Byla C‑386/03

Europos Bendrijų Komisija

prieš

Vokietijos Federacinę Respubliką

„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Oro uostai – Antžeminės paslaugos – Direktyva 96/67/EB“

Generalinio advokato P. Léger išvada, pateikta 2005 m. gegužės 26 d. I‑0000

2005 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas I‑0000

Sprendimo santrauka

1. Transportas – Oro transportas – Patekimas į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką – Valstybių narių teisė užtikrinti atitinkamą oro uostuose antžemines paslaugas teikiančių įmonių darbuotojų socialinę apsaugą – Ribos — Nacionalinės teisės aktai, leidžiantys oro uostą valdančiai institucijai reikalauti, kad naujas paslaugų teikėjas perimtų ankstesnio paslaugų teikėjo įdarbintus darbuotojus — Priemonė, galinti neigiamai paveikti rinkos atvėrimą — Nesuderinamumas

(Tarybos direktyvos 96/67 18 straipsnis)

2. Transportas – Oro transportas – Patekimas į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką — Mokesčio už oro uosto įrenginių naudojimą rinkimas — Sąlygos — Nacionalinės teisės aktai, numatantys oro uostą valdančios institucijos galimybę mokesčiu kompensuoti išlaidas, susijusias su tuo, kad nauji paslaugų teikėjai neperėmė darbuotojų — Finansinė pareiga, nenusijusi su valdančiosios institucijos sąnaudomis, atsiradusiomis dėl jos įrenginių suteikimo naudotis — Finansinė minėtos institucijos nauda — Nepriimtinumas

(Tarybos direktyvos 96/67 16 ir 18 straipsniai)

1. Teisė užtikrinti atitinkamą oro uostuose antžemines paslaugas teikiančių įmonių darbuotojų socialinę apsaugą, kurią valstybės narės turi pagal Direktyvą 96/67/EB dėl patekimo į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką, nesuteikia neribotos kompetencijos reglamentavimo srityje ir ja turi būti naudojamasi nepažeidžiant šios direktyvos veiksmingumo bei ja siekiamų tikslų.

Nacionalinės teisės aktai, suteikiantys galimybę oro uostą valdančioms institucijoms šioje valstybėje narėje daryti tam tikrą spaudimą įmonėms arba saviteiką taikantiems oro uosto naudotojams, kurie siekia patekti į tokią rinką, juos skatinant perimti antžeminių paslaugų srityje dirbančius darbuotojus, gali apsunkinti naujų nagrinėjamo sektoriaus paslaugų teikėjų patekimą į atitinkamą rinką ir jiems sudaryti nepalankias sąlygas, palyginti su jau įsisteigusiomis įmonėmis. Tokie nacionalinės teisės aktai dėl savo finansinių pasekmių gali pakenkti oro uosto infrastruktūrų racionaliam naudojimui bei naudotojams nustatytų paslaugų kainų sumažinimui, taip neigiamai paveikdami antžeminių paslaugų rinkos atvėrimą ir Direktyvos 96/67 veiksmingumą, todėl jie negali būti laikomi suderinami su pagal minėtos direktyvos 18 straipsnį valstybėms narėms suteiktais įgaliojimais.

(žr. 26–30 punktus)

2. Pagal Direktyvos 96/67 dėl patekimo į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką 16 ir 18 straipsnius neįvykdo įsipareigojimų ta valstybė narė, kuri savo nacionalinės teisės aktuose numato, kad dalis mokesčio, kurio gali reikalauti oro uostą valdanti institucija iš antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų už patekimą į jos įrenginius, jų suteikimą naudotis ir naudojimąsi jais, gali būti skirta kompensuoti atveriant antžeminių paslaugų rinką dėl darbuotojų neperėmimo susidariusias išlaidas.

