Byla C‑515/13

Ingeniørforeningen i Danmark

prieš

Tekniq

(Østre Landsret prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Socialinė politika — Direktyva 2000/78/EB — Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje — 2 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies a punktas — 6 straipsnio 1 dalis — Skirtingas požiūris dėl amžiaus — Nacionalinės teisės normos, kuriose nenumatyta išmokėti išeitinę išmoką darbuotojams, galintiems, pasibaigus jų darbo sutarties galiojimui, pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą“

Santrauka – 2015 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas

Socialinė politika – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – Direktyva 2000/78 – Diskriminacijos dėl amžiaus draudimas – Nacionalinės teisės normos, kuriose nenumatyta išmokėti išeitinę išmoką darbuotojams, galintiems pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą – Pagrindimas, siejamas su teisėtų tikslų siekimu – Priimtinumas – Sąlygos – Nacionalinio teismo vertinimas

(Tarybos direktyvos 2000/78 2 straipsnio 1 dalies a punktas ir 6 straipsnio 1 dalis)

Direktyvos 2000/78, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, 2 straipsnio 1 dalį, 2 dalies a punktą ir 6 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad jie nedraudžia tokių nacionalinės teisės normų, pagal kurias darbdavys, atleidęs iš darbo darbuotoją, toje pačioje įmonėje be pertraukos išdirbusį 12, 15 ar 18 metų, privalo, pasibaigus šio darbuotojo darbo sutarties galiojimui, išmokėti sumą, lygią atitinkamai vieno, dviejų ar trijų mėnesių atlyginimui, tačiau ši išmoka nemokama, jei minėtas darbuotojas, pasibaigus jo darbo sutarties galiojimui, turi galimybę pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, jeigu, pirma, tos normos yra objektyviai ir tinkamai pagrįstos teisėtu tikslu, susijusiu su užimtumo ir darbo rinkos politika, ir, antra, jos yra tinkama ir būtina priemonė įgyvendinant šį tikslą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar taip yra šiuo atveju.

Taigi skirti specialias išeitines išmokas vien darbuotojams, kurie atleidimo iš darbo dieną negalės pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, nėra neprotinga atsižvelgiant į teisės aktų leidėjo siekiamą tikslą – suteikti didesnę apsaugą darbuotojams, kurių perėjimas į naują darbo vietą yra opus klausimas, atsižvelgiant į jų darbo stažą įmonėje. Minėtas nacionalinės teisės aktas taip pat leidžia apriboti piktnaudžiavimo galimybes, pavyzdžiui, neleisti darbuotojui pasinaudoti išmoka, skirta padėti susirasti naują darbą, nors iš tiesų jis ketina išeiti į pensiją. Taigi nurodytas nacionalinės teisės aktas nėra akivaizdžiai netinkamas siekiant teisės aktų leidėjo nustatyto teisėto užimtumo politikos tikslo.

Be to, šiuo nacionalinės teisės aktu siekiama užtikrinti, atsižvelgiant į proporcingumo principą ir būtinybę kovoti su piktnaudžiavimais, kad speciali išeitinė išmoka būtų mokama tik asmenims, kuriems ji skirta, t. y. tiems asmenims, kurie ir toliau nori užsiimti profesine veikla, tačiau kuriems dėl amžiaus paprastai sunkiau susirasti naują darbą. Ši priemonė taip pat leidžia išvengti to, kad speciali išeitinė išmoka būtų mokama asmenims, galintiems, be kita ko, pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, taigi ji neviršija to, kas būtina, siekiant jos tikslų.

