ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktyvos 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje 24 straipsnį ir Reglamento Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1244/2010, 4 straipsnį reikia aiškinti taip, kad jais nedraudžiama valstybės narės teisės nuostata, pagal kurią tam tikros „specialios neįmokinės išmokos pinigais“, kaip jos suprantamos pagal Reglamento Nr. 883/2004 70 straipsnio 2 dalį, kurios taip pat yra „socialinė parama“ pagal Direktyvos 2004/38 24 straipsnio 2 dalį, neskiriamos kitų valstybių narių piliečiams, kurių padėtis tokia, kaip nurodyta minėtos direktyvos 14 straipsnio 4 dalies b punkte, nors šios išmokos užtikrinamos šios valstybės narės piliečiams, kurių padėtis tokia pati.

Iš Direktyvos 2004/38 24 straipsnio 2 dalyje daromos nuorodos į šios direktyvos 14 straipsnio 4 dalies b punktą aiškiai matyti, kad valstybė narė gali atsisakyti skirti bet kokią socialinę paramą Sąjungos piliečiui, kuris naudojasi teise gyventi šalyje tik remdamasis pastarąja nuostata.

Nors pagal Direktyvą 2004/38 reikalaujama, kad priimdama sprendimą išsiųsti arba konstatuodama, kad asmuo, gyvendamas šalyje, tampa nepagrįsta našta socialinės apsaugos sistemai, valstybė narė atsižvelgtų į suinteresuotojo asmens individualią situaciją, toks individualus nagrinėjimas nebūtinas tokiu atveju, kai Sąjungos pilietis atvyko į priimančiosios valstybės narės teritoriją ieškoti joje darbo, nes pačioje Direktyvoje 2004/38, nustatančioje laipsnišką darbuotojo statuso išsaugojimo sistemą, pagal kurią siekiama užtikrinti teisę gyventi šalyje ir gauti socialinę paramą, atsižvelgiama į įvairius veiksnius, apibūdinančius kiekvieno socialinių išmokų prašytojo individualią situaciją, pirmiausia į ekonominės veiklos vykdymo trukmę.

Be to, kalbant apie individualų nagrinėjimą, kuriuo siekiama bendrai įvertinti naštą, kurią konkrečiai sukeltų išmokų skyrimas visai nacionalinei socialinės apsaugos sistemai, vienam prašytojui suteiktą pagalbą sunku pripažinti nepagrįsta našta valstybei narei, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2004/38 14 straipsnio 1 dalį, kuri gali slėgti atitinkamą valstybę narę ne po to, kai pateiktas individualus prašymas, o būtinai sudėjus visus jai pateiktus individualius prašymus.

(žr. 58–60, 62, 63 punktus ir rezoliucinę dalį)
Valstybė narė neįvykdo įsipareigojimų, tenkančių jai pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą ir Sprendimo 2013/435, kuriuo tam tikroms jūrų transporto įmonėms suteikta valstybės pagalba pripažinta neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka, 3–5 straipsnius, jeigu per nustatytus terminus ji nesiima visų būtinų priemonių, kad iš jos gavėjo būtų galima susigrąžinti šią pagalbą, per nustatytus terminus nepanaikina visų pagalbos mokėjimų, nurodytų šiame sprendime, ir per nustatytą terminą nepraneša Komisijai apie priemones, kurių imtasi siekiant įvykdyti šį sprendimą.

(žr. 61–64 punktus ir rezoliucinę dalį)
50

Be to, kad skundžiamo sprendimo 164–206 punktuose Bendrasis Teismas atlikdamas visiškai nepriklausomą faktinių aplinkybių vertinimą atliko išsamią kiekvieno šalių pateikto įrodymo analizę, į kurią negalima neatsižvelgti vertinant įrodymų visumą, iš to sprendimo 208–210 punktų matyti, jog Bendrasis Teismas taip pat analizavo ir vertino tam tikrus papildomus įrodymus, kuriais Komisija grindė ginčijamą sprendimą; jis nusprendė, kad jie patvirtina tai, jog apeliantės iš tikrųjų sudarė vieną ekonominį vienetą.
16

Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantės kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis, skundžiamo sprendimo 59 punkte konstatuodamas, jog nagrinėjama neteisėta veikla buvo siekiama suteikti apeliantėms galimybę sudaryti bendrą frontą prieš didmenininkus dėl trijų prekių pogrupių, įskaitant keramikos prekes, akivaizdžiai iškraipė įrodymus, susijusius su jų ketinimu savo veiksmais prisidėti prie bendro tikslo, kurio siekė visi dalyviai, darydami vientisą pažeidimą. Iš tiesų ginčijamo sprendimo 931 konstatuojamoji dalis, į kurią Bendrasis Teismas pateikia nuorodą grįsdamas savo motyvus, neleidžia daryti tokios išvados. Be to, priešingai, nei nurodyta skundžiamo sprendimo 59 punkte, per posėdį Bendrajame Teisme atsakydamos į šio teismo pateiktus klausimus apeliantės nepripažino, kad neteisėtais veiksmais buvo siekiama sudaryti bendrą frontą prieš didmenininkus.
37

Be to, specialiaisiais investiciniais fondais taip pat turi būti laikomi fondai, kurie nebūdami kolektyvinio investavimo subjektai, kaip tai suprantama pagal KIAVPS direktyvą, turi tokias pačias charakteristikas kaip šie ir vykdo tokius pačius sandorius ar bent jau turi panašias charakteristikas, kad galėtų su jais konkuruoti (šiuo klausimu žr. Sprendimo Abbey National, C‑169/04, EU:C:2006:289, 53–56 punktus; Sprendimo JP Morgan Fleming Claverhouse Investment Trust ir The Association of Investment Trust Companies, C‑363/05, EU:C:2007:391, 48–51 punktus; Sprendimo Wheels Common Investment Fund Trustees ir kt., C‑424/11, EU:C:2013:144, 24 punktą ir Sprendimo ATP PensionService, C‑464/12, EU:C:2014:139, 47 punktą).
62

Vokietijos vyriausybės teigimu, šį pakeitimą, kuris palankus 31–39 metų amžiaus teisėjams, reikėtų vertinti kaip atlygį už per pirmuosius profesinės veiklos metus įgytą didelę profesinę patirtį ir kaip priemonę patenkinti teisėjų poreikius tokiu jų gyvenimo momentu, per kurį, minėtos vyriausybės teigimu, jie paprastai turi didesnių išlaidų. Be to, jau paskirtų vyresnio amžiaus teisėjų, t. y. pagal senąją sistemą priskirtų 7 amžiaus grupei, karjera sulėtėtų taikant naująją paaukštinimo sistemą. Siekiant tai kompensuoti, atitinkamas šios kategorijos pakopų laikotarpis buvo sutrumpintas vienais metais. Atsakydama į Teisingumo Teismo per posėdį jai pateiktą prašymą pateikti paaiškinimų, minėta vyriausybė nurodė, kad šios sistemos sudėtingumą lemia įstatymų leidėjo rūpestis, kad nė viena teisėjų kategorija neturėtų per didelės naudos arba nepatirtų per didelių neigiamų pasekmių dėl perskyrimo pagal naująją darbo užmokesčio sistemą.
5

To paties reglamento 84a straipsnyje „Įstaigų ir asmenų, kuriems taikomas šis reglamentas, tarpusavio santykiai“ numatyta: „1. Įstaigos ir asmenys, kuriems taikomas šis reglamentas, privalo abipusiškai keistis informacija ir bendradarbiauti, kad būtų užtikrintas teisingas šio reglamento įgyvendinimas. Pagal gero administravimo principą įstaigos į visus paklausimus atsako per protingą laikotarpį ir visiems atitinkamiems asmenims pateikia visą su tuo susijusią informaciją, reikalingą naudotis šiuo reglamentu suteiktomis teisėmis. Atitinkami asmenys kuo greičiau praneša kompetentingos valstybės arba gyvenamosios vietos valstybės įstaigoms apie visus jų [savo] asmeninės arba šeimyninės [šeiminės] padėties pasikeitimus, kurie turi įtakos jų teisei gauti išmokas pagal šį reglamentą. 2. Dėl 1 dalies trečiojoje pastraipoje nurodytos pareigos teikti informaciją nesilaikymo gali būti taikomos proporcingos priemonės pagal nacionalinę teisę. Nepaisant to, šios priemonės yra lygiavertės toms, kurios taikomos pagal vidaus teisę panašiais atvejais, ir dėl jų pareiškėjams nėra neįmanoma arba pernelyg sunku naudotis šiuo reglamentu suteiktomis teisėmis. <…>“
52

