GENERALINĖS ADVOKATĖS

LAILA MEDINAIŠVADA,

pateikta 2022 m. vasario 24 d. ( 1 )

Byla C‑625/20

KM

prieš

Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

(Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Barselonos darbo bylų teismas Nr. 26, Ispanija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Vienodas požiūris į moteris ir vyrus socialinės apsaugos srityje – Direktyva 79/7/EEB – 4 straipsnio 1 dalis – Išmokų apskaičiavimas – Atsisakymas skirti dvi nuolatinio nedarbingumo išmokas pagal tą pačią socialinės apsaugos sistemą – Dviejų arba daugiau nedarbingumo išmokų, suteiktų pagal skirtingas socialinės apsaugos sistemas, skyrimas – Reikšmingi lyginamieji objektai“

1. Markui Tvenui priskiriama garsi citata: „Egzistuoja trys melo rūšys: melas, įžūlus melas ir statistika“ ( 2 ). Ši citata parodo skaičių įtaigos galią Sąjungos kovos su diskriminacija teisės aktų srityje ir kartu ragina būti atsargiems, kai argumentai grindžiami vien jais. Viena vertus, nustatant netiesioginę diskriminaciją svarbų vaidmenį atlieka skaičiai ir statistiniai duomenys, atsižvelgiant į tai, kad asmuo, teigiantis, jog patiria netiesioginę diskriminaciją, gali turėti įrodyti, kad asmenų grupė, kuriai jis priklauso, atsidūrė tam tikroje nepalankesnėje padėtyje, palyginti su kita grupe. Kita vertus, skaičių ir statistinių duomenų naudojimas nustatant netiesioginę diskriminaciją gali būti problemiškas, nes rezultatas gali skirtis priklausomai nuo to, su kokia grupe atliekamas palyginimas. Kaip iškalbingai pasakė vienas autorius, „diskriminacija nėra statiškas reiškinys“, ji „yra kintanti, ji prisitaiko prie naujų aplinkybių; kai su ja kovojama, ji tampa subtili, net nepastebima“ ( 3 ). Todėl labai svarbu konkrečiai ir tiksliai nustatyti šias grupes.

2. Pagrindinėje byloje nagrinėjamas darbuotojos KM ir Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) (Nacionalinis socialinės apsaugos institutas, Ispanija) ginčas dėl to, kad nebuvo suteiktos dvi profesinio invalidumo išmokos iš eilės pagal tą pačią socialinės apsaugos sistemą.

3. Konkrečiau tariant, šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą nacionalinis teismas Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Barselonos darbo teismas Nr. 26, Ispanija) prašo Teisingumo Teismo nurodyti, į kokią konkrečią asmenų dalį reikėtų atsižvelgti priimant sprendimą dėl to, ar nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais nustatoma netiesioginė diskriminacija dėl lyties. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad moterys sudaro 48,09 % Ispanijos bendrojoje socialinės apsaugos sistemoje (Régimen General de la Seguridad Social) (toliau – RGSS) registruotų darbuotojų, o 36,15 % darbuotojų yra apdrausti pagal Specialiąją savarankiškai dirbančių asmenų sistemą (Régimen Especial de Trabajadores Autónomos) (toliau – RETA) ( 4 ). Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad moterys gali būti mažiau linkusios nei vyrai pasinaudoti išmokomis pagal abi šias sistemas.

4. Taigi Teisingumo Teismo prašoma nuspręsti, ar pagal Ispanijos socialinės apsaugos sistemą, pagal kurią leidžiama skirti dvi išmokas pagal skirtingas socialinės apsaugos sistemas, kartu uždraudžiant gauti dvi išmokas pagal vieną sistemą net ir tuo atveju, kai tenkinami abiejų išmokų skyrimo reikalavimai, moterys yra netiesiogiai diskriminuojamos dėl lyties.

5. Visų pirma Teisingumo Teismo prašoma nustatyti tinkamą netiesioginės diskriminacijos, kaip tai suprantama pagal 1978 m. gruodžio 19 d. Tarybos direktyvos 79/7/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo nuoseklaus įgyvendinimo socialinės apsaugos srityje 4 straipsnį, nustatymo metodiką ( 5 ). Teisingumo Teismo prašymu šioje išvadoje visų pirma nagrinėsiu šioje išvadoje minėtus metodikos aspektus darbuotojams skiriamų profesinio invalidumo išmokų kontekste.

I. Teisinis pagrindas

A. Europos Sąjungos teisė

1. Direktyva 79/7

6. Direktyvos 79/7 1 straipsnyje nustatyta: „Šios direktyvos tikslas yra nuosekliai įgyvendinti vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principą socialinio aprūpinimo srityje ir kitose socialinės apsaugos srityse, nurodytose 3 straipsnyje. Šis principas toliau vadinamas „vienodo požiūrio principu“.“

7. Šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta, kad ši direktyva taikoma įstatymų nustatytoms socialinės apsaugos sistemoms, kurios, be kita ko, numato apsaugą „ligos“ ir „invalidumo“ atvejais.

8. Direktyvos 79/7 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Vienodo požiūrio principas reiškia, kad negali būti jokios lyčių diskriminacijos, tiesioginės arba netiesioginės, ypač dėl santuokinės arba šeimyninės padėties, ir ypač susijusios su: – socialinės apsaugos sistemų taikymo apimtimi ir galimybių naudotis jomis sąlygomis, <…> – išmokų apskaičiavimu, įskaitant išmokų padidinimą sutuoktiniams ir išlaikomiems asmenims, taip pat sąlygomis, kurios reguliuoja teisės į išmokas trukmę ir išlaikymą.“

2. Direktyva 2006/54

9. Direktyvos 2006/54/EB ( 6 ) 1 straipsnyje nustatyta: „Šios direktyvos tikslas – užtikrinti, kad būtų įgyvendinamas moterų ir vyrų lygių galimybių bei vienodo požiūrio į moteris ir vyrus principas užimtumo ir profesinės veiklos srityje. Šiuo tikslu į ją yra įtraukiamos nuostatos, skirtos vienodo požiūrio principui įgyvendinti šiose srityse: <…> b) darbo sąlygų, įskaitant užmokestį; c) profesinių socialinės apsaugos sistemų. <…>“

10. Šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies f punkte „profesinės socialinės apsaugos sistemos“ apibrėžtos kaip „sistemos, kurioms nėra taikoma [Direktyva 79/7] ir kurių paskirtis – pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantiems asmenims, dirbantiems įmonėje ar įmonių grupėje, ekonominės veiklos srityje arba profesinės veiklos sektoriuje ar sektorių grupėje, mokėti išmokas, papildančias arba pakeičiančias įstatymais nustatytose socialinės apsaugos sistemose numatytas išmokas, nepriklausomai nuo to, ar dalyvavimas tokiose sistemose yra privalomas, ar ne“.

B. Ispanijos teisė

1. LGSS

11. Ley General de la Seguridad Social (Bendrasis socialinės apsaugos įstatymas), kurio konsoliduota redakcija patvirtinta 2015 m. spalio 30 d.Real Decreto Legislativo 8/2015 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General de la Seguridad Social (Karaliaus įstatyminis dekretas Nr. 8/2015, kuriuo patvirtinama Bendrojo socialinės apsaugos įstatymo konsoliduota redakcija) ( 7 ) (toliau – LGSS), 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad socialinės apsaugos sistemą sudaro bendroji sistema, patenkanti į šio įstatymo II antraštinę dalį, ir specialiosios sistemos, nurodytos šio įstatymo 10 straipsnyje.

12. LGSS 10 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad specialiosios sistemos nustatomos profesinei veiklai, kurios atžvilgiu dėl jos pobūdžio, specialių vykdymo laiko ir vietos sąlygų arba dėl gamybos proceso reikia nustatyti tokias sistemas siekiant užtikrinti tinkamą socialinio draudimo išmokų taikymą. LGSS 10 straipsnio 2 dalies a punkte nustatyta, kad, be kita ko, savarankiškai dirbantys asmenys turi būti įtraukti į specialiąsias sistemas.

13. LGSS 163 straipsnio „Išmokų nesuderinamumas“ 1 dalyje nurodyta, kad, jeigu aiškiai nenustatyta kitaip, išmokos pagal bendrąją socialinės apsaugos sistemą turi būti nesuderinamos tarpusavyje. Jei išmokos nesuderinamos, jų gavėjas turi pasirinkti vieną iš jų.

