30/91, Rink. p. II-1775, 81 punktą). Tai taikytina ir kaltę patvirtinantiems, ir ją paneigiantiems dokumentams, išskyrus kitų įmonių verslo paslaptis, Komisijos vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją (šio sprendimo 82 punkte minėto Sprendimo Hoffmann-La Roche prieš Komisiją 9 ir 11 punktai ir šio sprendimo 36 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 68 punktas).

84. Pagal nusistovėjusią praktiką tik administracinio ginčo stadijos pradžioje pranešimu apie kaltinimus atitinkama įmonė informuojama apie visus esminius įrodymus, kuriais per šią procedūros stadiją remiasi Komisija. Todėl kitų kartelyje tariamai dalyvavusių įmonių atsakymai į pranešimą apie kaltinimus iš principo nėra bylos medžiagos dokumentas, su kuriuo šalys gali susipažinti (2009 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hoechst prieš Komisiją , T-161/05, Rink. p. II-3555, 163 punktas). Tačiau jei norėdama įrodyti pažeidimą vykstant procedūrai dėl EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo Komisija ketina pasiremti atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištrauka arba prie tokio atsakymo pridėtu dokumentu, kitoms šioje procedūroje dalyvaujančioms įmonėms turi būti sudaryta galimybė pareikšti savo nuomonę dėl tokio įrodymo (žr. šio sprendimo 77 punkte minėto Cemento sprendimo 386 punktą ir šio sprendimo 32 punkte minėto Sprendimo Avebe prieš Komisiją 50 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Tas pats pasakytina apie atvejį, kai Komisija remiasi tokiu dokumentu, kad įrodytų, jog viena iš įmonių vaidino kurstytojos ar organizatorės vaidmenį.

85. Iš to, kas pasakyta, matyti, kad Pranešimo dėl teisės susipažinti su byla 27 punkto nuostatos atitinka teismo praktiką, pagal kurią, nors paprastai nesuteikiama teisė susipažinti su kitų šalių atsakymais į pranešimą apie kaltinimus, šalis gali su jais susipažinti, jeigu tokie dokumentai gali būti laikomi naujais kaltę patvirtinančiais ar paneigiančiais įrodymais, susijusiais su pranešime apie kaltinimus suformuluotais kaltinimais tai šaliai.

86. Pagal teismų praktiką dėl susipažinimo su administracinės bylos medžiaga, surinkta iki pranešimo apie kaltinimus, neperdavus tam tikro dokumento, teisė į gynybą pažeidžiama tik jeigu suinteresuotoji įmonė įrodo, jog, pirma, Komisija šiuo dokumentu grindė kaltinimą, susijusį su pažeidimo buvimu (1983 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Michelin prieš Komisiją , 322/81, Rink. p. 3461, 7 ir 9 punktai ir šio sprendimo 36 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 71 punktas), ir, antra, šį kaltinimą galima įrodyti tik remiantis tuo dokumentu (1983 m. spalio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo AEG-Telefunken prieš Komisiją , 107/82, Rink. p. 3151, 24–30 punktai ir šio sprendimo 36 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt . prieš Komisiją 71 punktas; šio sprendimo 83 punkte minėto Sprendimo Solvay prieš Komisiją 58 punktas). Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas nustatė skirtumą tarp kaltę patvirtinančių dokumentų ir kaltę paneigiančių dokumentų. Jei tai kaltę patvirtinantis dokumentas, suinteresuotoji įmonė turi įrodyti, kad rezultatas, prie kurio Komisija priėjo savo sprendime, būtų buvęs kitoks, jei tas dokumentas nebūtų buvęs pateiktas. Tačiau kai nepateikiamas kaltę paneigiantis dokumentas, suinteresuotoji įmonė turi tik įrodyti, kad jo nepateikimas galėjo neigiamai jos atžvilgiu paveikti procedūros eigą ir Komisijos sprendimo turinį (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 36 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt . prieš Komisiją 73 ir 74 punktus). Šis atskyrimas galioja ir po pranešimo apie kaltinimus surinktiems dokumentams (2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Jungbunzlauer prieš Komisiją , T-43/02, Rink. p. II-3435, 351–359 punktai). Taigi ieškovės klaidingai aiškina šio sprendimo 77 punkte minėto Cemento sprendimo 383 punktą, kai jos teigia, jog bendrovei paprašius atsisakiusi perduoti dokumentus, gautus po pranešimo apie kaltinimus pateikimo, Komisija automatiškai pažeidžia teisę į gynybą. Iš tikrųjų pagal teismo praktiką kaltę paneigiančio dokumento atveju toks atsisakymas yra neteisėtas tik tada, kai bendrovė įrodo, kad tam tikro dokumento neatskleidimas galėjo jos nenaudai paveikti procedūros eigą ir sprendimo turinį.

87. Dėl klausimo, ar turi būti perduotas visas dokumentas, gautas po pranešimo apie kaltinimus pateikimo, kurį Komisija naudoja kaip įrodymą savo sprendime, reikia priminti, kad iš teismo praktikos, ypač 77 punkte minėto Cemento sprendimo 386 punkto matyti, jog tam, kad leistų atitinkamai įmonei tinkamai išsakyti savo poziciją dėl to įrodymo, Komisija turi jai perduoti tik reikšmingą to dokumento ištrauką su kontekstu, jei jo reikia, norint ją suprasti.

88. Be to, reikia pažymėti, kad kitų įmonių atsakymų į pranešimą apie kaltinimus sisteminio pateikimo nebuvimas nepažeidžia teisės į gynybą principo. Kaip priminta, šis principas reiškia, jog Komisija per administracinę procedūrą turi atitinkamoms įmonėms atskleisti visas faktines aplinkybes ar dokumentus, kuriais ji remiasi, kad jos galėtų veiksmingai pareikšti nuomonę dėl faktinių aplinkybių realumo ir reikšmingumo bei jos tvirtinimus grindžiančių dokumentų. Taigi Komisija savo sprendimą gali grįsti tik tomis aplinkybėmis, dėl kurių įmonės galėjo pateikti paaiškinimus.

89. Be to, ieškovės negali remtis teismų praktika, pagal kurią Komisija, kuri praneša apie kaltinimus ir priima sprendimą dėl sankcijų, viena negali nustatyti dokumentų, naudingų atitinkamos įmonės gynybai (šio sprendimo 36 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 126 punktas; šio sprendimo 83 punkte minėto Sprendimo Solvay prieš Komisiją 81 ir 83 punktai ir šio sprendimo 83 punkte minėto Sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją 339 punktas). Iš tikrųjų toks vertinimas, susijęs su Komisijos sudarytoje byloje esančiais dokumentais, negali būti taikomas kitų suinteresuotųjų šalių atsakymams į Komisijos joms pateiktus kaltinimus.

90. Galiausiai, reikia pažymėti, kad, priešingai nei teigia ieškovės, ankstesnė Komisijos praktika dėl visų atsakymų į pranešimą apie kaltinimus perdavimo bet kuriuo atveju jos nesaisto, nes jos sprendimų teisėtumas vertinamas remiantis jai privalomomis normomis, pavyzdžiui, Reglamentu Nr. 1/2003, 2004 m. balandžio 7 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal Sutarties 81 ir 82 straipsnius tvarkos (OL L 123, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 81) ir Pranešimu dėl teisės susipažinti su byla, kaip juos aiškina Sąjungos teismas.

Taikymas šioje byloje

91. Reikia priminti, kad šiuo atveju 2006 m. gegužės 24 d. Komisija leido ieškovėms susipažinti su KWS atsakymo ištraukomis dėl SNV ir KWS kontaktų iki 1994 m. balandžio 1 d. ir dėl KWS adresuoto pasiūlymo taikyti lengvatinę nuolaidą W5, kuriomis ji norėjo remtis galutiniame sprendime.