Be to, kaip generalinė advokatė pažymėjo savo išvados 68 punkte, tokį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2004/83 parengiamieji dokumentai, iš kurių matyti, kad šios direktyvos 24 straipsnio 1 dalis įtraukta pagal Vokietijos Federacinės Respublikos pasiūlymą dėl 2001 m. rugsėjo 11 d. išpuolių Jungtinėse Amerikos Valstijose. Taigi ši nuostata įtraukta norint suteikti valstybėms narėms galimybę tam tikromis konkrečiomis aplinkybėmis riboti trečiųjų šalių piliečių judėjimą Šengeno erdvėje, siekiant kovoti su terorizmu ir pažaboti grėsmes nacionaliniam saugumui ir viešajai tvarkai. Iš to matyti, kad minėta nuostata netiesiogiai suteikia valstybėms narėms galimybę panaikinti jau išduotą leidimą gyventi šalyje, jei tenkinamos joje įtvirtintos sąlygos.
25

SVB pastabose, pateiktose Teisingumo Teismui, nurodė, kad 2003 m. rugsėjo 21 d. laiške C. E. Franzen prašė pagal 1999 m. BUB 24 straipsnį ją drausti socialiniu draudimu. 2004 m. kovo 15 d. sprendimu SVB atmetė šį prašymą motyvuodama tuo, kad C. E. Franzen nebuvo apdrausta nei pagal Sąjungos teisę, nei pagal Nyderlandų teisės nuostatas. Tačiau pranešdama apie 2004 m. kovo 15 d. sprendimą SVB pasiūlė C. E. Franzen kreiptis į kompetentingą Vokietijos instituciją, kad ši pagal Reglamento Nr. 1408/71 17 straipsnį taikytų tik Nyderlandų teisės aktus. C. E. Franzen nesureagavo į šį pasiūlymą.
2

Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant C More Entertainment AB (toliau – C More Entertainment) ir L. Sandberg ginčą dėl į interneto svetainę jo įdėtų nuorodų, kurias spragtelėję interneto vartotojai galėjo žiūrėti kitoje svetainėje tiesiogiai transliuojamas ledo ritulio rungtynes, nesumokėję šios kitos svetainės administratoriaus prašomos pinigų sumos.
50

Be to, šioje byloje aišku, kad jeigu UPC nebūtų suklydusi dėl datos, kita susitariančioji šalis nebūtų nutraukusi sutarties nuo 2011 m. vasario 11 d., kai reikšminga data buvo 2011 m. sausio 10 d., ir kad už laikotarpį nuo vienos iki kitos datos jo pareikalauta sumokėti papildomą sumą. Be to, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 48 punkte ir pagal analogiją taikant tai, ką Teisingumo Teismas nusprendė Sprendime Purely Creative ir kt. (C‑428/11, EU:C:2012:651, 57 punktas), šiuo atžvilgiu reikšmės neturi tai, kad papildoma suma, kurią privalo sumokėti vartotojas, yra nedidelė.
26

2011 m. gegužės 23 d. teisės aktuose Taryba taip motyvavo apelianto lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymą: „EIH atliko svarbų vaidmenį padedant daugeliui Irano bankų rasti alternatyvias galimybes užbaigti sandorius, kuriuos sutrikdė [Sąjungos] sankcijos Iranui. Pastebėta, kad EIH veikė kaip patariamasis bankas ir bankas tarpininkas sandoriuose su įtrauktais į sąrašą Irano subjektais. Pavyzdžiui, 2010 m. rugpjūčio mėn. pradžioje EIH įšaldė ES į sąrašą įtrauktų bankų „Saderat Iran“ ir „Bank Mellat“ sąskaitas, esančias EIH banko padalinyje Hamburge [Vokietija]. Netrukus po to EIH atnaujino verslo ryšius euro valiuta su bankais „Bank Mellat“ ir „Bank Saderat Iran“ naudodamasis EIH sąskaitomis, susietomis su neįtrauktu į sąrašą Irano banku. 2010 m. rugpjūčio mėn. EIH diegė sistemą, kuria sudaroma galimybė nuolat atlikti mokėjimus, skirtus bankams „Bank Saderat London“ ir „Future Bank Bahrain“, kad būtų išvengta [Sąjungos] sankcijų. Nuo 2010 m. spalio mėn. EIH toliau veikė kaip tarpininkas atliekant Irano bankų, kuriems nustatytos sankcijos, įskaitant „Bank Mellat“ ir „Bank Saderat“, mokėjimus. Šie bankai, kuriems nustatytos sankcijos, nukreipia savo mokėjimus į EIH per Irano pramonės ir kasybos banką („Bank of Industry and Mine“). 2009 m. EIH banku pasinaudojo bankas „Post Bank“, kad įgyvendintų sankcijų vengimo planą, pagal kurį, be kita ko, buvo vykdomi sandoriai į JT sąrašą įtraukto banko „Bank Sepah“ vardu. Į [Sąjungos] sąrašą įtrauktas bankas „Bank Mellat“ yra vienas iš EIH patronuojančiųjų bankų.“
14