Pirma, oro uostą valdančios institucijos reikalaujamo mokesčio sumą turi sudaryti atlyginimas, tiksliai atitinkantis naudojimąsi oro uosto įrenginiais ir jis turi būti apskaičiuotas pagal Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalyje numatytus kriterijus bei atsižvelgiant į institucijos interesą gauti pelną. Dėl darbuotojų neperėmimo susidariusios išlaidos visiškai nėra susijusios su minėtos institucijos sąnaudomis, atsiradusiomis dėl jos įrenginių suteikimo naudotis, ir todėl negali būti laikomos tenkinančiomis minėtoje nuostatoje numatytus kriterijus.

Antra, tokia finansinė pareiga yra finansinė oro uostą valdančios institucijos nauda ir ja siekiama apsaugoti interesus, kurie nenumatyti Direktyvos 96/67 18 straipsnyje.

(žr. 32, 36–37, 39, 41 punktus)

TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija)

SPRENDIMAS

2005 m. liepos 14 d.( )

„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – Oro uostai – Antžeminės paslaugos – Direktyva 96/67/EB“

Byloje C‑386/03

dėl 2003 m. rugsėjo 12 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo,

Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama M. Huttunen ir M. Niejahr, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

ieškovė,

prieš

Vokietijos Federacinę Respubliką, atstovaujamą W. D. Plessing ir A. Tiemann, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

atsakovę,

TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),

kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai R. Silva de Lapuerta (pranešėjas), C. Gulmann, R. Schintgen, J. Klučka,

generalinis advokatas P. Léger,

posėdžio sekretorė M.‑F. Contet, vyriausioji administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. vasario 17 d. posėdžiui,

išnagrinėjęs šalių pateiktas pastabas,

susipažinęs su 2005 m. gegužės 26 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,

priima šį

Sprendimą

1 Ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad priėmusi 1996 m. spalio 15 d. Tarybos direktyvos 96/67/EB dėl patekimo į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką (OL L 272, p. 36) 16 ir 18 straipsniams prieštaraujančias nuostatas, numatytas 1997 m. gruodžio 10 d. Nutarimo dėl oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų (Verordnung über Bodenabfertigungsdienste auf Flugplätzen, BGBl. 1997 I, p. 2885, toliau – BADV) 8 straipsnio 2 dalyje ir 9 straipsnio 3 dalyje, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

I – Teisinis pagrindas

A – Bendrijos teisės aktai

2 Direktyva 96/67/EB numato laipsniško Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinkos atvėrimo tvarką.

3 Šios direktyvos 16 ir 18 straipsniuose numatytos nuostatos, susijusiuos atitinkamai su teise patekti į oro uosto įrenginius bei socialine ir aplinkos apsauga. Šie straipsniai suformuluoti taip:

„16 straipsnis

Patekimas į įrenginius

1. Valstybės narės imasi būtinų priemonių siekdamos užtikrinti, kad antžeminių paslaugų teikėjai ir pageidaujantys patys sau teikti paslaugas oro uosto naudotojai galėtų patekti į oro uosto įrenginius tiek, kiek jiems reikia vykdant savo veiklą. Jeigu oro uosto valdančioji institucija arba tam tikrais atvejais valdžios institucija, arba bet kuri kita tą valdančiąją instituciją kontroliuojanti įstaiga nustato su patekimu į oro uosto įrenginius susijusias sąlygas, jos turi būti atitinkamos, objektyvios, aiškios ir nediskriminacinės.

2. Antžeminėms paslaugoms teikti tinkama oro uosto erdvė įvairiems antžeminių paslaugų teikėjams ir patiems sau paslaugas teikiantiems oro uosto naudotojams, įskaitant neseniai į rinką patekusius paslaugų teikėjus, pagal atitinkamas, objektyvias, aiškias ir nediskriminacines taisykles ir kriterijus turi būti paskirstyta taip, kad anksčiau minėti paslaugų teikėjai galėtų naudotis savo teisėmis ir kad būtų užtikrinta veiksminga ir sąžininga konkurencija.

3. Jeigu už patekimą į oro uosto įrenginius imamas mokestis, jis nustatomas pagal atitinkamus, objektyvius, aiškius ir nediskriminacinius kriterijus.