92. Pirma, dėl argumento, kuriuo siekiama, kad būtų pripažinta, jog turėjo būti leista susipažinti su visu KWS atsakymu į pranešimą apie kaltinimus, reikia pirmiausia pažymėti, kad, priešingai nei teigia ieškovės, iš ginčijamo sprendimo 343–348 konstatuojamųjų dalių matyti, kad ieškoves pripažindama kartelio kurstytojomis ir organizatorėmis Komisija rėmėsi ne tik tomis KWS atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištraukomis. Bet kuriuo atveju susipažinus su šio Komisijos ieškovėms perduoto dokumento ištraukomis galima teigti, kad jos yra visiškai suprantamos ir aiškios ir nereikia pateikti jokio platesnio konteksto. Iš tikrųjų reikia pabrėžti, kad Komisija ginčijamame sprendime panaudojo tik du iš septynių šio ieškovėms perduoto dokumento punktų. Be to, kalbant apie KWS dokumentą, kuris remiasi liudytojo – ankstesnio darbuotojo – pareiškimu, kurį Komisijai savanoriškai siekdama apsiginti, pabrėžti SNV kaip kartelio kurstytojos ir organizatorės vaidmenį ir sumažinti savo vaidmenį pateikė KWS, sunku įsivaizduoti, kad jame galėtų būti kokių nors SNV kaltę paneigiančių įrodymų.

93. Antra, dėl argumento, jog nebuvo perduoti kitų įmonių atsakymai į pranešimą apie kaltinimus, kuriuose esą galėjo būti kaltę paneigiančių įrodymų, reikia priminti, kad pagal šio sprendimo 86 punkte nurodytą teismo praktiką, ieškovės turėjo pateikti prima facie įrodymą, kad jų neatskleidimas galėjo neigiamai jos atžvilgiu paveikti procedūros eigą ir Komisijos sprendimo turinį. Tačiau ieškovės tik apskritai ir spekuliatyviai nurodė, kad kitų įmonių atsakymai į pranešimą apie kaltinimus būtų joms suteikę jų, kaip kartelio kurstytojų ir organizatorių, kaltę paneigiančios informacijos. Be kartelio horizontalaus ir vertikalaus pobūdžio, jos nepateikė jokios konkrečios informacijos, kuri galėtų būti prima facie įrodymu šiuo klausimu. Be to, kaip pažymi Komisija, mažai tikėtina, kad kartelio atveju bendrovė pateiktų informacijos, kuri mažintų kitos bendrovės reikšmę kartelyje, nors nagrinėjamu atveju aplinkybė, kad kartelis veikė tarp dviejų grupių, – didžiųjų kelių tiesėjų ir tiekėjų – turinčių galimai ir iš dalies skirtingus interesus, rodo, jog kiekviena šalis siekė sumažinti savo vaidmenį kartelyje sureikšminant kitos šalies vaidmenį. Bet kuriuo atveju pagal teismo praktiką paprasčiausia aplinkybė, kad kitos įmonės savo atsakymuose į pranešimą apie kaltinimus galėjo didžiųjų kelių tiesėjų nenaudai sumažinti tiekėjų vaidmenį, nėra kaltę paneigiantis įrodymas (160 punkte minėto Sprendimo Jungbunzlauer prieš Komisiją 353–356 punktai). Taigi, ieškovės nepateikė jokio prima facie įrodymo, jog esą reikėjo perduoti kitų įmonių atsakymus į pranešimą apie kaltinimus.

94. Iš viso to, kas pasakyta, matyti, kad Komisija pagrįstai atsisakė perduoti ieškovėms visus atsakymus į pranešimą apie kaltinimus ir atskleidė tik kai kurias KWS atsakymo ištraukas. Todėl antrąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti.

3. Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su fakto ir teisės klaidomis apskaičiuojant bazinį baudos dydį ir nustatant pažeidimo trukmę

Dėl pažeidimo sunkumo

Šalių argumentai

95. Ieškovės mano, kad suskirstydama įmones į kategorijos, kad galėtų atsižvelgti į jų ekonominį pajėgumą padaryti didelę žalą konkurencijai, Komisija padarė fakto ir teisės klaidų, kai nustatė įmonės Shell apyvartą iš kelių bitumo Nyderlanduose, prie jos nepagrįstai pridėdama apyvartą iš Mexphalte C , ir bet kuriuo atveju nepakankamai motyvavo ginčijamą sprendimą šiuo klausimu. Jos prašo Bendrojo Teismo sumažinti jų baudos dydį ir ją apskaičiuojant neįtraukti Mexphalte C pardavimų vertės bei mano, kad vienodo požiūrio ir proporcingumo principams prieštarauja tai, kad bazinis jų baudos dydis yra didesnis nei įmonės Kuwait Petroleum (toliau – Kuwait Petroleum ), nors jų rinkos dalis yra mažesnė nei šios įmonės.

96. Ieškovės primena, kad vienintelė priežastis, dėl kurios Komisija galėjo pagrįstai atsižvelgti į specialių bitumo produktų, naudojamų tiesiant kelius, apyvartą, yra ta, kad jų kaina yra tiesiogiai susijusi su bendros standartinio kelių bitumo klasės rinkos kaina, pridėjus premiją. Tačiau jos mano, kad Komisija neturėjo įtraukti Mexphalte C apyvartos, nes jis nėra sudarytas iš bitumo, jo kaina nėra susijusi su standartinio kelių bitumo kaina ir jis parduodamas kitoje rinkoje nei standartinis kelių bitumas, nes šie du produktai negali vienas kito pakeisti. Šie teiginiai grindžiami, be kita ko, 2006 m. lapkričio 30 d. SNV direktoriaus pareiškimu ir standartinio kelių bitumo bei Mexphalte C kainų kitimo 1995–2002 m. palyginimo lentele.

97. Be to, ieškovės kaltina Komisiją dėl to, kad ginčijamame sprendime ji nenurodė priežasčių, kodėl buvo atsižvelgta į Mexphalte C pardavimų dydį, nors 2006 m. gegužės 23 d. atsakyme į 2006 m. gegužės 8 d. Komisijos prašymą pateikti informaciją jos pažymėjo, kad Mexphalte C visiškai nėra susijęs su pažeidimu. Per administracinę procedūrą Komisija taip pat niekada nenurodė, kad apskaičiuodama baudos dydį ji ketina įtraukti Mexphalte C pardavimus, ir šio produkto visai neminėjo pranešime apie kaltinimus. Vis dėlto viename administracinės bylos dokumente pažymima, kad Mexphalte C yra sintetinis rišiklis, galintis būti naudojamas gaminti spalvotą asfaltą, o ne sintetinis bitumas.

98. Komisija atmeta visus ieškovių argumentus.

Bendrojo Teismo vertinimas

99. 2004 m. spalio 18 d. pranešime apie kaltinimus Komisija pažymėjo (ginčijamo sprendimo 1–6 konstatuojamosios dalys), kad procedūroje nagrinėjamas produktas yra kelių ir panašių objektų (pavyzdžiui, nusileidimų takų) tiesimui naudojamas bitumas, kuris apima įvairaus kietumo bitumą, kurį galima naudoti įvairioms paskirtims, ir įvairių klasių bitumą, įskaitant specialų geriausių savybių bitumą, kuris visgi yra gaminamas iš standartinio kelių bitumo ir kurio kaina priklauso nuo pastarojo. Tik dvi bendrovės – BAM NBM Wegenbouw BV ir Hollandsche Beton Groep (toliau – HBG) savo atsakymuose į pranešimą apie kaltinimus ginčijo tiesiant kelius naudojamų kitų nei standartinis bitumas bitumo produktų įtraukimą. Tačiau ieškovės savo atsakymuose į pranešimą apie kaltinimus į tai nesureagavo.

