ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Reglamentas Nr. 1931/2006, nustatantis vietinio eismo per valstybių narių išorines sausumos sienas taisykles ir iš dalies keičiantis Šengeno konvencijos nuostatas, aiškintinas taip, kad vietinio eismo per sieną leidimo, išduoto taikant šiuo reglamentu nustatytą specialų vietinio eismo per sieną režimą, turėtojas turi turėti galimybę, nepažeidžiant šiame reglamente ir jį įgyvendinant trečiosios šalies, kurios pilietis jis yra, ir kaimyninės valstybės narės sudarytame dvišaliame susitarime numatytų apribojimų, pirma, laisvai judėti pasienio teritorijoje tris mėnesius, jeigu jo buvimas joje nebuvo pertrauktas, ir, antra, pasinaudoti nauja buvimo tris mėnesius teise po kiekvieno jo buvimo pertraukimo.

Atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1931/2006 prasmę ir esmę, jis turi būti aiškinamas savarankiškai, o ne remiantis Šengeno acquis. Šio reglamento 5 straipsnyje numatyta, kad būtent dvišaliuose susitarimuose nustatoma maksimali leistina „kiekvieno nepertraukiamo buvimo trukmė“, kuri neturi viršyti trijų mėnesių. Iš šios nuorodos, kaip ir iš jos formuluotės žodžių, matyti, kad aiškiai atskiriamas apribojimas laiko atžvilgiu vietinio eismo per sieną atveju nuo „Šengeno apribojimo“, kuris visiškai nesiejamas su nepertraukiamu buvimu. Aplinkybė, kad, kaip ir Šengeno acquis, pasirinkta trijų mėnesių riba, neleidžia paneigti tokios ribos specialaus pobūdžio, palyginti su trečiųjų šalių piliečių, kuriems nereikia vizos, bendra teise, nes iš jokios Reglamento Nr. 1931/2006 nuostatos nematyti, kad šie trys mėnesiai būtų skaičiuojami per tą patį šešių mėnesių laikotarpį.

Be to, Sąjungos teisės aktų leidėjas vietiniam eismui per sieną siekė numatyti Reglamento Nr. 562/2006, nustatančio taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Bendrijos kodeksą, išimtis. Šiomis išimtimis siekiama suteikti galimybę tam tikrų pasienio teritorijų gyventojams, atsižvelgiant į padėtį atitinkamoje vietovėje ir esamus bei istoriškai paveldėtus ypatumus, lengvai, t. y. be pernelyg didelių administracinių suvaržymų, dažnai ir reguliariai dėl teisėtų ekonominių, socialinių, kultūrinių ar šeiminių priežasčių kirsti išorines Sąjungos sausumos sienas.