2. Dekretas Nr. 2530/1970

14. 1970 m. rugpjūčio 20 d.Decreto 2530/1970, de 20 agosto, por el que se regula el régimen especial de la Seguridad Social de los trabajadores por cuenta propia o autónomos (Dekretas Nr. 2530/1970, reglamentuojantis specialią socialinės apsaugos sistemą savarankiškai dirbantiems asmenims) ( 8 ) 34 straipsnyje nurodyta, kad, jeigu aiškiai nenustatyta kitaip, pagal šią specialiąją sistemą apdraustiesiems skiriamos išmokos turi būti tarpusavyje nesuderinamos. Šiame straipsnyje priduriama, kad kiekvienas asmuo, kuris gali turėti teisę į dvi ar daugiau išmokų, turi pasirinkti vieną iš jų.

3. Karaliaus dekretas Nr. 691/1991

15. 1991 m. balandžio 12 d.Real Decreto 691/1991, de 12 de abril, sobre cómputo recíproco de cuotas entre Regímenes de Seguridad Social (Karaliaus dekretas Nr. 691/1991 dėl socialinės apsaugos sistemų įmokų savitarpio apskaitos) ( 9 ) 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad nuolatinio neįgalumo atvejais, kai asmuo iš eilės arba pakaitomis yra įgijęs įmokų mokėjimo laikotarpius pagal daugiau nei vieną sistemą – Bendrąją ir specialiąsias socialinės apsaugos sistemas – šie laikotarpiai ir laikotarpiai, kurie tokiais laikomi, įgyti pagal jiems taikomas taisykles, atitinkamo asmens prašymu gali būti sumuojami, jeigu jie nesutampa, kad būtų įgyta teisė gauti išmoką ir tam tikrais atvejais nustatytas taikomas tarifas už įmokų ar darbo metus.

4. Sprendimas Nr. 3038/2013

16. Pagal 2014 m. liepos 14 d.Sala de lo Social del Tribunal Supremo (Aukščiausiojo Teismo socialinių bylų kolegija, Ispanija) sprendimą Nr. 3038/2013 dvi visiško nuolatinio nedarbingumo išmokos yra suderinamos, jeigu jos skirtos pagal skirtingas sistemas.

II. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai

17. KM dirbo administracijos asistente ir šiuo pagrindu nuo 1989 m. gegužės mėn. iki 1994 m. balandžio mėn. buvo apdrausta pagal Ispanijos bendrąją socialinės apsaugos sistemą – RGSS.

18. 1999 m. kovo 2 d. INSS sprendimu KM buvo pripažintas visiškas nuolatinis nedarbingumas, kurį lėmė neprofesinė liga, dėl kurios ji negalėjo užsiimti įprasta profesija. Taigi ji įgijo teisę gauti atitinkamą išmoką nuo 1998 m. lapkričio 19 d. Išmoka buvo apskaičiuota remiantis įmokomis pagal šią sistemą minėtu laikotarpiu ( 10 ).

19. Šiuo metu KM dirba padėjėja dienos priežiūros centre ir kaip tokia darbuotoja nuo 2015 m. vasario mėn. yra įregistruota RGSS. 2016 m. liepos 18 d. ji išėjo į laikinojo nedarbingumo atostogas.

20. 2018 m. kovo 20 d. INSS priėmė sprendimą, jame nurodė, jog KM turi visišką nuolatinį nedarbingumą dėl nelaimingo atsitikimo, nesusijusio su profesine veikla, dėl kurio jai lūžo šlaunikaulis. INSS skyrė jai atitinkamą išmoką pagal RGSS, remdamasis bazinėmis įmokomis, mokėtomis nuo 2015 m. vasario mėn. iki 2017 m. sausio mėn. ( 11 ). INSS nusprendė, kad pagal LGSS 163 straipsnio 1 dalį 1999 m. ir 2018 m. skirtos išmokos yra nesuderinamos. Taigi jis nusprendė, kad pareiškėja turėjo teisę gauti tik vieną iš jų.

21. 2019 m. sausio 23 d. sprendimu Dirección Provincial del INSS de Barcelona (INSS Barselonos regioninė direkcija, Ispanija) atmetė pareiškėjos pateiktą skundą.

22. 2019 m. kovo 12 d. KM apskundė šį sprendimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, remdamasi tuo, kad LGSS 163 straipsnio 1 dalis prieštarauja Direktyvos 79/7 4 straipsniui ir Direktyvos 2006/54 5 straipsniui. Jos nuomone, jai vienu metu turėtų būti skirtos dvi nuolatinio nedarbingumo išmokos. Pareiškėja tvirtina, kad atsižvelgiant į tai, jog specialiosiose sistemose – visų pirma RETA – moterų yra kur kas mažiau nei vyrų ( 12 ), taisyklės dėl išmokų nesuderinamumo lemia netiesioginę diskriminaciją dėl lyties. Todėl dėl šių taisyklių moterims sunkiau tuo pačiu metu gauti daugiau nei vieną išmoką, nes specialiosiose sistemose jų yra proporcingai mažiau nei vyrų.

23. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad INSS sprendimas atmesti pareiškėjos reikalavimus atitinka neseniai Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas, Ispanija) suformuotą jurisprudenciją ( 13 ), pagal kurią suderinamomis laikomos dvi išmokos, kai jos skiriamos pagal skirtingas sistemas (paprastai – RGSS ir RETA, nes tai yra dvi daugiausiai apdraustųjų turinčios sistemos) ( 14 ) už tą patį nedarbingumą. Vis dėlto pagal tą pačią sistemą (paprastai – RGSS, kurioje yra daugiausia apdraustųjų) išmokos yra nesuderinamos, nepaisant to, kad teisė gauti išmokas įgyta mokant atskiras įmokas.

24. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl to, ar tokia sistema reiškia netiesioginę diskriminaciją dėl lyties, draudžiamą pagal Direktyvos 79/7 4 straipsnį ir Direktyvos 2006/54 5 straipsnį. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, kad pagrindinėje byloje pareiškėja įrodė, jog sumokėjo pakankamai atskirų įmokų, kad įgytų teisę gauti abi išmokas – tą, kuri skirta 1999 m., ir tą, kuri skirta 2018 m. ( 15 ).

25. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) jurisprudencija dėl išmokų nesuderinamumo, atrodo, yra neutrali lyties atžvilgiu, nes joje skirtumas daromas ne šiuo klausimu, o tik atsižvelgiant į socialinės apsaugos sistemų, kurių įmokas asmuo mokėjo, skaičių. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl šios jurisprudencijos taikymo tiek, kiek ją taikant didesnis poveikis daromas darbuotojoms. Dviejose pagal apdraustųjų skaičių didžiausiose sistemose – RGSS ir RETA – galimybės vienu metu taikyti skirtingas sistemas yra kur kas didesnės vyrams nei moterims, nes vyrų dalis RETA yra kur kas didesnė nei moterų ( 16 ). Todėl, atsižvelgiant į tai, kad dvi išmokos gali būti suderinamos tik tada, kai teisė jas gauti įgyta pagal dvi skirtingas sistemas, ir atsižvelgiant į didesnę vyrų dalį RETA sistemoje, atrodo, jog vyrams yra daug lengviau nei moterims pasiekti kad išmokos būtų suderinamos.

26. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad mažesnis moterų skaičius RETA rodo tai, kad joms kyla daugiau sunkumų vykdyti savarankišką veiklą, kuriuos joms tradiciškai lėmė socialiai prisiimtas globėjos ir namų šeimininkės vaidmuo. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą, ar aptariama nacionalinė norma gali lemti netiesioginę diskriminaciją ne tik dėl prigimtinės lyties, bet taip pat ir dėl socialiai apibrėžtos lyties.

27. Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškina, kad dvi visiško nuolatinio nedarbingumo išmokos negali būti skirtos dėl to paties nedarbingumo pagal tą pačią sistemą. Vis dėlto dėl tos pačios ligos ar sužalojimo galima gauti dvi suderinamas visiško nuolatinio nedarbingumo išmokas, jeigu jos skirtos pagal dvi skirtingas sistemas.

