Byla C‑365/08

Agrana Zucker GmbH

prieš

Bundesminister für Land‑ und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft

(Verwaltungsgerichtshof (Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Cukrus – Reglamentas (EB) Nr. 318/2006 – 16 straipsnis – Gamybos mokesčio apskaičiavimas – Iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekio įskaičiavimas į mokesčio bazę – Proporcingumo ir nediskriminavimo principai“

Sprendimo santrauka

1. Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Cukrus – Gamybos mokestis – Apskaičiavimo bazė

(Tarybos reglamento Nr. 318/2006 16 ir 19 straipsniai; Komisijos reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnis)

2. Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Cukrus – Gamybos mokestis – Apskaičiavimo bazė

(Tarybos reglamento Nr. 318/2006 16 ir 19 straipsniai; Komisijos reglamento Nr. 290/2007 8 konstatuojamoji dalis)

1. Reglamento Nr. 318/2006 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo 16 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad į gamybos mokesčio bazę įskaičiuojamas kvotinio cukraus kiekis, atšauktas iš rinkos pagal šio reglamento 19 straipsnį ir Reglamento Nr. 290/2007, nustatančio 19 straipsnyje minimą procentinį dydį 2007–2008 prekybos metais, 1 straipsnį.

Iš Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio turinio ir bendrosios struktūros matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas, įgyvendindamas bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reformą, siekė nustatyti naują mokestį, kurio bazė būtų ne faktiškai pagaminto cukraus kiekis, bet paskirta cukraus kvota. Taigi šio straipsnio 1 dalimi nustatomas cukraus kvotos, skirtos cukraus gamybos įmonėms, apmokestinimo principas, o šio straipsnio 2 dalimi tik siekiama nustatyti minėto mokesčio sumą.

Šią analizę patvirtina Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio 3 dalis, kurioje detalizuojama gamybos mokesčio rinkimo tvarka. Iš tikrųjų, pirma, jos pirmoje pastraipoje nustatoma, kad visą gamybos mokesčio, mokamo pagal 1 dalį, sumą valstybė narė surenka iš jos teritorijoje esančių įmonių pagal atitinkamais prekybos metais turimą kvotą. Antra, 16 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje reikalaujama, kad mokestį įmonės sumokėtų ne vėliau kaip iki atitinkamų prekybos metų vasario pabaigos. Tačiau iki šios dienos šiais prekybos metais pagamintas produkcijos kiekis nėra žinomas, nes pagal minėto reglamento 1 straipsnio 2 dalį prekybos metai prasideda spalio 1 d. ir baigiasi kitų metų rugsėjo 30 dieną.

Be to, nei iš Reglamento Nr. 318/2006, nei iš jokio kito teisės akto nematyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų siekęs iš gamybos mokesčio bazės atimti kvotinio cukraus, kuris buvo atšauktas iš rinkos pagal šio reglamento 19 straipsnį, kiekį.

(žr. 22–25 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)

2. Iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekio įskaičiavimas į Reglamento Nr. 318/2006 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo 16 straipsniu nustatyto gamybos mokesčio bazę nėra akivaizdžiai netinkamas įgyvendinant šiuo reglamentu siekiamą tikslą ir todėl negali būti laikomas prieštaraujančiu proporcingumo principui.

Be to, toks įskaičiavimas negali būti laikomas prieštaraujančiu nediskriminavimo principui. Iš tiesų dėl tokio įskaičiavimo, atsižvelgiant į atšaukimo nustatymo tvarką, gali būti nevienodai vertinamos įmonės, kurios yra galbūt panašioje situacijoje, tačiau įsisteigusios skirtingose valstybėse narėse. Tačiau toks įmonių vertinimas yra objektyviai pateisinamas. Iš tiesų kvotų paskirstymą tarp įmonių ir jų administravimą užtikrina valstybės narės, jų atsisakymą taip pat organizuoja valstybės narės ir jis kiekvienoje valstybėje narėje skiriasi. Šiomis aplinkybėmis, kaip matyti iš Reglamento Nr. 290/2007, nustatančio Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnyje minimą procentinį dydį 2007–2008 prekybos metais, 8 konstatuojamosios dalies, reikia atsižvelgti į tai, kad su atšaukimo priemone susiję suvaržymai gali turėti rimtų ekonominių pasekmių įmonėms valstybėse narėse, kurios ėmėsi specialių priemonių vykdydamos Reglamente Nr. 320/2006, nustatančiame laikiną Bendrijos cukraus pramonės restruktūrizavimo schemą ir iš dalies keičiančiame Reglamentą Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo, nustatytą restruktūrizavimą, o toks poveikis prieštarautų šios schemos ir bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo tikslui, kuriuo siekiama užtikrinti šio sektoriaus gyvybingumą ir konkurencingumą. Taigi visišku arba daliniu atleidimu nuo bendro visoms valstybėms narėms atšaukto kiekio procentinio dydžio taikymo siekiama atsižvelgti į pastangas, kurias jos dėjo siekdamos galutinai atsisakyti kvotų.

