ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
55

Bendrasis Teismas pažymėjo, kad procedūrinė klaida, kaip tai suprantama pagal ankstesnės versijos Reglamento Nr. 207/2009 80 straipsnio 1 dalį, buvo klaida, kuri lemia procedūrines pasekmes (2011 m. kovo 15 d. Sprendimo Ifemy’s / VRDT – Dada & Co Kids (Dada & Co. kids), T‑50/09, EU:T:2011:90, 31 punktas ir 2011 m. rugsėjo 9 d. Nutarties Biodes / VRDT – Manasul Internacional (LINEASUL), T‑598/10, nepaskelbta Rink., EU:T:2011:458, 9 punktas). Be to, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad pagal ankstesnės versijos Reglamento Nr. 207/2009 80 straipsnį negali būti nagrinėjami klausimai iš esmės ir netgi keičiamas Apeliacinės tarybos priimtas sprendimas (2009 m. liepos 1 d. Sprendimo Okalux / VRDT – Messe Düsseldorf (OKATECH), T‑419/07, EU:T:2009:238, 33 punktas ir 2011 m. rugsėjo 9 d. Nutarties LINEASUL, T‑598/10, nepaskelbta Rink., EU:T:2011:458, 9 punktas).
48

Pirma, Fusion for Energy teigia, kad nuorodos į egzaminą raštu minėtame Vadove kandidatams ir 2015 m. birželio 4 d. elektroniniame laiške atsirado dėl administracinės klaidos. Anot jo, su atrankos komisija ir SSĮT nesitarta dėl Vadovo kandidatams ir jos šio vadovo nepasirašė. Šiomis aplinkybėmis Fusion for Energy taip pat teigia, kad pagal pavyzdinių bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 5 straipsnio 4 ir 5 dalis laikinoms darbo vietoms, kurios turi būti užimtos per trumpą laiką, neprivalu rengti egzamino raštu. Be to, anot Fusion for Energy, iš Vadovo kandidatams nebuvo akivaizdu, kad egzaminas raštu vienareikšmiškai turėjo įvykti, ir ieškovas turėjo suvokti tai gavęs kvietimą į pokalbį ir per patį pokalbį.
18

Ieškovas nurodo, kad paskyrimų tarnyba nesilaikė 45 straipsnio BĮN 3 straipsnio penktos įtraukos antrojo sakinio nuostatų. Jis teigia, kad vertinimo ataskaitos nebuvo galutinai parengtos ne dėl jo kaltės, o dėl laikinojo nedarbingumo atostogų. Remiantis šios nuostatos formuluote, nebūtų galima pašalinti jo atvejo iš 2015 m. pareigų paaukštinimo procedūros. Paskyrimų tarnyba klaidingai nusprendė, kad, atidėjus jo vertinimo ir pareigų paaukštinimo procedūras iki jo grįžimo į darbą dienos, iš jo nebuvo atimtos PTN 43 ir 45 straipsniuose numatytos teisės. Tokia pozicija lemtų daug sunkumų, be kita ko, atitinkamo pareigūno mirties ar nuolatinio invalidumo atvejais. Be to, paskyrimų tarnyba negali grįsti aplinkybės, kad ieškovas negalėjo dalyvauti nagrinėjamoje pareigų paaukštinimo procedūroje, tuo, kad nebuvo palyginti jo nuopelnai, nes jis dėl to nekaltas. Iš tiesų, kaip mano ieškovas, paskyrimų tarnyba tam galėjo pasinaudoti jos turima kita informacija. Nesilaikydama 45 straipsnio BĮN 3 straipsnio, paskyrimų tarnyba pažeidė Tarnybos nuostatų 45 straipsnį.
12