100. 2006 m. gegužės 8 d. Komisija bendrovėms SNV, SPNV ir Royal Dutch Shell pateikė naujus prašymus pateikti informaciją, kad sužinotų jų apyvartą iš kelių bitumo, įskaitant visus specialius bitumo produktus. 2006 m. gegužės 23 d. šios trys bendrovės nurodė savo apyvartos dydį, įtraukdamos į ją apyvartą iš Mexphalte C , vienintelio specialaus bitumo, kuris, pasak jų, gali būti siejamas su kelių tiesimu, tačiau pažymėjo, kad kartelis neapėmė šio produkto. Ginčijamame sprendime (4–6 konstatuojamosiose dalyse) Komisija pasinaudojo pranešime apie kaltinimus atlikta analize ir teigė, kad kitų tiesiant kelius naudojamų bitumo produktų kaina yra tiesiogiai susijusi su bendros standartinio kelių bitumo klasės rinkos kaina. Kad padarytų tokią išvadą ji pasinaudojo dviejų bendrovių – BP ir ExxonMobil (pastaroji bendrovė yra bitumo tiekėja, kuriai Komisija neskyrė sankcijos) – pareiškimais bei per patikrinimus, be kita ko, bendrovėse KWS ir SNV paimtais dokumentais.

101. Komisija atsiliepime į ieškinį pažymėjo, kad Mexphalte C priskyrimui prie bitumo produktų, kurie buvo kartelio dalykas, pagrįsti ji rėmėsi įvairia informacija. Iš daugelio SNV dokumentų matyti, kad bitumo kainų lentelėje Mexphalte C ji rašo prie rubrikos „Permatomas bitumas, kurį galima dažyti“; be to, 2006 m. gegužės 23 d. Komisijai adresuotame laiške SNV pareiškė, kad vienintelis specialus bitumas, kurį galima sieti su kelių bitumu, yra Mexphalte C ir nurodė 12 113 015 eurų siekiančią apyvartą, apimančią „kelių bitumo, įskaitant Mexphalte C , mažmeninės prekybos pardavimų vertę“ 2001 m.; Shell dokumente, kuriame pateikta techninė informacija apie Mexphalte C ir kuris yra įtrauktas į administracinę bylą, jis apibūdinamas kaip sintetinis bitumas, kurį galima dažyti; kitame administracinės bylos dokumente matyti, kad prie 2001 m. SNV savo klientams išsiųsto kelių bitumo produktų kainoraščio buvo pridėtas standartinis laiškas, kuriame nurodoma, jog tame kainoraštyje nurodytų produktų, prie kurių priskirtas ir Mexphalte C , kainų svyravimus lemia kainų svyravimai naftos rinkoje.

102. Ieškovės pirmą kartą Bendrajame Teisme pateikė du dokumentus, kurie, jų nuomone, leidžia įrodyti, kad nustatydama Shell apyvartą iš kelių bitumo Nyderlanduose Komisija neturėjo atsižvelgti į Mexphalte C apyvartą. Pirmajame dokumente yra pateikta lentelė, kurioje palyginama standartinio kelių bitumo ir Mexphalte C kainų kaita per 1995–2002 m. laikotarpį, ir to laikotarpio SNV laiškai, kuriuose ji savo klientams sako, kad kainų padidėjimą lėmė žaliavų kainų pasikeitimas. Antrasis dokumentas yra 2006 m. lapkričio 30 d. SNV direktoriaus pareiškimas, kuriame teigiama, kad Mexphalte C nėra produktas, gaminamas iš bitumo, kad šio produkto kainos pokyčiams naftos kaina galėjo daryti tik nedidelę įtaką, kad rinka, kurioje parduodamas šis produktas, skiriasi nuo kelių bitumo rinkos ir kad SNV yra vienintelė įmonė, galinti tiekti tokį produktą Nyderlanduose.

103. Nors ieškovės nepareiškė aiškios nuomonės šiuo klausimu, Bendrasis Teismas mano, kad jų argumentus reikia nagrinėti atsižvelgiant į teisėtumo kontrolę ir neribotą jurisdikciją, kurią jis turi pagal Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnio nuostatas.

– Ieškovių argumentų nagrinėjimas atsižvelgiant į teisėtumo kontrolę

104. Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad ginčijamo akto teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į faktines ir teisines aplinkybes, buvusias priimant aktą, ir, be kita ko, į informaciją, kurią institucija galėjo turėti tuo metu, kai ji priėmė aktą (1979 m. vasario 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prancūzija prieš Komisiją , 15/76 ir 16/76, Rink. p. 321, 7 punktas). Taigi Sąjungos teisme niekas negali remtis faktinėmis aplinkybėmis, kurios nebuvo nurodytos per administracinę procedūrą ir į kurias nebuvo galima atsižvelgti priimant ginčijamą aktą, kad įrodytų jo neteisėtumą (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Prancūzija prieš Komisiją 7 punktą; 2007 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Centeno Mediavilla ir kt. prieš Komisiją , T-58/05, Rink. p. II-2523, 151 punktą ir 2008 m. birželio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Olympiaki Aeroporia Ypiresies prieš Komisiją , T-268/06, Rink. p. II-1091, 55 punktą). Šiuo atveju atlikus tyrimą matyti, kad priimdama ginčijamą sprendimą Komisija neturėjo dviejų šio sprendimo 102 punkte nurodytų dokumentų, kuriuos, kaip pažymėta tame punkte, ieškovės pirmą kartą pateikė Bendrajame Teisme.

105. Tiek kiek šiuo ieškinio pagrindu siekiama panaikinti ginčijamą sprendimą, jis turi būti nagrinėjamas neatsižvelgiant į šiuos dokumentus.

106. Tokiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad Komisija pranešime apie kaltinimus aiškiai nurodė, jog ji mano, kad kartelis apėmė visus kelių tiesimui ir kitoms panašioms paskirtims naudojamus bitumo produktus, įskaitant specialius bitumo produktus, tačiau neįtraukiant pramoninės paskirties bitumo produktų. Tačiau ieškovės savo atsakyme į pranešimą apie kaltinimus, kitaip nei kitos bendrovės, nesureagavo į tai. Be to, kai Komisija paprašė ieškovių pateikti savo apyvartą, 2006 m. gegužės 23 d. jos nurodė savo apyvartos dydį, į jį įtraukdamos Mexphalte C apyvartą, tačiau pažymėjo, kad nors kartelis neapima šio produkto, jis yra „vienintelis specialus bitumas, kuris gali būti siejamas su kelių tiesimu“.

107. Kaip pažymėta šio sprendimo 100 punkte, ginčijamame sprendime apibrėždama atitinkamą rinką, kaip apimančią visus specialius kelių bitumo produktus, Komisija rėmėsi BP, ExxonMobil , KWS ir SNV dokumentais, iš kurių matyti, kad klientams skirti kainoraščiai apėmė visus bitumo produktus, o kainų padidinimas taip pat buvo taikomas visiems šiems produktams. Todėl Komisija, remdamasi informacija, kurią ji turėjo priimdama ginčijamą sprendimą, teisingai manė, kad Mexphalte C pardavimai turi būti įtraukti į Shell apyvartos, susijusios su kelių bitumu Nyderlanduose, skaičiavimus.

