ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

Šis teismas nurodo, kad teisminės funkcijos yra vienos iš seniausių ir svarbiausių funkcijų, žinomų nacionalinėje teisėje. Be to, jis pažymi, kad neetatinis baudžiamosios teisės teisėjas vykdo funkcijas, suteikiančias jam didelę sprendimų priėmimo laisvę, ir kad jo nevaržo aukštesnės valdžios nurodymai, susiję su jo, kaip teisėjo, funkcijų vykdymu. Vis dėlto Supreme Court of the United Kingdom mano, kad teisminėms funkcijoms būdinga dauguma darbo santykių savybių.
46

Be to, ar Reglamento Nr. 740/2008 priede nurodyta pirminė pastaba, kurioje numatyta, kad Reglamento Nr. 1013/2006 18 straipsnis taikomas Reglamento Nr. 1418/2007 priedo c ir d skiltims remiantis šio reglamento 1 straipsniu, turi būti suprantama taip, jog 18 straipsnyje įtvirtinta procedūra turi būti taikoma, tik jei atliekų kategorija yra nurodyta vienoje iš c ar d skilčių, išskyrus kai ji pakartotinai nurodyta a ar b skiltyse, atitinkamai susijusiose su importo draudimu ir Reglamento Nr. 1013/2006 35 straipsnyje įtvirtintos procedūros taikymu?
Atsižvelgiant į ESV sutarties Komisijai suteiktą pagrindinį vaidmenį pripažinti galimą pagalbos nesuderinamumą su vidaus rinka, SESV 108 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje numatytas išimtinis ir ypatingas atvejis, todėl Tarybai šia nuostata suteikti įgaliojimai yra aiškiai išimtinio pobūdžio. Vadinasi, ši nuostata neabejotinai turi būti aiškinama griežtai.

Be to, dėl SESV 108 straipsnio 2 dalies trečios ir ketvirtos pastraipų nuostatų, pagal kurias, pirma, valstybės narės kreipimasis į Tarybą trims mėnesiams sustabdo Komisijos vykdomą tyrimą ir, antra, per šį terminą Tarybai nepriėmus sprendimo, jį priima Komisija, reikia nurodyti, kad šios nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad praėjus šiam terminui Taryba nebeturi kompetencijos pagal minėtą trečią pastraipą priimti sprendimo dėl atitinkamos pagalbos. Todėl, jeigu atitinkama valstybė narė, remdamasi SESV 108 straipsnio 2 dalies trečia pastraipa, nepateikė Tarybai jokio prašymo, Taryba nebegali vykdyti jai pagal šios nuostatos trečią pastraipą suteiktų išimtinių įgaliojimų, kad tokią pagalbą paskelbtų suderinama su vidaus rinka prieš Komisijai pripažįstant pagalbą nesuderinama su vidaus rinka ir užbaigiant SESV 108 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje numatytą procedūrą.

Toks aiškinimas leidžia išvengti sprendimų, kurių rezoliucinės dalys prieštarautų viena kitai, priėmimo ir taip prisideda prie teisinio saugumo.

Taryba juo labiau negali panaikinti Komisijos sprendimo pripažinti pagalbą neteisėta veiksmingumo, pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą pripažindama suderinama su vidaus rinka pagalbą, skirtą tam, kad neteisėtos pagalbos gavėjams būtų kompensuotas minėtu sprendimu nurodytas jos grąžinimas.

(žr. 43–46, 49 punktus)
Pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmą pastraipą ir jo Procedūros reglamento 38 straipsnio 1 dalies c punktą Komisija ieškiniuose, pareikštuose pagal SESV 258 straipsnį, privalo nurodyti konkrečius kaltinimus, kuriais remdamasis Teisingumo Teismas priima sprendimą, ir bent trumpai išdėstyti teisines ir faktines aplinkybes, kuriomis grindžiami šie kaltinimai. Vis dėlto, kai Komisija tvirtina, jog nacionalinės teisės aktai prieštarauja direktyvos sistemai, struktūrai ar prasmei, ir dėl to atsiradusio Sąjungos teisės pažeidimo negalima susieti su šios direktyvos konkrečiomis nuostatomis, vien dėl šios priežasties jos ieškinys negali būti laikomas nepriimtinu.