(žr. 23, 24, 26 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
—

net jei šie abonentai yra minėtos antžeminės televizijos transliacijos priėmimo teritorijoje ir teisėtai gali ją priimti televizijos imtuvu. Iš tiesų kūriniai padaromi prieinami retransliuojant internetu antžeminės televizijos transliaciją specifiniu techniniu būdu, kuris skiriasi nuo pradinio perdavimo. Todėl tai turi būti laikoma „skelbimu“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį. Toks retransliavimas negali būti laikomas paprasta technine priemone, skirta pradinės transliacijos priėmimui priėmimo zonoje užtikrinti ar pagerinti. Todėl jam turi būti taikomas kūrinių, retransliuojamų viešai skelbiant, autorių leidimas. Šiuo klausimu Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „viešai“ apima neribotą potencialių kūrinio gavėjų skaičių ir, be to, tai yra pakankamai didelis žmonių skaičius. Kiek tai susiję su pastaruoju kriterijumi, reikia atsižvelgti į kumuliacinį kūrinių padarymo prieinamų potencialiems gavėjams poveikį. Tokiomis aplinkybėmis nesvarbu, ar potencialūs gavėjai turi prieigą prie skelbiamų kūrinių prisijungdami „vienas ir vienas“. Iš tikrųjų ši technika netrukdo, kad vienu metu daug žmonių turėtų prieigą prie to paties kūrinio. Be to, „naujos visuomenės“ sąlyga nėra svarbi tuo atveju, kai į antžeminę transliaciją įtraukti kūriniai tuo pat metu padaromi prieinami internete. Iš tiesų šiuo atveju dėl kiekvienos iš šių dviejų transliacijų atitinkami autoriai turi suteikti individualius ir atskirus leidimus, nes kiekviena iš jų yra atliekama specifinėmis techninėmis sąlygomis, taikant skirtingą saugomų kūrinių transliavimo būdą, ir kiekviena jų yra skirta visuomenei. Šiam Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalies aiškinimui neturi reikšmės nei tai, kad retransliavimas finansuojamas iš reklamos ir dėl to juo siekiama pelno, nei tai, kad jį atlieka organizacija, tiesiogiai konkuruojanti su pradiniu transliuotoju. Iš tiesų pelno siekimas neturi lemiamos reikšmės retransliavimą kvalifikuojant kaip „skelbimą“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį.
Kai keli viešosios valdžios subjektai, veikiantys kaip perkančiosios organizacijos, bendrai įsteigia įmonę, kuriai patikima vykdyti jų su viešąja paslauga susijusią užduotį, arba kai viešosios valdžios subjektas tampa tokios įmonės akcininku, Teisingumo Teismo praktikoje įtvirtinta sąlyga, jog šie subjektai tam, kad būtų atleisti nuo pareigos vykdyti viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūrą pagal Sąjungos teisės normas, šios įmonės atžvilgiu turi bendrai vykdyti analogišką kaip savo tarnybų kontrolę, yra tenkinama, kai kiekvienas iš šių subjektų turi šios įmonės kapitalo dalį ir dalyvauja jos valdymo organuose.

Analogiška kontrolė egzistuoja, kai perkančioji organizacija atitinkamą įmonę kontroliuoja taip, kad gali daryti įtaką jos sprendimams. Tai turi būti galimybė daryti lemiamą įtaką šios įmonės strateginiams tikslams ir svarbiems sprendimams. Kitaip tariant, perkančioji organizacija turi galėti vykdyti struktūrinę ir funkcinę šios įmonės kontrolę. Be to, ši kontrolė turi būti veiksminga. Kai kalbama apie keliems viešosios valdžios subjektams priklausančią įmonę, šie subjektai gali kartu vykdyti analogišką kontrolę ir nebūtina, kad jie ją vykdytų kiekvienas atskirai. Iš to išplaukia, kad jei viešosios valdžios subjektas tampa viešojo kapitalo akcinės bendrovės smulkiuoju akcininku tam, kad jai patikėtų viešosios paslaugos administravimą, šios bendrovės akcininkais esančių viešosios valdžios subjektų vykdoma jos kontrolė gali būti laikoma analogiška jų pačių tarnybų kontrolei, kai šie valdžios subjektai tą kontrolę vykdo bendrai. Tokiomis aplinkybėmis, nors tuo atveju, kai keli viešosios valdžios subjektai naudojasi bendra įmone siekdami įvykdyti bendrą su viešąja paslaugą susijusią užduotį, nebūtina, kad kiekvienas iš šių subjektų atskirai turėtų teisę kontroliuoti šią įmonę, vis dėlto tos įmonės atžvilgiu vykdoma kontrolė negali būti grindžiama vien viešosios valdžios subjekto, kuriam priklauso didžioji atitinkamos įmonės kapitalo dalis, kontrolės teise, antraip bendros kontrolės sąvoka netektų savo prasmės. Kai perkančiosios organizacijos statusas bendrai valdomoje įmonėje, su kuria sudaroma sutartis, jai neužtikrina jokios galimybės dalyvauti vykdant šios įmonės kontrolę, sudaromos galimybės išvengti Sąjungos teisės normų viešųjų paslaugų pirkimų ar paslaugų koncesijų srityje taikymo, nes dėl aplinkybės, jog ši perkančioji organizacija tik formaliai priklauso tokiai įmonei ar valdymą užtikrinančiam bendram organui, ji būtų atleista nuo pareigos vykdyti viešojo pirkimo procedūrą pagal Sąjungos teisės normas, nors visiškai nedalyvautų vykdant šios įmonės analogišką kontrolę.

