ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
39

Be to, kaip iš esmės skundžiamo sprendimo 22–25 punktuose nurodė Pirmosios instancijos teismas, reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta, kad absoliučiu negaliojimo pagrindu grindžiamą prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu gali pateikti kiekvienas juridinis ar fizinis asmuo arba kiekviena grupė ar organizacija, įsteigta atstovauti gamintojų, paslaugų teikėjų, prekybininkų ar vartotojų interesams, ir kuri gali būti ieškovė ir atsakovė teisme, o pagal reglamento 55 straipsnio 1 dalies b ir c punktus, susijusius su santykiniu negaliojimo pagrindu grindžiamais prašymais paskelbti prekių ženklą negaliojančiu, teisė pateikti tokį prašymą suteikta tik tam tikriems konkretiems asmenims, turintiems suinteresuotumą imtis veiksmų. Tuo remdamasis Pirmosios instancijos teismas padarė teisingą išvadą, kad iš šio straipsnio struktūros matyti, jog teisės aktų leidėjas siekė apriboti asmenų, galinčių pateikti prašymą paskelbti prekių ženklą negaliojančiu, ratą antruoju, bet ne pirmuoju atveju.
24

Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad atsižvelgiant į diskreciją, kuri valstybėms narėms suteikta Muitinės kodekso 217 straipsnio 2 dalimi, manytina, kad jos gali numatyti, jog skolą muitinei sudaranti muito suma į apskaitą įtraukiama tada, kai ji įrašoma į protokolą, kurį kompetentingos muitinės institucijos, kaip antai nurodytosios Bendrojo muitų ir akcizų įstatymo (Loi générale sur les douanes et accises), konsoliduoto 1977 m. liepos 18 d. Karaliaus dekretu (Belgisch Staatsblad, , p. 11425), patvirtinto Įstatymu dėl muitų ir akcizų (Loi concernant les douanes et accises) (Belgisch Staatsblad, , p. 9013), 267 straipsnyje, surašo konstatuodamos taikytinų muitinės srities teisės aktų pažeidimą ( Sprendimo Distillerie Smeets Hasselt ir kt., C-126/08, Rink. p. I-6809, 25 punktas).
32

Be to, to paties sprendimo CEI ir Bellini 17 punkte Teisingumo Teismas pabrėžė, kad jo sprendimas priimtas atsižvelgiant į Bendrijos tesės suderinimo lygį, kuris buvo pasiektas šio sprendimo paskelbimo dieną. Tačiau Direktyvos 2004/18 28 straipsnio antrojoje pastraipoje, kurios atitikmens Direktyvoje 71/305 nebuvo, aiškiai išvardijamos procedūros, kurias perkančiosios organizacijos turi taikyti viešojo pirkimo sutartims sudaryti.
12