Valstybė narė, kuri trečiųjų šalių piliečiams, prašantiems suteikti joje ilgalaikio gyventojo statusą, ir trečiųjų šalių piliečiams, kurie įgijo ilgalaikio gyventojo statusą kitoje valstybėje narėje nei ši valstybė narė ir prašo leisti pasinaudoti teise apsigyventi šioje valstybėje narėje, ir jų šeimos nariams, prašantiems leisti juos lydėti ar pas juos atvykti, taiko per dideles ir neproporcingas rinkliavas, dėl kurių gali atsirasti kliūtis pasinaudoti Direktyvoje 2003/109 dėl trečiųjų valstybių piliečių, kurie yra ilgalaikiai gyventojai, statuso įtvirtintomis teisėmis, pažeidžia įsipareigojimus pagal Direktyvą 2003/109.

Nors valstybė narė gali teisėtai taikyti rinkliavas už leidimų gyventi išdavimą pagal šią direktyvą, nustatydama šių rinkliavų dydį ji neturėtų nei siekti, nei lemti kliūties įgyti ilgalaikio gyventojo statusą, numatytą šioje direktyvoje, antraip būtų pažeistas šia direktyva siekiamas tikslas ir jos prasmė ir ji prarastų veiksmingumą.

Be to, valstybės narės diskrecija nustatyti iš trečiųjų šalių piliečių reikalaujamų rinkliavų už leidimų gyventi išdavimą pagal Direktyvos 2003/109 II ir III skyrius dydį nėra neribota ir dėl to remiantis ja negalima reikalauti rinkliavų, kurios būtų pernelyg didelės, atsižvelgiant į jų reikšmingą finansinę įtaką šiems piliečiams.

(žr. 69, 70, 73,74, 79 punktus ir rezoliucinę dalį)
12

Atsakovė pagrindinėje byloje pažymi, kad P. I. kriminalinis aktyvumas buvo labai didelis ir jis savo aukai dėl daugelį metų trukusio išnaudojimo sukėlė „nesibaigiančių kančių“. Negalima atmesti galimybės, jog panašiomis aplinkybėmis jis atliks to paties ar panašaus pobūdžio veikas, kaip antai atliktas iki sulaikymo, atsižvelgiant būtent į ilgą laiką vykdytą nusikaltimą ir tai, kad jis dėl to nesigailėjo. Vis dėlto buvo atsižvelgta į saugotinus P. I. interesus, be to, jis nebuvo ypač ekonomiškai ar socialiai integravęsis į Vokietijos visuomenę.
2

Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp London Borough of Harrow (Londono Harou savivaldybė) ir N. H. Ibrahim bei Secretary of State for the Home Department dėl N. H. Ibrahim prašymo suteikti būsto paramą atmetimo.
26

Savo pirmojo klausimo pirma dalimi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Prieigos direktyvos 4 straipsnio 1 dalis kartu su jos penkta, šešta ir aštunta konstatuojamosiomis dalimis bei 5 ir 8 straipsniais draudžia, kad pagal nacionalinį reglamentavimą, kaip nagrinėjamasis pagrindinėje byloje, galimybė remtis derybų įpareigojimu, kiek tai susiję su sujungimu, būtų taikoma ne tik viešųjų ryšių tinklų operatoriams. Be to, kartu nagrinėtinu antruoju klausimu šis teismas siekia sužinoti, ar dėl to tam tikros įmonės, kuri savo naudai remiasi derybų pareiga, tinklo statusas bei pobūdis turi įtakos jos santykiams su kita suinteresuotąja įmone.
25

