ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3

Šio sprendimo 5 straipsnyje nurodyta: „1. Europolo pagrindinės užduotys yra šios: a) rinkti, kaupti, tvarkyti, analizuoti informacijos ir žvalgybos duomenis bei keistis jais; b) per 8 straipsnyje nurodytus nacionalinius padalinius nedelsiant pranešti valstybių narių kompetentingoms institucijoms jas dominančią informaciją ir apie bet kurias tarp nusikalstamų veikų nustatytas sąsajas; c) padėti atlikti tyrimus valstybėse narėse, visų pirma pateikiant visą svarbią informaciją nacionaliniams padaliniams; d) prašyti atitinkamų valstybių narių kompetentingų institucijų konkrečiais atvejais pradėti, atlikti arba koordinuoti tyrimus bei siūlyti sukurti jungtines tyrimo grupes; e) teikti valstybėms narėms žvalgybos duomenis ir analitinę pagalbą, jei numatomi svarbūs tarptautiniai renginiai; f) rengti grėsmės įvertinimus, strategines analizes ir bendras padėties vertinimo ataskaitas, susijusias su Europolo tikslu, įskaitant organizuoto nusikalstamumo grėsmės įvertinimus. 2. 1 dalyje nurodytos užduotys apima paramos teikimą valstybėms narėms joms vykdant informacijos iš interneto rinkimo ir analizės užduotis, siekiant padėti nustatyti nusikalstamas veikas, kurių padarymą palengvino internetas ar kurios buvo padarytos naudojantis internetu. 3. Europolui keliamos šios papildomos užduotys: a) plėtoti valstybių narių kompetentingų institucijų tyrimo procedūrų specialią profesinę patirtį ir teikti patarimus tyrimų klausimais; b) teikti strateginę žvalgybos informaciją siekiant padėti ir skatinti racionaliai bei veiksmingai naudoti nacionaliniu ir Sąjungos lygiu turimus išteklius operatyvinei veiklai ir remti tokią veiklą. 4. Be to, įgyvendindamas 3 straipsnyje nurodytą tikslą, Europolas, atsižvelgdamas į turimus darbuotojų bei biudžeto išteklius ir neperžengdamas valdybos nustatytų ribų, gali padėti valstybėms narėms teikdamas paramą, patarimus bei vykdydamas mokslinius tyrimus šiose srityse: a) valstybių narių kompetentingų institucijų narių profesinis mokymas, prireikus bendradarbiaujant su Europos policijos koledžu; b) tų institucijų organizavimas ir jų aprūpinimas įranga, sudarant palankesnes sąlygas valstybėms narėms teikti abipusę techninę pagalbą; c) nusikaltimų prevencijos metodai; d) techniniai ir kriminalistikos metodai bei analizė ir tyrimo procedūros. 5. Pagal 2005 m. liepos 12 d. Tarybos sprendimą 2005/511/TVR dėl euro apsaugos nuo padirbinėjimo paskiriant Europolą centriniu biuru kovoje su euro padirbinėjimu <...> Europolas taip pat veikia kaip centrinis kovos su euro padirbinėjimu biuras. Europolas taip pat gali skatinti priemonių, vykdomų valstybių narių kompetentingų institucijų siekiant kovoti su euro padirbinėjimu arba atliekamų dalyvaujant jungtinėms tyrimo grupėms, jei būtina palaikant ryšį su Sąjungos subjektais ir trečiųjų šalių įstaigomis, koordinavimą. Gavęs prašymą Europolas gali finansiškai paremti su euro padirbinėjimu susijusius tyrimus.“
10