(žr. 27–31, 33 punktus ir rezoliucinę dalį)
15

Esant šioms aplinkybėms Haparanda tingsrätt nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikti tokius prejudicinius klausimus: „1. Pagal Švedijos teisę nacionalinis teismas gali netaikyti nacionalinės teisės nuostatų, kuriomis gali būti pažeistas [EŽTK] protokolo Nr. 7 4 straipsnyje įtvirtintas ne bis in idem principas ir [Chartijos] 50 straipsnis, tik jei toks sprendimas yra aiškiai pagrįstas EŽTK arba Europos Žmogaus Teisių Teismo praktika. Ar tokia sąlyga pagal nacionalinę teisę dėl nacionalinės teisės nuostatų netaikymo yra suderinama su Sąjungos teise ypač su jos bendraisiais principais ‐ Sąjungos teisės viršenybe ir tiesioginiu veikimu? 2. Ar pagal EŽTK protokolo Nr. 7 4 straipsnį ir Chartijos 50 straipsnį baudžiamajam persekiojimui už mokesčių teisės pažeidimus taikomas ne bis in idem principas, jeigu piniginė bauda (mokestinė sankcija) buvo prieš tai paskirta atsakovui administraciniame procese dėl tos pačios veikos ‐ klaidingos informacijos pateikimo? 3. Ar atsakymui į antrąjį klausimą turi įtakos tai, kad šios sankcijos privalo būti suderintos taip, kad bendrosios kompetencijos teismai galėtų sumažinti baudžiamąją sankciją, nes atsakovui dėl tos pačios veikos ‐ klaidingos informacijos pateikimo ‐ jau buvo paskirta mokestinė sankcija? 4. Ar esant tam tikroms aplinkybėms ir laikantis <...> ne bis in idem principo gali būti leidžiama kituose procesuose skirti ir kitas sankcijas dėl tos pačios veikos, kuri jau buvo išnagrinėta ir dėl kurios jau buvo priimtas sprendimas skirti asmeniui sankciją? Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar pagal ne bis in idem principą kelių sankcijų atskiruose procesuose skyrimo sąlygos yra tenkinamos tuomet, kai vėlesniuose procesuose nagrinėjamos naujos ir nepriklausomos nuo ankstesnių procesų bylos aplinkybės? 5. Švedijos mokestinių sankcijų skyrimo ir atsakomybės už nusikaltimus mokesčių srityje nagrinėjimo atskiruose procesuose sistema grindžiama keliais bendrojo intereso pagrindais <...>. Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar tokia sistema, kaip antai Švedijos, suderinama su ne bis in idem principu, jei būtų galima sukurti ne bis in idem principą atitinkančią sistemą nenumatant būtinybės netaikyti mokestinių sankcijų arba priimti sprendimą dėl atsakomybės už mokesčių teisės pažeidimus perduodant Skatteverket ir tam tikrais atvejais administracinių teismų kompetenciją mokesčių teisės pažeidimų bylose bendrosios kompetencijos teismams, nagrinėjantiems atsakomybės už mokesčių teisės pažeidimus klausimą?“
24

Be to, Nyderlandų Karalystė kaltina Komisiją, kad į procedūrą įtraukė tris dokumentus, kurie nebuvo pridėti prie 2010 m. birželio 11 d. laiško, taip pat nebuvo aptarti per ikiteisminę procedūrą. Tai yra 2008 m. kovo 18 d. Eindhoveno savivaldybės tarybos informacinis raštas dėl būstų plėtros, savivaldybės inicijuotos 2005–2010 m. laikotarpiu, 2009 m. spalio 6 d. administracijos įsakymas „2009 m. laikinoji būsto statybos projektų skatinimo tvarka“ ir informacinis pranešimas iš Būsto, teritorijų tvarkymo ir aplinkos ministerijos interneto svetainės.
102