108. Be to, dėl pareigos motyvuoti laikymosi kontrolės pažymėtina, kad teismo praktikoje nustatyta, jog EB 253 straipsniu reikalaujami motyvai turi būti pritaikyti prie aptariamo akto pobūdžio ir juose turi būti pateikiami aiškūs ir nedviprasmiški aktą priėmusios institucijos argumentai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų susipažinti su priimto akto pagrindimu, o kompetentingas teismas – vykdyti jo kontrolę. Nereikalaujama, kad akto motyvai apimtų visas faktines ir teisines aplinkybes, nes vertinant, ar jie atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti atsižvelgiama ne tik į jų formuluotę, bet ir kontekstą bei visas aptariamą klausimą reglamentuojančias taisykles (žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cheil Jedang prieš Komisiją , T-220/00, Rink. p. II-2473, 216 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

109. Dėl baudos, skirtos už konkurencijos taisyklių pažeidimą, apskaičiavimo motyvavimo pareigos apimties, viena vertus, primintina, kad ši pareiga labai svarbi: Komisija turi motyvuoti savo sprendimą ir visų pirma paaiškinti, kokį svorį suteikė ir kaip vertino elementus, į kuriuos atsižvelgė (2011 m. gruodžio 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Chalkor prieš Komisiją , C-386/10 P, Rink. p. I-13085, 61 punktas). Ši pareiga turi būti nustatyta atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalį, pagal kurią „nustatant baudos dydį atsižvelgiama į pažeidimo sunkumą ir trukmę“. Šiuo atžvilgiu Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir [PB] 65 straipsnio 5 dalimi gairėse (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171; toliau – Baudų nustatymo metodo gairės) ir pranešime dėl bendradarbiavimo nurodyta, į kokius veiksnius Komisija atsižvelgia, nustatydama pažeidimo sunkumą ir trukmę (šio sprendimo 108 punkte minėto Sprendimo Cheil Jedang prieš Komisiją 217 punktas). Tokiomis aplinkybėmis pareiga motyvuoti, kuri yra esminis procedūrinis reikalavimas, tenkinama, kai Komisija savo sprendime nurodo veiksnius, į kuriuos ji atsižvelgė taikydama Baudų nustatymo metodo gaires, ir tam tikrais atvejais pranešimą dėl bendradarbiavimo, kurie apskaičiuojant baudos dydį jai leido nustatyti pažeidimo sunkumą ir trukmę (šio sprendimo 108 punkte minėto Sprendimo Cheil Jedang prieš Komisiją 218 punktas).

110. Be to, Sąjungos teismas pažymėjo, kad pareigos pateikti motyvus apimtis turi būti vertinama atsižvelgiant į tai, kad pažeidimų sunkumą reikia nustatyti pagal daugelį veiksnių, kaip antai konkrečios bylos aplinkybės, jos kontekstas ir atgrasantis baudų poveikis, tačiau nenumatant jokio privalomo ar išsamaus kriterijų, į kuriuos būtina atsižvelgti, sąrašo. Be to, nustatydama kiekvienos baudos dydį Komisija naudojasi diskrecija, todėl ji negali būti įpareigojama taikyti konkrečią matematinę formulę. Darytina išvada, kad Komisija, sprendime konstatavusi, jog buvo pažeistos konkurencijos normos, ir paskyrusi baudas darant tokį pažeidimą dalyvavusioms įmonėms, privalo, jei nustatydama baudų dydžius ji sistemingai atsižvelgė į konkrečius pagrindinius veiksnius, pačiame sprendime nurodyti kai kuriuos veiksnius, kad įmonės, kurioms skirtas sprendimas, galėtų patikrinti baudos dydžio teisingumą ir įvertinti, ar nebuvo diskriminuojamos (1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Buchmann prieš Komisiją , T-295/94, Rink. p. II-813, 162–164, 171 ir 173 punktai).

111. Galiausiai, Sąjungos teismas pažymėjo, kad tai, jog išsamesnė informacija kaip antai įmonių apyvarta arba Komisijos nustatyta mažinimo norma buvo pateikta vėliau, per spaudos konferenciją arba per teismo procesą, negali paneigti išvados, jog sprendimas yra pakankamai motyvuotas. Iš tikrųjų ginčijamo sprendimo autoriaus pateikti paaiškinimai, kurie papildo jau ir taip pakankamus motyvus, nėra susiję su pačia pareiga motyvuoti, nors jie gali būti naudingi Sąjungos teismui atliekant vidinę sprendimo motyvų kontrolę, jei jie padeda institucijai paaiškinti priežastis, kuriomis ji grindžia savo sprendimą (2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo KNP BT prieš Komisiją , C-248/98 P, Rink. p. I-9641, 41, 42 ir 44 punktai).

112. Atsižvelgiant į šią teismo praktiką, darytina išvada, kad Komisija pakankamai motyvavo ginčijamą sprendimą.

113. Iš tikrųjų jame Komisija pateikė daug vertinimo elementų, leidžiančių įvertinti pažeidimo sunkumą. Ji atsižvelgė į pažeidimo pobūdį, nurodė priežastį, dėl kurios ji negalėjo išmatuoti konkretaus kartelio poveikio rinkai, nustatė atitinkamos geografinės rinkos dydį, suskirstė atitinkamas įmones į kelias kategorijas pagal jų rinkos dalį 2001 m., paskutiniais visais pažeidimo metais, ir, galiausiai, atsižvelgė į paskutinę pasaulinę šių įmonių apyvartą, kad užtikrintų pakankamai atgrasomą baudos poveikį (ginčijamo sprendimo 310–325 konstatuojamosios dalys). Be to, ginčijamo sprendimo 319 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad apskaičiuodama rinkos dalis ji rėmėsi kelių bitumo pardavimų (arba kelių tiesėjų atlikto kelių bitumo pirkimo) verte 2001 m. Ginčijamo sprendimo 4–6 konstatuojamose dalyse pažymima, kad „kelių bitumas“ turi būti apibrėžiamas kaip įvairaus kietumo bitumas, kurį galima naudoti įvairioms paskirtims, ir įvairių klasių bitumą, įskaitant specialų bitumą. Į dviejų įmonių prieštaravimus, kuriais siekiama neįtraukti specialių bitumo produktų, ji atsakė pasiremdama kelių bendrovių (BP, ExxonMobil , KWS ir SNV) dokumentais, kuriuose pažymima, kad standartinio kelių bitumo kainos pasikeitimai turi įtakos kitų šioje srityje naudojamų bitumo produktų kainai. Kaip pažymima ginčijamame sprendime (6 konstatuojamoji dalis ir 11 išnaša), tarp šių dokumentų yra dokumentai, paimti per SNV patalpose atliktą patikrinimą. Bet kuriuo atveju, kaip teigiama šio sprendimo 111 punkte nurodytoje teismo praktikoje, Komisija turi teisę per teisminio nagrinėjimo etapą pateikti savo sprendimo motyvų paaiškinimus, kurie gali būti naudingi Sąjungos teismui atliekant vidinę sprendimo motyvų kontrolę, jei jie padeda institucijai paaiškinti priežastis, kuriomis ji grindžia savo sprendimą. Šiuo atveju Komisija atsiliepime į ieškinį nurodė kai kuriuos specifinius elementus, kuriais ji rėmėsi Mexphalte C priskirdama prie bitumo produktų, kurie buvo kartelio dalykas (žr. šio sprendimo 101 punktą).

114. Galiausiai, dublike ieškovės nurodė kaltinimą, susijusį su lygybės principo pažeidimu dėl to, kad Komisija neįrodė, jog apskaičiuodama KWS rinkos dalį ji taip pat atsižvelgė į Mexphalte C pirkimo vertę. Vis dėlto reikia priminti, kad ginčijamame sprendime Komisija manė, jog visų kartelio dalyvių atveju nagrinėjamas produktas yra kelių tiesimui ir panašioms paskirtims naudojamas bitumas, įskaitant specialų bitumą (ginčijamo sprendimo 4–6 konstatuojamosios dalys), kad apskaičiuodama kiekvienos atitinkamos įmonės rinkos dalį ji joms pateikė prašymus pateikti informaciją, kurie jai leido sudaryti kiekvienos įmonės bitumo pardavimo ir pirkimo Nyderlanduose 2001 m. lenteles, ir kad bendra kelių tiesėjų pirkimo suma buvo lygi bendrai tiekėjų pardavimo sumai (ginčijamo sprendimo 29, 319 ir 320 konstatuojamosios dalys). Be to, kadangi ieškovės nepateikė jokių duomenų, leidžiančių teigti, kad nustatydama KWS rinkos dalį Komisija laikėsi kitokio produktų, dėl kurių sudarytas kartelis, apibrėžimo, šį kaltinimą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

115. Taigi, joks ieškovių ieškinyje dėl panaikinimo pateiktas argumentas dėl Mexphalte C priskyrimo prie produktų, dėl kurių sudarytas kartelis, negali pateisinti ginčijamo sprendimo panaikinimo.