28. Šiomis aplinkybėmis Juzgado de lo Social n. 26 de Barcelona (Barselonos darbo bylų teismas Nr. 26, Ispanija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Ispanijos teisės nuostata dėl išmokų derinimo, įtvirtinta [LGSS] 163 straipsnio 1 dalyje, kaip ji aiškinama jurisprudencijoje, pagal kurią draudžiama gauti pagal tą pačią socialinės apsaugos sistemą pripažintas dvi nuolatinio visiško nedarbingumo išmokas, bet leidžiama jas gauti tada, kai jos skiriamos pagal skirtingas sistemas, net jei bet kuriuo atveju šios išmokos gautinos atsižvelgiant į tai, kad buvo mokamos atskiros įmokos, prieštarauja [Direktyvos 79/7] 4 straipsniui ir [Direktyvos 2006/54] 5 straipsniui, nes, atsižvelgiant į lyčių pasiskirstymą skirtingose Ispanijos socialinės apsaugos sistemose, ši nuostata gali lemti netiesioginę diskriminaciją dėl lyties? 2. Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, ar Ispanijos teisės aktai prieštarautų pirma minėtiems Europos Sąjungos teisės aktams tuo atveju, jei abi išmokos būtų skiriamos dėl skirtingų ligų ar sužalojimų?“

29. Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė KM, INSS, Ispanijos vyriausybė ir Europos Komisija. Teisingumo Teismas pateikė INSS ir Ispanijos vyriausybei tam tikrus rašytinius klausimus, į kuriuos turėjo būti atsakyta raštu. 2021 m. gruodžio 6 d. jie pateikė atsakymus. Šios šalys atsakė 2021 m. gruodžio 6 d. Visos pirma nurodytos šalys pateikė žodines pastabas per 2022 m. sausio 12 d. vykusį Teisingumo Teismo posėdį.

III. Analizė

A. Pirminės pastabos

30. Pirmiausia reikėtų pažymėti, kad prejudiciniai klausimai susiję tiek su Direktyvos 79/7, tiek su Direktyvos 2006/54 nuostatomis. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą pastarąją direktyvą jis nurodė tuo atveju, jeigu ji taikoma. INSS, Ispanijos vyriausybė ir Komisija mano, kad Direktyva 2006/54, atrodo, netaikytina pagrindinėje byloje nagrinėjamai nedarbingumo išmokai, nes ji taikoma tik profesinėms socialinės apsaugos sistemoms.

31. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Sąjungos teisėje daromas skirtumas tarp profesinių pensijų sistemų, kurios priskiriamos prie SESV 157 straipsnio 1 ir 2 dalyse esančios „užmokesčio“ sąvokos ( 17 ), ir teisės aktuose nustatytų socialinės apsaugos sistemų, kurios nepatenka į šią sąvoką ( 18 ). Remiantis suformuota jurisprudencija tokia įmokomis grįsta nedarbingumo išmoka nepatenka į sąvoką „užmokestis“, kaip tai suprantama pagal SESV 157 straipsnio 1 ir 2 dalis arba Direktyvą 2006/54 ( 19 ).

32. Šiuo atveju pagrindinėje byloje nagrinėjamos išmokos yra numatytos teisės aktais įtvirtintoje sistemoje ir jomis užtikrinama apsauga nuo ligos ar neįgalumo rizikos. Galima teigti, kad tokios išmokos priklauso ne tiek nuo darbo santykių, kiek nuo socialinių aspektų ( 20 ). Kaip prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodė šį prašymą pateikęs teismas, 2018 m. KM skirtos išmokos atveju nebuvo reikalaujamas ankstesnis įmokų mokėjimo laikotarpis, nes visišką nuolatinį nedarbingumą lėmė ne darbe įvykęs nelaimingas atsitikimas, o tai reiškia, kad pakako būti apdraustam pagal socialinės apsaugos sistemą. Šiuo klausimu pagal Direktyvos 79/7 1 straipsnį ja siekiama nuosekliai įgyvendinti vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principą socialinio aprūpinimo srityje ir kitose socialinės apsaugos srityse, nurodytose 3 straipsnyje. Taigi manau, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos išmokos yra apsauga nuo dviejų Direktyvos 79/7 3 straipsnio 1 dalyje išvardytų rizikų, t. y. ligos ir invalidumo, kurioms taikoma tik ši direktyva ( 21 ). Tačiau šios išmokos nepatenka į Direktyvos 2006/54 taikymo sritį.

33. Taigi klausimus nagrinėsiu remdamasis tik Direktyva 79/7.

34. Antra, kiek tai susiję su klausimu, ar valstybės narės aukščiausios instancijos teismo pateiktas teisės akto nuostatos išaiškinimas turi būti laikomas patenkančiu į Direktyvos 79/7 taikymo sritį, reikia priminti, jog nacionalinių įstatymų ir kitų teisės aktų reikšmę reikia vertinti atsižvelgiant į nacionalinių teismų, visų pirma nacionalinių aukščiausiųjų teismų, pateiktą jų aiškinimą ( 22 ). Todėl tai, kad nagrinėjama nacionalinė norma yra Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) teisminis išaiškinimas ( 23 ), negali būti pagrindas šiai nacionalinei normai – ar nacionalinės teisės aktui, kuriuo ji grindžiama – netaikyti šios direktyvos nuostatų.

35. Trečia, kaip pažymėjo Komisija, reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismui nereikia atskirai nagrinėti antrojo prejudicinio klausimo, nes jis yra pirmojo klausimo dalis. Antrajame klausime tik sukonkretinama pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija, t. y. situacija, kai du iš eilės nedarbingumo atvejai susiklostė dėl skirtingų ligų ir invalidumo, kuri jau aptarta pirmajame klausime.

36. Atsižvelgiant į tai, kad dviejų nedarbingumo atvejų, kurie susiklostė dėl tos pačios ligos ar invalidumo, galimybės analizė būtų hipotetinė, manau, kad nėra reikalo šį klausimą vertinti atskirai.

B. Prejudicinių klausimų vertinimas

37. Pirmuoju ir antruoju klausimais, kuriuos reikėtų nagrinėti kartu, nes jie susiję su ta pačia problema, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės teiraujasi, ar Direktyvos 79/7 4 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama nacionalinė norma, pagal kurią leidžiama skirti dvi ar daugiau nedarbingumo išmokas, suteiktas pagal skirtingas socialinės apsaugos sistemas dėl dviejų ar daugiau nedarbingumo atvejų, kartu draudžiant gauti dvi ar daugiau tokių išmokų pagal vieną sistemą, nepaisant to, jog tenkinami visų šių išmokų gavimo reikalavimai.

38. Visų pirma reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, jog būtent valstybės narės turi tvarkyti savo socialinės apsaugos sistemas, o nesant teisės normų suderinimo Sąjungos lygmeniu, apibrėžti socialinės apsaugos sistemos išmokų suteikimo sąlygas. Vis dėlto naudodamosi šia teise valstybės narės privalo laikytis Sąjungos teisės ( 24 ).

39. Pagal Direktyvos 79/7 4 straipsnio 1 dalį vienodo požiūrio principas reiškia, kad neturi būti jokios tiesioginės arba netiesioginės diskriminacijos dėl lyties, visų pirma kiek tai susiję su socialinės apsaugos sistemų taikymo sritimi, galimybių naudotis jomis sąlygomis ir socialinio draudimo išmokų apskaičiavimu. Naudodamosi įgaliojimais socialinės apsaugos srityje valstybės narės turi laikytis šios nuostatos, kuria sukonkretinamas bendrojo nediskriminavimo principo taikymas, šiuo metu įtvirtintas Chartijos 21 straipsnyje ( 25 ).

40. Remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija diskriminacija yra skirtingų taisyklių taikymas panašioms situacijoms arba tos pačios taisyklės taikymas skirtingoms situacijoms, nebent toks požiūris yra objektyviai pateisinamas ( 26 ).

41. Šiuo atveju galima atmesti tai, kad nagrinėjama nacionaline priemone nustatoma tiesioginė diskriminacija. Pagal priemonę neleidžiama gauti dviejų išmokų pagal vieną socialinės apsaugos sistemą, net kai abiejų išmokų skyrimo reikalavimai yra tenkinami. Atsižvelgiant į tai, kad darbuotojams vyrams ir darbuotojoms moterims priemonė taikoma vienodai, tai nėra tiesioginė diskriminacija dėl lyties. Taigi būtina nustatyti, ar ji gali būti netiesiogiai diskriminuojanti ( 27 ).