Šios direktyvos 7 straipsnio 1–3 dalyse nustatyta: „1. Visi Sąjungos piliečiai turi teisę gyventi kitos valstybės narės šalyje [teritorijoje] ilgiau kaip tris mėnesius, jei jie: a) yra [samdomi] darbuotojai ar savarankiškai dirbantieji priimančiojoje valstybėje narėje, arba b) turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai ir turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje <...> <...> 3. Taikant šio straipsnio 1 dalies a punktą, Sąjungos pilietis, kuris nebėra [samdomas] darbuotojas ar savarankiškai dirbantysis, išlaiko [samdomo] darbuotojo ar savarankiškai dirbančiojo statusą tokiais atvejais: a) asmuo laikinai negali dirbti dėl ligos ar nelaimingo atsitikimo; b) asmuo yra tinkamai užregistruotas bedarbis ne savo noru po to, kai išdirbo daugiau kaip vien[us] metus ir yra užregistruotas kaip ieškantis darbo atitinkamame įdarbinimo biure; c) asmuo yra tinkamai užregistruotas bedarbis ne savo noru po to, kai dirbo pagal terminuotą darbo sutartį trumpiau kaip vien[us] metus arba tapo bedarbiu ne savo noru per pirmuosius dvylika mėnesių ir yra užregistruotas kaip ieškantis darbo atitinkamame įdarbinimo biure. Tokiu atveju darbuotojo statusas išsaugomas ne trumpiau kaip šešis mėnesius; d) asmuo mokosi profesijos. Išskyrus atvejus, kai asmuo yra bedarbis ne savo noru, darbuotojo statusui išsaugoti būtina, kad mokymasis būtų susijęs su ankstesniu darbu.“
84

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atsižvelgti į ginčijamos praktikos privalomą, bendrą ir ilgalaikį pobūdį; dėl to, kad, pirma, ši praktika taikoma visiems to rajono gyventojams, neatsižvelgiant į tai, ar jų elektros skaitikliams darytas neteisėtas poveikis, sukčiauta arba neteisėtai prisijungta prie tinklo, ir į tokius veiksmus atlikusių asmenų tapatybę ir, antra, dėl to, kad ši praktika trunka jau beveik 25 metus nuo tada, kai buvo įdiegta, ji leidžia manyti, kad visi šio rajono, kuris žinomas kaip rajonas, kur daugiausia gyvena romų kilmės Bulgarijos piliečiai, gyventojai laikomi galinčiais imtis tokių neteisėtų veiksmų. Toks suvokimas taip pat gali būti svarbus kriterijus visapusiškai vertinant nagrinėjamą praktiką (pagal analogiją žr. Sprendimo Asociația Accept, C‑81/12, EU:C:2013:275, 51 punktą).
18

Tokiomis aplinkybėmis Conseil d’État nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą: „Ar Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies ketvirtos pastraipos nuostatos, pagal kurias senaties terminas įsigalioja ne vėliau kaip tą dieną, kai pasibaigia laikotarpis, lygus dvigubam senaties terminui, per kurį kompetentinga institucija nepaskyrė nuobaudos, išskyrus tuos atvejus, kai administracinė procedūra laikinai sustabdoma pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį, taikomos tik tuo atveju, jeigu kompetentinga institucija pasibaigus terminui, lygiam dvigubam senaties terminui, neskyrė jokios nuobaudos, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 5 straipsnį, o gal jos taikomos ir tuo atveju, jeigu per šį terminą nesiimta administracinės priemonės, kaip ji supratinama pagal to paties reglamento 4 straipsnį?“
11

Amazon yra bendrovė, kuri importuoja, be kita ko, elektroninių knygų skaitymo prietaisus. Be aparatinės įrangos, kuri reikalinga elektroninėms knygoms skaityti, šie prietaisai turi kalbos pasirinkimo galimybę, garso formato atkūrimo programą ir žodžių ieškos funkciją. Šiuose prietaisuose jau įdiegti žodynai Oxford American Dictionary ir Oxford dictionary of English ir į šiuos prietaisus galima atsisiųsti ir juose įdiegti kitus žodynus.
1