– Ieškovių argumentų nagrinėjimas atsižvelgiant į neribotą teismo jurisdikciją

116. Reikia priminti, kad teisėtumo kontrolę papildo neribota jurisdikcija, kuri Sąjungos teismui buvo suteikta pagal Reglamento Nr. 17 17 straipsnį, o šiuo metu – pagal Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnį, remiantis SESV 261 straipsniu. Ši jurisdikcija, be paprastos baudos teisėtumo kontrolės, teismui suteikia teisę pakeisti Komisijos vertinimą savuoju, todėl ir panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtą vienkartinę ar periodinę baudą. Taigi, sutartyse nustatyta kontrolė reiškia, kad remiantis Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje įtvirtintais veiksmingos teisminės apsaugos principo reikalavimais Sąjungos teismas atlieka ir teisinę, ir faktinę kontrolę ir kad jis turi teisę vertinti įrodymus, panaikinti skundžiamą sprendimą ir pakeisti baudų dydį (2011 m. gruodžio 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo KME Germany ir kt. prieš Komisiją , C-272/09 P, Rink. p. I-12789, 103 ir 106 punktai; šio sprendimo 109 punkte minėto Sprendimo Chalkor prieš Komisiją 63 ir 67 punktai ir KME Germany ir kt. prieš Komisiją , C-389/10 P, Rink. p. I-13125, 130 ir 133 punktai). Be to, reikia priminti, kad, kiek tai susiję su EB 81 ir EB 82 straipsnių taikymu, jokia Sąjungos teisės nuostata nereikalaujama, kad pranešimo apie kaltinimus adresatas ginčytų įvairias faktines ar teisines aplinkybes per administracinę procedūrą, nes priešingu atveju nebegalėtų to daryti vėliau per teismo procesą (2010 m. liepos 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Knauf Gips prieš Komisiją , C-407/08 P, Rink. p. I-6371, 89 punktas).

117. Todėl Bendrasis Teismas, pasinaudojęs neribota jurisdikcija, priimdamas sprendimą turi įvertinti, ar ieškovėms skirtos baudos dydis teisingai atspindi nagrinėjamo pažeidimo sunkumą (1999 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Aristrain prieš Komisiją , T-156/94, Rink. p. II-645, 584–586 punktai; 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Roquette Frères prieš Komisiją , T-322/01, Rink. p. II-3137, 51–56 ir 293–315 punktai ir 2011 m. birželio 7 d. Bendrojo Teismo sprendimo Arkema France ir kt. prieš Komisiją , T-217/06, Rink. p. II-2593, 251–253 punktai), ir ar Komisija teisingai nustatė ieškovių apyvartą, susijusią su bitumu Nyderlanduose.

118. Vis dėlto reikia priminti, kad siekdama užtikrinti Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 2 ir 3 dalių veiksmingumą Komisija turi teisę įpareigoti įmonę pateikti visą būtiną informaciją apie aplinkybes, kurios jai gali būti žinomos, ir prireikus perduoti jai turimus su tuo susijusius dokumentus, laikantis vienos sąlygos – nereikalauti iš įmonės pateikti atsakymų, kuriais ji turėtų pripažinti pažeidimo egzistavimą, kurį turi įrodyti Komisija (1989 m. spalio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo Orkem prieš Komisiją , 374/87, Rink. p. 3283, 34 ir 35 punktai). Todėl įmonė, kuriai Komisija pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio nuostatas adresuoja prašymą pateikti informaciją, privalo aktyviai bendradarbiauti, ir jai gali būti skirta šio reglamento 23 straipsnio 1 dalyje numatyta bauda, kuri gali siekti iki 1 % jos bendros apyvartos, jei ji tyčia ar dėl neatsargumo pateikia neteisingą arba iškraipytą informaciją. Remiantis tuo darytina išvada, kad naudodamasis savo neribota jurisdikcija Bendrasis Teismas gali prireikus atsižvelgti į įmonės nebendradarbiavimą ir padidinti už EB 81 ir 82 straipsnių pažeidimą jai skirtos baudos dydį, jei ta įmonė nebuvo bausta už tą patį elgesį specifine Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 1 dalies nuostatomis grindžiama bauda.

119. Taip, pavyzdžiui, galėtų būti tada, kai Komisijai pateikus tokį prašymą, ieškovė per administracinę procedūra tyčia ar dėl neatsargumo nepateikia esminės informacijos, reikalingos nustatyti baudos dydį, kurią ji turėjo ar galėjo turėti tuo metu, kai buvo priimamas ginčijamas sprendimas. Nors įgyvendinančiam neribotą jurisdikciją Bendrajam Teismui niekas netrukdo atsižvelgti į tokią informaciją, įmonė, kuri ją nurodo tik teismo procese ir taip daro žalą administracinės procedūros tikslui ir tinkamai eigai, rizikuoja, kad į tokią aplinkybę atsižvelgs Bendrasis Teismas nustatydamas tinkamą baudos dydį.

120. Taigi, pirmiausia reikia išnagrinėti, ar ieškovių per teismo proceso stadiją pateikta informacija leidžia teigti, kad apskaičiuojant baudos dydį nereikėjo atsižvelgti į apyvartą iš Mexphalte C .

121. Remiantis pirmuoju dokumentu, kuriame pateikta lentelė, kurioje palyginama standartinio kelių bitumo ir Mexphalte C kainų kaita per 1995–2002 m. laikotarpį ir to laikotarpio SNV laiškai, kuriuose ji savo klientams sako, kad kainų padidėjimą lėmė žaliavų kainų pasikeitimas, galima nebent teigti, kad Mexphalte C kainos padidėjimas kartais sutapdavo su standartinio kelių bitumo kainų padidėjimu, nors taip būdavo ne visada (kainų svyravimų sutapimai 1999 m. gegužės ir birželio mėn., 2000 m. vasario mėn. ir 2002 m. balandžio ir rugsėjo mėn.), ir tai galima paaiškinti argumentais, susijusiais su prekybos politika (pavyzdžiui, 1999 m. gegužės 27 d. SNV savo klientams suteikė specialią nuolaidą šiam produktui, kad paskatintų jas jį naudoti). Be to, SNV klientams skirtuose laiškuose, kurie buvo siunčiami pakėlus kainas, teigiama, kad šiuos kainų padidėjimus lėmė kainų naftos rinkoje pasikeitimai.

122. Remiantis antruoju dokumentu, kurį sudaro 2006 m. lapkričio 30 d. SNV direktoriaus pareiškimas, galima tik teigti, kad Mexphalte C yra gaminamas iš dervos, tepalo ekstrakto ir polimerų. Atsakydamos į Bendrojo Teismo raštu pateiktą klausimą ieškovės, be kita ko, pažymėjo, kad Mexphalte C iš esmės sudaro du elementai – BFE ir Nevchem 2338 , kurie patys yra žaliavinės naftos produktai, kurių gamybos procedūra skiriasi nuo bitumo gamybos procedūros. Iš šių dokumentų matyti, kad nors Mexphalte C gamybos procedūra skiriasi nuo bitumo gamybos procedūros ir kad jo sudedamosios dalys nėra išgautos iš bitumo, žaliavinė nafta, kaip ir bitumo atveju, vis dėlto yra pirminė šių sudedamųjų dalių žaliava.