Dėl sankcijos Komisija teigia, kad remiantis reikšmingomis Įgyvendinimo reglamento nuostatomis, taikytinomis faktinių aplinkybių, kuriomis kaltinama, susiklostymo metu, siekdama nustatyti draudimo dalyvauti trukmę ir nepažeisti proporcingumo principo, ji visų pirma turi atsižvelgti į pažeidimų sunkumą, be kita ko, į jų poveikį Sąjungos finansiniams interesams ir įvaizdžiui, laiko tarpą, praėjusį nuo atitinkamų faktinių aplinkybių susiklostymo, pažeidimų trukmę ir pasikartojimą, atitinkamo subjekto tyčią ar aplaidumo lygį ir į priemones, kurių šis subjektas ėmėsi situacijai ištaisyti. Šiuo atveju pabrėžusi pažeidimų sunkumą Komisija pažymėjo, kad realybės neatitinkančius dokumentus ieškovė pateikė pakartotinai. Šiuo aspektu Komisija nurodo 2015 m. rugpjūčio 31 d. rašte paminėtus būdus, kuriais ieškovė didino savo išlaidas, palyginti su išlaidomis pagal įvairias sutartis, ir kuriuos atskleidė OLAF ar kitos tarnybos. Į siekiant išvengti sankcijos ieškovės pateiktus įvairius argumentus Komisija, be kita ko, atsako, kad negalima paneigti Sąjungai padarytos finansinės žalos, nes jei rungimosi procedūros būtų vykdytos sąžiningai, pirkimo kaina būtų galėjusi būti mažesnė, kad Sąjungos įvaizdžiui neabejotinai turi įtakos netinkamas subsidijų, skirtų skatinti bendradarbiavimui dėl trečiųjų šalių vystymosi, naudojimas, kad laiko tarpą, praėjusį nuo faktinių aplinkybių susiklostymo, lemia tai, jog šios aplinkybės Audito Rūmų buvo nustatytos tik 2012 m., kad taikytinose reikšmingose Įgyvendinimo reglamento nuostatose vartojama pažeidimų pasikartojimo sąvoka nereiškia, jog administracinė sankcija yra ankstesnė už kai kuriuos iš jų, ar netgi to, kad jie buvo padaryti paeiliui, o apima atvejus, kai pažeidimai nėra atskiri, bet priklauso panašių pažeidimų visumai, rodančiai padėties sunkumą, kad šiuo atveju ieškovė vis dėlto jau anksčiau buvo pateikusi klaidingos informacijos, siekdama padidinti savo išlaidas, ir kad, priešingai, nei ji teigia, šioje byloje nagrinėjimas manipuliavimas buvo atliekamas sąmoningai ir nebuvo kontrolės mechanizmo, kuris leistų to išvengti. Be to, Komisija tvirtai ir išsamiai ginčija tai, kad ji paskelbė pranešimą žiniasklaidoje apie procedūras dėl ieškovės ir apie atitinkamus sunkumus, su kuriais galėjo susidurti ieškovė. Komisija pabrėžia, kad viešieji ištekliai (ne Sąjungos) sudarė didžiąją ieškovės biudžeto dalį ir kad nuo 2008 m. iki 2014 m. Sąjungos subsidijos sudarė daug mažesnę ieškovės lėšų dalį. Todėl, anot Komisijos, draudimo dalyvauti sankcija, priešingai, nei teigia ieškovė, nedaro jai žlugdančio poveikio. Kita vertus, atsižvelgdama į priemones, kurių ieškovė ėmėsi kontrolei ir vidinėms procedūroms pagerinti, taip pat į tai, kad už nagrinėjamą projektą atsakingas asmuo buvo atleistas iš darbo, Komisija galiausiai iki 18 mėnesių sumažino draudimo dalyvauti sankciją, taikytiną nuo pranešimo apie sprendimą skirti sankciją.
67

Grįsdama savo reikalavimus atlyginti žalą ieškovė tvirtina, kad implicitinis pagalbos prašymo atmetimas, kuris apėmė STSĮT atsisakymą pripažinti, kad šiame prašyme nurodyti veiksmai patenka į psichologinio priekabiavimo sąvoką pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnį, sukėlė jai neturtinės žalos. Ji susijusi su tuo, kad STSĮT nepripažino, jog ieškovės kaltinimai, pateikti Garso ir vaizdo skyriaus vadovui, yra pagrįsti, ir tuo, kad šiuo aspektu patariamasis komitetas nesilaikė vidaus taisyklių psichologinio priekabiavimo srityje 11 straipsnio, pagal kurį jis turėjo išklausyti ieškovę per dešimt dienų po to, kai pateiktas pagalbos prašymas, ir apklausti asmenis kaip liudytojus per mėnesį po to, kai išklausytas šį skundą patariamajam komitetui pateikęs asmuo. STSĮT, kuri turi būti laikoma atsakinga už šiuos patariamojo komiteto veiklos trūkumus, taip pat pažeidė Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnį ir nagrinėjamu atveju nesiėmė veiksmų per protingą terminą.
Pateikiant paneigiančius įrodymus ir papildant įrodymus po to, kai kita šalis atsiliepime į ieškinį pateikė paneigiančius įrodymus, netaikoma Procedūros reglamento 85 straipsnio 1 dalyje numatyta teisės praradimo taisyklė, pagal kurią numatyta, kad įrodymai ir pasiūlymai pateikti įrodymų pateikiami pirmą kartą pasikeičiant pareiškimais. Iš tikrųjų ši nuostata susijusi su naujais įrodymais ir turi būti aiškinama atsižvelgiant į Procedūros reglamento 92 straipsnio 7 dalį, kurioje aiškiai numatyta, kad galima pateikti paneigiamųjų įrodymų arba papildyti pasiūlymus pateikti įrodymų.