(žr. 40, 45–47 punktus)

TEISINGUMO TEISMO (ketvirtoji kolegija)

SPRENDIMAS

2010 m. gegužės 20 d.( )

„Cukrus – Reglamentas (EB) Nr. 318/2006 – 16 straipsnis – Gamybos mokesčio apskaičiavimas – Iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekio įskaičiavimas į mokesčio bazę – Proporcingumo ir nediskriminavimo principai“

Byloje C‑365/08

dėl Verwaltungsgerichtshof (Austrija) 2008 m. liepos 4 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2008 m. rugpjūčio 11 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje

Agrana Zucker GmbH

prieš

Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft,

TEISINGUMO TEISMAS (ketvirtoji kolegija),

kurį sudaro kolegijos pirmininkas J.‑C. Bonichot, teisėjai C. Toader, K. Schiemann, P. Kūris (pranešėjas) ir L. Bay Larsen,

generalinė advokatė V. Trstenjak,

posėdžio sekretorius K. Malacek, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. lapkričio 19 d. posėdžiui,

išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:

– Agrana Zucker GmbH, atstovaujamos advokatų W. Schwartz ir H.‑J. Prieß bei B. Kurzai ir H. Husemeyer,

– Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos F. Díez Moreno,

– Lietuvos vyriausybės, atstovaujamos D. Kriaučiūno,

– Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos M. Dowgielewicz,

– Europos Sąjungos Tarybos, atstovaujamos M. Moore ir Z. Kupčová,

– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos F. Erlbacher ir P. Rossi,

susipažinęs su 2010 m. sausio 21 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,

priima šį

Sprendimą

1 Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 318/2006 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 58, p. 1) 16 straipsnio išaiškinimu ir galiojimu.

2 Šis prašymas pateiktas dėl Agrana Zucker GmbH (toliau – Agrana Zucker) pateikto skundo dėl 2008 m. kovo 25 d. Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (Federalinis žemės ūkio, miškų, aplinkos ir vandens ūkio ministras) sprendimo, susijusio su gamybos mokesčio 2007–2008 prekybos metams dydžiu.

Teisinis pagrindas

Reglamentas Nr. 318/2006

3 Reglamentu Nr. 318/2006, kurį Europos Sąjungos Taryba priėmė įgyvendindama 2006 m. pradėtą bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reformą, buvo nustatyta nauja tvarka bei nauji kvotų sumažinimai. Be to, juo buvo nustatytas vadinamasis „gamybos mokestis“ ir numatytos naujos Europos Komisijos valdomos rinkos priemones, kaip antai atšaukimas iš rinkos.

4 Dėl gamybos mokesčio Reglamento Nr. 318/2006 19 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:

„Turėtų būti įvestas gamybos mokestis, siekiant prisidėti finansuojant bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo išlaidas.“

5 Minėto reglamento 16 straipsnyje „Gamybos mokestis“ nustatyta:

„1. Nuo 2007–2008 prekybos metų cukrų <...> gaminančių įmonių turimoms cukraus <...> kvotoms taikomas gamybos mokestis.“

2. Nustatomas 12,00 EUR už kvotinio cukraus <...> toną gamybos mokestis.

3. Visą gamybos mokesčio, mokamo pagal 1 dalį, sumą valstybė narė surenka iš jos teritorijoje esančių įmonių pagal atitinkamais prekybos metais turimą kvotą.

Mokestį įmonės sumoka ne vėliau kaip iki atitinkamų prekybos metų vasario pabaigos.

4. Bendrijos cukraus <...> gamybos įmonės gali pareikalauti, kad cukrinių runkelių ar cukranendrių augintojai ar cikorijų tiekėjai padengtų iki 50 % atitinkamo gamybos mokesčio.“

6 Pagal Reglamento Nr. 318/2006 2 straipsnio 5 punktą „kvotinis cukrus“ apibrėžiamas kaip cukraus produkcijos kiekis, pagamintas konkrečiais prekybos metais pagal atitinkamos įmonės kvotą.