Šios pozicijos versijoje anglų kalba formuluotė „instruments or apparatus for measuring or checking of quantities of heat“ (versijoje lietuvių k. „šilumos <...> kiekių matavimo <...> prietaisai ir aparatai“) atitinka šios pozicijos versijos prancūzų kalba formuluotę „instruments et appareils <…> pour mesures calorimétriques“.
31

Be to, pagrindinėje byloje nagrinėjama priemone siekiama užtikrinti, atsižvelgiant į proporcingumo principą ir būtinybę kovoti su piktnaudžiavimais, kad speciali išeitinė išmoka būtų mokama tik asmenims, kuriems ji skirta, t. y. tiems asmenims, kurie ir toliau nori užsiimti profesine veikla, tačiau kuriems dėl amžiaus paprastai sunkiau susirasti naują darbą. Ši priemonė taip pat leidžia išvengti to, kad speciali išeitinė išmoka būtų mokama asmenims, galintiems, be kita ko, pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą.
48

Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad iš šio sprendimo 44 punkte minėtos teismo praktikos matyti, jog Šeštosios direktyvos 17 straipsnio 3 dalyje numatytos teisės į atskaitą pagrindinė funkcija užtikrinti visišką mokesčio neutralumą neprieštarauja tam, kad būtų atsisakyta suteikti šią teisę apmokestinamajam asmeniui, dalyvavusiam sukčiaujant (šiuo klausimu be kita ko žr. Sprendimo Bonik, EU:C:2012:774, 25–27 ir 37 punktus ir Sprendimo Maks Pen, EU:C:2014:69, 24–26 punktus). Be to, negalima remtis teisės į PVM grąžinimą specialia funkcija, kuria siekiama užtikrinti PVM neutralumą, atsisakant suteikti šią teisę apmokestinamajam asmeniui tokiu atveju.
35

Tačiau, pareiškėjų pagrindinėse bylose teigimu, vertindamos prieglobsčio prašytojo pareiškimų patikimumą, minėtos valdžios institucijos pateikia klausimų dėl tokios nurodytos orientacijos, kuriais žeminamas prašytojo orumas ir pažeidžiama jo teisė į privataus gyvenimo gerbimą ir kuriais, beje, neatsižvelgiama į tai, kad per apklausas šis prašytojas gali jaustis nejaukiai, ar į kultūrines kliūtis, kurios trukdo laisvai kalbėti apie tokią orientaciją. Be to, dėl to, kad Staatssecretaris laiko prieglobsčio prašytojų pasakojimus neįtikinamais, nereikėtų daryti tos pačios išvados dėl pačios seksualinės orientacijos įtikimumo.
25

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme keliamas klausimas, ar buvo nustatyta galutinė teisė į sumą, skirtą kaip išankstinė išmoka, ir ar dėl to reikėjo grąžinti garantiją, kuria užtikrintas grąžinamosios išmokos avanso grąžinimas, jeigu eksportuotojas pateikė eksporto deklaracijos priėmimo patvirtinimą ir įrodymą, kad produktai buvo išvežti iš Sąjungos muitų teritorijos per 60 dienų ir įvežti į trečiąją paskirties šalį, ir ar, be kita ko, reikėjo patikrinti, ar kaip grąžinamosios išmokos avansas gautos sumos turėjo būti mokamos.
30