Šiuo klausimu jos tvirtina, kad PAL paraiškos buvo paduotos likus 5–6 metams iki jų įsigaliojimo ir kad iki to laiko AZ teisės buvo saugomos medžiagoms, o tam tikrais atvejais ir sudėtims skirtais patentais. Be to, Danijoje PAL paraiška atsiimta, o Jungtinėje Karalystėje jis suteiktas remiantis „teisinga“ data. Vokietijoje PAL panaikintas prieš pasibaigiant patento, kuriuo jis buvo grindžiamas, galiojimui, o Norvegijoje – praėjus keliems mėnesiams po to, kai baigė galioti šis patentas. Galiausiai, nors iš tiesų Belgijoje ir Nyderlanduose išduoti PAL suteikė AZ neteisėtą apsaugą atitinkamai per penkis ir šešis mėnesius, vis dėlto nebuvo įrodymų, kuriais remiantis galima būtų nustatyti, kad dėl tokios apsaugos buvo ribojama konkurencija. Bet to, tuo momentu AZ jau neužėmė dominuojančios padėties. Tačiau tam, kad būtų konstatuotas pažeidimas, reikia, kad veiksmų pasekmes būtų galima matyti tuo momentu, kai įmonė tokią padėtį užima.
19

Be to, Komisija nepakankamai aiškiai išdėstė, kaip CIRC 76 C straipsnis, kuriame numatyta, kad nariai nedelsiant apmokestinami mokesčiu už latentinį akcijų vertės padidėjimą, kai bendrovės registruota buveinė ir faktinė administracijos buveinė perkeliama į kitą valstybę narę, gali būti nagrinėjamų bendrovių įsisteigimo laisvės kliūtis.
13

2006 m. pradžioje atlikus karinės bazės veiklos auditą 2006 m. kovo 13 d. buvo pateikta ataskaita, iš kurios matyti, kad priimtas sprendimas uždaryti šią bazę. Šiuo sprendimu, kurį Jungtinėse Valstijose priėmė Secretary of the US Army, paskui patvirtino Secretary of Defense (gynybos ministras), numatyta, kad 2006 m. rugsėjo pabaigoje RSA karinė bazė turi nutraukti savo veiklą.
29

Šiomis aplinkybėmis The Person Appointed by the Lord Chancellor under Section 76 of the Trade Marks Act 1994, on Appeal from the Registrar of Trade Marks nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „Ar pagal <…> Direktyvą 2008/95 <…> : 1. Įvairias prekes ar paslaugas, kurias apima prekių ženklo paraiška, būtina identifikuoti aiškiai ir tiksliai, ir, jei taip, tai kiek aiškiai ir tiksliai? 2. Siekiant identifikuoti įvairias prekes ar paslaugas, kurias apima prekių ženklo paraiška, galima vartoti [Nicos] klasifikacijos klasių antraščių bendrąsias sąvokas? 3. Tokį minėtos <…> klasifikacijos klasių antraščių bendrųjų sąvokų vartojimą būtina arba galima aiškinti pagal < ... > Pranešimą Nr. 4/03 <...>?“
42

Iš tiesų iš Muitinės kodekso 68 straipsnio kartu su šio kodekso 73 straipsnio 1 dalimi, matyti, kad muitinė neprivalo tikrinti deklaracijos turinio. Be to, kaip teisingai pažymėjo Hauptzollamt Hamburg-Jonas, prekių eksportas, kurio atveju suteikiamos grąžinamosios eksporto išmokos, yra masiškas. Todėl tuo atveju, kai muitinė iš tiesų analizuoja riziką, susijusią su konkrečiu eksporto atveju, t. y. kai ji nuo pradžių yra informuota apie pakrovimo operacijas pagal Reglamento Nr. 800/1999 5 straipsnio 7 dalies b punktą, paprastai ji dar neturi visų bylos dokumentų ir privalo atlikti rizikos analizę per labai trumpą laiką. Šiomis aplinkybėmis nereikėtų laikyti, kad muitinė privalo išsamiai išnagrinėti eksporto deklaracijos įrašus, kad prireikus nustatytų galimus prieštaravimus tarp jų.
15

Todėl jiems buvo įteikti pranešimai apie mokesčio perskaičiavimą, atitinkamai pranešime, įteiktame L. A. C. van Putten, buvo nurodyti 5955 eurai, P. Mook – 1859 eurai ir G. Frank – 6709 eurai. Belastingdienst atmetė suinteresuotųjų asmenų skundus. Iš tiesų jis nusprendė, kad atsakovai pagrindinėse bylose naudojosi variklinėmis transporto priemonėmis pagal 1992 m. įstatymo 1 straipsnio 5 dalį taip, kad jas panaudojus pirmą kartą tokio tarifo VM mokestis tapo mokėtinas ir apskaičiuotinas pagal tokią visą apmokestinamąją vertę, kokie numatyti šio įstatymo 9 straipsnyje. Be to, kadangi pranešimai buvo priimti anksčiau nei 2007 m. vasario 1 d., mokestis buvo surinktas iš atsakovų pagrindinėse bylose, neatsižvelgiant į šių transporto priemonių naudojimo trukmę.
103