7 Reglamento Nr. 318/2006 1 straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad prekybos metai prasideda spalio 1 d. ir baigiasi kitų metų rugsėjo 30 dieną.

8 Dėl atšaukimo iš rinkos šio reglamento 22 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:

„Turėtų būti įvestos naujos, Komisijos valdomos rinkos priemonės. <...> Siekiant cukraus rinkose išlaikyti struktūrinės pusiausvyros kainų lygį, artimą referencinei kainai, Komisijai turėtų būti suteikta galimybė nuspręsti pašalinti [atšaukti] cukrų iš rinkos tokiam laikotarpiui, kuris yra reikalingas atstatyti [atkurti] rinkos pusiausvyrą.“

9 Minėto reglamento 19 straipsnis „Cukraus atšaukimas“ išdėstytas taip:

„1. Siekiant išsaugoti struktūrinę rinkos pusiausvyrą išlaikant referencinei kainai artimą kainos lygį, atsižvelgiant į Bendrijos įsipareigojimus pagal susitarimus, sudarytus pagal [EB] sutarties 300 straipsnį, bendras visoms valstybėms narėms kvotinio cukraus <...> procentinis dydis gali būti atšauktas iš rinkos iki kitų prekybos metų pradžios.

<…>

2. 1 dalyje nurodytas atšaukiamas procentinis dydis nustatomas ne vėliau kaip iki atitinkamų prekybos metų spalio 31 d. remiantis prognozuojamomis rinkos tendencijomis tais prekybos metais.

3. Kiekviena įmonė, kuriai suteikta kvota, atšaukimo laikotarpiu savo sąskaita sandėliuoja cukraus kiekį, atitinkantį jos produkcijai pagal kvotą atitinkamais prekybos metais taikant [taikomą] 1 dalyje nurodytą procentinį dydį.

Prekybos metais atšauktas cukraus kiekis laikomas pirmuoju kiekiu, pagamintu pagal kvotą kitais prekybos metais. Tačiau, atsižvelgiant į numatomas cukraus rinkos tendencijas, 39 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka gali būti nuspręsta visą atšauktą cukraus <...> kiekį ar jo dalį laikyti einamųjų ir (arba) kitų prekybos metų:

– cukraus <...> pertekliumi, iš kurio gali būti gaminamas pramoninis cukrus <...>,

arba

– produkcija pagal pridėtinę kvotą, kurios dalis gali būti skirta eksportui laikantis Bendrijos įsipareigojimų pagal susitarimus, sudarytus pagal Sutarties 300 straipsnį.

<…>“

Reglamentas (EB) Nr. 290/2007

10 2007 m. kovo 16 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 290/2007, nustatančio Tarybos reglamento (EB) Nr. 318/2006 19 straipsnyje minimą procentinį dydį 2007–2008 prekybos metais (OL L 78, p. 20), 8 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:

„Šiomis aplinkybėmis reikėtų atsižvelgti į faktą, kad su prevencine priemone susiję suvaržymai gali turėti rimtų ekonominių pasekmių įmonėms valstybėse narėse, kurios ėmėsi specialių priemonių vykdydamos Reglamente (EB) Nr. 320/2006 nustatytą restruktūrizavimą. Toks poveikis būtų priešingas poveikiui, kurio tikimasi iš pačios schemos ir bendro cukraus rinkos organizavimo tikslo, kuriuo siekiama užtikrinti šio sektoriaus gyvybingumą ir konkurencingumą. Todėl būtina numatyti, kad valstybėms narėms būtų nustatyta prevencinio pašalinamo [atšaukiamo] kiekio procentinio dydžio taikymo išimtis proporcingai atsisakytos nacionalinės kvotos pagal pirmiau minėtą restruktūrizavimo sistemą procentiniam dydžiui.“

11 Reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnyje nustatyta:

„1. 2007–2008 prekybos metais Reglamento (EB) Nr. 318/2006 19 straipsnio 1 dalyje minimas procentinis dydis yra 13,5 %.

2. Nukrypstant nuo 1 dalies:

a) pirmiau minėtoje dalyje numatytas procentinis dydis netaikomas įmonėms, kurių pagaminta produkcija sudaro mažiau kaip 86,5 % 2007–2008 prekybos metais jiems suteiktos kvotos;

b) įmonėms, kurių pagamintas kiekis lygus arba viršija 86,5 % 2007–2008 prekybos metais jiems suteiktos kvotos, viršijus 86,5 % pagamintas kiekis bus pašalintas [atšauktas];

c) 1 dalyje numatytas procentinis dydis netaikomas pagamintam kiekiui valstybėse narėse, kuriose nacionalinės cukraus kvotos buvo atsisakyta bent 50 % nuo 2006 m. liepos 1 d., atsisakant kvotų pagal Reglamento (EB) Nr. 320/2006 3 straipsnį.