Įstatymo Nr. 230/2005 1 straipsnio 5–9 dalyse numatyta: „5. Universiteto dėstytojų įdarbinimo tvarkos reformos tikslais, užtikrinant vykdytinų pareigų pobūdį atitinkančią atranką, vyriausybei suteikiami įgaliojimai per šešis mėnesius nuo šio įstatymo įsigaliojimo ir nepažeidžiant universitetų autonomiškumo priimti vieną ar kelis įstatyminius dekretus, laikantis šių principų ir gairių: a) iki kiekvienų metų birželio 30 dienos Švietimo, universitetų ir tyrimų ministras dekretu kiekvienoje mokslo ir disciplinų srityje pradeda [NMK] suteikimo procedūras, taikomas atskirai pirmo lygio dėstytojams ir asocijuotiems dėstytojams, ir, be kita ko, nustato: 1) taisykles, kiekvienam lygiui ir disciplinai apibrėžiančias maksimalų asmenų, galinčių gauti [NMK], skaičių, atitinkantį universitetų nurodytus poreikius, taikant ne didesnę kaip 40% kvotą, kuriai užtikrinamas finansavimas, ir su sąlyga, kad [NMK] nesuteikia teisės dėstyti. Be to, apibrėžiami procedūros bei terminai, taikomi kvietimui dalyvauti universitetuose vyksiančiuose tinkamumo egzaminuose, šių egzaminų vykdymui ir užbaigimui, užtikrinant atrankos komisijų priimtų aktų ir sprendimų paskelbimą. Kiekvienos disciplinos srityje asmenims, turintiems NMK, turi būti suteikta bent po vieną kiekvieno lygio darbo vietą penkerių metų laikotarpiui. <…> 6. Asmenų, kurių kandidatūros pripažintos tinkamomis, bet kurie nebuvo pakviesti pasibaigus jau surengtoms procedūroms, ar kurių dokumentai buvo patvirtinti, [NMK] galioja penkerius metus nuo jos suteikimo. Bet kuriuo atveju asmenys, kurių kandidatūros pripažintos tinkamomis, į pirmo lygio dėstytojų ir asocijuotų dėstytojų darbo vietas įvairiuose universitetuose <…> turi būti įdarbinami laikantis procedūrų <…>. <…> 8. Universitetai į pirmo lygio ir asocijuotų dėstytojų darbo vietas įdarbina pagal savo reglamentuose įtvirtintas procedūras, kurios užtikrina kandidatų lyginamąjį vertinimą ir aktų paskelbimą bei skirtos tik asmenims, turintiems 5 dalies a punkte [nurodytą NMK] <…> 9. Universitetai <…> į ne daugiau kaip 10% pirmo lygio ir asocijuotų dėstytojų darbo vietų gali tiesiogiai paskirti užsienio ar užsienyje įdarbintus Italijos tyrėjus specialistus, užsienyje įgijusius to paties lygio dėstytojo kvalifikaciją <…>“
7

1999 m. redakcijos 1968 m. Apyvartos mokesčio įstatymo (Wet op de omzetbelasting 1968, toliau – Apyvartos mokesčio įstatymas) 11 straipsnyje nustatyta: „1. Bendrąja administracine priemone nustatytomis sąlygomis nuo mokesčio atleidžiami: a) nekilnojamojo turto ir teisių į šį turtą perdavimas, išskyrus: 1) pastato ar dalies pastato ir žemės, ant kurios jis stovi, perdavimas, įvykdytas prieš pirmą jo panaudojimą ar ne vėliau per dvejus metus nuo tokio panaudojimo, bei žemės statyboms tiekimas; 2) kiti nei 1 punkte nurodyti perdavimai asmenims, kurie naudoja nekilnojamąjį turtą tikslams, dėl kurių atsiranda teisė į visišką ar dalinę mokesčio atskaitą pagal 15 straipsnį, su sąlyga, kad perdavėjas ir asmuo, kuriam perduodama, kartu pateikė prašymą inspektoriui šiuo klausimu, ir kurie, be kita ko, laikosi ministro įsakyme nustatytų sąlygų; <…> 3. Taikant 1 dalies a punkto 1 papunktį: a) „pastatas“ – tai bet kokia konstrukcija, pritvirtinta prie žemės ar įtvirtinta joje; b) „pirmas panaudojimas“ – panaudojimas po perstatymo ar renovacijos, jei perstatymo ir transformacijos darbais buvo sukurtas naudoti parengtas statinys; c) „apstatyta žemė“ – bet kokia žemė apskritai apstatyta pastatu ar jam skirta. 4. Pagal 1 dalies a punkto 1 papunktį „žemė statyboms“ laikoma visa neapstatyta žemė: a) ant kurios vykdomi ar įvykdyti darbai; b) kuri parengta ar buvo parengta specialiam žemės naudojimui; c) aplink kurią vykdomi ar įvykdyti parengiamieji darbai arba d) kurios atžvilgiu išduotas statybos leidimas, numatant ant žemės statyti pastatus.“
13

