ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
39

Be to, PTN 91 straipsnio 1 dalies antru sakiniu, sietinu su SESV 270 straipsniu ir Teisingumo Teismo statuto I priedo 1 straipsniu, Tarnautojų teismui suteikiama neribota jurisdikcija finansinio pobūdžio ginčuose, kuria naudojantis jam leidžiama, kai to reikia, ex officio priteisti iš atsakovės dėl jos kaltės padarytos žalos atlyginimą ir tokiu atveju, atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, ex aequo et bono įvertinti patirtą žalą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Reinarz / Komisija ir Taryba, 48/76, EU:C:1977:30, 11 punktą; Sprendimo Houyoux ir Guery / Komisija, 176/86 ir 177/86, EU:C:1987:461, 16 punktą; Sprendimo Komisija / Girardot, C‑348/06 P, EU:C:2008:107, 58 punktą ir Sprendimo Gogos / Komisija, C‑583/08 P, EU:C:2010:287, 44 punktą). „Finansinio pobūdžio ginčai“ pagal pirmą iš šių nuostatų yra prieš instituciją nukreipti tarnautojų ieškiniai dėl atsakomybės (Sprendimo Gogos / Komisija, C‑583/08 P, EU:C:2010:287, 45 punktas).
27

Dėl Vb 2000 3.71a straipsnio 2 dalies d punkte numatytos sunkumo sąlygos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad darbo instrukcijoje numatyta, jog ši sunkumo sąlyga turi būti taikoma, jei ypatingų asmeninių aplinkybių derinys lemia tai, kad trečiosios šalies pilietis nuolat negali išlaikyti pagrindinio pilietinės integracijos egzamino. Trečiosios šalies pilietis privalo įrodyti, kad dėjo pastangų, kurių iš jo buvo galima pagrįstai reikalauti. Tai gali būti matyti, be kita ko, iš to, kad jis pilietinės integracijos egzaminą laikė vieną ar kelis kartus ir, pavyzdžiui, išlaikė šnekamosios nyderlandų kalbos ir žinių apie Nyderlandų visuomenę testą, tačiau neišlaikė supratimo skaitant testo. Darbo instrukcijoje nurodyta: vien to, kad laikyti egzaminą pageidaujantis asmuo neturi pakankamai finansinių ar techninių priemonių, reikalingų pasiruošti egzaminui ir jį laikyti, arba kad jam kyla problemų dėl keliavimo ir kitų panašių problemų, nepakanka, kad būtų galima sėkmingai remtis minėta sunkumo sąlyga. Be to, vien to, kad mokymosi medžiagos nėra ta kalba, kurią moka laikyti egzaminą pageidaujantis asmuo, kad jam neteikiama tinkama pagalba ruošiantis egzaminui arba kad jis yra neraštingas, taip pat nepakanka, kad būtų galima sėkmingai remtis šia sunkumo sąlyga.
45

Be to, remiantis teismo praktika dėl tos pačios nuostatos darytina išvada, kad kalbiniai reikalavimai, kurie nustatyti pagrindinėje byloje nagrinėjamuose valstybės narės teisės aktuose, yra kliūtis prekiauti Sąjungoje, nes kitų valstybių narių kilmės prekės turi būti su skirtingu ženklinimu, o dėl to patiriama papildomų pakavimo sąnaudų (Sprendimo Colim, C‑33/97, EU:C:1999:274, 36 punktas).
17

Be to, reikia priminti, kad jau buvo nuspręsta, jog protokolo 12 straipsnio antra pastraipa siekiama visiško tiesioginio ar netiesioginio Sąjungos mokamų algų, darbo užmokesčio ir kito atlyginimo savo pareigūnams ar kitiems tarnautojams atleidimo nuo nacionalinių mokesčių. Todėl ja vadovaujantis draudžiamas bet koks nacionalinis apmokestinimas, neatsižvelgiant į jo kilmę ar rinkimo tvarką, dėl kurio pareigūnai ar kiti tarnautojai būtų tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestinami dėl to, kad gavo Sąjungos mokamą darbo užmokestį, nors ir atitinkamas mokestis nėra skaičiuojamas proporcingai šio darbo užmokesčio sumai (Sprendimo Komisija / Belgija, 260/86, EU:C:1988:91, 10 punktas; Sprendimo Tither, C‑333/88, EU:C:1990:131, 12 punktas; Sprendimo Kristoffersen, C‑263/91, EU:C:1993:207, 14 punktas ir Sprendimo Vander Zwalmen ir Massart, C‑229/98, EU:C:1999:501, 24 punktas).
22