Tačiau ši nacionalinės teisės akto nuostata skiriasi nuo nagrinėtos byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08). Kadangi minėtoje byloje nagrinėta senatvės pensija galėjo būti mokama nuo 60 metų amžiaus, kiekvienas šio amžiaus sulaukęs darbuotojas savo išėjimo iš darbo dieną galėjo pasinaudoti teise tik į mažesnę pensijos sumą, palyginti su ta, kurią jis būtų galėjęs gauti, jeigu būtų išdirbęs iki nustatyto pensinio amžiaus. Todėl jam kilo rizika, jog pirma laiko išėjus į pensiją senatvės pensija gali būti sumažinta. Tačiau taip nėra teisės gauti specialią išeitinę išmoką nesuteikimo atveju, kai darbuotojas turi galimybę išėjimo iš darbo dieną gauti senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, nes rizika, jog pirma laiko išėjus į pensiją senatvės pensija gali būti sumažinta, iš principo nesusijusi su darbuotojais, kurie darbo sutarties galiojimo pasibaigimo dieną gali pasinaudoti teise gauti senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą. Be to, kadangi speciali išeitinė išmoka yra vienkartinė išmoka, atitinkanti vieną, dviejų arba trijų mėnesių atlyginimo dydį, neatrodo, kad priemonė, neleidžianti jos mokėti darbuotojams, turintiems teisę gauti senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, lemtų nemenkų pajamų praradimą ilgą laikotarpį. Šiuo klausimu teisės gauti minėtą išeitinę išmoką nesuteikimas, skiriasi nuo teisės gauti išeitinę išmoką nesuteikimo byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Dansk Jurist- og Økonomforbund (C‑546/11) – toje byloje 65 metų amžiaus sulaukusiems valstybės tarnautojams, turintiems teisę į senatvės pensiją, buvo atsisakyta trejus metus mokėti atlyginimo dydžio išmoką.

Todėl tokia priemonė, kai darbuotojas praranda teisę į specialią išeitinę išmoką tuo atveju, kai jo atleidimo iš darbo dieną gali pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, negali padaryti pernelyg didelio poveikio teisėtiems įprasto pensinio amžiaus sulaukusių darbuotojų lūkesčiams.

(žr. 27, 28, 31, 32, 37–42, 44, 45 punktus ir rezoliucinę dalį)

Byla C‑515/13

Ingeniørforeningen i Danmark

prieš

Tekniq

(Østre Landsret prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Socialinė politika — Direktyva 2000/78/EB — Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje — 2 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies a punktas — 6 straipsnio 1 dalis — Skirtingas požiūris dėl amžiaus — Nacionalinės teisės normos, kuriose nenumatyta išmokėti išeitinę išmoką darbuotojams, galintiems, pasibaigus jų darbo sutarties galiojimui, pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą“

Santrauka – 2015 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas

Socialinė politika — Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje — Direktyva 2000/78 — Diskriminacijos dėl amžiaus draudimas — Nacionalinės teisės normos, kuriose nenumatyta išmokėti išeitinę išmoką darbuotojams, galintiems pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą — Pagrindimas, siejamas su teisėtų tikslų siekimu — Priimtinumas — Sąlygos — Nacionalinio teismo vertinimas

(Tarybos direktyvos 2000/78 2 straipsnio 1 dalies a punktas ir 6 straipsnio 1 dalis)

Direktyvos 2000/78, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, 2 straipsnio 1 dalį, 2 dalies a punktą ir 6 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad jie nedraudžia tokių nacionalinės teisės normų, pagal kurias darbdavys, atleidęs iš darbo darbuotoją, toje pačioje įmonėje be pertraukos išdirbusį 12, 15 ar 18 metų, privalo, pasibaigus šio darbuotojo darbo sutarties galiojimui, išmokėti sumą, lygią atitinkamai vieno, dviejų ar trijų mėnesių atlyginimui, tačiau ši išmoka nemokama, jei minėtas darbuotojas, pasibaigus jo darbo sutarties galiojimui, turi galimybę pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, jeigu, pirma, tos normos yra objektyviai ir tinkamai pagrįstos teisėtu tikslu, susijusiu su užimtumo ir darbo rinkos politika, ir, antra, jos yra tinkama ir būtina priemonė įgyvendinant šį tikslą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar taip yra šiuo atveju.