<...>

18 straipsnis

Socialinė ir aplinkos apsauga

Nepažeisdamos šios direktyvos taikymo ir atsižvelgdamos į kitas Bendrijos teisės aktų nuostatas, valstybės narės gali imtis būtinų priemonių siekdamos užtikrinti darbuotojų teisių apsaugą ir aplinkos apsaugą.“

4 2001 m. kovo 12 d. Tarybos direktyva 2001/23/EB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo (OL L 82, p. 16), kodifikavo 1977 m. vasario 14 d. Tarybos direktyvą 77/187/EEB (OL L 61, p. 26), iš dalies pakeistą 1998 m. birželio 28 d. Tarybos direktyva 98/50/EB (OL L 201, p. 88).

B – Nacionalinės teisės aktai

5 Į Vokietijos teisę direktyva iš esmės buvo perkelta 1997 m. lapkričio 11 d. Įstatymu dėl oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų (Gesetzüber Bodenabfertigungsdienste auf Flughäfen) (BGBl. 1997 I, p. 2694) ir BADV. BADV 8 ir 9 straipsniai numato:

„8 straipsnis

1. Antžeminių paslaugų teikėjai ar saviteiką taikantys oro uosto naudotojai turi laikytis „su antžeminių paslaugų teikimu susijusių sąlygų“ <...>. 3 straipsnio 2–5 dalyse numatytais atvejais šios sąlygos taikomos viešojo pirkimo konkursui ir atrankos procedūrai pagal 7 straipsnį.

2. Oro uostą valdanti institucija gali reikalauti, kad antžeminių paslaugų teikėjas ar saviteiką taikantis oro uosto naudotojas perimtų darbuotojus pagal jam perduotas antžemines paslaugas. Šie darbuotojai atrenkami remiantis atitinkamais kriterijais, būtent – pagal jų vykdomą veiklą. Nepažeidžiant civilinio kodekso 613a straipsnio, taikomas 9 straipsnio 3 dalies trečias sakinys.

3. Papildomai 1 ir 2 dalims oro susisiekimo institucija gali reikalauti, kad tiekiant antžemines paslaugas būtų laikomasi standartinių sąlygų arba techninių specifikacijų. Šios sąlygos ar specifikacijos parengiamos iš anksto pasikonsultavus su Oro uosto naudotojų komitetu.

4. 1–3 dalyse numatytos sąlygos bei kriterijai nustatomi ir taikomi bei techninės specifikacijos parengiamos ir taikomos laikantis tinkamumo, objektyvumo, skaidrumo ir nediskriminavimo kriterijų. Oro uostą valdanti institucija apie juos praneša iš anksto.“

9 straipsnis

„1. Oro uostą valdanti institucija ir antžeminių paslaugų teikėjas arba saviteiką taikantis oro uosto naudotojas privalo sudaryti sutartį dėl reikalingos ir prieinamos oro uosto ir oro uosto įrenginių dalies, dėl oro uostą valdančiai institucijai pagal šį nutarimą mokėtino mokesčio ir dėl sąlygų, kurias, vadovaujantis 8 straipsniu, turi įvykdyti antžeminių paslaugų teikėjai ir saviteiką taikantys oro uosto naudotojai.

2. Oro uostą valdanti institucija prižiūri, kad šiame nutarime numatytiems antžeminių paslaugų teikėjams ir oro uosto naudotojams nebūtų nepagrįstai kliudoma patekti į oro uosto įrenginius tiek, kiek jiems to reikia vykdant savo veiklą. Jeigu oro uostą valdanti institucija nustato su šiuo patekimu susijusias sąlygas, jos turi būti atitinkamos, objektyvios, aiškios ir nediskriminacinės.