42. Direktyvoje 79/7 nėra apibrėžta netiesioginė diskriminacija. Vis dėlto remiantis suformuota jurisprudencija netiesioginė diskriminacija dėl lyties yra tada, kai dėl akivaizdžiai neutralios nuostatos, kriterijaus ar praktikos vienos lyties asmenys gali atsidurti tam tikroje prastesnėje padėtyje nei kitos lyties asmenys ( 28 ).

43. Remiantis šia apibrėžtimi galima teigti, kad netiesioginė diskriminacija turi būti nagrinėjama trimis etapais, susijusiais, pirma, su nagrinėjamos nuostatos, kriterijaus ar praktikos neutralumu, antra, susijusių asmenų ir asmenų, kurių padėtis yra panaši, nustatymu, ir, trečia, su nepalankesne padėtimi, kurią lemia tokia nuostata, kriterijus ar praktika.

44. Šiuo atveju man akivaizdu, kad pirmajame analizės etape nekyla jokių sunkumų, nes neginčijama, kad nagrinėjama nacionalinė norma, kuri vienodai taikoma abiejų lyčių asmenims, yra visiškai neutrali. Todėl šioje išvadoje pirmiausia bus nagrinėjami kiti du etapai. Teisingumo Teismas pirmiausia turi nustatyti lygintinus asmenis. Tada Teisingumo Teismas turi išnagrinėti, ar dėl nagrinėjamos nacionalinės normos vienos lyties asmenys atsiduria tam tikroje nepalankesnėje padėtyje. Atsižvelgiant į tai, kad Teisingumo Teismas paprašė pateikti išvadą, kurioje nagrinėjami tik šie du klausimai, nenagrinėsiu klausimo dėl galimų tariamos nepalankesnės padėties pateisinimų.

1. Asmenų, kurie gali būti laikomi esančiais panašioje padėtyje kaip ir pareiškėja, nustatymas

45. KM iš esmės teigia, kad INSS pažeidė nediskriminavimo dėl lyties principą, nes dvi pagal skirtingas socialinės apsaugos sistemas skirtos išmokos gali būti skiriamos dėl vienodo nedarbingumo, tačiau neleidžiama skirti tų pačių dviejų išmokų pagal vieną sistemą, kaip antai RGSS. INSS ir Ispanijos vyriausybė iš esmės teigia, kad asmenų, kurie mokėjo įmokas pagal kitas socialinės apsaugos sistemas nei RGSS, ir asmenų, kurie įmokas mokėjo tik pagal RGSS sistemą, padėtis yra skirtinga.

46. Siekiant nustatyti, ar šios dvi situacijos yra panašios, reikia atsižvelgti į nagrinėjamų teisės aktų dalyką ir tikslą. Tik tada Teisingumo Teismas gali pereiti prie atitinkamų lyginamųjų objektų nustatymo.

a) Nagrinėjamų nacionalinės teisės aktų dalykas ir tikslas

47. Reikia priminti, kad remiantis suformuoja jurisprudencija situacijų panašumas turi būti vertinamas ne bendrai ir abstrakčiai, o tiksliai ir konkrečiai. Atliekant šį vertinimą reikia išnagrinėti visus šias situacijas apibūdinančius elementus, atsižvelgiant visų pirma į nacionalinės teisės aktų, kuriais grindžiamas nagrinėjamas skirtumas, dalyką ir tikslą ( 29 ). Be to, remiantis situacijų panašumo reikalavimu reikalaujama ne to, kad šios situacijos būtų identiškos, o tik to, kad jos būtų panašios ( 30 ).

48. Šiuo atveju iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad nagrinėjamas sprendimas yra susijęs su dviejų visiško nuolatinio nedarbingumo išmokų skyrimu KM. Todėl nagrinėjamas dalykas susijęs su klausimu, ar asmuo, kuris tapo nedarbingas du ar daugiau kartų iš eilės, turi teisę gauti vieną, ar daugiau socialinio draudimo išmokų. Prima facie atrodo, kad tokiomis išmokomis siekiama pagal socialinės apsaugos sistemą apdraustiems asmenims suteikti apsaugą nuo rizikų, susijusių su liga ir (arba) invalidumu, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į nacionalinės teisės aktais, pagal kuriuos šios išmokos skiriamos, siekiamus tikslus.

49. Atsižvelgiant į nagrinėjamų išmokų dalyką ir tikslą, tarp asmens, kuris du ar daugiau kartų iš eilės tapo nedarbingas ir įmokas mokėjo tik pagal vieną socialinės apsaugos sistemą, kaip antai RGSS, ir asmens, kuris patyrė tokį patį nedarbingumą, tačiau įmokas mokėjo pagal kelias socialinės apsaugos sistemas, nėra skirtumo. Abiejų kategorijų asmenims reikia tos pačios apsaugos nuo rizikos, susijusios su liga ir (arba) invalidumu.

50. Per teismo posėdį INSS vis dėlto teigė ir ypač pabrėžė tai, kad asmenų, įmokas mokėjusių pagal RGSS, ir asmenų, įmokas mokėjusių pagal RETA, situacija yra skirtinga, nes pagal šias sistemas taikoma apsauga ne nuo tų pačių rizikų. Nesutinku su tokia nuomone. Manau, priešingai, kad lyginamasis vertinimas pagal Direktyvos 79/7 4 straipsnio 1 dalį turėtų būti atliekamas ne remiantis tokiomis rizikomis, bet atsižvelgiant į teisę į socialinę apsaugą.

51. Manau, kad asmens, kuris du ar daugiau kartų iš eilės tapo nedarbingas ir įmokas mokėjo tik pagal vieną socialinės apsaugos sistemą, kaip antai RGSS, ir asmens, kuris patyrė tokį patį nedarbingumą, tačiau įmokas mokėjo pagal kelias socialinės apsaugos sistemas, situacija jiems reikalingos socialinės apsaugos atžvilgiu yra panaši.

b) „Nepalankesnėje padėtyje esanti grupė“ ir jos lyginamoji grupė

52. Sprendime Seymour-Smith ( 31 ) Teisingumo Teismas nusprendė, kad geriausias statistinių duomenų palyginimo metodas – įvertinti, viena vertus, atitinkamą darbuotojų vyrų, galinčių atitikti nagrinėjamą reikalavimą, dalį ir tą dalį vyrų, kurie negali atitikti tokio reikalavimo, ir, kita vertus, palyginti tokias proporcijas, kiek tai susiję su darbuotojomis moterimis. Darytina išvada, kad asmenų, kurie gali atitikti reikalavimus įgyti tam tikrą teisę, situacija turi būti lyginama su asmenų, kurie to padaryti negali, situacija ( 32 ).

53. Tokį metodą Teisingumo Teismas neseniai taikė byloje YS, kurioje iš esmės buvo klausiama, ar vyrai, kaip pagrindiniai ypač didelių pensijų gavėjai, palyginti su moterimis, kurios vidutiniškai gavo kur kas mažesnes pensijas, buvo netiesiogiai diskriminuojami pagal Austrijos teisės aktus, kuriuose nustatyta, inter alia, įmoka nuo itin didelių „specialiųjų pensijų“, siekiant užtikrinti pajamas pensijoms ( 33 ). Siekdamas atsakyti į šį klausimą Teisingumo Teismas pirmiausia nustatė atitinkamus nepalankesnėje padėtyje esančius asmenis. Šiai asmenų grupei priklausė buvę valstybės kontroliuojamų įmonių darbuotojai, kurie gaudavo „tiesiogines apibrėžtas išmokas“, kurių suma viršijo tam tikras ribas ( 34 ). Tada Teisingumo Teismas nustatė lyginamuosius asmenis, t. y. asmenis, profesinę pensiją gaunančius iš federalinės valstybės arba atitinkamos federalinės žemės. Taip Teisingumo Teismas aiškiai į vertinimą neįtraukė valstybės nekontroliuojamų įmonių buvusių darbuotojų ir asmenų, gaunančių profesinę pensiją ne kaip „tiesioginę apibrėžtą išmoką“, o kaip pensijų fondo ar gyvybės draudimo išmokas ( 35 ). Todėl, atsižvelgdamas į tai, kad Teisingumo Teismas neįtraukia asmenų, kurie nėra tiesiogiai susiję su nagrinėjama norma, manau, jog nustatydamas palygintinas grupes jis laikosi gana griežto požiūrio.