Apeliaciniu skundu LG Display Co. Ltd (toliau – LGD) ir LG Display Taiwan Co. Ltd (toliau – LGDT) prašo iš dalies panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą LG Display ir LG Display Taiwan/ Komisija (T‑128/11, EU:T:2014:88, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Bendrasis Teismas, pirma, pakeitė 2010 m. gruodžio 8 d. Komisijos sprendimą C (2010) 8761 galutinis dėl procedūros pagal [SESV] 101 straipsnį ir Europos ekonominės erdvės susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/39.309 – LCD), kurio santrauka skelbta 2011 m. spalio 7 d.Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 295, p. 8, toliau – ginčijamas sprendimas), ir nustatė, kad šio sprendimo 2 straipsnyje šioms bendrovėms solidariai skirtos baudos dydis yra 210000000 EUR, ir, antra, atmetė likusią jų ieškinio, kuriuo jos prašė panaikinti šį sprendimą iš dalies tiek, kiek jis su jomis susijęs, ir sumažinti skirtą baudą, dalį.
28

Be to, priešingai, nei teigia Wucher, to, kad F. Santer turėjo užduotį piloto nurodymu atidaryti duris, nepakanka, kad būtų galima F. Santer pripažinti „kabinos įgulos nariu“. Iš tiesų pilotas, kaip orlaivio vadas, gali duoti nurodymus visiems orlaivyje esantiems asmenims, įskaitant ir keleivius.
19)

Atsižvelgiant į tai, kad abiejose procedūrose produktai, dalyvaujančios bendrovės ir laikotarpiai sutampa tik iš dalies, buvo nustatyta, kad konkurencijos taisyklių pažeidimai neturėjo didelės įtakos antidempingo tyrimui, kuriuo buvo paremti 1997 m. įvesti galutiniai muitai. Be to, jeigu yra neatsižvelgiama į nustatytų EB Sutarties 81 straipsnio 1 dalį pažeidusių bendrovių duomenis, rezultatai išlieka panašūs į rezultatus, apskaičiuotus remiantis dešimties bendradarbiavusių Bendrijos gamintojų, įskaitant pirmiau minėtuose konkurencijos taisyklių pažeidimuose dalyvavusius gamintojus, duomenimis, t. y., žalingas dempingas vis tiek būtų nustatytas. Dėl to labai mažai tikėtina, kad Bendrijos gamintojų konkurencijos taisyklių pažeidimai turėjo esminės įtakos antidempingo tyrimo pirminėms išvadoms. Tačiau, negalima vienareikšmiškai tvirtinti, kad bendros rinkos sąlygos būtų buvusios tokios pačios, jeigu nebūtų buvę šios konkurencijos taisykles pažeidžiančios veiklos.
6

Su Pagrindinių teisių chartija susijusiuose išaiškinimuose (OL C 303, 2007, p. 17, toliau – Chartijos išaiškinimai) dėl Chartijos 50 straipsnio nurodyta, kad taisyklė ne bis in idem taikoma ne tik vienos valstybės jurisdikcijai, bet ir keleto valstybių narių jurisdikcijoms, ir tai atitinka Sąjungos teisės acquis. Be to, to paties 50 straipsnio išaiškinimuose aiškiai remiamasi KĮŠS 54–58 straipsniais ir patikslinta, kad labai ribotos išimtys, kuriomis šiuose straipsniuose valstybėms narėms leidžiama nukrypti nuo taisyklės ne bis in idem, numatytos 52 straipsnio 1 dalies horizontaliojoje sąlygoje dėl apribojimų.
19