3. Oro uostą valdanti institucija turi teisę reikalauti, kad antžeminių paslaugų teikėjai ir saviteiką taikantys oro uosto naudotojai sumokėtų mokestį už patekimą į jos įrenginius, jų suteikimą naudotis ir naudojimąsi. Šis mokestis nustatomas remiantis atitinkamais, objektyviais, aiškiais ir nediskriminaciniais kriterijais, gavus naudotojų komiteto nuomonę; jis, kaip komercinė rinkliava, visų pirma gali būti naudojamas užtikrinti paties oro uosto finansavimą. Nustatydama šio mokesčio dydį, oro uostą valdanti institucija į jį iki atitinkamos sumos gali įskaityti dėl antžeminių paslaugų perėmimo teikėjams ir saviteiką taikantiems oro uosto naudotojams atsiradusias būtinąsias išlaidas, būtent atsiradusias dėl darbuotojų neperėmimo .“

6 BADV 8 straipsnio 2 dalyje paminėtas Vokietijos civilinio kodekso (Bürgerliches Gesetzbuch) 613a straipsnis nustato:

„1. Perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo santykių, galiojančių perdavimo teisiniu verslo ar verslo dalies perdavimo aktu dieną, dėl šio perdavimo yra perduodami perėmėjui. Jeigu šios teises ir pareigas reglamentuoja kolektyvinė sutartis arba kolektyvinė įmonės sutartis, jos yra dalis darbo santykių tarp naujo darbdavio ir darbuotojo ir negali būti pakeistos darbuotojo nenaudai vienerius metus po perdavimo. Antras sakinys netaikomas, jeigu teises ir pareigas, kiek tai susiję su nauju darbdaviu, reglamentuoja kita kolektyvinė sutartis arba kita kolektyvinė įmonės sutartis. Iki antrame sakinyje numatyto termino pabaigos teisės ir pareigos gali būti keičiamos, jeigu kolektyvinė sutartis ar kolektyvinė įmonės sutartis neteko galios arba abipusis susitarimas netaikomas pagal kitą kolektyvinę sutartį, dėl kurios taikymo susitarė naujas darbdavys ir darbuotojas.

2. Buvęs darbdavys ir naujas darbdavys solidariai atsako už 1 dalyje numatytus įsipareigojimus, atsiradusius iki perdavimo ir kurie pasibaigia per vienerius metus po perdavimo. Jeigu šie įsipareigojimai baigiasi vėliau nei įvyko perdavimas, buvęs darbdavys atsako proporcingai už jų referencinio laikotarpio dalį, pasibaigusią perdavimo dieną.

<...>“

II – Ikiteisminė procedūra

7 Išnagrinėjusi Vokietijos teisės aktus, Komisija nusprendė, kad Vokietija į savo vidaus teisę neteisingai perkėlė Direktyvos 96/67 16 ir 18 straipsnius. Todėl 2000 m. vasario 28 d. ji išsiuntė Vokietijos Federacinei Respublikai oficialų pranešimą, siūlydama šiai valstybei narei pateikti savo pastabas.

8 2000 m. gegužės 16 d. atsakyme Vokietijos Federacinė Respublika ginčijo įsipareigojimų neįvykdymą, dėl kurio ji buvo kaltinama.

9 Kadangi Komisijos neįtikino pateikti paaiškinimai, 2002 m. gegužės 16 d. ji išsiuntė šiai valstybei narei pagrįstą nuomonę, nurodydama per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad būtų įgyvendinti jos įsipareigojimai pagal šią direktyvą.

10 Komisijos į šią pagrįstą nuomonę pateiktas atsakymas nepatenkino, todėl ji pareiškė ši ieškinį.

III – Dėl ieškinio

Šalių argumentai

11 Komisija pažymi, kad priemonės, kurių buvo imtasi pagal Direktyvos 96/67 18 straipsnį valstybėms narėms pripažintų įgaliojimų ribose, negali prieštarauti šios direktyvos 6 ir 7 straipsniuose numatytam laipsniškam laisvo patekimo į antžeminių paslaugų teikimo rinką įgyvendinimui. Todėl priimtos nacionalinės nuostatos, skirtos reglamentuoti šios srities darbo santykius, negali turėti diskriminacinio poveikio tarp antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų ir iškraipyti tarp jų esančios konkurencijos.