Šiuo atveju negalima teigti, kad pateikti klausimai yra hipotetiniai. Jie buvo pateikti nagrinėjant bylą, kurioje Cartiera dell’Adda siekia, be kita ko, kad jai būtų atlyginta žala, patirta dėl pavėluoto 2011 m. gegužės 25 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo, kuriuo buvo panaikintas CEM Ambiente sprendimas pašalinti LĮA iš pagrindinėje byloje nagrinėjamos atrankos procedūros, vykdymo. Todėl neatrodo, kad šie klausimai dėl to, ar toks sprendimas pašalinti atitinka Sąjungos teisę, nėra reikšmingi priimant sprendimą pagrindinėje byloje. Be to, nepaisant to, kad buvo priimtas 2012 m. kovo 31 d.Consiglio di Stato sprendimas, negalima a priori konstatuoti, kad išnyko šios bylos dalykas.
5

2007 m. lapkričio 20 d.Unitrading, įsteigta Rikmansverte (Jungtinė Karalystė), Nyderlandų muitinei deklaravo 86400 kg šviežių česnakų galvučių (toliau – prekė) išleidimą į laisvą apyvartą. Deklaraciją pateikė tiesioginė Unitrading atstovė F.V. de Groof’s In- en Uitklaringsbedrijf BV, veikianti kaip Comex (toliau – Comex). Kaip prekių kilmės šalis deklaracijoje buvo nurodytas Pakistanas. Prie deklaracijos buvo pridėtas 2007 m. lapkričio 5 d.Karachi Chamber of Commerce and Industry išduotas kilmės sertifikatas.
13

Įstatymo Nr. 84/94 18 straipsnis, į kurį daroma nuoroda to paties įstatymo 8 straipsnio 3 dalies i punkte, susijęs su „zonų ir dokų koncesijomis“ ir jame numatyta, kad uosto administracija turi suteikti tokias koncesijas įmonėms, kurioms leidžiama vykdyti uosto operacijas ir (arba) teikti uosto paslaugas. Be to, šiame straipsnyje numatyta, kad norint vykdyti ir administruoti su jūrų ir uostų veikla susijusius darbus, kurie atliekami uosto zonoje, reikia taip pat gauti uosto administracijos suteikiamą koncesiją.
17

SAC 2007 ir 2008 m. buvo Skandia grupės pasaulinė IT paslaugų pirkėja ir vykdė šią veiklą Švedijoje per savo filialą Skandia Sverige. SAC platino iš išorės įsigytas IT paslaugas įvairioms Skandia grupės bendrovėms ir Skandia Sverige, kuri nuo 2007 m. liepos 11 d. įregistruota kaip PVM grupės narė. Skandia Sverige užduotis buvo apdoroti iš išorės įsigytas IT paslaugas ir pagaminti galutinį produktą – vadinamą IT produktą (IT‑produktion). Tuomet šis galutinis produktas buvo tiekiamas Skandia grupės bendrovėms – tiek esančioms PVM grupėje, tiek nesančioms. SAC ir Skandia Sverige, šio filialo ir kitų Skandia grupės bendrovių tarpusavyje teikiamos paslaugos buvo apmokestinamos 5 % dydžio įkainiu, o išlaidos buvo paskirstomos išrašant vidaus sąskaitas.
34

Tokiu aiškinimu pagal teisinio saugumo principą valstybėms narėms suteikiama galimybė per gana trumpą ir iš anksto nustatytą terminą sužinoti, ar patirtos išlaidos finansuojamos iš Sanglaudos fondo. Be to, šį aiškinimą patvirtina tai, kad Komisijos komunikato (2011) C 332/01 Europos Parlamentui, Tarybai ir Audito Rūmams – 2010 finansinių metų Europos Sąjungos metinės ataskaitos (OL C 332, 2011, p. 1) 63 puslapyje dėl sanglaudos politikos nurodyta, kad „Komisija per tris mėnesius nuo oficialaus valstybės narės išklausymo (per šešis mėnesius 2007–2013 m. programų atveju) priima oficialų sprendimą dėl finansinės korekcijos ir pateikia vykdomąjį raštą sumoms išieškoti, kad atgautų lėšas iš valstybės narės“.
48