Nepaisant to, kad net manant, jog šis mokesčių mokėtojas disponuoja šiuo turtu pakankamai ilgai, kad galėtų užskaityti visus nuostolius ankstesnių pozityviųjų pajamų atžvilgiu ir visiškai nurašyti šio turto statybos ar įsigijimo išlaidas, jam, priešingai nei Vokietijoje gyvenančiam mokesčių mokėtojui, investavusiam į nekilnojamąjį turtą šioje valstybėje narėje, neleidžiama nei nedelsiant įskaičiuoti tų nuostolių, nei taikyti didesnės pradinės nusidėvėjimo normos, taip pat jam nesuteikiama lengvata apyvartinių lėšų atžvilgiu, kaip teigia Europos Bendrijų Komisija (pagal analogiją žr. 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Rink. p. I-11753, 84 ir 153 punktus, taip pat 2007 m. kovo 29 d. Sprendimo Rewe Zentralfinanz, C-347/04, Rink. p. I-2647, 29 punktą).
37

Be to, reikia pažymėti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinės teisės nuostata nemokamai kelių vinjetei gauti netaiko jokios papildomos sąlygos, susijusios su minimaliu laikotarpiu, per kurį asmuo turi nuolat ar įprastai gyventi Austrijoje.
Keywords

Summary



Keywords

Europos Bendrijų nuosavi ištekliai – Valstybių narių vykdomas nustatymas ir pervedimas

(Tarybos reglamentų Nr. 1552/89 2, 6 ir 9–11 straipsniai, Nr. 2913/92 220 straipsnio 1 dalis ir Nr. 1150/2000 2, 6 ir 9–11 straipsniai)

Summary

Pagal reglamentų Nr. 1552/89 ir Nr. 1550/2000, atitinkamai įgyvendinančių sprendimus 88/376 ir 94/728 dėl Bendrijų nuosavų išteklių sistemos, 2 straipsnio 1 dalį valstybės narės turi nustatyti mokėtiną nuosavų išteklių sumą, kai įvykdomos muitinės taisyklėse nustatytos minėtų sumų įskaitymo į sąskaitas ir skolininko informavimo sąlygos.

Iš Reglamento Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 220 straipsnio 1 dalies matyti, kad išieškotinos muitų sumos arba papildomai išieškotinos muitų sumos paskesnio įtraukimo į apskaitą sąlygos yra įvykdytos, kai muitinės tarnybos sužinojo apie susidariusią padėtį ir galėjo apskaičiuoti teisiškai privalomą sumokėti pinigų sumą ir nustatyti skolininką.

Šiomis aplinkybėmis, kai muitinės tarnybos informuoja skolininką apie administracinį aktą – nesvarbu, koks jo pavadinimas, – kuriuo konstatuojamas visiškas arba dalinis skolos muitinei nemokėjimas ir kuriuo nurodoma, jų manymu, teisiškai privaloma sumokėti muitinei pinigų suma, jos šiuo atveju gali apskaičiuoti privalomą sumokėti pinigų sumą, kuri atitinka skolą muitinei, ir nustatyti skolininką.

Todėl išieškotina muitų suma arba vėliau jos išieškotinas likutis turi būti įtraukti į sąskaitas iš esmės pagal Muitinės kodekso 220 straipsnio 1 dalį per dviejų dienų terminą, kuris pradedamas skaičiuoti nuo tos dienos, kai skolininkui buvo pranešta apie protokolą, tenkinantį ankstesniame punkte nustatytas sąlygas.

Kalbant apie delspinigius, pažymėtina, jog tarp įpareigojimo nustatyti Bendrijos nuosavus išteklius, pervesti juos į Komisijos sąskaitą per nustatytą terminą ir galiausiai sumokėti delspinigius egzistuoja neatskiriamas ryšys; be to, jie turi būti sumokėti, kad ir kokia būtų nuosavų išteklių pervedimo į Komisijos sąskaitą vėlavimo priežastis.

Todėl per nustatytą terminą neįskaičiusi Bendrijos nuosavų išteklių į Bendrijos biudžetą paskesnio išieškojimo atveju ir pavėluotai pervedusi minėtus išteklius, valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 1552/89 2, 6 ir 9–11 straipsnius, tuos pačius Reglamento Nr. 1150/2000 straipsnius ir Reglamento Nr. 2913/92 220 straipsnį.