Be to, ši valstybė narė nurodo, kad Švedijos pašto paslaugų rinka skiriasi nuo Jungtinės Karalystės rinkos, nagrinėtos byloje, kurioje priimtas Sprendimas TNT Post UK (C‑357/07, EU:C:2009:248), nes to teismo sprendimo priėmimo dieną daugelis viešųjų pašto paslaugų Sąjungoje buvo patikėtos monopolinę padėtį užimančioms valstybinėms įmonėms, tačiau situacija pasikeitė, kai Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalimi panaikinta galimybė suteikti išimtines ar specialias teises šiame sektoriuje.
Direktyvos 2004/18 dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo 2 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad po sprendimo dėl viešojo pirkimo sutarties sudarymo negalima atlikti esminio jos pakeitimo nerengiant naujos pirkimo procedūros, net jeigu šis pakeitimas objektyviai yra taikaus susitarimo būdas, apimantis abipusį abiejų šalių teisių atsisakymą siekiant užbaigti ginčą, kurio baigtis yra neaiški ir kuris kilo dėl vykdant šią sutartį susidariusių sunkumų. Kitaip būtų tik tuo atveju, jeigu atitinkamo viešojo pirkimo dokumentuose būtų numatyta galimybė pritaikyti tam tikras, net ir svarbias, pirkimo sąlygas po sprendimo dėl viešojo pirkimo sutarties sudarymo ir juose būtų numatyta šios galimybės taikymo tvarka.

Nei tuo, kad viešojo pirkimo sutarties sąlygų esminis pakeitimas būtų grindžiamas ne sąmoningu perkančiosios organizacijos ir subjekto, su kuriuo nuspręsta sudaryti sutartį, siekiu iš naujo susitarti dėl šios sutarties sąlygų, bet jų siekiu pasiekti taikų susitarimą dėl vykdant minėtą sutartį kilusių objektyvių sunkumų, nei kai kurių veiksmų vykdant sutartį atlikimo objektyviu sąlygiškumu negalima pateisinti to, kad būtų nuspręsta atlikti šį pakeitimą nesilaikant vienodo požiūrio principo, kuris turi duoti naudos visiems potencialiai viešojo pirkimo sutartimi susidomėjusiems subjektams. Be to, dėl pačios aplinkybės, jog dėl viešojo pirkimo sutarčių dalyko jos gali būti iš karto laikomos sąlyginėmis, galima numatyti sunkumų atsiradimo vykdymo etape riziką. Taigi dėl tokios viešojo pirkimo sutarties perkančioji organizacija turi ne tik panaudoti tinkamiausią pirkimo procedūrą, bet ir apdairiai apibrėžti šios sutarties dalyką. Be to, perkančioji organizacija gali pasilikti galimybę atlikti tam tikrus, net esminius, sutarties pakeitimus po sprendimo dėl jos sudarymo, jeigu tai buvo numatyta sudarymo procedūrą reglamentuojančiuose dokumentuose.

(žr. 32, 36, 40 punktus ir rezoliucinę dalį)
Be to, toks asimetrinis elektros energijos gamybos įrenginių ir įrenginių, išmetančių šiltnamio efektą sukeliančias dujas, emisijos traktavimas atitinka pagrindinį Direktyvos 2003/87 tikslą saugoti aplinką mažinant šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisiją.