12 Komisija mano, kad aptariami Vokietijos teisės aktai neatitinka šių reikalavimų, nes jie nustato skirtumą tarp, viena vertus, oro uostą valdančios institucijos ir, antra vertus, antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų, todėl riboja pastarųjų patekimą į rinką bei iškraipo konkurenciją tarp šių skirtingų subjektų kategorijų. Iš tikrųjų oro uostą valdančioji institucija galėtų visas arba bent jau dalį sąnaudų, susijusių su darbuotojais, kurių ji daugiau nebegali samdyti dėl su liberalizavimo procesu susijusios rinkos dalies praradimo, perkelti naujiems į rinką įėjusiems subjektams.

13 Komisija teigia, kad bendros apsaugos nuostatos, kurias valstybės narės priėmė perkeldamos Direktyvą 2001/23, taip pat taikomos antžeminių paslaugų sektoriuje. Todėl tuo atveju, kai dėl Direktyvoje 96/67 numatyto antžeminių paslaugų rinkos atvėrimo perduodamas verslas Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalies prasme, perdavėjo teisės ir pareigos, kylančios iš darbo sutarties arba darbo santykių, galiojančių perdavimo dieną, yra perduodamos perėmėjui.

14 Komisija pažymi, kad tais atvejais, kuriems netaikoma Direktyva 2001/23, BADV 8 straipsnio 2 dalies ir 9 straipsnio 3 dalies nuostatos yra diskriminacinio poveikio tarp, viena vertus, oro uostą valdančios institucijos ir, antra vertus, kitų antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų, kiek tai susiję su socialinėmis sąnaudomis antžeminių paslaugų perdavimo atveju.

15 Komisija pažymi, kad BADV 9 straipsnio 3 dalyje numatyta galimybė perkelti tam tikras socialines sąnaudas negali būti pateisinama Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalies pagrindu. Tiesa, pagal pastarąją nuostatą oro uostą valdanti institucija gali iš kitų antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų rinkti mokestį už patekimą į oro uosto įrenginius. Tačiau šio mokesčio dydis turi būti nustatomas pagal atitinkamus, objektyvius, aiškius ir nediskriminacinius kriterijus.

16 Komisija tvirtina, kad šioje nuostatoje paminėta sąvoka „oro uosto įrenginiai“ turi būti suprantama oro uosto infrastruktūros kontekste ir kad renkamo mokesčio dydis yra tinkamas ir objektyvus, tik jeigu jis grindžiamas oro uosto valdančios institucijos patiriamomis sąnaudomis, siekiant užtikrinti kitų antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų patekimą į šią infrastruktūrą. Todėl išlaidos, kurias oro uostą valdanti institucija turi padengti dėl darbuotojų neperėmimo, nėra sąnaudos, į kurias galima atsižvelgti nustatant Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalyje numatytą mokestį.

17 Vokietijos vyriausybė pažymi, kad BADV 8 straipsnio 2 dalis, įtvirtindama derybomis tarp ankstesnės oro uostą valdžiusios institucijos ir naujo ūkio subjekto pagrįstą tvarką, sukuria mechanizmą, skirtą išsaugoti darbo sutartis perduodant veiklą, jeigu tai įmanoma. Pagal šią tvarką naujas ūkio subjektas, ketinantis savo arba trečiojo asmens vardu tiekti antžemines paslaugas, turi derėtis su valdančia institucija dėl darbuotojų teisių apsaugos užtikrinimo. Tik tuo atveju, jeigu ši institucija reikalavo, kad jos nebereikalingi darbuotojai būtų perimti, ir naujas ūkio subjektas atsisakė tai padaryti, ji turės teisę dėl to susidariusias socialines sąnaudas paskirstyti tarp visų nagrinėjamos rinkos paslaugų teikėjų.