2006 m. Reglamento dėl Bendrijos žemės ūkio politikos – Pajamų rėmimas (Regeling GLB-inkomenssteun 2006, toliau – Regeling) 16 straipsnyje, be kita ko, numatoma: „1. Teisės į išmokas iš nacionalinio rezervo gali būti skiriamos tik šiems asmenims: <…> c) ūkininkams, pagal Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsnį investavusiems į gamybos pajėgumus ar įsigijusiems žemės, jeigu ministras mano esant pakankamai įrodymų, kad jie pagal Reglamento Nr. 795/2004 21 straipsnį vėliausiai 2004 m. gegužės 15 d.: — investavo į tvartus arba juos išsinuomojo mažiausiai šešeriems metams, — įsigijo žemės arba ją išsinuomojo mažiausiai šešeriems metams, — įsigijo galvijų, už kuriuos gali būti mokamos Reglamento Nr. 1782/2003 VI priede nurodytos tiesioginės išmokos; <…> d) ūkininkams, pagal Reglamento Nr. 795/2004 22 straipsnį išsinuomojusiems arba įsigijusiems žemės, jeigu ministras mano esant pakankamai įrodymų, kad jie šią žemę išsinuomojo arba įsigijo vėliausiai 2004 m. gegužės 15 d.; <…> 2. Ūkininkams 1 dalies b–d punktų prasme teisės į išmokas iš nacionalinio rezervo gali būti skiriamos tik tuomet, jeigu: a) jie dėl investicijų į gamybos pajėgumus, turto įgijimo arba žemės, už kurią gali būti mokamos išmokos, Reglamento Nr. 1782/2003 42 straipsnio 2 dalies prasme, įsigijimo arba išsinuomojimo paskesniais kalendoriniais metais turi daugiau: i) vietų tvartuose; ii) gyvulių, už kuriuos gali būti mokama Reglamento Nr. 1782/2003 VI priede nurodyta tiesioginė išmoka, <…> nei turėti gamybos pajėgumai arba žemės plotai referenciniu laikotarpiu; b) jie dėl to pagal skaičiavimus, atliktus remiantis 17 straipsniu, gavo daugiau tiesioginių išmokų ir c) šie papildomi gamybos pajėgumai arba žemės plotai dar nesuteikia teisės pripažinti teises į išmokas arba į referencines sumas remiantis referenciniu laikotarpiu. 3. Prašymai pripažinti teises į išmokas iš nacionalinio rezervo turi būti pateikiami 11 straipsnyje nustatyta tvarka.“
46

Taryba mano, kad pirmasis apeliacinio skundo pagrindas negali sukelti abejonių dėl Pirmosios instancijos teismo atlikto faktinių aplinkybių vertinimo, nes jis yra atrankinio pobūdžio. Apeliantės šiuo atžvilgiu pateiktais argumentais neatsižvelgiama į visus bylos medžiagos dokumentus ir, be kita ko, juose nėra nuorodos į tris dokumentus, kuriais rėmėsi Pirmosios instancijos teismas. Be to, vykstant procedūrai šiame teisme Tarybos pateiktame atsiliepime į ieškinį nėra jokių įrodymų. Taryba taip pat ginčija tai, kad pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkto aiškinimas turėjo didelį poveikį šioje byloje, nes vis tiek būtų padaryta ta pati išvada. Bet kuriuo atveju nesvarbu, ar aiškinimas turėtų didelį poveikį, ar ne, nes tai neleistų padaryti išvados, kad Komisija sutiko su argumentu, jog ji negalėjo pakeisti savo pirminio sprendimo.
6

Minėto reglamento 16 straipsnyje numatyta: „Sankcijos 1. Valstybės narės imasi atitinkamų veiksmų, užtikrinančių, kad sankcijos bus taikomos bent už tokius šio reglamento šiuos pažeidimus: a) už egzempliorių įvežimą į Bendriją, eksportą arba reeksportą iš jos be reikiamo leidimo arba sertifikato, arba pateikus padirbtą, suklastotą arba negaliojantį leidimą ar sertifikatą arba pataisytą be jį išdavusios institucijos leidimo; b) už leidime arba sertifikate, išduotame laikantis šio reglamento reikalavimų, nurodytų sąlygų nesilaikymą; <…> j) už egzempliorių pirkimą, siūlymą pirkti, įsigijimą komerciniams tikslams, naudojimą siekiant pasipelnyti, viešą demonstravimą komerciniais tikslais, pardavimą, laikymą pardavimui, siūlymą parduoti arba vežimą pardavimui pažeidžiant 8 straipsnį; <…> 2. 1 dalyje nurodytos priemonės turi atitikti pažeidimo pobūdį bei sunkumą ir apimti nuostatas dėl egzempliorių sulaikymo, o prireikus ir konfiskavimo. <…> 4. Jei pristačius į Bendrijos įvežimo punktą gyvą iš B arba C priede išvardytų rūšių egzempliorių atitinkamas galiojantis leidimas arba sertifikatas nepateikiamas, egzempliorius turi būti sulaikytas ir gali būti konfiskuotas arba, jei gavėjas atsisako pripažinti egzempliorių, už įvežimo punktą atsakingos valstybės narės kompetentingos institucijos gali atsisakyti priimti krovinį ir pareikalauti, kad vežėjas grąžintų jį į tą vietą, iš kurios jis buvo paimtas.“
45