54. Šiuo atveju, atsižvelgiant į tai, kad konstatuota, jog KM yra darbuotoja, įmokas mokėjusi tik pagal RGSS sistemą, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad asmenys, kurie dėl nagrinėjamos nacionalinės normos galimai atsiduria nepalankesnėje padėtyje, yra darbuotojai, apdrausti pagal RGSS sistemą ir du ar daugiau kartų iš eilės tapę nedarbingi pagal šią sistemą. Taigi, atsižvelgiant į, pirma, minėtą reikalavimą dėl specifinio ir konkretaus situacijų panašumo vertinimo ( 36 ), ir, antra, tai, kad taikomas kriterijus yra asmenų, kurie du ar daugiau kartų iš eilės tapo nedarbingi, socialinė apsauga ( 37 ), manau, kad šiuo atveju nepalankesnėje padėtyje esanti grupė apima tik asmenis, du ar daugiau kartų iš eilės tapusius nedarbingus, kurie įmokas mokėjo tik pagal RGSS sistemą.

55. Išsamumo sumetimais reikia pažymėti, kad atsižvelgiant į tai, jog pagrindinė byla susijusi su darbuotoja, kuri prašo vienu metu skirti išmokas, susijusias su dviem nedarbingumo atvejais pagal RGSS sistemą, Teisingumo Teismas neturėtų atsižvelgti į darbuotojus, kurie įmokas mokėjo tik pagal kitas sistemas nei RGSS. Šiuo atveju nepalankesnėje padėtyje atsidūrusi grupė yra darbuotojai, apdrausti pagal RGSS – ir tik pagal RGSS – kurie negali vienu metu gauti išmokų dėl dviejų ar daugiau nedarbingumo atvejų, nes šie darbuotojai yra apdrausti tik pagal šią sistemą. Nors tiesa, kad Ispanijoje nustatytos nesuderinamumo taisyklės taikomos visoms skirtingoms Ispanijos socialinės apsaugos sistemoms, asmenų, kurie apdrausti tik pagal vieną iš šių kitų sistemų ir kurie įmokas mokėjo tik pagal tokią sistemą, situacija šios bylos požiūriu yra nereikšminga. Priešingai nei Komisija, manau, kad tik nagrinėdamas asmenų, kurie įmokas mokėjo pagal konkrečią socialinės apsaugos sistemą, šiuo atveju – RGSS, situaciją Teisingumo Teismas gali prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti naudingą atsakymą, kuris jam leistų išspręsti jo nagrinėjamą ginčą, susijusį būtent su išmokomis, skiriamomis asmeniui, kuris du laikotarpius buvo apdraustas pagal RGSS sistemą.

56. Toliau reikia nustatyti lyginamąjį objektą, siekiant išsiaiškinti, ar nepalankesnėje padėtyje esanti grupė, kuri buvo nustatyta, yra netiesiogiai diskriminuojama dėl lyties. Manau, kad lyginamasis objektas yra asmenys, kurie du ar daugiau kartų iš eilės tapo nedarbingi, tačiau kurie gali vienu metu gauti dvi ar daugiau išmokų pagal skirtingas socialinės apsaugos sistemas, nes jie pagal šias sistemas mokėjo įmokas.

57. Darytina išvada, kad, kiek tai susiję su socialinio draudimo išmokų skyrimu asmenims, du ar daugiau kartų iš eilės tapusiais nedarbingiems, asmens, kuris įmokas mokėjo tik pagal RGSS sistemą, kaip antai KM, ir asmens, kuris įmokas mokėjo pagal dvi ar daugiau socialinės apsaugos sistemų, kaip antai RGSS ir RETA, padėtis yra panaši. Nustatęs nepalankesnėje padėtyje esančią grupę ir jos lyginamąją grupę toliau nagrinėsiu, ar šioms dviem grupėms priklausantys vyrai ir moterys vertinami skirtingai ( 38 ).

2. Skirtingas požiūris į vyrus ir moteris

a) Moterų ir vyrų proporcijų palyginimas

58. Remiantis suformuota jurisprudencija nepalankesnė padėtis gali būti konstatuota, be kita ko, jeigu būtų įrodyta, kad dėl tokių teisės aktų, kaip nagrinėjami pagrindinėje byloje, daromas neigiamas poveikis daug didesnei daliai vienos lyties asmenų, palyginti su kitos lyties asmenims ( 39 ). Tai reiškia, kad netiesioginė diskriminacija gali būti nustatyta bet kokiomis priemonėmis, įskaitant remiantis statistiniais duomenimis ( 40 ). Iš esmės nacionalinis teismas turi nustatyti, ar gali būti įrodytas toks konkretus neigiamas poveikis, nes nustatyti faktines aplinkybes turi būtent nacionalinis teismas ( 41 ). Visų pirma, kaip nurodyta šios išvados 52 punkte, diskriminacijos dėl lyties kontekste Teisingumo Teismas anksčiau yra nusprendęs, kad geriausias palyginimo metodas – įvertinti atitinkamą darbuotojų vyrų dalį, kuriai nagrinėjama taisyklė daro neigiamą poveikį, ir tą jų dalį, kuriai tokio poveikio nėra, ir palyginti tokias dalis, kiek tai susiję su darbuotojomis moterimis ( 42 ).

59. Pavyzdžiui, sprendime YS Teisingumo Teismas nusprendė, pirma, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atsižvelgti į visus darbuotojus, kuriems taikomos nacionalinės teisės normos, kuriose įtvirtintas skirtingas požiūris. Antra, Teisingumo Teismas pakartojo, kad geriausias palyginimo metodas – palyginti darbuotojų dalis, kurioms atitinkamai turi ir neturi neigiamos įtakos tariamas skirtingas požiūris, tarp darbuotojų vyrų, patenkančių į tų teisės normų taikymo sritį, su tokiomis pačiomis darbuotojų moterų, patenkančių į tą sritį, dalimis ( 43 ).

60. Manau, kad žodis „dalis“ reiškia, kad įmanoma palyginti ne sveikus skaičius ( 44 ), o dešimtainius skaičius, trupmenas arba procentines dalis, kurie parodo tam tikros grupės dalį visoje grupėje ( 45 ). Šiuo atveju siekdamas išnagrinėti, ar taikomas skirtingas požiūris į vyrus ir moteris, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti moterų padėtį vyrų padėties atžvilgiu. Konkrečiau tariant, jis turi palyginti dvi toliau nurodytas konkrečias dalis.

61. Pirma, jis turi įvertinti nepalankesnėje padėtyje esančiai grupei, t. y. moterų, kurios yra apdraustos tik pagal RGSS sistemą ir kurios du ar daugiau kartų tapo nedarbingos pagal šią sistemą, grupei, priklausančių moterų dalį, palyginti su palankesnėje padėtyje esančiai grupei, t. y. moterų, apdraustų pagal dvi ar daugiau socialinės apsaugos sistemas, kurios du ar daugiau kartų tapo nedarbingos pagal šias sistemas, grupei priklausančių moterų dalimi.

62. Antra, nacionalinis teismas turi nustatyti vyrų, kurie du ar daugiau kartų tapo nedarbingi ir kurie negali vienu metu gauti dviejų ar daugiau socialinio draudimo išmokų, dalį, palyginti su tuo, kiek yra vyrų, patyrusių tokį nedarbingumą, tačiau galinčių vienu metu gauti dvi ar daugiau socialinio draudimo išmokas.

b) Konkrečios nagrinėjamos dalys

63. Iš atsakymų į Teisingumo Teismo raštu pateiktus klausimus ir teismo posėdžio matyti, kad duomenų netrūksta. Pavyzdžiui, atsakymuose į šiuos klausimus INSS ir Ispanijos vyriausybė nurodė, kad 2021 m. lapkričio 10 d. duomenimis yra 3388 moterys, tapusios nedarbingos ne vieną kartą, kurios įmokas mokėjo tik pagal RGSS sistemą, o moterų, tapusių nedarbingų ne vieną kartą, kurios įmokas mokėjo pagal kelias socialinės apsaugos sistemas, yra 3460. Taigi nepalankesnėje padėtyje esančiai grupei priklausančių moterų ir moterų, priklausančių palankesnėje padėtyje esančiai grupei, santykis yra beveik vienodas. Vyrų atitinkamai yra 4047 ir 7723, o tai reiškia, kad vyrų atveju toks santykis yra maždaug 1:2.

64. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar šie statistiniai duomenys yra galiojantys, reprezentatyvūs ir svarbūs ( 46 ). Kalbant apie šiuos konkrečius skaičius, jis turi įvertinti, ar į juos galima atsižvelgti ( 47 ), visų pirma atsižvelgiant į faktinių aplinkybių, dėl kurių kilo ginčas, datą.

65. Be to, reikia pabrėžti, kad KM pateiktas ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pabrėžtas argumentas dėl pagal RGSS ir RETA sistemas apdraustų vyrų ir moterų skaičiaus šiuo atveju yra nereikšmingas. Visų pirma prašyme priimti prejudicinį sprendimą nacionalinis teismas pabrėžė tai, kad 2020 m. sausio 31 d. moterys sudarė 48,09 % pagal RGSS apdraustų asmenų, o tarp pagal RETA apdraustų asmenų jos sudarė tik 36,15 % ( 48 ). Šie skaičiai šiuo atveju neturi jokios reikšmės, nes jie susiję tik su bendru moterų skaičiumi tarp pagal RGSS ir RETA apdraustų asmenų, tačiau jie neparodo nepalankesnėje padėtyje esančių moterų ir vyrų dalies. Taip pat remiantis šiais skaičiais negali būti įrodytas tariamos nepalankios padėties, t. y. negalėjimo vienu metu gauti dvi ar daugiau išmokų pagal tą pačią sistemą, ir nagrinėjamų darbuotojų lyties priežastinis ryšys.

66. Dėl tų pačių priežasčių manau, kad Teisingumo Teismas neturėtų atsižvelgti į INSS ir Ispanijos vyriausybės atsakymuose raštu pateiktus duomenis, kurie yra susiję su pagal vieną ar daugiau socialinės apsaugos sistemų 2021 m. spalio mėn. apdraustų vyrų ir moterų dalimi ( 49 ). Kaip per teismo posėdį teigė Komisija, šie skaičiai rodo tik asmenis, priklausančius vienai ar kelioms socialinės apsaugos sistemoms tuo metu, kai šie skaičiai buvo pateikti, o į šios išvados 63 punkte nurodytą metodą įtraukiami skaičiai, kurie neabejotinai atskleidžia geresnę istorinę perspektyvą, nes jie apima vėlesnius nedarbingumo atvejus per tam tikrą laikotarpį, todėl šie skaičiai mažiau priklauso nuo visiškai atsitiktinių įvykių ( 50 ). Toks metodas taip pat turi didelį privalumą – nagrinėjamos dalys nėra svarbios sprendžiant klausimą dėl veiklos, kuri susijusi su didesne rizika, pavyzdžiui, dėl tam tikros savarankiškai dirbančių asmenų, kurie apdrausti pagal RETA, vykdomos veiklos, kurią per teismo posėdį minėjo INSS ir Ispanijos vyriausybė. Kai buvo lyginama atitinkama moterų ir vyrų, kurie nedarbingi tapo kelis kartus ir kurie įmokas mokėjo tik pagal RGSS, dalis, palyginti su tais, kurie įmokas mokėjo pagal kelias socialinės apsaugos sistemas, nagrinėjamos grupės jau buvo susiaurintos iki asmenų, kurie nedarbingi tapo kelis kartus, grupės. Taigi toks palyginimas grindžiamas asmenų, kurie jau kelis kartus tapo nedarbingi, dalimis, o ne absoliučiais skaičiais.

67. Jei nacionalinis teismas nuspręstų atsižvelgti į šios išvados 63 punkte nurodytus duomenis, jis turėtų įvertinti, ar moterų, tapusių nedarbingų du ar daugiau kartų, kurios įmokas mokėjo tik pagal RGSS sistemą, dalis, palyginti su moterimis, kurios nedarbingos tapo kelis kartus ir kurios įmokas mokėjo pagal dvi ar daugiau socialinės apsaugos sistemų, yra tiek „gerokai didesnė“ nei tokių vyrų, kad tai lemia „tam tikrą nepalankesnę padėtį“, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją ( 51 ).

c) „Gerokai didesnės“ arba „kur kas didesnės dalies“ asmenų sąvokos

68. Kaip jau minėjau ( 52 ), vadovaujantis Teisingumo Teismo nustatytais kriterijais dėl netiesioginės diskriminacijos nustatymo, reikia nustatyti, ar dėl nagrinėjamos nacionalinės normos moterys atsiduria tam tikroje nepalankesnėje padėtyje, palyginti su vyrais ( 53 ). Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nusprendė, kad tam tikra nepalankesnė padėtis gali būti konstatuota, pavyzdžiui, jeigu būtų įrodyta, jog nagrinėjami nacionalinės teisės aktai yra nepalankūs kur kas didesnei daliai vienos lyties asmenų, palyginti su kitos lyties asmenimis ( 54 ). Svarbu nustatyti tokią dalį, siekiant išsiaiškinti, ar nagrinėjami duomenys neatspindi tik atsitiktinių arba trumpalaikių reiškinių ir ar, vertinami bendrai, šie duomenys svarbūs ( 55 ).

69. Pavyzdžiui, nors Sprendime Villar Láiz Teisingumo Teismas paliko nacionaliniam teismui nustatyti, ar nagrinėta nacionalinė norma buvo nepalanki kur kas didesnei daliai moterų nei vyrų, jis atsižvelgė į tai, kad maždaug 75 % visų ne visą darbo laiką dirbančių darbuotojų sudarė moterys ( 56 ). Be to, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad 65 % trumpalaikių ne visą darbo laiką dirbančių darbuotojų atsiduria nepalankioje padėtyje taikant pagrindinėje byloje nagrinėjamą mažinimo koeficientą. Tuo atveju, kai ginčijami teisės aktai daro konkrečią neigiamą įtaką beveik dviem trečdaliams visų ne visą darbo laiką dirbančių darbuotojų ir kai trys ketvirtadalius visą darbo laiką dirbančių darbuotojų sudaro moterys, atrodo, kad Teisingumo Teismas nors ir netiesiogiai leidžia suprasti, jog moterys gali atsidurti nepalankesnėje padėtyje nei vyrai.

70. Šiuo atveju, jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręs atsižvelgti į duomenis, INSS ir Ispanijos vyriausybės pateiktus jų raštu pateiktuose atsakymuose ( 57 ), kaip minėta šios išvados 63 punkte, regis, iš šių duomenų matyti, kad nors maždaug 2 iš 3 vyrų, tapusių nedarbingų kelis kartus, tikėtina, galės vienu metu gauti išmokas pagal dvi ar daugiau sistemų ( 58 ), tai galės padaryti tik kas antra moteris, tapusi nedarbinga kelis kartus ( 59 ). Kita vertus, maždaug pusė moterų, tapusių nedarbingų kelis kartus, atsiduria nepalankesnėje padėtyje dėl nagrinėjamos nacionalinės normos, o vyrų, tapusių nedarbingų kelis kartus, atitinkamai yra tik trečdalis. Taigi, nors nagrinėjamus duomenis turi aiškinti tik nacionalinis teismas, manau, kad šie skaičiai rodo, jog nagrinėjama nacionalinė norma neigiamą poveikį turės proporcingai didesnei daliai moterų nei vyrų, nes dėl šios normos nepalankesnėje padėtyje atsiduria kur kas didesnė dalis moterų nei vyrų. Taigi galima daryti išvadą, kad nagrinėjama nacionaline norma netiesiogiai diskriminuojamos moterys. Vis dėlto, jeigu nacionaliniam teismui pateikti skaičiai, į kuriuos jis atsižvelgė, būtų kitokie nei pateikti Teisingumo Teisme, galutinis rezultatas galėtų būti kitoks.