Su pastaruoju teiginiu negalima sutikti. Iš tiesų aptariama sąlyga buvo konkurso specifikacijų 4.4 skyriaus „Tinkamumo reikalavimai (minimalūs reikalavimai)“ 4 dalyje, o tai atitinka terminus, vartojamus, be kita ko, Direktyvos 2004/18 44 straipsnio pavadinime ir 2 dalyje, t. y. dalyje, kurioje daroma nuoroda į šios direktyvos 47 ir 48 straipsnius, pavadintus atitinkamai „Ekonominė ir finansinė padėtis“ ir „Techniniai ir (arba) profesiniai pajėgumai“. Be to, pirmosios trys to paties skyriaus dalys skirtos minimaliems perkančiosios organizacijos nustatytiems reikalavimams dėl apyvartos, profesinės rizikos dengimo ir dalyvių patirties, t. y. minėtuose 47 ir 48 straipsniuose aiškiai numatytiems dalykams. Be to, „tinkamumo reikalavimai“ įžanginėje konkurso specifikacijų dalyje buvo apibrėžti kaip reikalavimai, išreikšti arba kaip neleidimo dalyvauti viešajame pirkime pagrindai, arba kaip minimalūs reikalavimai, kuriuos dalyvis privalo atitikti tam, kad jo pasiūlymas būtų nagrinėjamas, todėl atrodo, kad jie yra atskirti nuo paties pasiūlymo. Galiausiai nagrinėjamas reikalavimas buvo suformuluotas bendrai, o ne konkrečiai susietas su nagrinėjamu pirkimu.
1.

Per nustatytą terminą nesiėmusi visų priemonių, būtinų pagalbai, suteiktai pagal pagalbos schemą, kuri 2008 m. liepos 2 d. Komisijos sprendimu 2008/854/EB dėl pagalbos schemos 1998 m. regionų įstatymas Nr. 9 – Neteisėtas pagalbos N 272/98 taikymas (C 1/04 (ex NN 158/03 ir CP 15/2003)) pripažinta neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, susigrąžinti iš jos gavėjų, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šio sprendimo 2 ir 3 straipsnius.
45

Be to, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 35–37 punktuose, taip pat galima atsižvelgti, be kita ko, į aplinkybę, kad Speech Design neginčija G. Meister kvalifikacijos lygio atitikties skelbime apie įdarbinimą nurodytiems reikalavimams, taip pat į dvigubą aplinkybę, kad, nepaisydamas to, darbdavys jos nepakvietė į pokalbį ir kad suinteresuotasis asmuo taip pat nebuvo pakviestas į pokalbį per naują kandidatų užimti atitinkamą darbo vietą atrankos procedūrą.
1.

Per nustatytą terminą nesiėmusi visų priemonių, būtinų pagalbai, kuri pagal 2007 m. liepos 18 d. Komisijos sprendimo 2008/723/EB dėl valstybės pagalbos C 37/05 (ex NN 11/04), kurią Graikija suteikė neapmokestinamo atsargų fondo pavidalu, 1 straipsnio 1 dalį pripažinta neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, išskyrus nurodytą šio sprendimo 1 straipsnio 2 dalyje ir 2 bei 3 straipsniuose, susigrąžinti, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šio sprendimo 4–6 straipsnius.
41