Pirmiausia pažymėtina, kad, remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nustatytomis aplinkybėmis, keliant pagrindinę bylą Austrijos teismuose A šioje valstybėje narėje nebegyveno. Be to, šis ginčas susijęs su ieškiniu dėl žalos, padarytos pagrobus asmenis ne Austrijoje, bet Kazachstane, atlyginimu. Todėl konstatuotina, kad Austrijos teismai neturi tarptautinės jurisdikcijos pagal Reglamento Nr. 44/2001 2 straipsnio 1 dalį. Be to, nepanašu, kad ginčas pagrindinėje byloje būtų kaip nors susijęs su Austrijos teritorija, kad jai būtų galima priskirti jurisdikciją remiantis šio reglamento nuostatomis, nebent A būtų atvykęs į teismą, į kurį kreiptasi, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 24 straipsnį.
10

Be to, Bendrasis Teismas kaip nepriimtiną atmetė prašymą panaikinti per patikrinimą priimtus Komisijos aktus ir taip pat pripažino akivaizdžiai nepriimtinu apeliančių prašymą priimti sprendimą dėl galimų ginčijamo sprendimo ir aktų, kuriuos priėmė Komisija per patikrinimą, panaikinimo pasekmių.
29

Be to, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką tiek iš reikalavimo vienodai taikyti Sąjungos teisę, tiek iš lygybės principo išplaukia, jog tuomet, kai Sąjungos teisės nuostatoje, kad būtų nustatyta jos prasmė ir apimtis, nedaroma aiški nuoroda į valstybių narių teisę, jos turinys visoje Europos Sąjungoje paprastai turi būti aiškinamas savarankiškai ir vienodai (žr., be kita ko, Sprendimo Ketelä, EU:C:2012:673, 34 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
28

Teisingumo Teismo statuto 19 straipsniu įtvirtintas reikalavimas grindžiamas aplinkybe, kad advokatas prisideda prie teisingumo vykdymo ir jis visiškai nepriklausomai ir vadovaudamasis viršesniais teisingumo interesais turi teikti klientui reikalingą teisinę pagalbą (šiuo klausimu žr. sprendimų AM & S Europe / Komisija, 155/79, EU:C:1982:157, 24 punktą; Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals / Komisija, C‑550/07 P, EU:C:2010:512, 42 punktą ir Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej ir Lenkija / Komisija, C‑422/11 P ir C‑423/11 P, EU:C:2012:553, 23 punktą). Be to, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad nei Teisingumo Teismo statute, nei Procedūros reglamente nenumačius jokios nuo šios pareigos leidžiančios nukrypti nuostatos arba atleidimo nuo jos galimybės vien ieškovo parašo nepakanka norint pareikšti ieškinį (žr. Nutarties Correia de Matos / Parlamentas, C‑502/06 P, EU:C:2007:696, 12 punktą).
27

Dėle antrojo ieškinio pagrindo tos pačios šalys iš esmės nurodo, kad jame per anksti keliama diskusija dėl to, kaip Sąjungos teisės aktų leidėjas sureguliuos išlaidų, atsirandančių įgyvendinant ginčijamu sprendimu leidžiamą tvirtesnį bendradarbiavimą, padengimo klausimą. Be to, ginčijamame sprendime niekaip nereguliuojami savitarpio pagalbos klausimai siekiant taikyti būsimą FSM.
20

Be to, pažymėtina, kad nors iš Reglamento Nr. 864/2007 7 konstatuojamosios dalies aiškiai matyti, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas stengėsi užtikrinti darną tarp, pirma, Reglamento Nr. 44/2001, ir, antra, materialinės taikymo srities bei Reglamento Nr. 864/2007 nuostatų, iš to neišplaukia, kad dėl šios priežasties Reglamento Nr. 44/2001 nuostatos aiškintinos atsižvelgiant į Reglamento Nr. 864/2007 nuostatas. Bet kuriuo atveju dėl siekiamos darnos Reglamento Nr. 44/2001 nuostatų aiškinimas negali prieštarauti jo sistemai ir tikslams.
8