(žr. 37–38, 41–42, 49, 51 punktus ir rezoliucinę dalį)
Keywords

Summary



Keywords

Aplinka – Didelių, su pavojingomis medžiagomis susijusių avarijų pavojaus kontrolė – Direktyva 96/82

(Tarybos direktyvos 96/82 11 straipsnio 1 dalies c punktas)

Summary

Direktyvos 96/82 dėl didelių, su pavojingomis medžiagomis susijusių avarijų pavojaus kontrolės 11 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytas išorės avarinių planų sudarymas yra kelių etapų procesas, susidedantis, pirma, iš vidaus avarinių planų sudarymo, atliekamo atitinkamus objektus, kuriuose yra didelis kiekis pavojingų medžiagų, eksploatuojančių subjektų, ir būtinos informacijos pateikimo kompetentingoms institucijoms, antra, išorės avarinių planų sudarymo šiose institucijose ir, trečia, jei reikia, vidaus bei išorės avarinių planų peržiūrėjimo ir atnaujinimo, atliekamo atitinkamai minėtų veiklos vykdytojų ir institucijų.

Šios direktyvos 11 straipsnio 1 ir 4 dalyse iš tiesų nenustatytas terminas, taikomas pirmam ir trečiam šių etapų. Tačiau tai, kad šiose nuostatoje neįtvirtintas aiškus išorės avarinių planų sudarymo terminas, savaime nereiškia, jog valstybėms narėms netaikomas joks pareigos juos sudaryti įgyvendinimo terminas.

Iš vidaus ir išorės avarinių planų, kurių koordinavimas užtikrina direktyvos 11 straipsnyje numatyto mechanizmo veiksmingumą, tarpusavio sąsajos matyti, kad kompetentingos institucijos turi sudaryti išorės avarinius planus per terminą, dėl kurio, pirma, nekyla pavojus neigiamai paveikti šio straipsnio nuostatų praktinį veiksmingumą, bet, antra, kurį nustatant atsižvelgiama į laiką, kurio reikia užbaigti šiuos planus, t. y. per protingą terminą, skaičiuojant nuo tada, kai veiklos vykdytojai perduoda būtiną informaciją.

Be to, nors pagal šios direktyvos 11 straipsnio 1 dalį pareiga sudaryti išorės avarinius planus siejama su atitinkamus objektus eksploatuojančių subjektų pareiga pateikti kompetentingoms institucijoms būtiną informaciją, kad jos galėtų sudaryti šiuos planus, toje pačioje nuostatoje nustatyta valstybių narių pareiga užtikrinti, kad minėti veiklos vykdytojai pateiktų būtiną informaciją nustatytais terminais. Šiomis sąlygomis tai, kad kompetentingos institucijos per šiuos terminus negauna būtinos informacijos, negali pateisinti išorės avarinių planų nebuvimo.

(žr. 13–14, 17, 21, 25 punktus)
Valstybė narė, kuri nustato genetiškai modifikuotų veislių sėklų laisvos apyvartos draudimą ir draudžia įtraukti genetiškai modifikuotas veisles į nacionalinį veislių katalogą, neįvykdo įsipareigojimų pagal Direktyvos 2001/18 dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką ir panaikinančios Tarybos direktyvą 90/220 22 ir 23 straipsnius ir pagal Direktyvos 2002/53 dėl bendrojo žemės ūkio augalų veislių katalogo 4 straipsnio 4 dalį bei 16 straipsnį.

Dėl Direktyvos 2001/18 pasakytina, kad jos 22 ir 23 straipsniuose valstybėms narėms nustatyta pareiga nedrausti, neriboti ar netrukdyti tiekti rinkai genetiškai modifikuotų organizmų (GMO) kaip atskirų produktų ar esančių kituose produktuose, jei jie atitinka šios direktyvos reikalavimus, tačiau numatyta galimybė, laikantis antroje iš šių nuostatų nustatytų konkrečių sąlygų, imtis joje numatytų apsaugos priemonių. Todėl vienašalė nacionalinė priemonė, draudžianti prekiauti GMO sėklomis, aiškiai pažeidžia minėtų 22 ir 23 straipsnių nuostatas.