Manydamas, kad jo nagrinėjamos bylos sprendimas priklauso nuo šios direktyvos tam tikrų nuostatų išaiškinimo, Cour d’appel de Mons nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą: „Ar sporto infrastruktūros patalpų suteikimas naudoti išimtinai futbolo tikslais, t. y. teisė nustatytomis dienomis, ne daugiau nei 18 dienų per sporto sezoną (sporto sezonui prasidedant kiekvienų kalendorinių metų liepos 1 d. ir baigiantis kitų metų birželio 30 d.) naudotis futbolo stadiono aikštynu, taip pat žaidėjų ir teisėjų drabužinėmis, yra nekilnojamojo turto nuoma, kaip ji suprantama pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio b punktą [PVM direktyvos 2006/112 135 straipsnio 1 dalies l punktas], jei naudojimosi ir eksploatacijos teises suteikęs subjektas: — turi visišką ir neribotą teisę suteikti tokias pačias teises kitiems savo pasirinktiems fiziniams arba juridiniams asmenims, išskyrus minėtas 18 dienų, — turi teisę be išankstinio naudojimosi ir eksploatacijos teisę turinčio koncesininko sutikimo bet kada patekti į minėtas patalpas, be kita ko, tam, kad užtikrintų tinkamą naudojimąsi jomis ir apsisaugotų nuo bet kokios žalos, ir tam keliama tik viena sąlyga – netrukdyti tinkamai sporto rungtynių eigai, — be kita ko, išlaiko patekimo į patalpas nuolatinės kontrolės teisę, įskaitant laikotarpį, kai jais naudojasi RFCT, — reikalauja sumokėti fiksuotą 1750 EUR atlyginimą už kiekvieną naudojimosi aikštynu, drabužinėmis, kavinės, durininko paslaugomis, visų patalpų apsauga ir priežiūra dieną – pagal susitarimą 20 % šios reikalaujamos sumos sudaro teisė patekti į futbolo aikštę, o 80 % – mokestis už įvairias priežiūros, valymo, remonto (žolės pjovimas, sėjimas ir kt.) ir žaidimo aikštės atnaujinimo paslaugas bei už papildomas paslaugas, kurias teikia naudojimosi ir eksploatacijos teisę suteikęs subjektas <...>?“
Nacionaliniai teismai gali kreiptis į Teisingumo Teismą tik jeigu nagrinėja ginčą ir turi priimti sprendimą pagal teisminiam sprendimui priimti skirtą procedūrą. Taip yra teismo sprendimo pripažinimo Europos vykdomuoju raštu procedūros atveju. Pagal šią procedūrą būtina atlikti Reglamente Nr. 805/2004, sukuriančiame neginčytinų reikalavimų Europos vykdomąjį raštą, nustatytų reikalavimų teisminę peržiūrą, kad būtų galima įvertinti, ar laikytasi minimalių reikalavimų, skirtų skolininko teisei į gynybą užtikrinti. Taigi šiuo reglamentu institucijai, pripažįstančiai teismo sprendimą Europos vykdomuoju raštu, nustatyta pareiga atlikti įvairius šio reglamento I priede nustatytoje formoje išdėstytų punktų patikrinimus. Teismo proceso, kuriame priimtas prašomas pripažinti sprendimas, teisėtumo kontrolė, šio teismo vykdoma pripažinimo etape, nesiskiria nuo teisminio pobūdžio tikrinimų, kuriuos teismas turi atlikti prieš priimdamas teisminius sprendimus kituose procesuose. Be to, pagal šio reglamento 6 straipsnį teismui nustatyta pareiga, be šio pirmesnio teismo proceso teisėtumo ir kompetencijos taisyklių laikymosi, patikrinti priimto sprendimo vykdytinumą ir reikalavimo pobūdį.

Be to, teismo sprendimo pripažinimo Europos vykdomuoju raštu procedūra funkciniu požiūriu yra greičiau ne atskira nuo pirmesnio teismo proceso procedūra, bet galutinis šio proceso etapas, būtinas siekiant užtikrinti visišką jo veiksmingumą ir suteikti kreditoriui galimybę išieškoti atitinkamą mokėtiną sumą. Todėl teismo sprendimo pripažinimas Europos vykdomuoju raštu yra teismo aktas, ir jį priimdamas nacionalinis teismas gali pateikti Teisingumo Teismo prejudicinį klausimą.