Minėto reglamento 8 straipsnis „Tradicinių importuotojų importuojamas referencinis kiekis“ suformuluotas taip: „Šiame skyriuje „referencinis kiekis“ – tai tradicinio importuotojo, kaip apibrėžta 4 straipsnyje, importuotas česnakų kiekis: a) tradicinių importuotojų, kurie importavo česnakus 1998–2000 metų laikotarpiu į Bendriją tokios sudėties, kokios ji buvo 1995 m. sausio 1 d., atveju, didžiausias česnakų kiekis, importuotas per 1998 arba 1999, arba 2000 kalendorinius metus; b) tradicinių importuotojų, kurie importavo česnakus 2001–2003 metų laikotarpiu į Čekiją, Estiją, Kiprą, Latviją, Lietuvą, Vengriją, Maltą, Lenkiją, Slovėniją ir Slovakiją, atveju, didžiausias česnakų kiekis, importuotas per: i) 2001 arba 2002, arba 2003 kalendorinius metus; ii) arba 2001–2002, arba 2002–2003, arba 2003–2004 importo tarifinės kvotos laikotarpius; c) tradicinių importuotojų, kurie importavo česnakus 2003–2005 metų laikotarpiu į Bulgariją arba Rumuniją, atveju, didžiausias česnakų kiekis, importuotas per: i) 2003 arba 2004, arba 2005 kalendorinius metus, ii) arba 2003–2004, arba 2004–2005, arba 2005–2006 importo tarifinės kvotos laikotarpius; d) prie a, b ir c punktų nepriskirtų tradicinių importuotojų atveju didžiausias česnakų kiekis, importuotas per vieną iš pirmųjų trijų praėjusių importo tarifinių kvotų laikotarpių, per kuriuos jie gavo importo licencijas pagal Reglamentą (EB) Nr. 565/2002 <...>, Reglamentą (EB) Nr. 1870/2005 ar šį reglamentą. <…>“
3.

Priteisti iš Associazione Nazionale degli Industriali delle Conserve Alimentari Vegetali (Anicav), Agrupación Española de Fabricantes de Conservas Vegetales (Agrucon), Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari (AIIPA), Campil-Agro-Industrial do Campo do Tejo Lda, Evropaïka Trofima AE, FIT – Fomento da Indústria do Tomate SA, Konservopoiia Oporokipeftikon Filippos AE, Panellinia Enosi Konservopoion, Elliniki Etairia Konservon AE, Anonymos Viomichaniki Etaireia Konservon D. Nomikos, Italagro – Indústria de Transformação de Produtos Alimentares SA, Kopaïs AVEE Trofimon & Poton, Serraïki Konservopoiia Oporokipeftikon Serko AE, Sociedade de Industrialização de Produtos Agrícolas – Sopragol SA, Sugalidal – Indústrias de Alimentação SA, Sutol – Indústrias Alimentares Lda ir ZANAE Zymai Artopoiias Nikoglou AE Viomichania Emporio Trofimon bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidas ir (arba) bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas, kurias patyrė Fédération française de la coopération fruitière, légumière et horticole (Felcoop), Europos Komisija byloje C‑457/13 P, Italijos Respublika, Sociedad Cooperativa de Exportación de Frutos Cítricos Anecoop (Anecoop) S. Coop, Cooperativa Agrícola Nuestra Señora del Oreto (CANSO) Coop. V., Cooperativa Agrícola „Sant Bernat“ (Carlet) Coop. V., Cooperativa Agrícola SCJ (COPAL) Coop. V., Grupo AN S. Coop., Acopaex S. Coop., Las Marismas de Lebrija Sociedad Cooperativa Andaluza (Las Marismas), Associació de Cooperatives Agràries de les Terres de Lleida (ACTEL), Unió Corporació Alimentária (UNIO) SCCL, Union Coopérative Agricole France Prune (France Prune), Agrial SCA, Triskalia, Union Fermière Morbihannaise (UFM), VOG Products Soc. agr. coop., Consorzio Padano Ortofrutticolo (CO.PAD.OR.) Soc. agr. coop., Consorzio Casalasco del Pomodoro Soc. agr. coop., Agricoltori Riuniti Piacentini (ARP) Soc. agr. coop., Orogel Fresco Soc. agr. coop., Conserve Italia Soc. agr. coop., Fruttagel Soc. agr. coop. ir Unione Nazionale tra le Organizzazioni di Produttori Ortofrutticoli, Agrumari e di Frutta in Guscio (Unaproa).