Pagal Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos pripažinimo negaliojančia procedūroms taikomą Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos galiojimo prezumpciją, Reglamento Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo 76 straipsnio 1 dalyje numatyta Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) pareiga savo iniciatyva nagrinėti tinkamus faktus, dėl kurių ji galėtų taikyti absoliučius atmetimo pagrindus, apribojama. Kadangi registruoto Europos Sąjungos prekių ženklo galiojimas preziumuojamas, prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikęs asmuo turi nurodyti Tarnybai konkrečius duomenis, dėl kurių jo galiojimas gali būti ginčijamas.

Siekdamas užginčyti Europos Sąjungos prekių ženklo registracijos galiojimą, prašymą pripažinti registraciją negaliojančia pateikęs asmuo gali remtis plačiai žinomais faktais. Plačiai žinomi faktai apibrėžiami kaip faktai, kuriuos gali žinoti visi žmonės arba kurie gali būti žinomi iš visuotinai prieinamų šaltinių.

Be to, jeigu Tarnybos organai nusprendžia atsižvelgti į plačiai žinomus faktus, savo sprendimuose jie neprivalo įrodinėti tokių faktų teisingumo.

Be to, procedūrų Tarnybos įvairiose instancijose šalims taip pat negali būti priekaištaujama, kad jos nepateikė įrodymų, kurie patvirtintų plačiai žinomų faktų teisingumą. Tik po to, kai buvo nurodyta, kad žinomi faktai, kuriuos nurodė procedūros dėl registracijos pripažinimo negaliojančia šalys, negali būti tokiais laikomi, Apeliacinė taryba gali, jei reikia, juos atmesti, remdamasi tuo, jog šalys nepateikė pakankamai įrodymų, kad būtų galima nustatyti jų teisingumą.

(žr. 31–34 punktus)
Pagal Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 1225/2009 17 straipsnio 1 ir 2 dalis Komisija didelės apimties bylose tyrimą dėl žalos buvimo gali apriboti iki pagrįsto šalių skaičiaus, pasinaudodama bendrovių atrankos metodu. Šiuo atžvilgiu pagrindinio reglamento 17 straipsnio 1 dalyje numatyti du atrankos metodai. Iš tiesų tyrimas gali būti apribotas iki pagrįsto šalių, produktų ar sandorių, kurie pagal atrankos metu turimą informaciją yra statistiškai reprezentatyvūs, skaičiaus arba tiriant didžiausią produkcijos, pardavimų ar eksporto kiekį, kurį galima pagrįstai ištirti per turimą laiką.

Darytina išvada, kad kai Sąjungos institucijos nusprendžia pasirinkti antrąjį atrankos metodą, jos turi tam tikrą lankstumą, susijusį su perspektyviniu vertinimu to, ką jos pagrįstai gali atlikti per joms tyrimui įvykdyti nustatytą terminą. Be to, iš minėto reglamento 17 straipsnio 2 dalies matyti, kad galutinį sprendimą dėl šalių atrankos pagal išdėstytas atrankos nuostatas turi priimti Komisija.

Kalbant apie imties reprezentatyvumą, Komisija turi užtikrinti įvairių veiksnių, pavyzdžiui, visos Sąjungos produkcijos proporcingumą ir gamintojų geografinį pasiskirstymą, buvimą. Iš tikrųjų pagal pagrindinio reglamento 4 straipsnio 1 dalį norint, kad būtų patikimai atspindėta ekonominė situacija Sąjungos pramonėje, Komisija turi savo tyrimą grįsti visa Sąjungos pramone.