(žr. 24–26, 29, 30 punktus)
Pagal SESV 18 ir 21 straipsnius Sąjungos valstybės narės pilietis, studijuojantis kitoje valstybėje narėje, turi teisę laisvai judėti ir apsigyventi priimančiosios valstybės narės teritorijoje nepatirdamas tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos dėl savo pilietybės. Sistema, pagal kurią studentams taikomos naudojimosi transportu lengvatos, patenka į ESV sutarties taikymo sritį, nes leidžia šiems studentams tiesiogiai arba netiesiogiai padengti jų pragyvenimo išlaidas. Be to, pagal nediskriminavimo dėl pilietybės principą, bendrai įtvirtintą SESV 18 straipsnyje ir Sąjungos piliečių, kurie patenka į Direktyvos 2004/38 dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje taikymo sritį, atžvilgiu patikslintą šios direktyvos 24 straipsnyje, be kita ko, draudžiama tiesioginė diskriminacija dėl pilietybės. Nors šia direktyva siekiama supaprastinti ir sustiprinti naudojimąsi pagrindine ir asmenine teise laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, tiesiogiai suteikiama kiekvienam Sąjungos piliečiui, šios direktyvos dalykas, kaip matyti iš jos 1 straipsnio a punkto, yra susijęs su naudojimosi šia teise sąlygomis. Konkrečiai, kiek tai susiję su galimybe gauti paramą, Sąjungos pilietis gali reikalauti, kad būtų vertinamas taip pat, kaip ir priimančiosios valstybės narės piliečiai pagal Direktyvos 2004/38 24 straipsnio 1 dalį, tik jeigu jo gyvenimas priimančiosios valstybės narės teritorijoje atitinka šios direktyvos sąlygas.

(žr. 78–82 punktus)
Direktyvos 2005/85, nustatančios būtiniausius reikalavimus dėl pabėgėlio statuso suteikimo ir panaikinimo tvarkos valstybėse narėse, 39 straipsnis, siejamas su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 19 straipsnio 2 dalimi ir 47 straipsniu, aiškintinas taip, kad pagal jį nedraudžiamas nacionalinės teisės aktas, pagal kurį skundas dėl sprendimo toliau nenagrinėti vėlesnio prieglobsčio prašymo neturi stabdomojo poveikio.

Iš tikrųjų, pažymėtina, kad antrasis prieglobsčio prašymas laikytinas „vėlesniu prašymu“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2005/85 32 straipsnį, o kompetentingos institucijos atsisakymas jį nagrinėti reiškia „sprendimą toliau nenagrinėti vėlesnio prašymo“, kaip jis suprantamas pagal šios direktyvos 39 straipsnio 1 dalies c punktą.

Šiuo klausimu pažymėtina, kad iš minėtos direktyvos 39 straipsnio 1 dalies c punkto matyti, jog valstybės narės privalo užtikrinti, kad prieglobsčio prašytojai turėtų teisę į veiksmingą teisės gynimo priemonę, kad galėtų apskųsti sprendimą toliau nenagrinėti vėlesnio prašymo pagal tos pačios direktyvos 32 ir 34 straipsnius. Be to, kai prieglobsčio prašytojas vėliau vėl paduoda prašymą nepateikdamas naujų įrodymų ar argumentų, būtų neproporcinga įpareigoti valstybes nares pradėti naują visapusiško nagrinėjimo procedūrą. Tokiais atvejais joms turėtų būti leidžiama pasirinkti procedūrą, numatančią garantijų, kurios paprastai suteikiamos prašytojams, išimtis.