Valstybėms narėms, kuriose nacionalinės cukraus kvotos nuo 2006 m. liepos 1 d. buvo atsisakyta mažiau kaip 50 %, atsisakant kvotų pagal Reglamento (EB) Nr. 320/2006 3 straipsnį, 1 dalyje numatytas pašalinimo [atšaukimo] procentinis dydis sumažinamas proporcingai atsisakytoms kvotoms.

Pagal šį punktą taikomas procentinis dydis yra nustatytas priede.

<…>

4. Pagal 2 dalies b punktą ir 3 dalį pašalintas [atšauktas] kiekis laikomas pertekliniu cukrumi <...> 2007–2008 prekybos metais ir gali tapti pramoniniu cukrumi <...>.

<…>“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

12 2006 m. kompetentinga administracinė institucija suteikė Agrana Zucker 405 812,4 tonų cukraus gamybos kvotą nuo 2006–2007 iki 2014–2015 prekybos metų. Ta pati institucija, remdamasi Reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnio 1 dalimi ir 2 dalies b punktu, 2007–2008 prekybos metams nustatė Agrana Zucker 86,5 % turimos kvotos gamybos ribą arba 351 027,73 tonų, įpareigodama šią įmonę atšaukti 13,5 % jos kvotos, arba 54 784,67 tonų cukraus.

13 2008 m. sausio 28 d. sprendimu Agrarmarkt Austria (priežiūros tarnyba) nustatė gamybos mokesčio sumą – 4 869 748,80 EUR, – kurią Agrana Zucker privalėjo sumokėti 2007–2008 prekybos metais, ir paragino ją šią sumą sumokėti.

14 Agrana Zucker, remdamasi tuo, kad gamybos mokestis buvo apskaičiuotas jai paskirtos kvotos pagrindu, t. y. įskaitant atšauktą 54 784,67 tonų cukraus kiekį, kurio ji nebegalėjo parduoti kaip pagal kvotą pagaminto cukraus, pateikė skundą dėl Agrarmarkt Austria sprendimo Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft. Šis atmetė skundą 2008 m. kovo 25 d. sprendimu, kuris buvo apskųstas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme.

15 Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Agrana Zucker pagrindinėje byloje teigia, jog apskaičiuojant gamybos mokestį įskaičiavus iš rinkos atšauktą cukraus kiekį buvo pažeisti proporcingumo ir nediskriminavimo principai, numatyti EB 34 straipsnio 2 dalyje. Jos manymu, tokio pažeidimo būtų galima išvengti, jei Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnis būtų aiškinamas atsižvelgiant į pirminę teisę.

16 Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės pažymi, kad atsižvelgiant į šalių teisines nuomones, į 2008 m. gegužės 8 d. Teisingumo Teismo sprendimą Zuckerfabrik Jülich ir kt. (C‑5/06 ir C‑23/06–C‑36/06, Rink. p. I‑3231) ir į pareiškėjos pagrindinėje byloje pastabas, susijusias su Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio galiojimu, problema, susijusi su Sąjungos teise, negali būti lengvai išspręsta; jos sprendimo nėra ir Teisingumo Teismo praktikoje.

17 Šiomis aplinkybėmis Verwaltungsgerichtshof nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

„1. Ar <...> Reglamento Nr. 318/2006 <...> 16 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad cukraus kvota, kuri po prevencinio atšaukimo iš rinkos pagal <...> Reglamento Nr. 290/2007 <...> 1 straipsnį negali būti išnaudota, taip pat turi būti įskaičiuota nustatant gamybos mokestį?

2. Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: ar <...> Reglamento Nr. 318/2006 <...> 16 straipsnis neprieštarauja pirminei teisei, būtent proporcingumo principui ir iš EB 34 straipsnio kylančiam diskriminacijos draudimui?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo

18 Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad kvotinio cukraus kiekis, atšauktas iš rinkos pagal šio reglamento 19 straipsnį ir Reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnį, įskaičiuojamas nustatant gamybos mokesčio bazę.

19 Pareiškėja pagrindinėje byloje, taip pat Ispanijos ir Lietuvos vyriausybės mano, kad gamybos mokestis taikomas faktiškai pagaminto kvotinio cukraus kiekiui, kuriuo gali būti disponuojama, o ne pačiai kvotai. Darytina išvada, kad į iš rinkos atšaukto cukraus kiekį negalima atsižvelgti siekiant nustatyti minėto mokesčio bazę.