Be to, kaip teisingai nurodė Jungtinės Karalystės vyriausybė, pernelyg ankstyvas konsultavimosi pareigos atsiradimas galėtų lemti skirtingą nei Direktyva 98/59 siekiamą rezultatą, pavyzdžiui, gali būti apribotas įmonių lankstumas vykdant restruktūrizavimą, nustatyti administraciniai suvaržymai, be pagrindo skatinamas darbuotojų susirūpinimas dėl jų darbo apsaugos.
4

To paties reglamento 2 straipsnyje nurodyta: „1. Šiame reglamente „prekės, pagamintos pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises“ reiškia: a) „suklastotos prekės“ t. y.: i) prekės, įskaitant jų pakuotes, be leidimo pažymėtos prekių ženklu, tapačiu prekių ženklui, užregistruotam tokios pat rūšies prekėms, arba prekių ženklu, kurio pagal jo esminius požymius negalima atskirti nuo užregistruoto prekių ženklo ir kuris dėl to pažeidžia atitinkamo prekių ženklo savininko teises pagal Bendrijos teisę, kaip numatyta 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo arba pagal valstybės narės, kurios muitinei pateiktas prašymas taikyti muitinės priežiūros priemones, teisę; <…> <…> 2. Šiame reglamente „intelektinės nuosavybės teisių subjektas“: a) prekių ženklo savininkas <…> <…>“
21

Šiuo klausimu reikia priminti, kad reglamentas, tikslinantis klasifikavimo tarifinėse pozicijose ir subpozicijose sąlygas, yra pamatinio pobūdžio ir negali veikti atgaline data (žr., be kita ko, 2001 m. birželio 7 d. Sprendimo CBA Computer, C-479/99, Rink. p. I-4391, 31 punktą ir 2008 m. lapkričio 27 d. Sprendimo Metherma, C-403/07, Rink. p. I-8921, 39 punktą). Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką Teisingumo Teismas gali atsižvelgti ir į tas Bendrijos teisės normas, kurių nacionalinis teismas savo prejudiciniame klausime nepaminėjo (žr., be kita ko, 2008 m. birželio 26 d. Sprendimo Wiedemann ir Funk, C-329/06 ir C-343/06, Rink. p. I-4635, 45 punktą bei minėto sprendimo Metherma 39 punktą).
Keywords

Summary



Keywords

1. Sąjungos teisė – Aiškinimas – Tekstai keliomis kalbomis – Reglamentas Nr. 881/2002 – Skirtumai tarp skirtingų kalbinių versijų

(Tarybos reglamentas Nr. 881/2002, iš dalies pakeistas Reglamentu Nr. 561/2003)

2. Europos Sąjunga – Bendra užsienio ir saugumo politika – Specialios ribojančios priemonės, taikomos tam tikriems asmenims ir subjektams, susijusiems su Usama bin Ladenu, Al-Qaida tinklu ir Talibanu – Reglamentas Nr. 881/2002

(Tarybos reglamento Nr. 881/2002, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 561/2003, 2 straipsnio 2 dalis)

Summary

1. Skirtingų Europos Sąjungos teksto kalbinių versijų nesutapimo atveju nagrinėjama nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, bendrą struktūrą ir tikslą.