71. Apibendrindamas manau, kad į klausimus reikėtų atsakyti: Direktyvos 79/7 4 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama nacionalinė norma, dėl kurios faktiškai nepalankesnėje padėtyje atsiduria kur kas didesnė dalis moterų nei vyrų, nes pagal ją leidžiama skirti dvi ar daugiau nedarbingumo išmokų, gaunamų pagal skirtingas socialinės apsaugos sistemas dėl dviejų ar daugiau nedarbingumo atvejų, kartu draudžiant gauti dvi ar daugiau tokių išmokų pagal vieną sistemą, net jeigu tenkinami visų šių išmokų gavimo reikalavimai, tačiau tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

IV. Išvada

72. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Juzgado de lo Social No 26 de Barcelona (Barselonos socialinių bylų teismas Nr. 26, Ispanija) pateiktus prejudicinius klausimus: 1978 m. gruodžio 19 d. Tarybos direktyvos 79/7/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo nuoseklaus įgyvendinimo socialinės apsaugos srityje 4 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama nacionalinė norma, dėl kurios faktiškai nepalankesnėje padėtyje atsiduria kur kas didesnė dalis moterų nei vyrų, nes pagal ją leidžiama skirti dvi ar daugiau nedarbingumo išmokų, gaunamų pagal skirtingas socialinės apsaugos sistemas dėl dviejų ar daugiau nedarbingumo atvejų, kartu draudžiant gauti dvi ar daugiau tokių išmokų pagal vieną sistemą, net jeigu tenkinami visų šių išmokų gavimo reikalavimai, tačiau tai turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

( 1 ) Originalo kalba: anglų.

( 2 ) M. Twain „Chapters from My Autobiography – XX“, North American Review Nr. 618, 1907 m. liepos 5 d. Vis dėlto atrodo, kad citata iš tikrųjų gali būti priskirta daugeliui kitų asmenų.

( 3 ) T. Khaitan „Indirect discrimination“, K. Lippert-Rasmussen (leid.), The Routledge Handbook of the Ethics of Discrimination, Routledge, Abingdon, 2017, tikrinta 2022 m. vasario 1 d., Routledge Handbooks Online.

( 4 ) Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad tai yra 2020 m. sausio 31 d. duomenys.

( 5 ) OL L 6, 1979, p. 24; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 215.

( 6 ) 2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo (OL L 204, 2006, p. 23).

( 7 ) BOE, Nr. 261, 2015 m. spalio 31 d.

( 8 ) BOE, Nr. 221, 1970 m. rugsėjo 15 d.

( 9 ) BOE, Nr. 104, 1991 m. gegužės 1 d.

( 10 ) Teismo posėdyje INSS paaiškino, kad apskaičiuodamas tokią išmoką RGSS atžvilgiu, jis turi atsižvelgti į paskutinius aštuonerius įmokų laikotarpio metus.

( 11 ) Per teismo posėdį INSS paaiškino, kad apskaičiuodamas šią išmoką jis turi atsižvelgti į paskutinių 24 mėnesių įmokas.

( 12 ) 2020 m. sausio 31 d. moterys sudarė 36,15 % RETA registruotų darbuotojų.

( 13 ) Žr. šios išvados 16 punktą.

( 14 ) Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškina, kad RGSS – tai sistema, kuriai priklauso daugumoje sektorių pagal darbo sutartį dirbantys asmenys, ir kad 2020 m. sausio 31 d. pagal ją buvo apdrausti daugiau kaip 14,5 mln. asmenų. Pagal šią sistemą pasiskirstymas pagal lytis yra daugmaž vienodas, moterys sudaro 48,09 %. Tačiau RETA sistemoje, kuriai priklauso savarankiškai dirbantys darbuotojai daugumoje sektorių ir pagal kurią apdraustų asmenų skaičius taip pat didelis (daugiau kaip 3 mln. asmenų), moterys sudaro tik 36,15 %, o tai neatitinka nei moterų procentinės dalies visų valstybės gyventojų atžvilgiu, nei jų skaičiaus dirbančių asmenų kategorijoje.

( 15 ) Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad visiško nuolatinio nedarbingumo išmoka, skirta 1999 m., buvo suteikta remiantis ankstesnėmis įmokomis, o skiriant išmoką 2018 m. nebuvo keliamas reikalavimas dėl ankstesnio įmokų mokėjimo laikotarpio, nes ji skirta remiantis nelaimingu atsitikimu, nesusijusiu su profesine veikla, o tai reiškia, kad buvo keliamas vienintelis reikalavimas – kad asmuo būtų registruotas socialinės apsaugos sistemoje. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pažymi, kad būtų kitaip, jei antroji išmoka būtų skirta dėl visiško nuolatinio nedarbingumo, nes tokiu atveju ši išmoka kompensuotų negalėjimą vykdyti bet kokią gamybinę veiklą, kuris apimtų negalėjimą toliau verstis konkrečia profesija.

( 16 ) Žr. šios išvados 14 išnašą.

( 17 ) Teisingumo Teismas nusprendė, kad „užmokesčio“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal SESV 157 straipsnį, apima pensijas, kurios mokamos dėl darbuotojo ir darbdavio darbo santykių, išskyrus pensijas, mokamas pagal tesės aktuose įtvirtintą sistemą, kuri finansuojama iš darbuotojų, darbdavių lėšų, o kartais ir viešosios valdžios institucijų lėšų ne tiek dėl darbo santykių, kiek dėl socialinės politikos priežasčių. Taigi prie šios sąvokos negalima priskirti socialinės apsaugos sistemų ar išmokų, kaip antai senatvės pensijų, kurios tiesiogiai reglamentuojamos teisės aktuose, išskyrus visus susitarimus įmonėje arba suinteresuotųjų asmenų profesinėse organizacijose, kurie privalomai taikomi bendroms darbuotojų kategorijoms (žr. 2012 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Elbal Moreno, C‑385/11, EU:C:2012:746, 20 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).

( 18 ) Šiuo klausimu žr. generalinio advokato M. Bobek išvadą byloje Instituto Nacional de la Seguridad Social (Pensijos priedas motinoms) (C‑450/18, EU:C:2019:696, 24 ir 25 punktai).

( 19 ) Šiuo klausimu žr. 1996 m. vasario 13 d. Sprendimą Gillespie ir kt. (C‑342/93, EU:C:1996:46, 14 punktas), 2012 m. lapkričio 22 d. Sprendimą Elbal Moreno (C‑385/11, EU:C:2012:746, 25 punktas) ir 2016 m. liepos 14 d. Sprendimą Ornano (C‑335/15, EU:C:2016:564, 38 punktas).

( 20 ) Pagal analogiją žr. 2019 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Instituto Nacional de la Seguridad Social (Pensijos priedas motinoms) (C‑450/18, EU:C:2019:1075, 29 punktas).

( 21 ) Be to, iš Direktyvos 2006/54 1 straipsnio antros pastraipos c punkto, siejamo su šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies f punktu, matyti, kad minėta direktyva netaikoma teisės aktų nustatytoms sistemoms, kurioms taikoma Direktyva 79/7.

( 22 ) Žr., inter alia, 1994 m. birželio 8 d. Sprendimą Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑382/92, EU:C:1994:233, 36 punktas) ir 2018 m. kovo 15 d. Sprendimą Blanco Marqués (C‑431/16, EU:C:2018:189, 46 punktas).

( 23 ) Žr. šios išvados 16 punktą.

( 24 ) Žr., inter alia, 2003 m. gruodžio 4 d. Sprendimą Kristiansen (C‑92/02, EU:C:2003:652, 31 punktas), 2015 m. vasario 4 d. Sprendimą Melchior (C‑647/13, EU:C:2015:54, 21 punktas) ir 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Wojciechowski (C‑408/14, EU:C:2015:591, 35 punktas).

( 25 ) Šiuo klausimu žr. 2020 m. balandžio 23 d. Sprendimą Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI, C‑507/18 (EU:C:2020:289, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 26 ) Žr., inter alia, 1996 m. vasario 13 d. Sprendimą Gillespie ir kt. (C‑342/93, EU:C:1996:46, 16 punktas) ir 2019 m. gegužės 8 d. Sprendimą Praxair MRC (C‑486/18, EU:C:2019:379, 73 punktas).

( 27 ) Žr., inter alia, 1998 m. spalio 27 d. Sprendimą Boyle ir kt. (C‑411/96, EU:C:1998:506, 39 punktas) ir 2009 m. liepos 16 d. Sprendimą Gómez-Limón Sánchez-Camacho (C‑537/07, EU:C:2009:462, 53 punktas).