20 Šiuo klausimu primintina, kad Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog nuo 2007–2008 prekybos metų cukrų gaminančių įmonių turimoms cukraus kvotoms taikomas gamybos mokestis. Šioje nuostatoje aiškiai nurodyta, kad minėta kvota sudaro gamybos mokesčio bazę. Iš to matyti, kad mokesčio, kurį turi sumokėti cukraus gamybos įmonė, bazę sudaro cukraus kvota, kuri jai buvo paskirta atitinkamiems prekybos metams.

21 Iš tiesų Reglamento Nr. 318/2006 19 konstatuojamojoje dalyje, taip pat šio reglamento 16 straipsnio pavadinime ir nuostatose vartojama „gamybos mokesčio“ sąvoka gali sukelti painiavą, susijusią su šio mokesčio bazės nustatymu, nes panašu, kad ji nurodo ne mokestį, kuris taikomas kvotai, bet mokestį, kuriuo apmokestinami faktiškai pagaminti produktai. Tokia pati išvada darytina ir iš minėto reglamento 16 straipsnio 2 dalies teksto, pagal kurį „nustatomas 12,00 EUR už kvotinio cukraus toną gamybos mokestis“, nes „kvotinis cukrus“ minėto reglamento 2 straipsnio 5 punkte apibrėžiamas kaip cukraus produkcijos kiekis, pagamintas konkrečiais prekybos metais pagal atitinkamos įmonės kvotą.

22 Tačiau, kaip tai pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 46–51 punktuose, iš Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio turinio ir bendrosios struktūros matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas, įgyvendindamas bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reformą, siekė nustatyti naują mokestį, kurio bazę sudarytų ne faktiškai pagaminto cukraus kiekis, bet paskirta cukraus kvota. Šio straipsnio 1 dalimi nustatomas cukraus kvotos, skirtos cukraus gamybos įmonėms, apmokestinimo principas, o šio straipsnio 2 dalimi tesiekiama nustatyti minėto mokesčio sumą.

23 Šią analizę patvirtina Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio 3 dalis, kurioje nustatoma gamybos mokesčio surinkimo tvarka. Pirma, jos pirmoje pastraipoje nustatoma, kad „visą gamybos mokesčio, mokamo pagal 1 dalį, sumą valstybė narė surenka iš jos teritorijoje esančių įmonių pagal atitinkamais prekybos metais turimą kvotą“. Antra, 16 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje reikalaujama, kad mokestį įmonės sumokėtų ne vėliau kaip iki atitinkamų prekybos metų vasario pabaigos. Tačiau šiai dienai šiais prekybos metais pagamintas produkcijos kiekis nėra žinomas, nes pagal minėto reglamento 1 straipsnio 2 dalį prekybos metai prasideda spalio 1 d. ir baigiasi kitų metų rugsėjo 30 dieną.

24 Be to, nei iš Reglamento Nr. 318/2006, nei iš kito teisės akto nematyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų siekęs iš gamybos mokesčio bazės atimti kvotinio cukraus, kuris buvo atšauktas iš rinkos pagal reglamento 19 straipsnį, kiekį. Teiginys, kad šis mokestis taikomas tik cukraus kiekiui, kuris atitinka paskirtos cukraus kvotos ir iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekio skirtumą, niekaip negali būti pagrindžiamas minėto reglamento 16 straipsniu, kuris buvo išnagrinėtas šio sprendimo 20–23 punktuose.

25 Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad kvotinio cukraus, kuris buvo atšauktas iš rinkos pagal Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnį ir Reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnį, kiekis įskaičiuojamas į gamybos mokesčio bazę.

Dėl antrojo klausimo

26 Antrasis klausimas yra susijęs su Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio galiojimu. Jei būtų teigiamai atsakyta į pirmąjį klausimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar ši nuostata galioja atsižvelgiant į proporcingumo ir nediskriminavimo principus.