Taigi skirti specialias išeitines išmokas vien darbuotojams, kurie atleidimo iš darbo dieną negalės pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, nėra neprotinga atsižvelgiant į teisės aktų leidėjo siekiamą tikslą – suteikti didesnę apsaugą darbuotojams, kurių perėjimas į naują darbo vietą yra opus klausimas, atsižvelgiant į jų darbo stažą įmonėje. Minėtas nacionalinės teisės aktas taip pat leidžia apriboti piktnaudžiavimo galimybes, pavyzdžiui, neleisti darbuotojui pasinaudoti išmoka, skirta padėti susirasti naują darbą, nors iš tiesų jis ketina išeiti į pensiją. Taigi nurodytas nacionalinės teisės aktas nėra akivaizdžiai netinkamas siekiant teisės aktų leidėjo nustatyto teisėto užimtumo politikos tikslo.

Be to, šiuo nacionalinės teisės aktu siekiama užtikrinti, atsižvelgiant į proporcingumo principą ir būtinybę kovoti su piktnaudžiavimais, kad speciali išeitinė išmoka būtų mokama tik asmenims, kuriems ji skirta, t. y. tiems asmenims, kurie ir toliau nori užsiimti profesine veikla, tačiau kuriems dėl amžiaus paprastai sunkiau susirasti naują darbą. Ši priemonė taip pat leidžia išvengti to, kad speciali išeitinė išmoka būtų mokama asmenims, galintiems, be kita ko, pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, taigi ji neviršija to, kas būtina, siekiant jos tikslų.

Tačiau ši nacionalinės teisės akto nuostata skiriasi nuo nagrinėtos byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08). Kadangi minėtoje byloje nagrinėta senatvės pensija galėjo būti mokama nuo 60 metų amžiaus, kiekvienas šio amžiaus sulaukęs darbuotojas savo išėjimo iš darbo dieną galėjo pasinaudoti teise tik į mažesnę pensijos sumą, palyginti su ta, kurią jis būtų galėjęs gauti, jeigu būtų išdirbęs iki nustatyto pensinio amžiaus. Todėl jam kilo rizika, jog pirma laiko išėjus į pensiją senatvės pensija gali būti sumažinta. Tačiau taip nėra teisės gauti specialią išeitinę išmoką nesuteikimo atveju, kai darbuotojas turi galimybę išėjimo iš darbo dieną gauti senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, nes rizika, jog pirma laiko išėjus į pensiją senatvės pensija gali būti sumažinta, iš principo nesusijusi su darbuotojais, kurie darbo sutarties galiojimo pasibaigimo dieną gali pasinaudoti teise gauti senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą. Be to, kadangi speciali išeitinė išmoka yra vienkartinė išmoka, atitinkanti vieną, dviejų arba trijų mėnesių atlyginimo dydį, neatrodo, kad priemonė, neleidžianti jos mokėti darbuotojams, turintiems teisę gauti senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, lemtų nemenkų pajamų praradimą ilgą laikotarpį. Šiuo klausimu teisės gauti minėtą išeitinę išmoką nesuteikimas, skiriasi nuo teisės gauti išeitinę išmoką nesuteikimo byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Dansk Jurist- og Økonomforbund (C‑546/11) – toje byloje 65 metų amžiaus sulaukusiems valstybės tarnautojams, turintiems teisę į senatvės pensiją, buvo atsisakyta trejus metus mokėti atlyginimo dydžio išmoką.

Todėl tokia priemonė, kai darbuotojas praranda teisę į specialią išeitinę išmoką tuo atveju, kai jo atleidimo iš darbo dieną gali pasinaudoti teise į senatvės pensiją pagal bendrąją sistemą, negali padaryti pernelyg didelio poveikio teisėtiems įprasto pensinio amžiaus sulaukusių darbuotojų lūkesčiams.

(žr. 27, 28, 31, 32, 37–42, 44, 45 punktus ir rezoliucinę dalį)