Kai ieškovas ginčija atrinktų gamintojų reprezentatyvumą, jis turi pateikti įrodymus, kurie Bendrajam Teismui leistų konstatuoti, kad atsižvelgiant į atrinktus Sąjungos gamintojus, Komisija nustatydama žalą padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.

(žr. 40, 41, 44, 49 punktus)
Institucija, nagrinėjanti prašymą leisti susipažinti su dokumentais, susijusiais su tarptautinėmis derybomis, nepadarydama akivaizdžios vertinimo klaidos gali pateisinti atsisakymą leisti susipažinti su dokumentais tuo, kad dėl tokių dokumentų atskleidimo kiltų konkretus pavojus komplikuoti Sąjungos padėtį vykstant dialogui su trečiąja valstybe, todėl būtų pakenkta Sąjungos santykiams. Be to, minėta institucija turi teisę glaustai nurodyti tokį motyvą tokiu atveju, kai pateikiant išsamesnį paaiškinimą būtų atskleistas, pažeidžiant teisės aktų leidėjo Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 dalyje numatytos imperatyvios apsaugos apimtį, pats dokumentų, kuriems taikoma šioje nuostatoje numatyta apsauga, turinys.

Dėl dokumentų, kuriuose pateikiamos teisinės konsultacijos, skirtų Komisijos pirmininko kabinetui, Sąjungos vyriausiajam įgaliotiniui užsienio reikalams ir saugumo politikai ir Komisijos nario, atsakingo už vidaus reikalus, kabinetui, ir kuriuos buvo prašyta pateikti per trumpą laiką, kad būtų pagelbėta Komisijos atstovams per susitikimus su valstybės narės ir trečiosios valstybės atstovais dėl priemonių, kurių pastarosios turi imtis įgyvendindamos įsipareigojimus pagal Sąjungos ir šios trečiosios valstybės pareiškimus, susijusius su migracijos krize, reikia pažymėti, kad tokių teisinių nuomonių (parengiamųjų ir vidaus), parengtų šios institucijos ir valstybės narės atstovų politinio dialogo su trečiosios valstybės atstovais tikslais, atskleidimas numanomai pakenktų Komisijos interesui prašyti nuomonių iš jos skirtingų tarnybų, siekiant parengti jos, kaip institucijos, galutinę poziciją, ir gauti atviras, objektyvias ir išsamias teisines nuomones, be to, tai būtų padaryta srityje, kuriai būdingas tam tikras politinis jautrumas ir skuba reaguoti į delikačią migracijos padėtį. Iš tiesų, tarpžinybinis konsultavimasis, išreikštas pokalbiais telefonu, yra parengiamasis darbas, kuris būtinas geram šios institucijos veikimui.

Šių teisinių konsultacijų, kurias skubos tvarka pateikia teisės tarnybos darbuotojai Komisijos Pirmininkui ir tam tikram GD, atvirumui, objektyvumui, išsamumui ir greitumui būtų pakenkta, jei tokių konsultacijų, parengtų paskubomis siekiant paruošti šios institucijos atsakingų asmenų ir valstybės narės atstovų susitikimus su trečiosios valstybės atstovais, autoriai būtų turėję numatyti, kad tokie elektroniniai laiškai gali būti paviešinti.

(žr. 86–88 punktus)
Dėl centrinio subjekto sąvokos, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 468/2014, kuriuo sukuriama Europos Centrinio Banko, nacionalinių kompetentingų institucijų ir nacionalinių paskirtųjų institucijų bendradarbiavimo Bendrame priežiūros mechanizme struktūra, 2 straipsnio 21 punkto c papunktį, reikia pažymėti, kad ši nuostata negali būti aiškinama kaip savaime reiškianti, jog centrinis subjektas turi kredito įstaigos statusą. Iš tiesų, pirma, Reglamento Nr. 468/2014 2 straipsnio 21 punkto c papunkčio formuluotėje nenurodytas toks reikalavimas, priešingai, nei numatyta to paties reglamento 2 straipsnio 21 punkto a papunktyje, kuriame aiškiai nurodyta grupės, kurios patronuojančioji įmonė turi kredito įstaigos statusą, rizikos ribojimu pagrįsta priežiūra.