18 Ši vyriausybė mano, kad kartu nagrinėjamos BADV 8 straipsnio 2 dalies ir 9 straipsnio 3 dalies nuostatos bei iš jų išplaukianti galimybė teisingai tarp antžeminių paslaugų paskirstyti dėl darbuotojų atleidimo susidariusias „socialines sąnaudas“ yra socialinės apsaugos nuostatos, kurios neviršija Direktyvoje 96/67 18 straipsnyje nustatytų ribų.

19 Ši vyriausybė patikslina, kad jeigu antžeminių paslaugų perdavimo atveju veiklos, darbuotojų ir kitų oro uostą valdančios institucijos elementų perdavimą lydi įmonės perdavimas, bet kuriuo atveju taikomos Direktyvos 2001/23 nuostatos. O tais atvejais, kurie nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį, BADV 8 straipsnio 2 dalis ir 9 straipsnio 3 dalis atitinka proporcingumo principą, nes jomis siekiama įtvirtinti teisingą pusiausvyrą tarp darbuotojų apsaugos ir siekiamo nagrinėjamų paslaugų liberalizavimo.

20 Vokietijos vyriausybė nurodo, kad BADV 8 straipsnio 2 dalis numato naujam ūkio subjektui ir oro uostą valdančiai institucijai tik susitarimo dėl darbuotojų perėmimo pareigą. Šie nacionalinės teisės aktai tik papildomu atveju numato, kad oro uostą valdanti institucija gali proporcingai paskirstyti tarp ūkio subjektų dėl liberalizavimo ir atsisakymo perimti darbuotojus susidariusias socialines sąnaudas, remdamasi atitinkamais, objektyviais, aiškiais ir nediskriminaciniais kriterijais.

21 Galiausiai, šios vyriausybės nuomone, Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 daliai neprieštarauja nagrinėjami nacionalinės teisės aktai, nes ši dalis yra tik nuostata, reglamentuojanti oro uostą valdančios institucijos teisę už patekimą į oro uosto įrenginius reikalauti mokesčio. BADV 9 straipsnio 3 dalis neapsiriboja tik galimybe patekti į oro uosto įrenginius, ji turi būti laikoma skatinančia naujus rinkos subjektus derėtis su valdančia institucija dėl nagrinėjamos veiklos perdavimo sąlygų, atsižvelgiant į darbuotojų interesus.

22 Šiuo atžvilgiu vyriausybė teigia, kad Vokietijos teisės aktai neperkelia Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalies, o yra grindžiami šios direktyvos 18 straipsniu.

Teisingumo Teismo vertinimas

Dėl ginčo dalyko

23 Pirmiausia reikia pažymėti, kad šio ieškinio dalykas susijęs su Vokietijos teisės aktų atitiktimi Direktyvos 96/67 16 ir 18 straipsniams tik tais atvejais, kurie nenumatyti Direktyvoje 2001/23. Iš tikrųjų, kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktų argumentų, šalys sutaria dėl to, kad, pirma, Direktyva 2001/23 taikoma perdavimo operacijoms antžeminių paslaugų srityje ir, antra, iš šios direktyvos kylančios teisės ir pareigos visiškai įgyvendinamos kiekvienąkart, kai dėl šios srities rinkos atvėrimo įvyksta perdavimas šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies prasme.

24 Dėl nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų taip pat neginčijama, kad jų taikymo sritis yra platesnė nei Direktyvos 2001/23 ir kad jie susiję su visais atvejais, kai oro uostą valdanti institucija atsisako tam tikro veiklos sektoriaus naujo ūkio subjekto naudai. Todėl reikia nustatyti, ar BADV 8 straipsnio 2 dalis ir 9 straipsnio 3 dalis atitinka Direktyvos 96/67 16 ir 18 straipsnius.

Dėl kaltinimo, susijusio su pareiga perimti darbuotojus

25 Komisijos kaltinimas susijęs su BADV 8 straipsnio 2 dalimi, pagal kurį oro uostą valdanti institucija gali reikalauti, kad antžeminių paslaugų teikėjas ar saviteiką taikantis oro uosto naudotojas perimtų darbuotojus pagal jam perduotas antžemines paslaugas.