Dėl Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio galiojimo atsižvelgiant į proporcingumo ir nediskriminavimo principus

27 Pareiškėja pagrindinėje byloje iš esmės teigia, kad iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekio įskaičiavimas į gamybos mokesčio bazę prieštarauja proporcingumo principui, nes tuomet mokestis mokamas nuo dar nepagaminto, taigi neegzistuojančio cukraus kiekio, arba mokestis mokamas nuo realiai pagaminto cukraus kiekio, laikomo cukraus pertekliumi, iš kurio gali būti gaminamas pramoninis cukrus, parduodamas du kartus pigiau nei kvotinis cukrus, arba kuris kaip kvotinis cukrus gali būti perkeliamas į kitus prekybos metus, kuriais vėl bus apmokestintas gamybos mokesčiu. Tokia našta cukraus gamybos įmonėms nėra būtina siekiant Reglamento Nr. 318/2006 19 konstatuojamojoje dalyje užsibrėžto tikslo, nes pajamos iš gamybos mokesčio viršytų išlaidas, patiriamas įgyvendinant bendrą cukraus sektoriaus rinkos organizavimą.

28 Šios pozicijos laikosi ir Ispanijos, Lietuvos ir Lenkijos vyriausybės, kurios taip pat mano, kad atšaukto kvotinio cukraus kiekio apmokestinimo gamybos mokesčiu atveju atitinkamoms įmonėms uždedama neproporcinga finansinė našta. Remdamasi, kaip ir pareiškėja pagrindinėje byloje, minėtu sprendimu Zuckerfabrik Jülich ir kt., Lietuvos vyriausybė visų pirma pažymi, kad, nepaisant institucijų šioje srityje turimos didelės diskrecijos, gamintojai negali būti apmokestinami labiau, nei būtina siekiant įgyvendinti mokesčio tikslą. Lenkijos vyriausybė, teigianti, kad iš rinkos atšauktas cukraus kiekis nesukelia jokių išlaidų, susijusių su bendru cukraus sektoriaus rinkų organizavimu, be to, mano, kad institucijos šioje srityje neturi didelės diskrecijos, atsižvelgiant į nagrinėjamos nuostatos techninį pobūdį.

29 Šiuo klausimu primintina, jog pagal proporcingumo principą, vieną iš bendrųjų Sąjungos teisės principų, reikalaujama, kad Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nagrinėjamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl kai galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi nurodytiems tikslams (2009 m. birželio 11 d. Sprendimo Agrana Zucker, C‑33/08, Rink. p. I‑0000, 31 punktas ir nurodyta teismų praktika).

30 Kalbant apie šio principo įgyvendinimo sąlygų teisminę priežiūrą, pagal nusistovėjusią teismo praktiką, atsižvelgiant į didelę Sąjungos teisės aktų leidėjo diskreciją bendrosios žemės ūkio politikos srityje, tik akivaizdus šioje srityje priimtos priemonės netinkamumas, palyginti su tikslu, kurio kompetentinga institucija ketina siekti, gali paveikti šios priemonės teisėtumą (žr. minėto Sprendimo Agrana Zucker 32 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

31 Todėl reikia išsiaiškinti ne tai, ar teisės aktų leidėjo priimta priemonė buvo vienintelė arba geriausia iš galimų, bet tai, ar ji buvo akivaizdžiai netinkama (minėto Sprendimo Agrana Zucker 33 punktas ir nurodyta teismų praktika).

32 Šioje byloje iš Reglamento Nr. 318/2006 19 konstatuojamosios dalies matyti, kad gamybos mokestis buvo nustatytas siekiant padėti finansuoti išlaidas, kurios buvo patirtos įgyvendinant bendrą cukraus sektoriaus rinkos organizavimą.

33 Kadangi šio mokesčio bazė yra įmonėms skirtos kvotos, jis leidžia Europos Sąjungos biudžetui gauti stabilių pajamų, nes jos nepriklauso nuo realiai pagamintų kiekių arba galimų iš rinkos atšaukti kiekių. Be to, toks šio mokesčio bazės nustatymas leidžia gauti pajamas prekybos metais, kaip tai numatyta Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio 3 dalyje.

34 Kalbant apie reglamento 19 konstatuojamojoje dalyje minėtas išlaidas, kurios buvo patirtos įgyvendinant bendrą cukraus sektoriaus rinkų organizavimą, negalima daryti išvados, kad jos susijusios tik su cukraus ir izogliukozės eksporto grąžinamosiomis išmokomis, gamybos grąžinamosiomis išmokomis, susijusiomis su cukraus panaudojimu chemijos pramonėje, ir išlaidomis, susijusiomis su sandėliavimo priemonėmis, kaip teigia pareiškėja pagrindinėje byloje.