Toks bendras draudimas taip pat akivaizdžiai pažeidžia Direktyvos 2002/53 16 straipsnio 1 dalį, kurioje valstybėms narėms numatyta pareiga veislių, priimtų laikantis šios direktyvos, sėkloms nenustatyti jokių prekybos apribojimų, taikomų pačiai veislei, tačiau to paties straipsnio 2 dalyje numatytos išimtys, kurios netaikytinos šiuo atveju. Šiuo klausimu žinoma, kad tam tikros veislės, priimtos laikantis šios direktyvos ir todėl esančios jos 17 straipsnyje numatytame bendrajame kataloge, yra genetiškai modifikuotos.

Be to, iš Direktyvos 2002/53 4 straipsnio 4 dalies, be kita ko, matyti, kad negali būti bendrai uždrausta įtraukti į nacionalinį veislių katalogą genetiškai modifikuotų veislių. Iš minėto 4 straipsnio 4 dalies, be kita ko, matyti, kad galimas atsisakymas įtraukti veislę į minėtą katalogą vien dėl to, kad ji gali būti genetiškai modifikuota, pateisinamas tik tuo atveju, jei nebuvo imtasi visų tinkamų priemonių siekiant išvengti neigiamo poveikio žmogaus sveikatai, tačiau taip nėra tuo atveju, kai veislei yra išduotas sutikimas pagal Direktyvą 2001/18.

(žr. 61–64 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
35

Tačiau Teisingumo Teismas jau kelis kartus nusprendė, kad išankstinio administracijos leidimo tvarka negali pateisinti nacionalinių valdžios institucijų diskrecijos, dėl kurios Bendrijos nuostatos, susijusios su pagrindinėje byloje nagrinėjama pagrindine laisve, prarastų savo veiksmingumą. Be to, tam, kad išankstinio administracinio leidimo suteikimo tvarka būtų pateisinama, ji turi būti pagrįsta objektyviais, nediskriminuojančiais ir iš anksto žinomais kriterijais, užtikrinančiais, kad taip bus pakankamai apribota nacionalinės valdžios institucijų diskrecija (žr., be kita ko, 2009 m. kovo 10 d. Sprendimo Hartlauer, C-169/07, Rink. p. I-1721, 64 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
85

Be to, antrasis High Court sprendimas byloje Friends of the Curragh Environment, kuriuo iš esmės rėmėsi Komisija, buvo priimtas pagal teisės aktus, taikytinus anksčiau nei 2006 m. PDA padaryti pakeitimai, ir bet kuriuo atveju jo nepakanka tariamam neperkėlimui įrodyti.
65

Italijos vyriausybė tvirtina, kad šis trečiasis klausimas yra nepriimtinas, nes nacionaliniame teisme nagrinėjama byla nėra susijusi su kolektyviniu prekių ženklu. Minėta vyriausybė tvirtina, kad Regione Emilia-Romagna, kuris skyrė pagrindinėje byloje ginčijamą baudą GSI, nėra jokio prekių ženklo savininkas, ir nenurodo, kad GSI būtų pažeidusi kokį nors kolektyvinį prekių ženklą. Be to, per posėdį Italijos vyriausybė priminė, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori tik išsiaiškinti, ar GSI naudojamas ženklinimas „Salame tipo Felino“ gali klaidinti vartotoją dėl tikrosios nagrinėjamo produkto kilmės. Nepaisant kolektyvinio prekių ženklo „Salame Felino“ savininkės, vietos gamintojų asociacijos, įstojimo į bylą, argumentas dėl galimo kolektyvinio prekių ženklo pažeidimo nebuvo nurodytas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje.
48

Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog jokia Bendrijos teisės nuostata nereikalauja, kad Komisija, nurodydama grąžinti su bendrąja rinka nesuderinama pripažintą pagalbą, nustatytų tikslią grąžintinos pagalbos sumą, ir kad pakanka, jog Komisijos sprendime būtų pateikta informacija, leidžianti jo adresatui be pernelyg didelių sunkumų pačiam nustatyti šią sumą (žr. 2000 m. spalio 12 d. Sprendimo Ispanija prieš Komisiją, C-480/98, Rink. p. I-8717, 25 punktą ir 2007 m. spalio 18 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C-441/06, Rink. p. I-8887, 29 punktą).
11