26 Šiuo atveju reikia pastebėti, kad nors Vokietijos vyriausybės teiginys, pagal kurį minėta nuostata nenustato absoliučios pareigos perimti darbuotojus visais antžeminių paslaugų rinkos atvėrimo naujiems paslaugų teikėjams arba naudotojams atvejais, nebuvo ginčijamas, lieka akivaizdu, kad dėl paties šios nuostatos buvimo ji suteikia galimybę oro uostą valdančioms institucijoms Vokietijoje daryti tam tikrą spaudimą įmonėms arba naudotojams, kurie siekia patekti į tokią rinką, juos skatinant perimti antžeminių paslaugų srityje dirbančius darbuotojus.

27 Todėl tokia nuostata gali apsunkinti naujų nagrinėjamo sektoriaus paslaugų teikėjų patekimą į atitinkamą rinką ir jiems sudaryti nepalankias sąlygas, palyginti su jau įsisteigusiomis įmonėmis.

28 Dėl klausimo, ar tokie teisės aktai gali būti pateisinami pagal Direktyvos 96/67 18 straipsnį, reikia priminti, jog Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad nors valstybės narės turi teisę užtikrinti atitinkamą oro uostuose antžemines paslaugas teikiančių įmonių darbuotojų socialinę apsaugą, taip pat tiesa, jog ši teisė nesuteikia neribotos kompetencijos reglamentavimo srityje ir ja turi būti naudojamasi nepažeidžiant šios direktyvos veiksmingumo bei ja siekiamų tikslų (2004 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑460/02, Rink. p. I‑0000, 31 ir 32 punktai).

29 Dėl nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų reikia pažymėti, kad dėl savo finansinių pasekmių jie gali padaryti neigiamą poveikį oro uosto infrastruktūrų racionaliam naudojimui bei naudotojams nustatytų paslaugų kainų sumažinimui, taip neigiamai paveikdami antžeminių paslaugų rinkos atvėrimą ir Direktyvos 96/67 veiksmingumą (žr. minėto sprendimo Komisija prieš Italiją 33 ir 34 punktus).

30 Todėl BADV 8 straipsnio 2 dalis negali būti laikoma suderinama su pagal Direktyvos 96/67 18 straipsnį valstybėms narėms suteiktais įgaliojimais.

31 Remiantis šiais motyvais, darytina išvada, kad su pareiga perimti darbuotojus susijęs kaltinimas yra pagrįstas.

Dėl kaltinimo, susijusio su taisyklėmis dėl mokesčio už patekimą į oro uosto įrenginius, jų suteikimą naudotis ir naudojimąsi

32 Komisijos kaltinimas yra susijęs su BADV 9 straipsnio 3 dalimi, kuri nustato taisykles, susijusias su mokesčiu, kurio gali reikalauti oro uostą valdanti institucija iš antžeminių paslaugų teikėjų ir saviteiką taikančių oro uosto naudotojų už patekimą į jos įrenginius, jų suteikimą naudotis ir naudojimąsi.

33 Reikia pastebėti, kad ši nuostata sudaro teisinį pagrindą valdančiai institucijai nustatyti tam tikras finansines pareigas nurodytiems ūkio subjektams.

34 Dėl galimybės reikalauti sumokėti mokestį atitikties Direktyvai 96/67 reikia priminti, kad Teisingumo Teismas nusprendė, jog ši nuoroda į įrenginius yra aiškiai susijusi su oro uosto suteikta naudotis infrastruktūra ir įranga (žr. 2003 m. spalio 16 d. Sprendimo Flughafen Hannover-Langenhagen, C‑363/01, Rink. p. I‑11893, 40 punktą).