123. Be to, ieškovės nepateikė jokio įrodymo, kuris leistų teigti, kad Mexphalte C sudaro atskirą nuo standartinio kelių bitumo rinką. Iš tikrųjų jos tik teigia, kad Mexphalte C paprastai perka savivaldybės ir kad jis nėra naudojamas keliams tiesti. Tačiau jos nepateikė jokio pakankamai įtikinamo įrodymo, jog Mexphalte C kainų kitimas per pažeidimo laikotarpį nepriklausė nuo standartinio kelių bitumo kainų kitimo.

124. Galiausiai, ieškovės Bendrajam Teismui nepateikė jokio įrodymo, jog Mexphalte C nepriklauso produktams, sudarantiems rinką, dėl kurios buvo sudarytas kartelis, nors iš daugelio bylos elementų matyti, kad Mexphalte C kaina buvo glaudžiai susijusi su standartinio kelių bitumo kaina. Vadinasi, niekas neleidžia teigti, kad su Mexphalte C susijusios apyvartos reikia neįtraukti į ieškovių apyvartą, į kurią reikia atsižvelgti vertinant pažeidimo sunkumą.

125. Antra, reikia išsiaiškinti, ar šią informaciją pateikusios tik vykstant teismo procesui, o ne per administracinę procedūrą ieškovės nepažeidė pareigos bendradarbiauti per administracinę procedūrą.

126. Iš 2006 m. gegužės 23 d. ieškovių laiško Komisijai matyti, kad jos nurodė savo apyvartos dydį, įtraukdamos į ją apyvartą iš Mexphalte C , vienintelio specialaus bitumo, kuris, pasak jų, gali būti siejamas su kelių tiesimu, tačiau pažymėjo, kad kartelis neapėmė šio produkto. Nors tokia formuluotė yra kažkiek dviprasmiška ir ieškovės nepateikė jokių šiuos teiginius pagrindžiančių įrodymų, akivaizdu, kad jos atkreipė Komisijos dėmesį į tai, kad, jų nuomone, nustatant jų baudos dydį į apyvartą iš Mexphalte C neturi būti atsižvelgiama. Kadangi Komisija nepateikė ieškovėms prašymo pateikti papildomos informacijos šiuo klausimu, neatrodo, kad neperdavusios šio sprendimo 121 ir 122 punktuose aprašytų dokumentų ieškovės šiuo atveju neįvykdė pareigos sąžiningai bendradarbiauti per administracinę procedūrą, nors padavus tokį prašymą dokumentai būtų galėję būti perduoti.

127. Todėl negalima teigti, kad ieškovės neįvykdė iš Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio kildinamos bendradarbiavimo pareigos.

128. Taigi, trečiojo ieškinio pagrindo pirmąją dalį reikia atmesti.

Dėl pažeidimo trukmės

Šalių argumentai

129. Ieškovės mano, kad nusprendusi, jog pažeidimas prasidėjo 1994 m. balandžio 1 d., Komisija padarė fakto klaidą. Šis teiginys yra grindžiamas tik dviem 1994 m. kovo 28 d. ir liepos 8 d. HBG vidaus pažymomis, kurios neįrodo, kad tiekėjai buvo sudarę sutartį dėl kainų. Pasak jų, kontaktai su KWS, apie kuriuos šiose dviejose pažymose kalbama, buvo tik dvišaliai. Dėl 1995 m. pati Komisija ginčijamame sprendime pripažino, kad ji neturi jokių tiekėjų antikonkurencinių kontaktų įrodymų. Tačiau ieškovės pripažįsta, kad kartelis prasidėjo per pirmą antikonkurencinį susitikimą, vykusį 1996 m. vasario 19 d. Jos primena, kad bet kuriuo atveju abejonės turi veikti jų naudai (2006 m. balandžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Degussa prieš Komisiją , T-279/02, Rink. p. II-897, 115 punktas).

130. Komisija mano, kad nusprendusi, jog pažeidimas prasidėjo 1994 m. balandžio 1 d. ir tęsėsi 1995 m., ji nepadarė jokios fakto klaidos.

Bendrojo Teismo vertinimas

131. Šiuo atveju Komisija manė, kad ieškovės pažeidimą darė ilgai, t. y. daugiau nei penkerius metus ir nustatė bendrą aštuonerių metų trukmę nuo 1994 m. balandžio 1 d. iki 2002 m. balandžio 15 d., todėl pradinis baudos dydis buvo padidintas 80 % (ginčijamo sprendimo 326 konstatuojamoji dalis).

132. Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad sprendimui, jog kartelis prasidėjo 1994 m. pagrįsti, Komisija naudojo kelis sutampančius įrodymus (ginčijamo sprendimo 93–99 ir 175–178 punktai).

133. Pirma, Komisija rėmėsi dviem 1994 m. kovo 28 d. ir liepos 8 d. HBG vidaus pažymomis, kuriose minimas Shell pranešimas dėl bitumo kainos nustatymo nuo 1994 m. balandžio 1 d. iki 1995 m. sausio 1 d., numatant maksimalią nuolaidą W5 (ir mažesnę nuolaidą mažiesiems kelių tiesėjams), ir kalbama apie susitarimų tarp naftos bendrovių ir W5 dar iki 1994 m. kovo mėn. egzistavimą. Priešingai nei teigia ieškovės, šiose dviejose pažymose kalbama ne tik apie dvišalius Shell ir KWS kontaktus, bet ir aiškiai užsimenama apie susitarimų tarp tiekėjų ir W5 egzistavimą.

134. Antra, Komisija rėmėsi dviem 1995 m. vasario 6 ir 9 d. SNV vidaus pažymomis. 1995 m. vasario 6 d. pažymoje, kurioje pateikta kelių tiesimo rinkos Nyderlanduose raidos apžvalga, kalbama apie „kartelio ištakas“ 1980 m., apie valdžios institucijų ir kelių tiesėjų bei tiekėjų atsakomybę dėl tam tikrų susitarimų atsiradimo, apie pradinio kartelio panaikinimą 1993 m. ir apie tai, kad kelių tiesėjai reikalavo, kad kainos 1995 m. būtų stabilesnės, kad rinkų dydis ir pasiskirstymas būtų panašiai toks, koks buvo 1993 m. 1995 m. vasario 9 d. pažymoje kalbama apie nesėkmingą SNV bandymą nutraukti dalyvavimą kartelyje nuo 1992 m. ir apie susitarimų dėl kainos sudarymą tarp W5 ir tiekėjų, kurie yra nepalankūs perkančiajai šaliai ir W5 nepriklausančioms įmonėms. Šioje pažymoje numatomos įvairios SNV pasitraukimo iš šio kartelio galimybės, pabrėžiant neišvengiamus tokio sprendimo sunkumus. 2003 m. spalio 9 d. Kuwait Petroleum darbuotojo pareiškimas taip pat leidžia patvirtinti, kad tiekėjų ir didžiųjų kelių tiesėjų susitarimai jau buvo sudaryti tuo metu, kai jis 1994 m. balandžio mėn. atėjo dirbti į šios bendrovės „Bitumo“ skyrių. Galiausiai savo 2003 m. spalio 10 d. pareiškime pati SNV pažymėjo, kad po 1993 m. didieji kelių tiesėjai rado kitą būdą, kaip organizuojant susitikimus su tiekėjais išvengti netvarkos kelių tiesimo rinkoje (ginčijamo sprendimo 91 konstatuojamoji dalis).

135. Trečia, keletas Komisijos paimtų dokumentų leidžia patvirtinti, kad 1995 m. veikė nuolaidų ir sankcijų sistema. Pavyzdžiui, Komisija paėmė 1995 m. liepos 7 d. HBG vidaus pažymą, kurioje teigiama, kad Kuwait Petroleum Nederland BV (toliau – KPN) ir Wintershall AG suteikė papildomą nuolaidą HBG, ir 1996 m. kovo 4 d. Wintershall vidaus pranešimą dėl susitikimo su bendrove Heijmans , kurioje minima nuolaidos suma, kurią reikia grąžinti šiai bendrovei (ginčijamo sprendimo 98 konstatuojamoji dalis). Be to, tame Wintershall pranešime pažymima, kad 1995 m. buvo konstatuota, jog tiekėjai suteikė neteisėtas nuolaidas mažiesiems kelių tiesėjams (ginčijamo sprendimo 82 konstatuojamoji dalis).