Nustatydama didžiausią metinį leidimų skaičių, pagal kurį apskaičiuojamas nemokamai suteikiamų šiltnamio efektą sukeliančią dujų emisijos leidimų skaičius, Komisija pagal Direktyvos 2003/87, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje, 10a straipsnio 5 dalies pirmos pastraipos b punktą turėtų atsižvelgti tik į emisiją iš įrenginių, įtrauktų į Bendrijos prekybos sistemą nuo 2013 m. Taigi pagal šią nuostatą draudžiama atsižvelgti į emisiją, atsiradusią vykdant nuo 2013 m. minėtos direktyvos I priede išvardytų rūšių veiklą, tiek, kiek tą emisiją sukėlė įrenginiai, kurie į leidimų prekybos sistemą buvo įtraukti iki 2013 m.

Todėl tiek, kiek Komisija, nustatydama didžiausią metinį nemokamai suteiktinų leidimų skaičių, bent jau iš dalies atsižvelgė į įrenginių, kurie į leidimų prekybos sistemą buvo įtraukti iki 2013 m., emisiją, šis leidimų skaičius neatitinka iš Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 5 dalies pirmos pastraipos b punkto kylančių reikalavimų, nes yra per didelis. Be to, Sprendimo 2013/448 dėl nacionalinių įgyvendinimo priemonių, susijusių su nemokamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų suteikimu pereinamuoju laikotarpiu laikantis minėtos direktyvos 11 straipsnio 3 dalies, 4 straipsnyje ir II priede nustatytas vienodas įvairiems sektoriams taikomas pataisos koeficientas taip pat prieštarauja šiai nuostatai. Todėl Sprendimo 2013/448 4 straipsnis ir II priedas yra negaliojantys.

(žr. 94, 95, 98, 99 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Siejamas Reglamento Nr. 1998/78, nustatančio cukraus sandėliavimo išlaidų kompensavimo taisykles, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1714/88, 14 straipsnio 3 dalį ir Reglamento Nr. 2670/81, nustatančio išsamias įgyvendinimo taisykles dėl virškvotinės cukraus produkcijos, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 3892/88, 2 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą reikia aiškinti taip, kad esant tokiai situacijai kaip gamintojo, norinčio eksporto tikslais pakeisti viršijant kvotą pagaminto C cukraus kiekį atitinkamu kvotinio cukraus kiekiu, kurį pagamino kitas gamintojas, kompensuojant sandėliavimo išlaidas reikia atsižvelgti į pastarojoje nuostatoje numatytas sąlygas. Prie šių sąlygų, be kita ko, priskiriamas reikalavimas, kad pakaitinis cukrus būtų pagamintas kito tos pačios valstybės narės teritorijoje įsisteigusio gamintojo.

Nepaisant to, kad pradinės redakcijos Reglamento Nr. 2670/81 2 straipsnio 2 dalies antros pastraipos formuluotė vokiečių k. gali būti dviprasmiška, iš šios nuostatos teksto kitomis oficialiosiomis kalbomis aiškiai matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas C cukraus pakeitimui eksporto tikslais nustatė sąlygą, kad pakaitinis cukrus būtų pagamintas kito tos pačios valstybės narės teritorijoje įsisteigusio gamintojo. Be to, ši sąlyga aiškiai išplaukia iš pagrindinės bylos aplinkybėms ratione temporis taikytinos šio reglamento redakcijos vokiečių k.

Kalbant apie Reglamento Nr. 2670/81 2 straipsnio 2 dalies antros pastraipos galiojimą atsižvelgiant į SESV 34 ir 35 straipsnius, pažymėtina, jog net darant prielaidą, kad sąlyga, pagal kurią pakaitinis cukrus turi būti pagamintas kito toje pačioje valstybėje narėje įsisteigusio gamintojo, yra apribojimas pagal minėtas nuostatas, vis dėlto ji yra pateisinama, nes yra neišvengiama Reglamentu Nr. 1785/81 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1069/89, nustatytos kvotų sistemos pasekmė.