Ši „darbuotojų skaičiaus“ sąvoka taip pat yra 2007–2013 m. nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairių (OL C 54, 2006, p. 13) 52 išnašoje. Šių gairių 58 punkte įtvirtinta, kad „darbo vietų kūrimas“ – tai „grynasis tiesiogiai įdarbintų darbuotojų skaičiaus <…> didėjimas konkrečioje įmonėje, palyginti su vidurkiu per ankstesnių 12 mėnesių laikotarpį“, ir „todėl bet kuri darbo vieta, panaikinta per tą 12 mėnesių laikotarpį, turi būti atimama iš tikrojo darbo vietų, sukurtų per tą patį laikotarpį, skaičiaus“.
22

Šis teismas manė, kad direktyvos 15 straipsnio c punktu, kuriame atsižvelgiama į ginkluoto konflikto apsaugos prašytojų kilmės valstybėje buvimą, nereikalaujama, kad asmeninės grėsmės laipsnis būtų toks didelis, kokio reikalaujama pagal to paties straipsnio b punktą ir pagal 2000 m. Užsieniečių įstatymo 29 straipsnio 1 dalies b punktą. Todėl rimtos ir asmeninės grėsmės apsaugos prašantiems asmenims įrodymas gali būti lengviau pateikiamas pagal direktyvos 15 straipsnio c punktą nei to paties straipsnio b punktą.
15

Vis dėlto, House of Lords nuomone, šio principo negalima taikyti arbitražui, kuris nepatenka į Reglamento Nr. 44/2001 taikymo sritį remiantis šio reglamento 1 straipsnio 2 dalies d punktu. Šioje srityje nėra nustatyta vienodų Bendrijos taisyklių, kurios būtinos, kad tarp valstybių narių teismų galėtų atsirasti ir vyrauti abipusis pasitikėjimas. Be to, iš 1991 m. liepos 25 d. Sprendimo Rich (C-190/89, Rink. p. I-3855) matyti, kad Reglamento Nr. 44/2001 1 straipsnio 2 dalies d punkte numatyta išimtis apima ne vien patį arbitražo procesą, bet ir teismo procesą dėl arbitražo. Sprendime Van Uden (C-391/95, Rink. p. I-7091) patikslinta, kad arbitražas yra bylos dalykas, jei teismo procese siekiama apginti teisę spręsti ginčą arbitraže, kaip yra pagrindinėje byloje.
30

Be to, Komisija taip pat nusprendė, jog kadangi atitinkamos pagalbos schemos gavėjai yra nekomercinės ir tik regioninės radijo stotys, šia schema siekiama bendrojo intereso, saugant žiniasklaidos priemonių pliuralizmą regionuose, o to poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai yra labai mažas.
12

Šiame teisme ieškovai pagrindinėje byloje nurodė, kad identifikacijos formoje nurodytas kodas yra teisingas, be to, atsakomybėn dėl galimos klaidos gali būti patrauktas tik atliekų gamintojas. Savo ruožtu Mačeratos provincija nurodė, kad laikinojo saugojimo metu skirtingais kodais pažymėtos atliekos negali būti sumaišomos. Kitaip tai jau būtų tvarkymas, kuriam reikia turėti leidimą. Be to, ji tvirtina, jog darant prielaidą, kad taip sumaišyti atliekas leidžiama, „mišrias pakuotes“ atitinkančiu kodu 15 01 06 gali būti žymimos tik „iš kelių medžiagų pagamintos“ pakuotės, o ne atliekos, sudarytos iš sumaišytų skirtingų medžiagų pakuočių.
14