136. Ketvirta, 2005 m. gegužės 20 d. KWS atsakyme į pranešimą apie kaltinimus taip pat teigiama, kad susitarimai tarp tiekėjų ir didžiųjų kelių tiesėjų egzistavo nuo 1993 m. (ginčijamo sprendimo 96 ir 97 konstatuojamosios dalys).

137. Galiausiai, penkta, trijų įmonių, kurios siekė pasinaudoti pranešimu dėl bendradarbiavimo, prašymai leidžia patvirtinti, kad susitarimai egzistavo vėliausiai nuo 1994 m. balandžio 1 d. Tie prašymai yra 2003 m. spalio 9 d. Kuwait Petroleum pareiškimas, 2003 m. spalio 2 d. įmonės Nynas (toliau – Nynas ) atsakymas į prašymą pateikti informaciją ir 2002 m. liepos 12 d. BP pareiškimas.

138. Dėl 1995 m. reikia pripažinti, kad, priešingai nei teigia ieškovės, Komisija niekur nepripažino, kad ji neturėjo jokių įrodymų dėl tiekėjų antikonkurencinių kontaktų, ji tik teigė, kad neturi įrodymų, jog 1995 m. buvo sudaryti nauji susitarimai arba kad ankstesni susitarimai tais metais nustojo galioti, ir tuo remdamasi nusprendė, kad 1994 m. sudaryti susitarimai tebegaliojo 1995 m. (ginčijamo sprendimo 98 ir 99 konstatuojamosios dalys).

139. Iš visų šių vienas kitą patvirtinančių įrodymų matyti, kad Komisija pagrįstai galėjo manyti ir pakankamai teisiškai įrodė, kad ieškovių pažeidimas prasidėjo 1994 m. balandžio 1 d. Todėl reikia atmesti visą trečiąjį ieškinio pagrindą.

4. Dėl ketvirtojo ieškinio pagrindo, susijusio su fakto ir teisės klaidomis vertinant sunkinančias aplinkybes

140. Pirmiausia reikia pažymėti, kad Sąjungos teismas mano, jog tiriant įmonės vaidmenį darant pažeidimą reikia pažeidimo organizatorės sąvoką atskirti nuo pažeidimo kurstytojos sąvokos ir nagrinėti jas atskirai, kad būtų patikrinta, ar ji vaidino kurį nors iš šių vaidmenų. Iš esmės kurstytojos vaidmuo yra susijęs su kartelio sudarymu arba išplėtimu, o organizatorės vaidmuo – su kartelio veikimu (2006 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo BASF prieš Komisiją , T-15/02, Rink. p. II-497, 316 punktas).

Dėl SNV kurstytojos vaidmens

Šalių argumentai

141. Ieškovės mano, kad SNV kartu su KWS priskyrusi kurstytojų vaidmenį Komisija padarė teisės ir fakto klaidų, dėl kurių reikia visiškai ar iš dalies panaikinti joms taikytą baudos padidinimą 50 %.

142. Komisija primena, kad Sąjungos teismas atskiria kurstytojos ir organizatorės vaidmenis, ir jei Bendrasis Teismas manytų, kad nepakanka įrodymų įrodyti vieną iš dviejų šių vaidmenų, jis vis tiek galėtų padidinti baudos dydį 50 % (šio sprendimo 140 punkte minėto Sprendimo BASF prieš Komisiją 342–349 punktai). Dėl kurstytojos vaidmens priskyrimo SNV Komisija pažymi, jog ji rėmėsi, pirma, tuo, kad ji siūlė KWS taikyti specialią nuolaidą didiesiems kelių tiesėjams ir taip dalyvavo kuriant kartelį ir, antra, tuo, kad SNV bandė įtikinti ExxonMobil prisijungti prie kartelio. Komisija naudojo tris sutampančius įrodymus: 1992 m. Wintershall vidaus pranešimo ištrauką, du KWS atsakymo į pranešimą apie kaltinimus elementus ir, galiausiai, dvi 1993 m. ExxonMobil vidaus pažymas. Galiausiai ji primena, kad Sąjungos teismas neįpareigoja Komisijos turėti detalių kartelio kūrimo ar sumanymo įrodymų, kad galėtų teigti, jog įmonė vaidino kurstytojos vaidmenį (2002 m. kovo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją , T-9/99, Rink. p. II-1487, 578 punktas ir šio sprendimo 140 punkte minėto Sprendimo BASF prieš Komisiją 321 punktas).

– Dėl įmonei KWS pateikto pasiūlymo taikyti specialią nuolaidą W5

143. Ieškovės mano, kad teiginiui, jog SNV buvo kartelio sumanytoja, pagrįsti Komisija rėmėsi tik vieno iš KWS darbuotojų liudijimu, kuris pateiktas tos bendrovės atsakyme į pranešimą apie kaltinimus, kuriame teigiama, jog SNV pirmą kartą 1993 m. pasiūlė, kad tiekėjai suteiktų specialią nuolaidą W5. Vis dėlto perdavus šį liudijimą SNV, jos bitumo pardavimo direktorius 2006 m. lapkričio 22 d. pateikė priesaika patvirtintą pareiškimą, kuriame paneigė šį teiginį ir, be kita ko, nurodė, kad W5, kuri iki jo atėjimo į šį postą 1992 m. jau anksčiau buvo reikalavusi lengvatinių nuolaidų, sugalvojo lengvatines nuolaidas.

144. Komisija visų pirma kelia klausimą dėl šio pareiškimo, kuris, pasak jos, negali būti patikimas įrodymas, priimtinumo. Ieškovės pažymi, kad SNV bitumo pardavimo direktoriaus Komisija neišklausė po to, kai SNV pateikė prašymą leisti pasinaudoti pranešimu dėl bendradarbiavimo, nes Komisija jai pasakė, jog išklausyti būtina tik tada, jei asmuo galėtų pateikti papildomos informacijos, o taip nėra šiuo atveju. Nors tas asmuo buvo pasirengęs pateikti paaiškinimus, Komisija nemanė, kad verta jį išklausyti per administracinę procedūrą.

145. Be to, ieškovės mano, kad KWS pareiškimas yra nepatikimas ir primena, kad jį ginčijo SNV bitumo pardavimo direktorius ir jo nepatvirtina jokie kiti įrodymai. Jos mano, kad nepatikrinusi KWS teiginių patikimumo Komisija pažeidė jų teisę į teisingą procesą ir nešališką tyrimą ir nusprendusi, jog šis KWS pareiškimas leidžia teigti, jo SNV buvo kartelio kurstytoja, Komisija padarė fakto ir teisės klaidą ir neįvykdė pareigos motyvuoti sprendimą.

146. Pasak Komisijos, pirma, iš jos bylos nematyti, kad KWS būtų vienintelė kartelio iniciatorė ir, antra, ieškovės neįrodė, jog SNV bandė nutraukti dalyvavimą ankstesniuose antikonkurenciniuose susitarimuose. Priešingai, Komisija mano, kad abi įmonių grupės buvo ekonomiškai suinteresuotos kartelio veikimu, nes viena grupė veikė pasiūlos pusėje su tiekėjais, o kita – paklausos pusėje su kelių tiesėjais. Tiekėjai buvo suinteresuoti karteliu, nes jis garantavo kainų augimą bei stabilumą ir leido užkirsti kelią naujo tiekėjo, kuris būtų galėjęs kelių tiesėjams individualiai pasiūlyti žemesnes kainas ir taip sumažinti jų rinkos dalį, pasirodymui rinkoje.

