Keywords

Summary



Keywords

1. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Dempingo skirtumas – Normaliosios vertės nustatymas – Įmonių atranka

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 9 straipsnio 6 dalis ir 17 straipsnio 1, 2 ir 3 dalys)

2. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Dempingo skirtumas – Normaliosios vertės nustatymas – Importas iš ne rinkos ekonomikos šalių, nurodytų Reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 7 dalies b punkte – Įmonių atranka

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 7 dalies b punktas, 9 straipsnio 6 dalis ir 17 straipsnio 1 ir 3 dalys)

3. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Antidempingo procedūra – Teisė į gynybą – Komisijos galutinės informacijos pranešimas įmonėms

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 20 straipsnio 2 ir 4 dalys)

4. Bendrijos teisė – Principai – Teisė į gynybą – Užtikrinimas vykstant administracinėms procedūroms – Antidempingas – Institucijų pareiga informuoti atitinkamas įmones – Papildomas galutinės informacijos dokumentas

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 20 straipsnio 5 dalis)

5. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Žala – Laikotarpis, į kurį reikia atsižvelgti

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 2 dalis)

Summary

1. Pagal Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 17 straipsnio 1 ir 3 dalių tekstą pasinaudojimas pavyzdžių atranka, kaip technika, leidžiančia valdyti didelį pareiškėjų, eksportuotojų, importuotojų, produktų tipų ar sandorių skaičių, yra tyrimo apribojimas. Šią išvadą patvirtina minėto pagrindinio reglamento 9 straipsnio 6 dalis, pagal kurią neatrinkti gamintojai nėra tiriami.

Vis dėlto pagrindiniame reglamente numatyta, kad kai taikomas šis apribojimas, Bendrijų institucijos turi dvi pareigas. Pirmiausia, atrinkti pavyzdžiai turi būti reprezentatyvūs minėto pagrindinio reglamento 17 straipsnio 1 ir 2 dalių prasme. Antra, to paties reglamento 9 straipsnio 6 dalyje numatyta, kad neatrinktų gamintojų dempingo skirtumas neturi viršyti svertinio dempingo skirtumų vidurkio, nustatyto atrinktoms bendrovėms.

(žr. 83–84 punktus)

2. Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 17 straipsnyje numatytos pavyzdžių atrinkimo technikos atveju neatrinkti gamintojai gali prašyti apskaičiuoti individualų dempingo skirtumą, o tai reikštų prašymo suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą arba individualų režimą patenkinimą, kai kalbama apie šio pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punkte nurodytas valstybes, tik remdamiesi minėto reglamento 17 straipsnio 3 dalimi. Tačiau ši nuostata leidžia Komisijai įvertinti, ar, atsižvelgiant į tokių prašymų skaičių, jų nagrinėjimas pernelyg neapsunkintų tyrimo ir netrukdytų jo baigti laiku.

Iš to matyti, kad pagrindinis antidempingo reglamentas nesuteikia neatrinktiems ūkio subjektams besąlyginės teisės į individualaus dempingo skirtumo apskaičiavimą. Tokio prašymo priėmimas iš esmės priklauso nuo Komisijos sprendimo, susijusio su minėto pagrindinio reglamento 17 straipsnio 3 dalies taikymu. Be to, kadangi tokio statuso ar režimo suteikimas pagal to paties reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktą yra reikšmingas tik nustatant normaliosios vertės apskaičiavimo metodą, siekdama nustatyti individualaus dempingo skirtumą Komisija neprivalo nagrinėti neatrinktų ūkio subjektų prašymų, jei taikydama pagrindinio reglamento 17 straipsnio 3 dalį nusprendžia, kad tokių skirtumų apskaičiavimas pernelyg apsunkintų tyrimą ir trukdytų jį baigti laiku.

Taikant šias taisykles nėra pažeidžiamas vienodo požiūrio principas vertinant atrinktas ir neatrinktas bendroves, nes šios dvi bendrovių kategorijos yra skirtingose situacijose, kadangi pirmųjų atžvilgiu Komisija privalo apskaičiuoti individualų dempingo skirtumą ir tai neatsiejama nuo prašymo suteikti minėtą statusą ar režimą priėmimo ir išnagrinėjimo, o antrųjų atžvilgiu Komisija neprivalo apskaičiuoti individualaus dempingo skirtumo.

Be to, vienodo požiūrio principas vertinant neatrinktas bendroves neįpareigoja Komisijos priimti sprendimus dėl visų jai pateiktų prašymų, kad neatrinktiems gamintojams ar eksportuotojams, kuriems toks statusas ar režimas buvo suteiktas, būtų taikomas atrinktų bendrovių, kurioms minėtas statusas ar režimas buvo suteiktas, dempingo skirtumų vidurkis.