Kaip matyti iš Reglamento Nr. 1785/81 3, 10 ir 14 konstatuojamųjų dalių, kvotų sistema yra viena iš bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo priemonių, kurios galutinis tikslas – stabilizuoti Sąjungos rinką, taigi, be kita ko, ir išlaikyti būtinas su Sąjungos gamintojų darbu ir gyvenimo sąlygomis susijusias garantijas. Pagal šią sistemą nacionalinės kvotos užtikrina gamintojams Bendrijos kainas ir jų produkcijos realizavimą.

Tam Sąjungos teisės aktų leidėjas numatė cukraus gamybos paskirstymą Sąjungoje pagal valstybes nares. Taigi cukraus gamybos reguliavimo tikslais valstybėms narėms pavesta visiems jų teritorijoje įsisteigusiems cukraus gamintojams paskirstyti bazinius joms paskirtus kiekius.

Tačiau toks eksporto tikslais atliekamas C cukraus pakeitimas tarp skirtingose valstybėse narėse įsisteigusių gamintojų, kuriems taikomos skirtingos nacionalinės kvotos, galėtų sutrikdyti nustatytą gamybos kvotų sistemą, nes toks pakeitimas faktiškai prilygtų kvotų perleidimui iš pakaitinį cukrų tiekiančio gamintojo tą pakeitimą atliekančiam gamintojui. Dėl to visų pirma šių abiejų gamintojų kvotos nebeatitiktų jiems atitinkamų valstybių narių pagal bazinius jų kiekius iš pradžių paskirtų kvotų.

(žr. 35, 38–41, 43 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
29

2015 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimis American Chemistry Council Inc. (ACC), CropLife America Inc. (toliau – CropLife), CropLife International AISBL (CLI), European Chemical Industry Council (Cefic), European Crop Care Association (ECCA), European Crop Protection Association (ECPA) ir National Association of Manufacturers of the United States of America (NAM) (toliau – NAM USA) taip pat buvo leista įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų.
2

Direktyvos 4, 8, 10 ir 55 konstatuojamosiose dalyse skelbiama: „(4) <...> Sąjungos teisės aktais apskaitos srityje turi būti siekiama deramai suderinti finansinių ataskaitų adresatų interesus ir įmonių interesą neturėti pernelyg didelės naštos dėl ataskaitų teikimo reikalavimų; <...> (8) be to, būtina Sąjungos lygiu nustatyti minimalius lygiaverčius teisinius finansinės informacijos, kurią turėtų viešai skelbti tarpusavyje konkuruojančios įmonės, apimties reikalavimus; <...> (10) šia direktyva turėtų būti užtikrinta, kad reikalavimai mažosioms įmonėms būtų dideliu mastu suderinti visoje Sąjungoje. Ši direktyva grindžiama principu „visų pirma galvoti apie [mažąsias ir vidutines įmones]“. Siekiant išvengti neproporcingos toms įmonėms tenkančios administracinės naštos, valstybėms narėms turėtų būti leidžiama reikalauti be privalomų aiškinamojo rašto pastabų atskleisti tik nedaug tam tikros informacijos pateikiant papildomas pastabas. Tačiau bendros pateikimo sistemos atveju valstybės narės gali tam tikrais atvejais reikalauti papildomai atskleisti informaciją ribotą kartų skaičių, kai to aiškiai reikalaujama jų nacionalinės mokesčių teisės aktuose ir tikrai reikalinga mokesčių rinkimo tikslais. Turėtų būti galima, kad valstybės narės vidutinėms ir didžiosioms įmonėms nustatytų daugiau reikalavimų, nei šioje direktyvoje nustatyti minimalūs reikalavimai; <...> (55) kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. palengvinti tarpvalstybines investicijas ir padidinti finansinių ataskaitų ir pranešimų palyginamumą Sąjungos mastu bei visuomenės pasitikėjimą jais, tobulinant konkrečių duomenų atskleidimą ir užtikrinant jo nuoseklumą, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl siūlomo veiksmo masto ir poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti.“
95

