Kiek tai susiję su ieškiniu dėl Komisijos sprendimų atsisakyti leisti susipažinti su dokumentais, ginčo dalykas išlieka, jei, nepaisant to, kad vykstant teismo procesui buvo perduoti įvairūs dokumentai, su kuriais buvo prašyta leisti susipažinti, Komisija ginčijamų sprendimų neatšaukė.

Be to, svarba to, kad piliečiai galėtų susipažinti su vertinant poveikį parengtais dokumentais net vykstant Komisijos sprendimų priėmimo procesui, nekelia abejonių atsižvelgiant į aplinkybę, jog prašymo leisti susipažinti su dokumentais pateikėjas turėjo galimybę dalyvauti viešose konsultacijose, organizuotose minėtos institucijos vykstant poveikio vertinimo procedūroms, ir kad tam tikri su šiais vertinimais susiję dokumentai jau buvo viešai prieinami nuo tada, kai buvo priimtas sprendimas nesuteikti galimybės susipažinti su dokumentais. Nors tokiomis konsultacijomis taip pat siekiama užtikrinti Komisijos sprendimų priėmimo proceso skaidrumą ir piliečių dalyvavimą šiame procese, jos nepakeičia galimybės šiems paprašius susipažinti su poveikio vertinimo ataskaitomis ir Poveikio vertinimo valdybos nuomone.

Kaip matyti iš Reglamento Nr. 1049/2001 12 straipsnio 2 dalies, kuria įgyvendinamas iš šio reglamento 6 konstatuojamosios dalies kylantis principas, „teisėkūros dokumentais“, todėl tiesiogiai prieinamais pagal minėto reglamento 4 ir 9 straipsnius, turi būti laikomi ne tik Sąjungos teisės aktų leidėjo priimti aktai, bet apskritai dokumentai, parengti ar gauti vykdant procedūras, per kurias siekiama priimti valstybėse narėse ar joms pačioms teisiškai privalomus aktus.

Reglamento Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais 6 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad platesnė susipažinimo su dokumentais galimybė turėtų būti numatyta tais atvejais, kai Sąjungos institucijos atlieka įstatymų leidimo funkcijas. Iš tiesų piliečių galimybė kontroliuoti ir susipažinti su visa informacija, kuri laikoma Sąjungos teisėkūros priemonės pagrindu, yra jų veiksmingo naudojimosi demokratinėmis teisėmis, visų pirma numatytomis ESS 10 straipsnio 3 dalyje, sąlyga. Šių teisių įgyvendinimas reiškia ne tik tai, kad šie piliečiai naudojasi atitinkama informacija, norėdami suprasti Sąjungos institucijų pasirinkimus per teisėkūros procedūrą, bet taip pat tai, kad jie turi turėti galimybę laiku susipažinti su šia informacija, kad galėtų veiksmingai pareikšti savo nuomonę dėl šių pasirinkimų.

Nors atlikdama poveikio vertinimą Komisija pagal ESS 17 straipsnio 1–3 dalis turi veikti visiškai nepriklausomai ir tik dėl viešojo intereso, poveikio vertinimo procedūra nėra procedūra, kuriai iš principo būdingos savybės, neleidžiančios užtikrinti visiško skaidrumo. Atvirkščiai, ši procedūra vykdoma siekiant Komisijos sprendimų priėmimo proceso skaidrumo ir atvirumo. Tas pats juo labiau turi būti taikoma, kai minėta procedūra yra teisėkūros procedūros aplinkosaugos srityje dalis. Be to, stiprinant Komisijos sprendimų priėmimo proceso teisėtumą, skaidrumu užtikrinamas piliečių ir atitinkamų organizacijų pasitikėjimas Komisijos priimta priemone ir būtent taip prisidedama užtikrinant, kad ši institucija galėtų veikti nepriklausomai ir tik siekdama bendrojo intereso. Būtent viešos informacijos ir diskusijų trūkumas gali sukelti abejonių dėl to, ar minėta institucija įvykdo savo užduotis visiškai nepriklausomai ir tik siekdama bendrojo intereso.

Žinoma, poveikio vertinimo ataskaitų ir dėl šio poveikio vertinimo pateiktų Poveikio vertinimo valdybos nuomonių atskleidimo, kol Komisija nepriėmė sprendimo dėl galimo pasiūlymo, atveju negalima atmesti, kad tretieji asmenys bandys daryti poveikį ar net spaudimą šios institucijos politiniams pasirinkimams arba kad suinteresuotosios šalys, pateikusios pastabas per šios institucijos atliekant poveikio vertinimą organizuotas viešas konsultacijas, pateiks naujų pastabų dėl šios institucijos numatytų galimybių ar prielaidų arba naujos kritikos dėl jų. Vis dėlto pagal Sąjungos teisę konkrečiais atvejais ši institucija iš principo neprivalo palaikyti nuolatinių dialogų su suinteresuotomis šalimis. Šiuo klausimu, nors ESS 11 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad Sąjungos institucijos palaiko atvirą, skaidrų ir pastovų dialogą su atstovaujamosiomis asociacijomis ir pilietine visuomene, ši nuostata vis dėlto nereiškia, kad Komisija įpareigota iš esmės ir kiekvienu konkrečiu atveju atsakyti į galimas pastabas, gautas po dokumento atskleidimo pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais. Be to, visuomenės ar suinteresuotųjų šalių nuomonės pareiškimas dėl Komisijos padarytų pasirinkimų ir numatytų politinių galimybių, susijusių su iniciatyvomis, visų pirma dėl teisėkūros iniciatyvų aplinkosaugos srityje, kol ji nepriėmė sprendimo dėl planuojamos iniciatyvos, yra neatskiriama demokratinių Sąjungos piliečių teisių įgyvendinimo dalis.

Vadinasi, nors Komisija turi turėti galimybę naudotis apmąstymams skirta erdve tam, kad galėtų nuspręsti dėl politinių pasirinkimų ir galimų pateikti pasiūlymų, negalima daryti išvados, kad Komisijos iniciatyvos teisės apsauga ir galimybės šiai institucijai įgyvendinti šią teisę visiškai nepriklausomai ir tik siekiant viešojo intereso išsaugojimas iš principo reikalauja, kad dokumentai, parengti atliekant poveikio vertinimą, bendrai išliktų konfidencialūs tol, kol minėta institucija nepriėmė tokio sprendimo.

(žr. 103, 104, 106–109 punktus)