35 Be to, Teisingumo Teismas nurodė, kad oro uostą valdančios institucijos galimybė, be mokesčio už naudojimąsi įrenginiais, rinkti patekimo mokestį ne tik nepalengvins patekimo į atitinkamą rinką, bet ir tiesiogiai prieštaraus oro uosto bendrovių sąnaudų sumažinimo tikslui ir netgi kai kuriais atvejais padidins šias sąnaudas (žr. minėto sprendimo Flughafen Hannover-Langenhagen 44 punktą).

36 Iš šių argumentų matyti, kad nagrinėjamo mokesčio sumą turi sudaryti atlyginimas, tiksliai atitinkantis naudojimąsi oro uosto įrenginiais, ir jis turi būti apskaičiuotas pagal Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalyje numatytus kriterijus bei atsižvelgiant į atitinkamos institucijos interesą gauti pelną (žr. minėto sprendimo Flughafen Hannover-Langenhagen 62 punktą).

37 Vis dėlto šioje byloje nagrinėjami nacionalinės teisės aktai numato, kad dalis mokesčio gali būti skirta kompensuoti atveriant antžeminių paslaugų rinką dėl darbuotojų neperėmimo susidariusias išlaidas.

38 Kaip teisingai pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 69 punkte, ši aplinkybė įrodo, kad toks Vokietijos teisėje numatytas mokestis viršija tai, ką numatė Bendrijos teisės aktų leidėjas, t. y. atlyginimą tik už antžeminių paslaugų teikėjų arba saviteiką taikančių oro uosto naudotojų patekimą į oro uosto įrenginius.

39 Iš tikrųjų dėl darbuotojų neperėmimo susidariusios išlaidos visiškai nėra susijusios su oro uosto valdančios institucijos sąnaudomis, atsiradusiomis dėl jos įrenginių suteikimo naudotis, ir todėl negali būti laikomos tenkinančiomis Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalyje numatytus kriterijus.

40 Be to, dėl Vokietijos vyriausybės argumento, kad BADV 9 straipsnio 3 dalis nėra skirta perkelti Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalį, bet apskritai vertinant, atitinka jos 18 straipsnį, reikia konstatuoti, kad šis BADV straipsnis numato mokestį už patekimą į oro uosto įrenginius, jų suteikimą naudotis ir naudojimąsi, o Direktyvos 96/67 16 straipsnio 3 dalis numato konkretų mokesčio už patekimą į šiuos įrenginius rinkimo atvejį. Šiomis aplinkybėmis Vokietijos argumentas turi būti atmestas.

41 Dėl to paties Vokietijos argumento papildomai reikia pridurti, kad, kaip teisingai pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 50 ir 51 punktuose, finansinė pareiga, kurią oro uostą valdanti institucija gali nustatyti naujiems ūkio subjektams dėl darbuotojų neperėmimo perduodant antžemines paslaugas, yra finansinė oro uostą valdančios institucijos nauda ir ja siekiama apsaugoti interesus, kurie nenumatyti Direktyvos 96/67 18 straipsnyje.

42 Todėl kaltinimas, susijęs su Direktyvos 96/67 16 straipsnio pažeidimu, taip pat pagrįstas.

43 Remiantis tuo, kas išdėstyta, visas Komisijos ieškinys turi būti laikomas pagrįstu.

44 Galiausiai reikia konstatuoti, kad priėmusi Direktyvos 96/67 16 ir 18 straipsniams prieštaraujančias nuostatas, numatytas BADV 8 straipsnio 2 dalyje ir 9 straipsnio 3 dalyje, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų

45 Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Vokietijos Federacinė Respublika pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1. Priėmusi 1996 m. spalio 15 d. Tarybos direktyvos 96/67/EB dėl patekimo į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką 16 ir 18 straipsniams prieštaraujančias nuostatas, numatytas 1997 m. gruodžio 10 d. Nutarimo dėl oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų (Verordnung über Bodenabfertigungsdienste auf Flugplätzen) 8 straipsnio 2 dalyje ir 9 straipsnio 3 dalyje, Vokietijos Federacinė Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

2. Priteisti iš Vokietijos Federacinės Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.