Be to, įsteigiant bendrą patentų teismą, nepažeidžiama jokia Sąjungos kompetencija. Visų pirma kompetencija įsteigti bendrą patentų teismą ir nustatyti jo jurisdikcijos apimtį visada patenka į valstybių narių kompetencijos sritį ir nėra suteikta išimtinai Sąjungai. Ginčijamame reglamente taip pat aiškiai reikalaujama, kad valstybės narės bendram patentų teismui suteiktų išimtinę jurisdikciją. Pagal šį SESV 118 straipsnio pirma pastraipa pagrįstą reglamentą valstybėms narėms aiškiai leidžiama patentų srityje priimti nuostatas, kuriomis nukrypstama nuo Reglamento Nr. 1215/2012. Be to, Sąjungos teisės aktų leidėjas reikalauja, kad susitarimas dėl BPT įsigaliotų jam padarius reikiamus minėto reglamento pakeitimus, kiek tai susiję su šio reglamento ir minėto susitarimo ryšiu. Galiausiai keliose SESV nuostatose numatyta, kad Sąjungos antrinės teisės aktas įsigalioja po to, kai jį patvirtina valstybės narės.
26

Be to, Direktyvos 2008/7 2 straipsnio 2 dalyje kapitalo bendrovei prilyginama bet kuri kita bendrovė, firma, asociacija ar juridinis asmuo, siekiantys pelno. Šios nuostatos tikslas – išvengti to, kad dėl tam tikros teisinės formos pasirinkimo sandoriai, kurie ekonominiu požiūriu yra panašūs, būtų skirtingai traktuojami mokesčių atžvilgiu, nes ši nuostata leidžia įtraukti vienetus, kurie, turėdami tapačią tikrosioms kapitalo bendrovėms būdingą ekonominę paskirtį, t. y. pelno siekimą kartu su kitais asmenimis suteikiant kapitalą atskiram vienetui, neatitinka šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje apibrėžtos sąvokos „kapitalo bendrovė“ kriterijų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / Graikija, C‑178/05, EU:C:2007:317, 43punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
26

Taigi E.ON Földgáz pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Ji tvirtina turinti tiesioginį interesą, suteikiantį jai teisę pateikti skundą. Šis interesas atsiranda dėl to, kad Sprendimu Nr. 98/2010 iš dalies pakeistos Sistemos kodekso normos, kuriomis remdamasi ji, kaip leidimo perduoti dujas turėtoja, turi nagrinėti prašymus dėl pajėgumų suteikimo ir kad naujos taisyklės apribojo jos teisę sudaryti sutartis dėl pajėgumų, dėl kurių pateikti tie prašymai. Šiuo klausimu nėra svarbu, ar E.ON Földgáz ir sistemos operatorius buvo sudarę galiojančią sutartį, nes Sistemos kodekse, be kita ko, reglamentuojama tokių sutarčių sudarymo tvarka. Be to, Sprendimas 98/2010 priimtas dėl to, kad gauti šie prašymai. Ji taip pat nurodo, kad pagal 2008 m. Įstatymą Nr. XL dėl gamtinių dujų tiekimo sistemos operatorius, rengdamas Sistemos kodeksą, privalo su ja konsultuotis kaip su gamtinių dujų tiekėja.
21

2012 m. rugsėjo 26 d. sprendimais Tribunalul Cluj panaikino šiuos sprendimus ir įpareigojo Casa Județeană de Pensii priimti naujus sprendimus, pagal kuriuos sutuoktiniams Balazs senatvės pensijos būtų skirtos pagal reglamentus Nr. 1408/71 ir 574/72 atsižvelgiant į visus įmokų mokėjimo laikotarpius, kuriuos šie sutuoktiniai įgijo Rumunijoje. Tribunalul Cluj pažymėjo, jog minėti reglamentai taikytini sutuoktinių Balazs prašymams, nes dvišalis susitarimas nepatenka į Reglamento Nr. 1408/71 7 straipsnio 2 dalies c punkte numatytos išimties taikymo sritį dėl to, kad taikomas be laiko apribojimų, nėra nurodytas šio reglamento III priede ir akivaizdu, jog jo nuostatos negali būti laikomos palankesnėmis išmokų gavėjams; pastarieji prašė skirti pensijas pagal šį reglamentą.
36