Aiškinant Reglamentą Nr. 881/2002, nustatantį tam tikras specialias ribojančias priemones, taikomas tam tikriems asmenims ir subjektams, susijusiems su Usama bin Ladenu, Al-Qaida tinklu ir Talibanu, iš dalies pakeistą Reglamentu (EB) Nr. 561/2003, taip pat reikia atsižvelgti į Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos Rezoliucijos 1390 (2002), kurią šiuo reglamentu, kaip nurodyta jo 4 konstatuojamojoje dalyje, siekiama įgyvendinti, tekstą ir tikslą. Be to, Sąjungos antrinės teisės akto, kaip antai šio reglamento, tekstas turi būti aiškinamas kuo labiau laikantis, be kita ko, bendrųjų Sąjungos teisės principų, visų pirma teisinio saugumo principo. Pagal šį principą reikalaujama, kad teisės aktai, kuriuose nustatytos ribojančios priemonės, turinčios didelį poveikį nurodytų asmenų teisėms ir laisvėms, būtų aiškūs ir tikslūs, kad atitinkami asmenys, įskaitant trečiuosius asmenis, galėtų aiškiai žinoti savo teises ir pareigas ir atitinkamai imtis veiksmų.

(žr. 44–45, 64–65 punktus)

2. Reglamento (EB) Nr. 881/2002, nustatančio tam tikras specialias ribojančias priemones, taikomas tam tikriems asmenims ir subjektams, susijusiems su Usama bin Ladenu, Al-Qaida tinklu ir Talibanu, iš dalies pakeisto Reglamentu (EB) Nr. 561/2003, 2 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji netaikoma asmens, kurį nurodė pagal Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos Rezoliucijos 1267 (1999) 6 dalį įsteigtas komitetas ir kuris įtrauktas į minėto reglamento I priedą, sutuoktinei mokamoms valstybės socialinio draudimo ir socialinės paramos išmokoms, remiantis vien tuo, kad tokia sutuoktinė gyvena su minėtu nurodytu asmeniu ir pasinaudos arba galės pasinaudoti tam tikra tokių išmokų suma, kai mokės už prekes ar paslaugas, kurias toks nurodytas asmuo vartos arba iš kurių turės naudos.

Iš tiesų mažai tikėtina, kad minėtos lėšos galėtų būti paverstos priemonėmis, kurios padėtų remti teroristinę veiklą, juo labiau kad tokios išmokos yra tokio dydžio, kad jų pakanka tik esminiams atitinkamų asmenų poreikiams patenkinti.

(žr. 61, 74 punktus ir rezoliucinę dalį)
Byla C-362/08 P

Internationaler Hilfsfonds eV

prieš

Europos Komisiją

„Apeliacinis skundas — Galimybė susipažinti su institucijų dokumentais — Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 — Ieškinys dėl panaikinimo — „Akto, kurį galima ginčyti“ sąvoka pagal EB 230 straipsnį“

Generalinio advokato P. Mengozzi išvada, pateikta 2009 m. rugsėjo 15 d. I ‐ 671

2010 m. sausio 26 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas I ‐ 709

Sprendimo santrauka

Ieškinys dėl panaikinimo – Aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį – Sąvoka – Aktai, sukeliantys privalomų teisinių pasekmių

(EB 230 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 7 dalis, 6 straipsnio 1 dalis, 7 straipsnis, 8 straipsnio 1 ir 3 dalys)

Reglamente Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais numačius dviejų etapų procedūrą, skirtą greitai ir supaprastintai prieigai prie dokumentų užtikrinti, suteikiama labai plati teisė susipažinti su atitinkamų institucijų dokumentais, nes naudojantis šia teise pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį nereikalaujama nurodyti paraiškos pateikimo priežasties. Be to, pagal to paties reglamento 4 straipsnio 7 dalį šio straipsnio 1–3 dalyse numatytos išimtys gali būti taikomos tiktai tokiam laikotarpiui, kai apsauga yra pateisinama, atsižvelgiant į dokumento turinį. Iš to išplaukia, kad asmuo gali pateikti naują paraišką dėl galimybės susipažinti su dokumentais, su kuriais prieš tai jam buvo neleista susipažinti. Tokia paraiška įpareigoja atitinkamą instituciją išnagrinėti, ar ankstesnis atsisakymas leisti susipažinti išlieka pateisinamas, atsižvelgiant į per tą laiką pasikeitusias teisines ar faktines aplinkybes.