( 28 ) Šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 8 d. Sprendimą Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Nors ankstesnėje jurisprudencijoje „netiesioginę diskriminaciją“ Teisingumo Teismas apibrėžė kaip situaciją, „kai nacionalinė priemonė, nors ir suformuluota neutraliai, iš tikrųjų daro nepalankų poveikį daugiau moterims nei vyrams“ (išskirta mano) (visų pirma žr. 2011 m. spalio 20 d. Sprendimo Brachner, C‑123/10, EU:C:2011:675, 56 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2012 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Elbal Moreno, C‑385/11, EU:C:2012:746, 29 punktą), dabartinėje jurisprudencijoje apibrėžtis yra identiška Direktyvos 2006/54 2 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytai apibrėžčiai. Dėl formuluotės pasikeitimo žr. generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje TGSS (namų ūkio darbuotojo nedarbingumas) (C‑389/20, EU:C:2021:777, 28 išnaša).

( 29 ) Šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimą Arcelor Atlantique et Lorraine ir kt. (C‑127/07, EU:C:2008:728, 25 ir 26 punktai), 2015 m. liepos 16 d. Sprendimą CHEZ Razpredelenie Bulgaria (C‑83/14, EU:C:2015:480, 89 ir 90 punktai) ir 2017 m. kovo 9 d. Sprendimą Milkova (C‑406/15, EU:C:2017:198, 56 ir 57 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. 2011 m. kovo 1 d. Sprendimą Association belge des Consommateurs Test-Achats ir kt. (C‑236/09, EU:C:2011:100, 29 punktas), 2018 m. birželio 26 d. Sprendimą MB (Lyties pakeitimas ir ištarnauto laiko pensija) (C‑451/16, EU:C:2018:492, 42 punktas) ir 2019 m. sausio 22 d. Sprendimas Cresco Investigation (C‑193/17, EU:C:2019:43, 42 punktas).

( 30 ) Šiuo klausimu žr. 2011 m. gegužės 10 d. Sprendimą Römer (C‑147/08, EU:C:2011:286, 42 punktas) ir 2017 m. liepos 19 d. Sprendimą Abercrombie & Fitch Italia (C‑143/16, EU:C:2017:566, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 31 ) 1999 m. vasario 9 d. sprendimas (C‑167/97, EU:C:1999:60).

( 32 ) C. Tobler Limites et potentiel du concept de discrimination indirecte, Užimtumo, socialinių reikalų ir įtraukties generalinis direktoratas (Europos Komisija), 2009, p. 41. Dvi grupės vadinamos „reikalavimus atitinkančiais asmenimis“ ir „reikalavimų neatitinkančiais asmenimis“.

( 33 ) 2020 m. rugsėjo 24 d. Sprendimas YS (Įmonės vadovaujantiems darbuotojams mokamos pensijos) (C‑223/19, EU:C:2020:753, 40 punktas).

( 34 ) 2020 m. rugsėjo 24 d. Sprendimas YS (Įmonės vadovaujantiems darbuotojams mokamos pensijos) (C‑223/19, EU:C:2020:753, 44 punktas).

( 35 ) Ten pat, 45 punktas.

( 36 ) Žr. šios išvados 47 punktą.

( 37 ) Žr. šios išvados 48 punktą.

( 38 ) Žr. šios išvados 49 punktą.

( 39 ) Žr., inter alia, 2015 m. balandžio 14 d. Sprendimą Cachaldora Fernández (C‑527/13, EU:C:2015:215, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2019 m. gegužės 8 d. Sprendimą Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, 37 ir 38 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija).

( 40 ) Žr., inter alia, 2019 m. gegužės 8 d. Sprendimą Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, 46 punktas) ir 2019 m. spalio 3 d. Sprendimą Schuch-Ghannadan (C‑274/18, EU:C:2019:828, 46 punktas).

( 41 ) Žr., inter alia, 2019 m. gegužės 8 d. Sprendimą Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, 37 ir 38 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija).

( 42 ) Žr., inter alia, 1999 m. vasario 9 d. Sprendimą Seymour-Smith ir Perez (C‑167/97, EU:C:1999:60, 59 punktas), 2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimą Voß (C‑300/06, EU:C:2007:757, 40 punktas) ir 2019 m. spalio 3 d. Sprendimą Schuch-Ghannadan (C‑274/18, EU:C:2019:828, 47 punktas).

( 43 ) 2020 m. rugsėjo 24 d. Sprendimas YS (Įmonės vadovaujantiems darbuotojams mokamos pensijos) (C‑223/19, EU:C:2020:753, 52 punktas).

( 44 ) Proporcija yra santykio rūšis, kai skaitiklis yra įtrauktas į vardiklį ir gali būti išreikštas kaip dešimtainis skaičius, trupmena ar procentinė dalis.

( 45 ) Pavyzdžiui, Teisingumo Teismas paaiškino, kad nepakanka tik atsižvelgti į asmenų, kuriems daromas poveikis, skaičių, nes jis priklauso nuo visoje valstybėje narėje dirbančių žmonių skaičiaus bei procentinės vyrų ir moterų, dirbančių toje valstybėje, dalies (šiuo klausimu žr. 1999 m. vasario 9 d. Sprendimo Seymour-Smith ir Perez, C‑167/97, EU:C:1999:60, 59 punktą).

( 46 ) Šiuo klausimu žr. 2019 m. gegužės 8 d. Sprendimą Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, 45 punktas).

( 47 ) Žr. 2021 m. sausio 21 d. Sprendimą INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje TGSS (Namų ūkio darbuotojo nedarbingumas) (C‑389/20, EU:C:2021:777, 56 punktas).

( 48 ) Dėl konkrečių skaičių žr. šios išvados 24 punktą ir 14 išnašą.

( 49 ) INSS ir Ispanijos vyriausybė pateikė Teisingumo Teismui 2021 m. spalio mėn. skaičius, iš kurių matyti, kad tik viena veikla užsiimančių vyrų yra 10295048, o vyrų, įmokas mokėjusių pagal daugiau kaip vieną sistemą, yra 198558. Moterų atitinkamai yra 8917750 ir 185116.

( 50 ) Bylos šalys neigė COVID-19 krizės reikšmę socialinės apsaugos sistemų apdraustųjų pasiskirstymui pagal lytį, kiek tai susiję su 2021 m. spalio mėn. statistiniais duomenimis.

( 51 ) Žr. 2021 m. sausio 21 d. Sprendimą INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, 31 punktas).

( 52 ) Šios išvados 42 punktas.

( 53 ) Žr. 1998 m. spalio 27 d. Sprendimą Boyle ir kt. (C‑411/96, EU:C:1998:506, 76 punktas), 2011 m. spalio 20 d. Sprendimą Brachner (C‑123/10, EU:C:2011:675, 56 punktas) ir 2019 m. gegužės 8 d. Sprendimą Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, 37 punktas).

( 54 ) Žr. 2019 m. spalio 3 d. Sprendimą Schuch-Ghannadan (C‑274/18, EU:C:2019:828, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 55 ) Šiuo klausimu žr. 1999 m. vasario 9 d, Sprendimą Seymour-Smith ir Perez (C‑167/97, EU:C:1999:60, 62 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2019 m. gegužės 8 d. Sprendimą Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, 40 punktas).

( 56 ) 2019 m. gegužės 8 d. Sprendimas Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, 42 punktas). Taip pat žr. M. De la Corte-Rodríguez „Recent cases and the future of Directive 79/7 on equal treatment for men and women in social security: How to realise its full potential“, European Journal of Social Security, vol. 23 (1), 2021, p. 44–61.

( 57 ) Žr. šios išvados 63 punktą.

( 58 ) Kaip nurodyta šios išvados 63 punkte, vyrų, kurie tapo nedarbingi kelis kartus ir kurie įmokas mokėjo pagal kelias socialinės apsaugos sistemas, yra 7723, o vyrų, kurie tapo nedarbingi kelis kartus, tačiau įmokas mokėjo tik pagal RGSS, yra 4047.

( 59 ) Kaip paaiškinta šios išvados 63 punkte moterų, kurios tapo nedarbingos kelis kartus ir kurios įmokas mokėjo pagal kelias socialinės apsaugos sistemas, yra 3460, o moterų, kurios tapo nedarbingos kelis kartus, tačiau įmokas mokėjo tik pagal RGSS, yra 3388.