Komisija nurodo, kad Kipro Respublika neteisėtai leidžia išgauti per didelį kiekį vandens, dėl ko naikinama nagrinėjamos rūšies buveinė arba nyksta jos ypatumai. Be to, gyvenamųjų zonų plėtra nagrinėjamoje vietovėje sumažina šios buveinės plotą, todėl daro didelę žalą nagrinėjamos vietovės ir rūšies išsaugojimui. Motokroso varžybų organizavimas irgi ypač kenkia Kipro geltonskruosčiams žalčiams dėl nuolatinio trikdymo, taip pat yra pavojaus šaltinis, nes per šias varžybas gyvūnai sužeidžiami ar net nužudomi.
Tik tiesiogiai ar netiesiogiai iš valstybės išteklių suteiktas pranašumas arba pranašumas, dėl kurio valstybė prisiima papildomų įsipareigojimų, laikytini pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Siekdama konstatuoti valstybės pagalbos, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, buvimą Komisija turi įrodyti, kad yra pakankamai tiesioginis ryšys tarp gavėjui suteikto pranašumo ir valstybės biudžeto sumažėjimo arba pakankamai konkrečios jam tenkančios naštos ekonominės rizikos. Tačiau nebūtina nei kad toks sumažėjimas ar tokia rizika atitiktų minėtą pranašumą arba būtų jam lygiavertė, nei kad toks pranašumas prilygtų tokiam sumažėjimui arba tokiai rizikai ir būtų tokio paties pobūdžio kaip jį lemiantis įsipareigojimas skirti valstybės išteklių.

Be to, kai valstybės intervencijos yra kelios, negalima atmesti galimybės, kad kelios viena po kitos einančios intervencijos taikant SESV 107 straipsnio 1 dalį laikytinos viena intervencija, nes jos yra įvairių formų ir turi būti nagrinėjamos atsižvelgiant į jų pasekmes. Taip gali būti, be kita ko, tuo atveju, kai tarp viena po kitos einančių intervencijų, atsižvelgiant į jų eiliškumą, tikslą ir įmonės padėtį šių intervencijų metu, yra toks glaudus ryšys, kad jų neįmanoma atskirti.

(žr. 99, 100, 103, 104, 109, 110 punktus)
Kadangi tam tikros Sąjungos teisės srities esminių taisyklių priėmimas priklauso Sąjungos teisės aktų leidėjo kompetencijai, šios taisyklės turi būti nustatytos pagrindiniame teisės akte ir negali būti deleguota teisė jas nustatyti. Taigi, taip negali būti deleguota teisė nustatyti nuostatas, kurioms priimti būtinas politinis pasirinkimas, priskirtinas Sąjungos teisės aktų leidėjo atsakomybei. Iš to darytina išvada, kad įgyvendinimo priemonės neturėtų nei pakeisti pagrindinių teisės aktų esminių nuostatų, nei papildyti jų naujomis esminėmis nuostatomis.

Sprendimas 2010/252, kuriuo papildomos Šengeno sienų kodekso nuostatos dėl išorės jūros sienų stebėjimo vykdant operatyvų bendradarbiavimą, koordinuojamą Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros, turi būti panaikintas, nes pagal jo priedo I dalies 2.4 punkte nustatytas priemones, kurių gali imtis sienos apsaugos pareigūnai aptiktų laivų ir juose esančių asmenų atžvilgiu, galima, be kita ko, sustabdyti laivą, įlipti į jį, patikrinti ir areštuoti laivą, patikrinti ir sulaikyti laive esančius asmenis, taip pat nukreipti laivą ar šiuos asmenis į trečiąją šalį ir taip taikyti prievartos priemones asmenims ir laivams, kurių atžvilgiu gali būti įgyvendinamas valstybių, su kurių vėliava jie plaukia, suverenitetas.

Iš tiesų, kadangi šis sprendimas yra įgyvendinimo priemonė, priimta remiantis Reglamento Nr. 562/2006, nustatančio taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Bendrijos kodeksą (Šengeno sienų kodeksas), iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 296/2008, 12 straipsnio 5 dalimi, jame negali būti numatytos taisyklės, kuriomis suteikiami prievartos taikymo įgaliojimai sienos apsaugos pareigūnams, kurias priimant būtinas politinis pasirinkimas, priklausantis paties Sąjungos teisės aktų leidėjo atsakomybei, o tai reikalauja palyginti aptariamus skirtingus interesus, remiantis įvairiapusiu vertinimu. Be to, šios nuostatos, susijusios su viešosios valdžios įgaliojimų suteikimu sienos apsaugos pareigūnams, leidžia taip smarkiai kištis į pagrindines atitinkamų asmenų teises, kad būtinas Sąjungos teisės aktų leidėjo įsikišimas.