Be to, PVM taikymo ir jo mokesčių administratoriaus atliekamos kontrolės tikslais, Šeštosios direktyvos 22 straipsnyje numatomos tam tikros pareigos šį mokestį turintiems mokėti apmokestinamiesiems asmenims, kaip antai apskaitos vedimas ir deklaracijos pateikimas. Be to, pagal šio straipsnio 8 dalį valstybės narės gali nustatyti kitas prievoles, kurias jos laiko būtinomis, kad mokestis būtų teisingai taikomas bei renkamas ir kad būtų užkirstas kelias sukčiavimui.
53

Vis dėlto šią išvadą Teisingumo Teismas padarė tik po to, kai remdamasis jam pateiktais mokslo duomenimis konstatavo, kad vidutinės kategorijos priešgaisrinės pasaugos tarnybos nariams patikėtos tam tikros užduotys, pavyzdžiui, gaisrų gesinimas, reikalauja „ypač didelių“ fizinių pajėgumų ir tik labai nedaug vyresnių kaip 45 metų pareigūnų pasižymi fiziniais pajėgumais, kurių pakaktų šiai veiklai vykdyti. Anot Teisingumo Teismo, įdarbinus vyresnio amžiaus pareigūnus dauguma jų negalėtų būti skiriami atlikti sunkiausias fizines užduotis. Be to, šie įdarbinti pareigūnai negalėtų tų paskirtų užduočių vykdyti pakankamai ilgai. Galiausiai, protingai organizuojant profesionalių ugniagesių pajėgas, kiek tai susiję su vidutinės kategorijos technine tarnyba, būtina derinti fiziškai sunkias pareigas, netinkančias vyriausiems pagal amžių pareigūnams, su jiems tinkančiomis fiziškai ne tokiomis sunkiomis pareigomis (Sprendimo Wolf, EU:C:2010:3, 41 ir 43 punktai).
34

Be to, Teisingumo Teismo praktikoje nustatyta, kad, pirma, procedūros taisyklių, taikomų priimant aktą asmens nenaudai, nesilaikymas, kaip antai Komisijos atveju ginčijamo sprendimo nepriėmimas per Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatytą terminą, yra esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas (žr. Sprendimo Jungtinė Karalystė / Taryba, 68/86, EU:C:1988:85, 48 ir 49 punktus; Sprendimo Ispanija / Komisija, EU:C:2014:2156, 103 punktą ir Sprendimo Ispanija / Komisija, EU:C:2014:2157, 103 punktą) ir, antra, jei Sąjungos teismas, nagrinėdamas aptariamą aktą, konstatuoja, kad tas aktas priimtas nesilaikant reikalavimų, jis privalo savo iniciatyva iškelti pagrindą dėl esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo ir dėl to panaikinti aktą, kuriame yra toks trūkumas (žr. Sprendimo Komisija / ICI, C‑286/95 P, EU:C:2000:188, 51 punktą; Sprendimo Komisija / Solvay, C‑287/95 P ir C‑288/95 P, EU:C:2000:189, 55 punktą; Sprendimo Ispanija / Komisija, EU:C:2014:2156, 103 punktą ir Sprendimo Ispanija / Komisija, EU:C:2014:2157, 103 punktą).
31

Be to, reikia pridurti, kad, kaip nurodyta Reglamento Nr. 319/2006 1 konstatuojamojoje dalyje, Sąjungos teisės aktų leidėjas 2006 m. pradėjo didelę bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reformą. Šia reforma, be kita ko, buvo labai sumažinta Bendrijos cukraus institucinė palaikomoji kaina.
9