Antra, toks „prižiūrimos grupės“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 468/2014 2 straipsnio 21 punkto c papunktį, kvalifikavimas atitinka Reglamento Nr. 1024/2013, kuriuo Europos Centriniam Bankui pavedami specialūs uždaviniai, susiję su rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų priežiūros politika, ir Reglamento Nr. 468/2014 tikslus, neatsižvelgiant į tai, ar šios grupės centrinis subjektas turi kredito įstaigos statusą, ar ne. Trečia, Europos Centrinio Banko negalėjimas įgyvendinti Reglamente Nr. 1024/2013 nustatytų prerogatyvų kredito įstaigos statuso neturinčio centrinio subjekto atžvilgiui nėra kliūtis, dėl kurios nebūtų galima tinkama rizikos ribojimu pagrįsta priežiūra, tad Europos Centrinis Bankas gali pasinaudoti savo prerogatyvomis šiam centriniam subjektui pavaldžių subjektų atžvilgiu.

Be to, nei Reglamento Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms 10 straipsnio 1 dalies b punktas, nei to paties reglamento 11 straipsnio 4 dalis neleidžia manyti, kad centrinis subjektas turi turėti kredito įstaigos statusą, kad būtų taikomas Reglamento Nr. 468/2014 2 straipsnio 21 punkto c papunktis.

(žr. 85, 87, 92, 93, 107 punktus)
Kiek tai susiję su kompetentingų nacionalinių ar tarptautinių institucijų atliekamu pensinių teisių, įgytų iki prašymo įregistravimo dienos, vertės nustatymu, ši operacija, per kurią nustatoma kapitalo, atitinkančio pensines teises, įgytas nacionalinėje sistemoje pagal atitinkamos valstybės narės teisės aktus, vertė, priklauso tik valdžios institucijos, administruojančios pensijų sistemą, kuriai prieš pradėdamas tarnybą Sąjungoje priklausė suinteresuotasis asmuo, kompetencijai. Be to, priimdamos Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalį įgyvendinančius nacionalinės teisės aktus valstybės narės turi plačią diskreciją.

(žr. 24 punktą)
Pareigūnų tarnybos nuostatų 17a straipsnio 1 dalis, kurioje įtvirtinta, kad pareigūnas turi teisę į saviraiškos laisvę, griežtai laikydamasis lojalumo ir nešališkumo principų, kaip ir 11, 12 ir 12b straipsniai, yra viena iš konkrečių kiekvienam pareigūnui tenkančios lojalumo pareigos išraiškų. Laikydamasis šios pareigos, pareigūnas, be kita ko, turi susilaikyti nuo veiksmų, kurie gali pakenkti institucijos prestižui ir jo vadovų reputacijai, ar nuo jiems nepagarbaus elgesio.

Be to, pareigūnas žodžiu, raštu ar kito pobūdžio veiksmais negali pažeisti savo statutinių pareigų – be kita ko, nustatytų Pareigūnų tarnybos nuostatų 11, 12, 12b ir 17 straipsniuose – Sąjungai, kuriai tarnauja, taip nutraukdamas jį su Sąjunga siejantį pasitikėjimo ryšį ir sudarydamas jai kliūčių ar apskritai užkirsdamas kelią ateityje su juo bendradarbiauti vykdant Sąjungai patikėtas užduotis. Dar daugiau, iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 11 straipsnio pirmoje pastraipoje padarytų nuorodų į pareigūno „pareigas“ ir „elgesį“, 12 straipsnyje – į „bet kokius veiksmus ar elgesį“, 12b straipsnyje – į „nesusijusią su darbu veiklą“, galima daryti prielaidą, kad pareigos išsaugoti pasitikėjimo ryšį pareigūnas turi laikytis ne tik vykdydamas jam patikėtas konkrečias užduotis, bet ir visose jo ir Sąjungos santykių srityse.

Šiuo aspektu reikia nurodyti, kad straipsnyje, kurį pareigūnas ketina skelbti, nurodyti teiginiai, diskredituojantys visus Sąjungos institucijose vadovaujamąsias pareigas užimančius asmenis ir pažeidžiantys jų garbę ir dėl to pakenkiantys pačioms institucijoms, o būtent, kurie įteigia minčių, kad egzistuoja, pirma, griežtai baustini Sąjungos institucijų vadovybės veiksmai, kaip antai priekabiavimas, ir, antra, kad institucijos neturi tinkamų kovos su juo priemonių, gali turėti neigiamos įtakos apskritai visų institucijose vadovaujamąsias pareigas užimančių asmenų ir dėl to pačių institucijų įvaizdžiui, prestižui ir reikiamai pagarbai. Todėl šiais teiginiais pažeidžiama lojalumo pareiga.