Šio sprendimo motyvuose, be kita ko, buvo pateikti šie argumentai: „Kadangi Brutélé Uccle komunai siūlo, jei bus nuspręsta prisijungti, jai vienai įkurti eksploatavimo pasektorį ir suteikti savarankiškumą priimant sprendimus. Kadangi šis savarankiškumas konkrečiai susijęs su: — platinamų programų pasirinkimu, — abonemento ir prijungimo tarifais, — investicijų ir darbų politika, — nuolaidų ir lengvatų suteikimu tam tikroms asmenų kategorijoms, — kitų per tinklą perduodamų paslaugų pobūdžiu ir tvarka, galimybe patikėti komunų bendrovei vykdyti vadovaujantis komunos interesais darbus, suderinamus su jos nuostatuose apibrėžtu tikslu, kaip antai sukurti komunos intranetą, internetinę svetainę ir apmokyti šiuo tikslu personalą. Kadangi šiuo pagrindu: — Brutélé parengtų rezultatų suvestinę ir Uccle tinklo veiksmų planą, — Brutélé valdytojų taryboje Uccle atstovautų vienas valdytojas ir trys valdytojai Briuselio eksploatavimo sektoriaus taryboje, taip pat ji turėtų vieną revizorių ir komunos ekspertą. Kadangi Brutélé įsipareigoja aptarnauti visą Uccle tinklą ir padidinti tinklo pajėgumą, kad daugiausia per vienerius metus, komunai pageidaujant, būtų galima sukurti visas šias paslaugas: — išplėsti televizijos pasiūlą, sukuriant papildomas programas ir „kanalų paketus“, — pay per view programas, — prieigą prie interneto, — balso telefoniją, — sekimą vaizdo kameromis, — duomenų perdavimą dideliu greičiu. Kadangi siūlomą metinį mokestį sudaro: a) fiksuotas 10% mokestis nuo bazinių kabelinės televizijos abonentų įmokų (apskaičiuojamas atsižvelgiant į tai, kad yra 31000 abonentų, o metinis abonento mokestis yra 3400 BEF (be PVM ir autorių teisių mokesčių): 1054000 BEF/per metus); b) 5 % mokestis nuo Canal + ir kanalų paketo apyvartos; c) visas pelnas, gautas už visas teikiamas paslaugas.“
36

Be to, pagal Karaliaus dekretą 3/1998 norint pradėti dirbti pagal skrydžių vadovo profesiją Ispanijoje reikia gauti skrydžių vadovo licenciją, liudijančią, kad asmuo, turintis civilinės aviacijos skrydžių vadovo profesinę kvalifikaciją patvirtinantį dokumentą, gali vykdyti su šia profesija susijusias pareigas, kurioms atlikti jis turi kvalifikaciją. Be to, norint gauti šią licenciją reikia atlikti trijų mėnesių praktiką, apimančią realų vadovavimą skrydžiams.
2

Šis prašymas pateiktas dviejose bylose tarp, pirma, R. Howard bei B. Davidson (toliau – gydytojai) ir, antra, jų profesinės organizacijos Medical Defence Union Ltd bei MDU Services Ltd (toliau abi kartu – MDU) dėl prašymo kompensuoti ir (arba) apmokėti bet kokias sumas, kurios iš kiekvieno gydytojo bus priteistos sveikatos apsaugos tarnybų, kurioms jie dirbo, naudai kaip atlyginimas nuostolių, patirtų dėl ieškinio, kurį N. Hassett ir C. Doherty pateikė šioms tarnyboms dėl profesine klaida padarytos žalos atlyginimo.
55

Kai kurios valstybės narės – pagrįstai ar nepagrįstai – aiškino Reglamento Nr. 1348/2000 14 straipsnio 1 dalį taip, kad dokumento vertimas, pristatant jį paštu, nereikalingas bei vadovaudamosi reglamento 14 straipsnio 2 dalyje numatyta galimybe manė esant būtina patikslinti, kad jos prieštarauja teisminių dokumentų be vertimo įteikimui (šiuo klausimu žr. valstybių narių pranešimus pagal Reglamento Nr. 1348/2000 23 straipsnį (OL C 151, 2001, p. 4) bei pirmąjį valstybių narių pranešimų atnaujinimą (OL C 202, 2001, p. 10)).