147. Kad įrodytų, jog SNV vaidino kurstytojos vaidmenį pasiūlydama KWS suteikti specialią nuolaidą W5, Komisija nurodo pasirėmusi keliais dabartiniais ir vėlesniais už kartelį dokumentais, kaip jai tai daryti leidžia Sąjungos teismas, kurie patvirtina KWS atsakyme į pranešimą apie kaltinimus nurodytą informaciją (2007 m. balandžio 26 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Bolloré prieš Komisiją , T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02 ir T-126/02, T-128/02 ir T-129/02, T-132/02 ir T-136/02, Rink. p. II-947, 563 punktas). Ji atsižvelgė, pirma, į 1992 m. Wintershall vidaus pranešimą, kuriame kalbama apie SNV ir KWS kontaktus ir teigiama, kad SNV buvo atsakinga už būsimo bendradarbiavimo tarp tiekėjų ir W5 pasiūlymų teikimą ir, antra, į 1994 m. kovo 28 d. HBG vidaus pažymą, susijusią su SNV atliekamu sutartų kainų ir nuolaidų perdavimu.

148. Tai, kad kiti įrodymai leido pagrįsti KWS liudijimus, paaiškina, kodėl Komisija kitaip vertino ExxonMobil , kai ji buvo apkaltinta kitų bendrovių.

– Dėl bandymų įtikinti ExxonMobil prisijungti prie kartelio

149. Ieškovės mano, kad Komisija negalėjo remtis tik dviem ExxonMobil vidaus pažymomis, kad įrodytų, jog SNV bandė ją įtikinti prisijungti prie kartelio ir taip vaidino kurstytojos vaidmenį.

150. Pasak Komisijos, dviejų ExxonMobil vidaus pažymų užtenka įrodyti, kad SNV bandė ją įtikinti prisijungti prie kartelio ir todėl vaidino kurstytojos vaidmenį. Visų pirma ji primena, kad pagal teismo praktiką įmonė, kuri kitai įmonei nurodo galimybę sudaryti suokalbį ar bando įtikinti jį sudaryti, gali būti laikoma kartelio kurstytoja (šio sprendimo 140 punkte minėto Sprendimo BASF prieš Komisiją 321 punktas). Komisija mano, kad tai, jog vienas komercinis partneris informuoja kitą apie savo klientams ketinamas taikyti kainas, yra neteisėta. Be to, ji pažymi, kad tai nėra pavienis atvejis, nes SNV bitumo pardavimo direktorius susisiekė su ExxonMobil 1993 m. kovo mėn. ir 1994 m. kovo mėn., o aplinkybė, jei ji būtų įrodyta, jog kartelis dar nebuvo įgyvendintas, neturi reikšmės pripažįstant kurstytojos vaidmenį. Galiausiai, teiginys, jog kiti tiekėjai kontaktavo su ExxonMobil , nėra pakankamai įrodytas.

Bendrojo Teismo vertinimas

151. Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad Komisija manė, jog SNV tiekėjų grupėje ir KWS W5 grupėje atsakomybė yra didžiausia dėl jų kurstytojų vaidmens (342 konstatuojamoji dalis). Ji nusprendė, kad du dalykai leidžia manyti, kad SNV kartelyje vaidino kurstytojos vaidmenį: pirma, SNV pasiūlė KWS suteikti specialią nuolaidą W5 ir taip prisidėjo prie kartelio sukūrimo ir, antra, SNV bandė įtikinti ExxonMobil prisijungti prie kartelio. Tokiai nuomonei pagrįsti Komisija rėmėsi trimis įrodymais, kuriuos ji laiko sutampančiais: 1992 m. vasario 18 d. Wintershall vidaus pranešimu, kuriame pažymima, pirma, kad KWS jai pranešė, jog ji susisiekė su SNV ir paprašė pateikti bendradarbiavimo tarp tiekėjų ir W5 pasiūlymus ir, antra, kad SNV jai pateikė specialios nuolaidos W5 pasiūlymą 1993 m., dviem KWS atsakymo į pranešimą apie kaltinimus elementais, patvirtinančiais, kad šios dvi SNV iniciatyvos sukūrė kartelį, ir, galiausiai, ExxonMobil vidaus pažymomis, susijusiomis su SNV bandymu paskatinti ją prisijungti prie kartelio.

– Bendrieji principai dėl kurstytojo vaidmens

152. Kai pažeidimą padaro kelios įmonės, nustatant baudų dydžius reikia išnagrinėti kiekvienos iš jų dalyvavimo darant pažeidimą sunkumą (1975 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją , 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink. p. 1663, 623 punktas ir šio sprendimo 36 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 92 punktas), ir dėl to ypač reikia nustatyti kiekvienos jų vaidmenį pažeidimo laikotarpiu (1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni , C-49/92 P, Rink. p. I-4125, 150 punktas ir 1991 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Enichem Anic prieš Komisiją , T-6/89, Rink. p. II-1623, 264 punktas).

153. Iš to matyti, kad apskaičiuojant baudą turi būti atsižvelgiama į vienos ar kelių įmonių kurstytojos ar organizatorės vaidmenį kartelyje, nes tokį vaidmenį atlikusios įmonės dėl to turi prisiimti išskirtinę atsakomybę, palyginti su kitomis įmonėmis (šiuo klausimu žr. 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mayr Melnhof prieš Komisiją , T-347/94, Rink. p. II-1751, 291 punktą ir 2004 m. balandžio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją , T-236/01, T-239/01, T-244/01–T-246/01, T-251/01 ir T-252/01, Rink. p. II-1181, vadinamojo Tokai I sprendimu, 301 punktas).

154. Remiantis šiais principais gairių 2 punkte „Sunkinančios aplinkybės“ pateikiamas nebaigtinis aplinkybių, kurioms esant gali būti padidintas bazinis baudos dydis, sąrašas, kur minimas ir „pažeidimo organizatoriaus arba kurstytojo vaidmuo“ (šio sprendimo 140 punkte minėto Sprendimo BASF prieš Komisiją 280–282 punktai).

155. Reikia pažymėti, jog tam, kad įmonė būtų vertinama kaip pažeidimo kurstytoja, ji turi versti ar skatinti kitas įmones sudaryti kartelį arba prie jo prisijungti. Tačiau nepakanka vien būti vienu iš kartelio įkūrėjų. Kurstytoja gali būti laikoma tik įmonė, kuri atitinkamu atveju ėmėsi iniciatyvos, pavyzdžiui, paskatindama kitą įmonę manyti, kad slaptas susitarimas yra naudingas, arba bandydama ją įtikinti prie jo prisijungti (140 punkte minėto Sprendimo BASF prieš Komisiją 321 punktas). Tačiau Sąjungos teismas nereikalauja, kad Komisija turėtų įrodymų, susijusių su kartelio sudarymu ar detalių koncepcija. Galiausiai jis pažymėjo, kad kurstytojos vaidmuo yra susijęs su kartelio sudarymu arba išplėtimu (140 punkte minėto Sprendimo BASF prieš Komisiją 316 punktas), o tai reiškia, kad gali būti kelios įmonės, vaidinusios kurstytojos vaidmenį tame pačiame kartelyje.

156. Priešingai nei teigia ieškovės, iš principo niekas Komisijai nedraudžia remtis vienu įvykiu, kad įrodytų, jog įmonė vaidino kurstytojos vaidmenį kartelyje su sąlyga, kad tas vienas elementas leistų užtikrintai įrodyti, jog įmonė vertė ar skatino kitas įmones sudaryti kartelį arba prie jo prisijungti. Pirma, reikia priminti, kad Komisijos nesaisto jos ankstesnė sprendimų praktika, nes jos sprendimų šioje srityje teisėtumas vertinamas remiantis jai privalomomis normomis, pavyzdžiui, reglamentais Nr. 1/2003 bei Nr. 773/2004 ir gairėmis, kaip juos aiškina Sąjungos teismas (žr. šio sprendimo 90