Iš tikrųjų, jei prašymų yra tiek daug, kad jų nagrinėjimas neleistų Bendrijų institucijoms užbaigti tyrimo laiku, pagal pagrindinio reglamento 17 straipsnio 3 dalį šios institucijos neprivalo priimti sprendimų dėl visų prašymų tik tam, kad iš neatrinktų bendrovių išskirtų tas, kurioms galėtų būti suteiktas toks statusas ar režimas, ir joms būtų taikomas atrinktų bendrovių, kurioms toks statusas ar režimas buvo suteiktas, dempingo skirtumų vidurkis neskaičiuojant individualaus dempingo skirtumo.

(žr. 87–89, 92–94 punktus)

3. Įmonėms, susijusioms su tyrimo procedūra, vykdoma prieš priimant antidempingo reglamentą, turi būti suteikta galimybė per administracinę procedūrą veiksmingai išreikšti savo nuomonę dėl nurodytų faktų ir aplinkybių tikrumo, svarbos bei dėl įrodymų, kuriais rėmėsi Komisija, grįsdama dempingo praktikos ir iš jos kylančios žalos egzistavimą.

Šioje situacijoje reikia pažymėti, kad pagal Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 20 straipsnio 2 dalį šalių prašytos galutinės informacijos neišsamumas reglamento, nustatančio galutinius antidempingo muitus, neteisėtumą sąlygoja, tik jei dėl šių trūkumų suinteresuotosios šalys negalėjo tinkamai ginti savo interesų. Taip būtų, jei trūkumai būtų susiję su faktais ar motyvais, kurie skiriasi nuo naudotų laikinosioms priemonėms, kurioms pagal minėtą nuostatą galutinėje informacijoje turi būti teikiamas ypatingas dėmesys. Taip būtų ir tuomet, jei trūkumai būtų susiję su faktais ar motyvais, besiskiriančiais nuo tų, kuriais grindžiamas po galutinės informacijos dokumento pateikimo priimtas Komisijos ar Tarybos sprendimas, kaip tai matyti iš minėto pagrindinio reglamento 20 straipsnio 4 dalies paskutinio sakinio.

Tai, jog Komisija pakeitė savo analizę gavusi suinteresuotųjų šalių pateiktus komentarus dėl galutinės informacijos dokumento, savaime nėra teisės į gynybą pažeidimas. Iš tikrųjų, kaip matyti iš pagrindinio reglamento 20 straipsnio 4 dalies paskutinio sakinio, galutinės informacijos dokumentas netrukdo Komisijai ar Tarybai priimti bet kokį vėlesnį sprendimą. Ši nuostata tik įpareigoja Komisiją kuo skubiau atskleisti faktus ir motyvus, besiskiriančius nuo tų, kuriais grindžiamas pirminis požiūris, išdėstytas galutinės informacijos dokumente. Todėl norint nustatyti, ar Komisija nepažeidė susijusių šalių teisių, kylančių iš pagrindinio reglamento 20 straipsnio 4 dalies paskutinio sakinio, reikia taip pat patikrinti, ar Komisija joms atskleidė faktus ir motyvus, kuriais grindžiamas naujas požiūris į žalą ir į jai pašalinti reikalingų priemonių formą, jei šie faktai ir motyvai skiriasi nuo nurodytų galutinės informacijos dokumente.

(žr. 108, 132–133, 138–139 punktus)

4. Gamintojui, kurio atžvilgiu atliekamas antidempingo tyrimas, suteikdama trumpesnį nei dešimties dienų terminą pateikti pastabas dėl papildomo galutinės informacijos dokumento Komisija pažeidžia Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 20 straipsnio 5 dalį. Vis dėlto ginčijamas reglamentas dėl šios aplinkybės neturėtų būti panaikintas. Reikia dar įrodyti, jog aplinkybė, kad gamintojas turėjo trumpesnį nei nustatytas terminas, konkrečiai paveikė jo teisę į gynybą per ginčijamą procedūrą.

(žr. 145 punktą)

5. Antidempingo muitų įvedimas yra ne sankcija už ankstesnius veiksmus, bet gynybos ir apsaugos nuo dempingu grindžiamos nesąžiningos konkurencijos priemonė. Taigi tyrimą būtina atlikti remiantis kuo naujesne informacija, kad būtų galima įvesti antidempingo muitus, galinčius apsaugoti Bendrijos pramonę nuo dempingo.

Kai Bendrijų institucijos konstatuoja, kad produkto, kuriam iki tol buvo taikomi kiekybiniai apribojimai, importas išauga pasibaigus tiems apribojimams, jos gali atsižvelgti į tai vertindamos Bendrijos pramonės patirtą žalą.

(žr. 155–156 punktus)