Šiuo atžvilgiu Komisijos aktas, kuriuo atsisakoma leisti susipažinti su dokumentais, turi būti laikomas galutiniu atsisakymu, kai šis galutinis pobūdis išplaukia ir iš šio akto turinio, aiškiai reiškiančio „galutinę (Komisijos) poziciją“, ir iš aplinkybių, kuriomis jis priimtas, t. y. užbaigus daugybę veiksmų, kurių apeliantė nuolat ėmėsi beveik trejus metus, kurie apėmė keletą šiuo tikslu jos pateiktų paraiškų ir dėl kurių ombudsmeno institucijoje vyko procedūra, per kurią Komisija pateikė išsamią nuomonę.

Tokiomis aplinkybėmis Komisija negali pagrįstai teigti, kad, gavusi pranešimą apie ginčijamą aktą, apeliantė turėjo pateikti naują paraišką ir laukti, kol ši institucija iš naujo atsisakys leisti susipažinti, kad toks atsisakymas galėtų būti laikomas galutiniu aktu ir dėl to galimu ginčyti. Iš tiesų, jeigu apeliantė būtų tai dariusi, vis tiek nebūtų pasiekusi norimo rezultato, atsižvelgiant į tai, kad Komisija išsamiai nagrinėjo jos pateiktą paraišką dėl galimybės susipažinti ir aiškiai priėmė savo galutinę poziciją atsisakydama leisti susipažinti su prašomais dokumentais.

Reikalavimas imtis tokių veiksmų prieštarautų ir minėtam tikslui, kuriuo siekiama užtikrinti greitą ir supaprastintą prieigą prie atitinkamų institucijų dokumentų.

Toks atsisakymo aktas yra aktas, kurį galima ginčyti ir dėl kurio galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį. Todėl šis ieškinys yra priimtinas.

(žr. 56–62 punktus)
Iš EB 249 straipsnio trečios pastraipos matyti, jog Bendrijos direktyvų įgyvendinimas turi būti užtikrinamas tinkamomis valstybių narių priimtomis priemonėmis. Tai, kad ypatingais atvejais, kai reikalaujamos įgyvendinimo priemonės nepriimtos arba kai jos nesuderinamos su direktyva, asmenys turi teisę teisme remtis direktyva prieš jos neįgyvendinusią valstybę narę, nepateisina to, kad valstybė narė gali laiku nepriimti priemonių, reikalingų pasiekti kiekvienos direktyvos tikslą. Be to, aplinkybė, jog tam tikros nagrinėjamos direktyvos nuostatos yra tiesiogiai taikomos vidaus teisės sistemoje, juo labiau nepateisina valstybių narių atleidimo nuo jų perkėlimo pareigos.

Valstybė narė nevykdo įsipareigojimų pagal Direktyvos 2003/55/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių 22 straipsnio 3 dalies e punktą ir 4 dalį, jeigu ji neperkelia minėtos 22 straipsnio 3 dalies e punkto nuostatos, susijusios su reikalavimais iš anksto pasikonsultuoti su suinteresuotosiomis valstybėmis narėmis jungiamojo vamzdyno atveju, ir numato, kad Komisijai perduodami tik prašymai atleisti nuo reikalavimų, nors minėtoje 22 straipsnio 4 dalyje nustatyta pareiga pranešti šiai institucijai apie galutinį sprendimą atleisti ir visą su juo susijusią naudingą informaciją.

(žr. 44–46 punktus)
Byla C-170/08

H. J. Nijemeisland

prieš

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(College van Beroep voor het bedrijfsleven prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Bendra žemės ūkio politika — Galvijiena — Reglamentas (EB) Nr. 795/2004 — 3a straipsnis — Integruota administravimo ir kontrolės sistema, taikoma tam tikroms Bendrijos pagalbos schemoms — Bendroji išmoka — Referencinės sumos apskaičiavimas — Sumažinimai ir neskyrimai“

2009 m. birželio 11 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas I ‐ 5129

Sprendimo santrauka

Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Integruota administravimo ir kontrolės sistema, susijusi su tam tikromis pagalbos schemomis – Bendrosios išmokos schema

(Tarybos reglamento Nr. 1254/1999 23 straipsnio 1 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1782/2003 37 straipsnio 1 dalis; Komisijos reglamento Nr. 795/2004 3a straipsnis)

Reglamento Nr. 795/2004, nustatančio išsamias bendrosios išmokos schemos, pateiktos Reglamente Nr. 1782/2003, nustatančiame bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiame tam tikras paramos schemas ūkininkams, įgyvendinimo taisykles, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1974/2004, 3a straipsnį reikia aiškinti taip, kad apskaičiuojant referencinę sumą pagal Reglamento Nr. 1782/2003 37 straipsnio 1 dalį nereikia atsižvelgti į sumažinimus ir neskyrimus pagal Reglamentą Nr. 1254/1999 dėl bendro galvijienos rinkos organizavimo.