Todėl tai, kad dėl sprendimo toliau nenagrinėti vėlesnio prieglobsčio prašymo pareikštas skundas nesustabdo šio sprendimo vykdymo, iš principo atitinka Chartijos 19 straipsnio 2 dalį ir 47 straipsnį. Iš tikrųjų, nors tokiu sprendimu trečiosios šalies piliečiui atsisakoma suteikti tarptautinę apsaugą, vykdant šį sprendimą tas pilietis neišsiunčiamas iš šalies. Darytina išvada, kad stabdomąjį poveikį turinčios teisės gynimo priemonės dėl tokio sprendimo, kurį įvykdžius atitinkamas trečiosios šalies pilietis negalėtų patirti Europos žmogaus teisių konvencijos 3 straipsnį pažeidžiantį elgesį, nebuvimas nelaikytinas teisės į veiksmingą teisminę gynybą, kaip antai numatytos Direktyvos 2005/85 39 straipsnyje, siejamame su Chartijos 19 straipsnio 2 dalimi ir 47 straipsniu, pažeidimu.

(žr. 40, 45, 46, 56, 59, 60 punktus ir rezoliucinę dalį)
Reglamento Nr. 1122/2009, kuriuo nustatomos išsamios Reglamento Nr. 73/2009 įgyvendinimo taisyklės, susijusios su kompleksiniu paramos susiejimu, moduliavimu ir integruota administravimo ir kontrolės sistema pagal tame reglamente numatytas ūkininkams skirtas tiesioginės paramos schemas, ir Reglamento Nr. 1234/2007 įgyvendinimo taisyklės, susijusios su kompleksiniu paramos susiejimu pagal vyno sektoriui numatytą paramos schemą, siejamo su Reglamentu Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai paramos kaimo plėtrai, iš dalies pakeistu Reglamentu Nr. 473/2009, ir su Reglamentu Nr. 1975/2006, nustatančiu išsamias Reglamento Nr. 1698/2005 kontrolės procedūrų įgyvendinimo ir kompleksinio paramos susiejimo įgyvendinimo taisykles, susijusias su paramos kaimo plėtrai priemonėmis, iš dalies pakeistu Reglamentu Nr. 484/2009, 23 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jis nedraudžia nacionalinės teisės aktų, kuriuose reikalaujama, kad agrarinės aplinkosaugos paramos prašytojas kartu su paramos paraiška pateiktų mokėjimo agentūrai retos augalų veislės sertifikatą, suteikiantį jam teisę į šios paramos išmokėjimą, su sąlyga, kad šie teisės aktai sudarė sąlygas atitinkamiems ūkio subjektams protingomis sąlygomis įvykdyti jų reikalavimus, o tai patikrinti turi nacionalinis teismas.

Iš tiesų, tokie nacionalinės teisės aktai priskiriami diskrecijai, kurią valstybės narės turi pagal Reglamento Nr. 1975/2006 5, 10 ir 11 straipsnius, ir prisideda prie šiomis nuostatomis siekiamo tikslo užtikrinti kontrolės veiksmingumą. Vis dėlto valstybių narių naudojantis diskrecija priimtos priemonės negali kenkti reglamentų Nr. 1698/2005, 1975/2006 ir 1122/2009 veiksmingumui ir negali pažeisti bendrųjų Sąjungos teisės principų, ypač proporcingumo ir teisinio saugumo principų. Šiuo klausimu nacionalinis teismas turi įvertinti, ar nacionalinių teisės aktų įsigaliojimo tvarka sudarė sąlygas susijusiems ūkio subjektams protingomis sąlygomis įvykdyti jų reikalavimus ir ypač ar pareiškėjai galėjo prašyti išduoti, gauti ir pateikti aptariamą sertifikatą per šiuose nacionalinės teisės aktuose nustatytą terminą. Be to, minėtas teismas turi patikrinti, ar reikalavimas pateikti retų augalų veislių sertifikatą nėra naujas ir ar teisės aktuose nenumatyta imperatyvi galutinė data, iki kurios galima šio sertifikato prašyti iš kompetentingų valdžios institucijų, ir prireikus atsižvelgti į šias aplinkybes atlikdamas vertinimą.