35 Iš tiesų, kaip pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 38–40 punktuose ir 81–84 punktuose, bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reforma rodo teisės aktų leidėjo ketinimą įgyvendinant naują bendrą žemės ūkio politiką laipsniškai atsisakyti kainų ir gamybos rėmimo politikos, pakeičiant ją žemės ūkio pajamų rėmimo, atsiejant nuo produkcijos, politika. Paramos cukraus rinkai sumažinimą iš dalies kompensavo parama žemės ūkio įmonių pajamoms suteikiant tiesioginę pagalbą, vadinamąją „atsietą pagalbą“. Naujų priemonių sąnaudos, kurių pagrindinę dalį sudaro atsieta tiesioginė pagalba, turi būti iš esmės kompensuojamos Tarybos reglamento dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo [COM (2005) 263 galutinis] pasiūlymo 5 punkte nurodytomis santaupomis, kurios buvo sukauptos gerokai sumažinus eksporto grąžinamųjų išmokų išlaidas ir panaikinus rafinavimui skirtą pagalbą, nes vykdant reformą turėjo būti išsaugotas išlaidų, kurios buvo numatytos 2003 m. sausį pateikiant bendros žemės ūkio politikos pasiūlymus, status quo.

36 Šiomis aplinkybėmis Reglamento Nr. 318/2006 19 konstatuojamojoje dalyje nustatytą tikslą reikia suprasti taip, kad gamybos mokestis padeda finansuoti skirtingas priemones cukraus sektoriuje, įskaitant atsietą tiesioginę pagalbą, kurią teikiant patiriama didžiausių išlaidų.

37 Tačiau neginčijama, kad pajamos iš gamybos mokesčio kiekvienais prekybos metais yra kur kas mažesnės už visas šias išlaidas.

38 Taigi darytina išvada, kad gamybos mokestis skiriasi nuo priemonės, nagrinėjamos minėtame Sprendime Zuckerfabrik Jülich, kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, jog šio sprendimo 57–60 punktuose nagrinėtų mokesčių apskaičiavimo tvarka viršijo tai, kas būtina pasiekti 2001 m. birželio 19 d. Tarybos reglamento Nr. 1260/2001 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 178, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 33 t., p. 74) tikslą, būtent, kad gamintojai patys teisingai ir veiksmingai apmokėtų visas Bendrijoje pagamintos produkcijos pertekliaus realizavimo išlaidas pagal finansavimo iš savo fondų principą.

39 Kalbant apie įmonėms tenkančią finansinę naštą, kai jos apmokestinamos gamybos mokesčiu, į kurio bazę įskaičiuojamas iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekis, pažymėtina, jog jį iš dalies kompensuoja pelnas, kurį šios įmonės gauna iš rinkos atšaukus cukrų; kaip tai matyti iš Reglamento Nr. 318/2006 29 konstatuojamosios dalies ir 19 straipsnio 1 dalies, tuo siekiama cukraus rinkose išlaikyti struktūrinės pusiausvyros kainų lygį, artimą referencinei kainai, kol bus pasiekta rinkos pusiausvyra. Be to, reikia pažymėti, kad pagal to paties reglamento 16 straipsnio 4 dalį šios įmonės gali pareikalauti, kad cukrinių runkelių ar cukranendrių augintojai arba cikorijų tiekėjai padengtų iki 50 % atitinkamo gamybos mokesčio.

40 Iš to, kas pasakyta, matyti, kad iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekio įskaičiavimas į gamybos mokesčio pagrindą, nėra akivaizdžiai netinkamas įgyvendinant šiuo reglamentu siekiamą tikslą ir todėl negali būti laikomas prieštaraujančiu proporcingumo principui.

Dėl Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio galiojimo atsižvelgiant į nediskriminavimo principą

41 Pareiškėja pagrindinėje byloje ir Lietuvos vyriausybė teigia, kad į gamybos mokesčio bazę įskaičiuojant iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekį sukeliama ir diskriminacija dėl kilmės. Iš tiesų, kadangi pagal Reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnio 2 dalį iš rinkos atšaukiama ne taikant vienodą procentinį dydį, o remiantis skirtingais koeficientais kiekvienai valstybei narei, tam tikros įmonės yra labiau apmokestinamos atsižvelgiant į faktiškai pagamintą cukraus kiekį, palyginti su kitomis įmonėmis, kurios yra, galbūt, panašioje situacijoje, tačiau įsisteigusios skirtingose valstybėse narėse.

42 Šiuo klausimu primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką EB 34 straipsnio 2 dalies antra pastraipa, draudžianti bet kokią diskriminaciją bendroje žemės ūkio politikoje, yra tik konkreti bendrojo lygybės principo, reikalaujančio, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, nebent skirtingas elgesys yra objektyviai pateisinamas, išraiška (minėto Sprendimo Agrana Zucker 46 punktas ir nurodyta teismų praktika).