Iš tiesų Reglamento Nr. 795/2004 3a straipsnyje aiškiai numatyta, kad apskaičiuojant referencinę sumą atsižvelgiama į gyvūnų, už kuriuos „buvo arba turėjo būti suteikta“ tiesioginė išmoka, skaičių. Iš to išplaukia, jog siekiant apskaičiuoti referencinę sumą pagal Reglamento Nr. 1782/2003 37 straipsnio 1 dalį nereikalaujama, kad ūkininkui būtų buvusi sumokėta nagrinėjama tiesioginė išmoka. Iš Reglamento Nr. 1254/1999 23 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad taikant sankciją gamintojas netenka teisės į pagal šį reglamentą skiriamas išmokas, nepaisant atitinkamų gyvūnų skaičiaus. Taigi tokia sankcija neturi įtakos nustatant gyvūnų skaičių, į kurį reikia atsižvelgti apskaičiuojant minėtą referencinę sumą. Be to, šis aiškinimas atitinka Bendrijos teisės aktų leidėjo valią neleisti sankcijoms visą laiką galioti žemdirbių nenaudai po pirminės sankcijos paskyrimo.

(žr. 33–36 ir 47 punktus bei rezoliucinę dalį)
24

Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad, vykstant EB 234 straipsnyje numatytam procesui, grindžiamam aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo kompetencijos atskyrimu, bet koks nagrinėjamų faktinių aplinkybių vertinimas yra nacionalinio teismo kompetencija. Be to, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, kuris atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos aplinkybes, turi įvertinti reikalingumą pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kad galėtų priimti savo sprendimą, bei Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikiami klausimai susiję su Bendrijos teisės išaiškinimu (žr., be kita ko, 2003 m. vasario 25 d. Sprendimo IKA, C-326/00, Rink. p. I-1703, 27 punktą; 2005 m. balandžio 12 d. Sprendimo Keller, C-145/03, Rink. p. I-2529, 33 punktą ir 2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Conseil général de la Vienne, C-419/04, Rink. p. I-5645, 19 punktą).
27

2006 m. liepos 4 d. oficialiu pranešimu Komisija informavo Portugalijos valdžios institucijas, kad Nutarimas Nr. 1726/2006 nėra visa minėtą sprendimą Komisija prieš Portugaliją įgyvendinanti priemonė. Pirma, kadangi nutarimas priskirtinas mažesnėms už dekretą įstatymą normoms, Nutarimu Nr. 1726/2006 negalėjo būti panaikintas RGEU 17 straipsnis, kuris ir toliau siejo tam tikrų medžiagų naudojimą su išankstine palankia LNEC nuomone, nenumatant galimybės atsižvelgti į kitose valstybėse narėse atliktus bandymus ir tikrinimus. Be to, šis nutarimas niekaip nesusijęs su RGEU 17 straipsniu. Antra, šiame nutarime minimos tik vandens paskirstymo kanalizacijos sistemos, kurioms taikomi Europos standartai, tačiau neapimami atskiri vamzdžiai. Be to, dėl kanalizacijos sistemų, kurių atžvilgiu netaikomi Europos standartai, patvirtinimo procedūros Nutarime Nr. 1726/2006 numatyta, kad galima atsižvelgti į kitoje valstybėje narėje atliktus bandymus ir tikrinimus, net jei tokia pareiga nėra numatyta. Trečia, Portugalijos valdžios institucijos nepranešė apie priemones, kurių imtasi ūkio subjektų atžvilgiu, kuriems poveikį padarė nacionalinės teisės aktai, Teisingumo Teismas pripažinti prieštaraujančiais EB 28 ir 30 straipsniams.