(žr. 54–56, 58 ir 59 punktus)
Reikalavimai, pateikti ieškinyje dėl su protesto procedūra susijusio sprendimo, kuriais Bendrojo Teismo prašoma patenkinti prašymą suteikti apsaugą Sąjungoje, yra priimtini. Iš tikrųjų jais Bendrojo Teismo prašoma pakeisti ginčijamą sprendimą, kaip numatyta Reglamento Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo 65 straipsnio 3 dalyje, priimant sprendimą, kurį tariamai turėjo priimti Apeliacinė taryba pagal Reglamento Nr. 207/2009 nuostatas. Vis dėlto, pagal to paties reglamento 64 straipsnio 1 dalį Apeliacinė taryba gali tik pasinaudoti sprendimą, dėl kurio jai pateikta apeliacija, priėmusio skyriaus įgaliojimais arba grąžinti bylą nagrinėti tam skyriui. Tačiau dėl protesto priimtą sprendimą, dėl kurio pateikta apeliacija Apeliacinei tarybai, priėmė Protestų skyrius, kuris turi kompetenciją priimti sprendimą tik dėl protesto, ir tuo atveju, kai pripažįsta protestą pagrįstu, atmesti registruotu tarptautiniu prekių ženklu ar registruotu Europos Sąjungos prekių ženklu grindžiamą prašymą suteikti apsaugą Sąjungoje, tačiau negali tokio prašymo patenkinti. Be to, reikia priminti, kad atsižvelgiant, pirma, į Reglamento Nr. 207/2009 IV dalies nuostatose numatytos registracijos procedūros eigą, pagal kurią pradinę kontrolę, be kita ko, atsižvelgdamas į santykinius atmetimo pagrindus, turi atlikti ekspertas, vėliau, jeigu atlikus tokią kontrolę pateikiama palanki išvada, registracijos paraiška skelbiama siekiant suteikti galimybę pateikti eventualius prieštaravimus dėl santykinių atmetimo pagrindų, ir, antra, į minėto reglamento 59 straipsnį, kuriame nurodyti asmenys, galintys pareikšti protestą ir pagal kurį „paduoti apeliaciją gali bet kuri klausimo nagrinėjime dalyvavusi šalis, kuriai priimtas sprendimas turi neigiamą reikšmę“, Apeliacinė taryba neturi registracijos įgaliojimų. Iš tiesų ji gali priimti sprendimą tik gavusi apeliaciją dėl sprendimo, priimto ekspertui atlikus pradinę kontrolę, kurios išvada neigiama; tokiu atveju, jeigu ji patenkins apeliaciją pateikusio asmens reikalavimus, toliau vykstant procedūrai bus paskelbta registracijos paraiška; arba, jei apeliacija bus pateikta dėl Protestų skyriaus sprendimo, kaip nurodyta, Apeliacinė taryba irgi negalės pati patenkinti registracijos paraiškos. Taigi Bendrajam Teismui juo labiau nepriklauso nagrinėti prašymo pakeisti sprendimą, kuriuo siekiama, kad jis būtent taip pakeistų Apeliacinės tarybos sprendimą.

(žr. 12, 13 punktus)
13

2015 m. kovo 27 d. rašto priede pateiktuose motyvų pareiškimuose (toliau – motyvų pareiškimai) Taryba rėmėsi šiais nacionaliniais sprendimais: pirma, 2001 m. kovo 29 d.Secretary of State for the Home Department (Jungtinės Karalystės vidaus reikalų ministras, toliau – Home Secretary) nutarimu, iš dalies keičiančiu UK Terrorism Act 2000 (2000 m. Jungtinės Karalystės aktas dėl terorizmo), kuriuo Hamas-Izz al-Din al-Qassem uždrausta kaip su teroro aktais susijusi organizacija (toliau – Home Secretary sprendimas), antra, 1997 m. spalio 8 d.United States Secretary of State (JAV valstybės sekretorius, JAV) sprendimu, kuriame Hamas pagal Immigration and Nationality Act (Jungtinių Valstijų imigracijos ir pilietybės įstatymas, toliau – INA) pripažinta užsienio teroristine organizacija (toliau – 1997 m. JAV sprendimas), trečia, 2001 m. spalio 31 d. JAV valstybės sekretoriaus sprendimu, priimtu pagal Executive Order no 13224 (Vykdomasis įsakas Nr. 13224) (toliau – 2001 m. JAV sprendimas), ir, ketvirta, 1995 m. sausio 23 d. sprendimu, priimtu pagal Executive Order no 12947 (Vykdomasis įsakas Nr. 12947) (toliau – 1995 m. JAV sprendimas).
182

Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Tačiau pagal Procedūros reglamento 135 straipsnio 1 dalį, kai to reikalauja teisingumas, išimties tvarka Bendrasis Teismas gali nuspręsti, kad pralaimėjusi šalis, be savo išlaidų, padengia tik dalį kitos šalies bylinėjimosi išlaidų. Be to, pagal to paties reglamento 135 straipsnio 2 dalį Bendrasis Teismas gali iš šalies, net jei ši laimėjo bylą, priteisti visas bylinėjimosi išlaidas arba jų dalį, jeigu tai atrodo pateisinama dėl jos elgesio, įskaitant elgesį iki proceso. Be kita ko, Bendrasis Teismas gali priteisti bylinėjimosi išlaidas iš institucijos, kurios sprendimas nepanaikintas, dėl to sprendimo nepakankamumo, galėjusio paskatinti ieškovą pareikšti ieškinį (2016 m. balandžio 22 d. Sprendimo Italija ir Eurallumina / Komisija, T‑60/06 RENV II ir T‑62/06 RENV II, EU:T:2016:233, 245 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
1

Nagrinėjami ieškiniai pareikšti dėl prašymų panaikinti 2015 m. rugsėjo 14 d. Europos Parlamento sprendimus A(2015) 8324 C, A(2015) 8463 C, A(2015) 8627 C, A(2015) 8682 C, A(2015) 8594 C, A(2015) 8551 C, A(2015) 8732 C, A(2015) 8681 C, A(2015) 8334 C, A(2015) 8327 C, A(2015) 8344 C, 2015 m. rugsėjo 15 d. Europos Parlamento sprendimus A(2015) 8656 C, A(2015) 8678 C, A(2015) 8361 C, A(2015) 8663 C, A(2015) 8360 C, A(2015) 8486 C, A(2015) 8305 C, 2015 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento sprendimus A(2015) 8602 C, A(2015) 8554 C, A(2015) 8490 C, A(2015) 8659 C, A(2015) 8547 C, A(2015) 8552 C, A(2015) 8553 C, A(2015) 8661 C, A(2015) 8684 C, A(2015) 8672 C ir 2016 m. sausio 14 d. Europos Parlamento sprendimą A(2015) 13844 C, kuriais Parlamentas, remdamasis 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, 2001, p. 43), atmetė ieškovų Maria Psara, Tina Kristan, Tanja Malle, Wojciech Cieśla, Staffan Dahllof, Delphine Reuter, České centrum pro investigativní žurnalistiku o.p.s., Harry Karanikas, Crina Boros, Baltijas pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltic, Balazs Toth, Minna Knus‑Galán, Atanas Tchobanov, Dirk Liedtke, Nils Mulvad, Hugo van der Parre, Guia Baggi, Marcos García Rey, Mark Lee Hunter, Kristof Clerix, Rui Araujo, Anuška Delić, Jacob Borg, Matilda Bačelić ir Gavin Sheridan kartotinius prašymus susipažinti su Parlamento dokumentais, kuriuose yra informacijos apie Parlamento narių išmokas (toliau – ginčijami sprendimai).
10

2013 m. liepos 2 d. Komisija pranešė Slovakijos institucijoms apie savo sprendimą pradėti formalią tyrimo procedūrą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį (OL C 297, 2013, p. 85) dėl, viena vertus, valstybės leidimo, remiantis Strategiškai svarbių bendrovių įstatymu, tęsti NCHZ veiklą nuo 2009 m. gruodžio iki 2010 m. gruodžio ir, kita vertus, 2011 m. sausio kreditorių sprendimo tęsti NCHZ veiklą baigus galioti Strategiškai svarbių bendrovių įstatymui. Komisija, be to, išreiškė abejonių dėl viešojo pirkimo konkurso, kuriame buvo parduota NCHZ, besąlyginio pobūdžio, ir manė, jog esantys aiškūs požymiai leido manyti, kad ekonominis tęstinumas tarp NCHZ ir naujo subjekto išliko nenutrūkęs. (Praleista)