(žr. 41, 42, 49–51 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Direktyvos 1999/13 dėl tam tikrų veiklos rūšių ir tam tikrų įrenginių lakiųjų organinių junginių, susidarančių naudojant organinius tirpiklius, emisijų apribojimo II B priedas turi būti aiškinamas taip, kad asmeniui, eksploatuojančiam „įrenginį“, kaip šis suprantamas pagal minėtos direktyvos 2 straipsnio 1 punktą, gali būti suteikiamas papildomas terminas, numatytas šio priedo 2 punkto pirmos pastraipos i papunktyje, tam, kad jis galėtų įgyvendinti savo planą lakiųjų organinių junginių taršai mažinti, jeigu pakaitalai su nedideliu tirpiklio kiekiu arba be jo vis dar tobulinami, nors galima daryti prielaidą, kad šiam įrenginiui gali būti nustatytas pastovus produkto kietųjų medžiagų kiekis, naudojamas išmetamųjų teršalų sumažinimo pradiniam atskaitos taškui apibrėžti.

Iš tiesų galimybė suteikti ūkio subjektui papildoma terminą neišvengiamai reiškia, kad visi šioje direktyvoje numatyti terminai, pirmiausia tie, kurie baigiasi 2007 m. spalio 31 d. esamiems įrenginiams, gali būti pratęsti. Aiškinant kitaip būtų panaikintas minėtos direktyvos II B priedo pirmos pastraipos i papunkčio reglamentuojamasis pobūdis ir ši nuostata būtų prilyginta paprastam nagrinėjamo termino apskaičiavimo paaiškinimui.

Be to, net jei iš tiesų pagal Direktyvos 1999/13 II B priedo 2 punkto antrą pastraipą nustatytas tipinis planas taikytinas įrenginiams, kuriems gali būti nustatytas pastovus produkto kietųjų medžiagų kiekis, kurį galima naudoti išmetamųjų teršalų sumažinimo pradiniam atskaitos taškui apibrėžti, šis planas vis dėlto nėra speciali taisyklė, išskyrus papildomo termino suteikimą tokius įrenginius eksploatuojantiems asmenims. Galimybę suteikti papildomą terminą visų tipų įrenginiams, nepaisant priimto taršos mažinimo plano, patvirtina ratio legis, kuria pagrįstos Direktyvos 1999/13 nuostatos, susijusios su termino pratęsimu ir įrenginiais su pastoviu produkto kietųjų medžiagų kiekiu. Iš tiesų, pirma, šis termino pratęsimas yra proporcingumo principo išraiška. Antra, kaip matyti iš Direktyvos 1999/13 8 konstatuojamosios dalies, tai paremta tuo, kad organinių junginių emisijų galima išvengti arba jas sumažinti, nes jau yra arba artimiausiais metais atsiras mažiau kenksmingų pakaitalų. Šiuo požiūriu tikslas, kurio siekiama nustatant pastovaus produkto kietųjų medžiagų kiekio kriterijų, neturi jokios sąsajos su ratio legis, kuria pagrįstos Direktyvos 1999/13 nuostatos, susijusios su galimybe leisti pratęsti terminą tuo atveju, jeigu pakaitalai su nedideliu tirpiklio kiekiu arba be jo vis dar tobulinami.

Galiausiai tiek, kiek kitoks aiškinimas aiškiai negalimas remiantis Direktyvos 1999/13 II B priedo tekstu, toks aiškinimas prieštarautų teisinio saugumo principui, pagal kurį reikalaujama, kad iš Sąjungos teisės aktų suinteresuotieji asmenys galėtų aiškiai ir tiksliai žinoti jais nustatytų pareigų turinį, savo teises ir pareigas ir atitinkamai imtis veiksmų.

(žr. 50, 53, 55-58, 61, 62, 64 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)