(žr. 74, 76, 77 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
36

Be to, kaip teisingai pažymi Italijos vyriausybė ir Europos Komisija, dėl to, kad metinė rinkliava yra proporcinga atitinkamos įmonės apyvartai, jos mokėjimas nėra brangesnis formalumas kapitalo bendrovės teisinę formą pasirinkusiai įmonei nei kitos teisinės formos įmonei.
Keywords

Summary



Keywords

Teisės aktų derinimas – Prekių ženklai – Direktyva 89/104 – Paralelinis vaistų importas perpakavus ir iš naujo paženklinus prekių ženklu – Nauja pakuotė, ant kurios leidimo pateikti į rinką turėtojas nurodomas kaip perpakuotojas – Nepriklausomos įmonės atliktas fizinis perpakavimas – Savininko protestas – Nepriimtinumas

(Tarybos direktyvos 89/104 7 straipsnio 2 dalis)

Summary

Pirmosios direktyvos 89/104 dėl prekių ženklų 7 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją prekių ženklo, kuriuo žymimas paraleliai importuojamas farmacijos produktas, savininkas negali drausti vėliau prekiauti tokiu perpakuotu produktu vien dėl to, kad ant naujos pakuotės kaip perpakuotoja nurodyta ne įmonė, pagal užsakymą faktiškai perpakavusi minėtą produktą ir turinti leidimą tai daryti, bet leidimą pateikti šį produktą į rinką turinti įmonė, pagal kurios nurodymus produktas buvo perpakuotas ir kuri prisiima už tai atsakomybę.

Kalbant apie prekių ženklu suteikiamos teisės išnaudojimo sąlygą, pagal kurią ant naujos pakuotės turi būti aiškiai nurodytas produkto perpakuotojas, pažymėtina, jog šį reikalavimą pateisina prekių ženklo savininko interesas, kad vartotojas arba galutinis naudotojas negalėtų manyti, jog už perpakavimą atsakingas minėtas savininkas.

Šis savininko interesas visiškai apsaugomas tuo atveju, kai ant perpakuoto produkto pakuotės aiškiai nurodomas įmonės, kurios užsakymu ir pagal kurios nurodymus produktas buvo perpakuotas ir kuri už tai prisiima atsakomybę, pavadinimas. Toks nurodymas, jeigu atspausdintas taip, kad jį galėtų suprasti normaliai pastabus asmuo, leidžia išvengti, kad vartotojas arba galutinis naudotojas klaidingai suprastų, jog produktą perpakavo savininkas.

Be to, dėl to, kad ši įmonė prisiima visą atsakomybę už su perpakavimu susijusias operacijas, savininkas gali pasinaudoti savo teisėmis ir prireikus gauti žalos atlyginimą, jeigu perpakavimas paveikia originalią pakuotėje esančio produkto būklę arba jeigu perpakuoto produkto pateikimas yra toks, kad gali pakenkti prekių ženklo reputacijai. Tokiu atveju įmonei, kuri ant naujos perpakuoto produkto pakuotės nurodyta kaip perpakuotoja, teks atsakyti už visą faktiškai perpakavusios įmonės padarytą žalą, ir ji negalės neigti atsakomybės remdamasi, be kita ko, tuo, kad faktiškai perpakavusi įmonė nesilaikė jos nurodymų.

Tokiomis aplinkybėmis prekių ženklo savininkas, remdamasis vien tuo, kad perpakavimas gali paveikti originalią produkto būklę ir taip pažeisti prekių ženklu suteikiamas teises, neturi teisėto intereso reikalauti, kad ant pakuotės būtų nurodytas faktiškai produktą perpakavusios įmonės pavadinimas.

Prekių ženklo savininko interesą, kad būtų išlaikyta originali pakuotėje esančio produkto būklė, pakankamai apsaugo reikalavimas įrodyti, kad perpakavimas negali paveikti originalios minėto produkto būklės. Tai turi įrodyti leidimo pateikti į rinką turėtojas, pagal kurio nurodymus produktas buvo perpakuotas ir kuris prisiima už tai atsakomybę.

(žr. 28–32, 36 punktus ir rezoliucinę dalį)