RPD Nr. 574/1988 20 straipsnyje nustatyta: „1. Civilinėje byloje kiekviena šalis turi teisę pasirinkti kalbą, kuria ji rengs procesinius dokumentus. Kalbą ji pasirenka surašydama bylos iškėlimo dokumentą ar atsiliepimą į ieškinį arba kitą lygiavertį dokumentą. 2. Jei bylos iškėlimo dokumentas ir atsiliepimas į ieškinį surašyti ta pačia kalba, procesas vyksta viena kalba. Kitu atveju procesas vyksta dviem kalbomis. 3. Jei proceso kalbos yra dvi, kiekviena šalis vartoja savo pasirinktą kalbą. Teismo nutartys surašomos ir skelbiamos abiem kalbomis, nebent suinteresuotoji šalis iki teismo posėdžio, kuriame prašoma priimti nutartį, praneša to atsisakanti. Šalių aktai ir dokumentai surašomi italų arba vokiečių kalba; pareigos atlikti vertimą ex officio ir teismo lėšomis nėra. Jei procesas vyksta dviem kalbomis, šalys, kurių gyvenamoji vieta ar buveinė yra ne Bolcano provincijoje, per trisdešimties dienų terminą, skaičiuojamą nuo aktų ir dokumentų perdavimo ar pateikimo dienos, gali prašyti teismo juos visus ar dalį jų išversti į kitą kalbą teismo lėšomis. Teismas gali neversti šalių pateiktų visų ar dalies dokumentų, kurie jam atrodo akivaizdžiai nereikšmingi.“
35

Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog Direktyva 93/13 aiškintina taip, kad ja draudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias teismui, gavusiam prašymą išduoti mokėjimo įsakymą, neleidžiama ex officio įvertinti in limine litis ar kokiu nors kitu proceso etapu, net jei jam žinomos šiuo tikslu reikalingos teisinės ir faktinės aplinkybės, pardavėjo ar tiekėjo ir vartotojo sudarytoje sutartyje esančios sąlygos dėl palūkanų už praleistą terminą nesąžiningumo, jei vartotojas nepateikė prieštaravimo (Sprendimo Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, 57 punktas).
Negalima pripažinti, kad Komisija dėl pagal ESS 17 straipsnio 1 dalį jai suteikto įgaliojimo atstovauti išorės santykiuose turi teisę pasirašyti neprivalomą susitarimą, kuris yra derybų su trečiąja šalimi rezultatas. Iš tikrųjų priimant sprendimą dėl susitarimo su trečiąja šalimi, nesvarbu, ar jis privalomas, ar neprivalomas, pasirašymo vienoje iš sričių, priklausančioje Sąjungos kompetencijai, paisant Europos Vadovų Tarybos apibrėžtų strateginių krypčių bei ESS 21 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytų Sąjungos išorės veiksmų principų ir tikslų, reikia įvertinti Sąjungos interesus palaikant santykius su atitinkama trečiąja šalimi ir derinti skirtingus interesus, kylančius dėl šių santykių. Taigi sprendimas dėl neprivalomo susitarimo pasirašymo yra vienas iš veiksmų, kuriais formuojama Sąjungos politika ir rengiami jos išorės veiksmai, kaip tai suprantama pagal ESS 16 straipsnio 1 dalies antrą sakinį ir 6 dalies trečią pastraipą.

Be to, pasirašydama neprivalomą susitarimą Sąjunga turi įvertinti, ar šis susitarimas ir toliau atitinka jos interesą, kurį Taryba apibrėžė būtent sprendime pradėti derybas dėl susitarimo sudarymo. Atliekant tokį vertinimą reikia patikrinti, be kita ko, konkretų neprivalomo susitarimo, parengto kaip derybų su trečiąja šalimi rezultatas, turinį, kuris negali būti iš anksto apibrėžtas ar numatytas priimant sprendimą pradėti tokias derybas. Taigi vien to, kad neprivalomo susitarimo, dėl kurio Komisija derėjosi su trečiąja valstybe, turinys atitinka Tarybos suteiktą įgaliojimą vesti derybas, nepakanka, kad Komisijai būtų suteikta teisė pasirašyti tokį neprivalomą aktą negavus išankstinio Tarybos leidimo, motyvuojant tuo, kad ji laikėsi Tarybos anksčiau apibrėžtos pozicijos.

(žr. 38–40, 42, 43 punktus)