43 Šioje byloje Reglamento (EB) Nr. 318/2006 1 straipsnio 1 dalyje 2007–2008 prekybos metams nustatytas Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnio 1 dalyje minimas iš rinkos atšaukiamo kvotinio cukraus procentinis dydis, bendras visoms valstybėms narėms, yra 13,5 %. Nukrypstant nuo šios nuostatos Reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnio 2 dalies c punkte numatoma, pirma, kad šis procentinis dydis netaikomas valstybėms narėms, kuriose pagamintiems kiekiams nacionalinės cukraus kvotos nuo 2006 m. liepos 1 d. buvo atsisakyta ne mažiau kaip 50 % pagal 2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 320/2006, nustatančio laikiną Bendrijos cukraus pramonės restruktūrizavimo schemą ir iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 58, p. 42), 3 straipsnį, ir, antra, kad ši procentinė dalis yra proporcingai sumažinama valstybėms narėms, kuriose pagal šią nuostatą nacionalinės cukraus kvotos buvo atsisakyta mažiau kaip 50 % nuo 2006 m. liepos 1 dienos.

44 Darytina išvada, kad šiais prekybos metais įmonėms taikomo atšaukimo dydis gali skirtis, be kita ko, atsižvelgiant į tai, kurioje valstybėje narėje tos įmonės įsteigtos. Vadinasi, ir jų mokamo gamybos mokesčio dalis, atitinkanti iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekį, taip pat yra didesnė arba mažesnė, nelygu, kurioje valstybėje narėje jos įsteigtos.

45 Todėl į gamybos mokesčio bazę įskaičiavus iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekį įmonės, esančios galbūt panašioje situacijoje, bet įsteigtos skirtingose valstybėse narėse, gali būti vertinamos skirtingai dėl atšaukiamo kiekio nustatymo tvarkos.

46 Tačiau toks įmonių vertinimas yra objektyviai pateisinamas. Iš tiesų, kadangi kvotų paskirstymą tarp įmonių ir jų valdymą užtikrina valstybės narės, jų atšaukimą taip pat organizuoja valstybės narės ir jis kiekvienoje valstybėje narėje skiriasi. Šiomis aplinkybėmis, kaip matyti iš Reglamento Nr. 290/2007, nustatančio Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnyje minimą procentinį dydį 2007–2008 prekybos metais 8 konstatuojamosios dalies, reikia atsižvelgti į tai, kad su atšaukimo priemone susiję suvaržymai gali turėti rimtų ekonominių pasekmių įmonėms valstybėse narėse, kurios ėmėsi specialių priemonių vykdydamos Reglamente Nr. 320/2006, nustatančiame laikiną Bendrijos cukraus pramonės restruktūrizavimo schemą ir iš dalies keičiančiame Reglamentą Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo, nustatytą restruktūrizavimą, o toks poveikis prieštarautų šios schemos ir bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo tikslui, kuriuo siekiama užtikrinti šio sektoriaus gyvybingumą ir konkurencingumą. Taigi visišku arba daliniu atleidimu nuo bendro visoms valstybėms narėms atšaukto kiekio procentinio dydžio taikymo siekiama atsižvelgti į pastangas, kurias jos dėjo siekdamos galutinai atsisakyti kvotų (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo Agrana Zucker 51 punktą).

47 Darytina išvada, kad iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekio įskaičiavimas į gamybos mokesčio bazę negali būti laikomas prieštaraujančiu nediskriminavimo principui.

48 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad jį išnagrinėjus nepaaiškėjo nieko, kas galėtų daryti įtaką Reglamento Nr. 320/2006 16 straipsnio galiojimui.

Dėl bylinėjimosi išlaidų

49 Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:

1. 2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamento (EB) n° 318/2006 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo 16 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad į gamybos mokesčio bazę įskaičiuojamas kvotinio cukraus kiekis, atšauktas iš rinkos pagal šio reglamento 19 straipsnį ir 2007 m. kovo 16 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 290/2007, nustatančio Tarybos reglamento (EB) Nr. 318/2006 19 straipsnyje minimą procentinį dydį 2007–2008 prekybos metais, 1 straipsnį.

2. Išnagrinėjus antrąjį prejudicinį klausimą nepaaiškėjo nieko, kas galėtų daryti įtaką Reglamento Nr. 320/2006 16 straipsnio galiojimui.

Parašai.