ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
211

Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad Komisija nustatė gaires, kurių ketino laikytis dėl įrodymų pateikimo ir ekonominių duomenų rinkimo, paskelbdama 2011 m. spalio 17 d. Dokumentą SEC(2011) 1216 final„Best practices for the submisssion of economic evidence and data collection in cases concerning the application of articles 101 and 102 TFEU and in merger cases“ (Geriausia praktika, susijusi su ekonominių įrodymų pateikimu ir duomenų rinkimu bylose dėl SESV 101 ir 102 straipsnių taikymo) (toliau – geriausia praktika), kuris buvo pridėtas prie Komisijos pranešimo dėl bylų, susijusių su SESV 101 ir 102 straipsniais, nagrinėjimo geriausios patirties (OL C 308, 2011, p. 6). Jau buvo nuspręsta, kad tokiais pranešimais Komisija apriboja savo diskreciją ir negali nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju jai gali būti paskirta sankcija už bendrųjų teisės principų, pavyzdžiui, vienodo požiūrio ar teisėtų lūkesčių apsaugos, pažeidimą (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 211 punktą ir 2012 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Expedia, C‑226/11, EU:C:2012:795, 28 punktą).
11

2017 m. liepos 20 d. Komisija priėmė Sprendimą C (2017)5050 final dėl investicinės pagalbos Slovakijos silicio smėlio gamintojui NAJPI a. s. (SA.38121 (2016/FC) – Slovakija) (OL C 336, 2017, p. 1; toliau – ginčijamas sprendimas); jis, nenurodant teisinio pagrindo, buvo adresuotas Slovakijos Užsienio reikalų ministerijai. Šiame sprendime ji iš esmės nusprendė, kad, pirma, valstybės pagalbos sąvoka, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, buvo tenkinama (43 ir 44 punktai), antra, nagrinėjama pagalba buvo suteikta 2013 m. lapkričio 7 d., t. y. kitą dieną po subsidijų sutarties, sudarytos 2013 m. spalio 29 d., įregistravimo Slovakijos centriniame sutarčių registre (45–47 punktai), trečia, tiek nagrinėjama pagalbos schema, kuria remiantis buvo suteikta pagalba, tiek pati pagalba atitiko Reglamente Nr. 800/2008 nustatytas sąlygas, tiesa, išskyrus to reglamento 3 straipsnio 2 dalyje nurodytą sąlygą, pagal kurią individualios pagalbos priemonėje turi būti aiškiai nurodyta, kad ji buvo skirta to paties reglamento pagrindu (50–55 punktai), ketvirta, turėjo būti nagrinėjama, ar minėta pagalba galėjo būti laikoma suderinama su vidaus rinka atsižvelgiant į 2014 m. birželio 17 d. Komisijos reglamentą (ES) Nr. 651/2014, kuriuo tam tikrų kategorijų pagalba skelbiama suderinama su vidaus rinka taikant [SESV] 107 ir 108 straipsnius (OL L 187, 2014, p. 1), būtent pagal to reglamento 58 straipsnį (56 punktas), ir, penkta, minėta pagalba tenkino tame pačiame reglamente paskelbtas sąlygas, būtent sąlygą dėl pagalbą gavusios įmonės kaip MVĮ statuso, dėl to šiai pagalbai nebuvo taikoma pareiga pranešti ir ji turėjo būti pripažinta suderinama su vidaus rinka (57–63 punktai). Tuo remdamasi ji padarė išvadą, kad neturi kompetencijos analizuoti nagrinėjamos pagalbos per preliminaraus tyrimo procedūrą, numatytą 2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamento (ES) 2015/1589, nustatančio išsamias [SESV] 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 248, 2015, p. 9), 4 straipsnyje (minėto sprendimo 64 punktas). Todėl ji atmetė kaip nepagrįstą ieškovės anonimiškai pagal Reglamento 2015/1589 24 straipsnio 2 dalį pateiktą skundą (to sprendimo 65 punktas).
131

Taigi, konstatuotina, kad iš dokumento „Comments on the rationale for a non-divergent position between EFSA conclusions on 4-chloroaniline (PCA) and EMA’s CHMP/ICH conclusions“ [Pagrindimo komentarai dėl Europos maisto saugos tarnybos (EMSA) išvadoje dėl 4-chloroanilino (PCA) ir EMA CHMP/ICH išvadoje prieitos vienodos pozicijos], pridedamo prie dokumentų rinkinio, matyti, kad abi tarnybos viena vertus, patvirtino, jog iš esmės jų nuomonės niekaip moksliškai nesiskyrė, nes abi tarnybos mano, jog PCA, remiantis šiuo metu prieinamais duomenimis, viena vertus, turėjo būti laikoma genotoksiška ir kancerogenine, ir, kita vertus, kad abiejų tarnybų skirtingi požiūriai paaiškinami skirtingomis aplinkybėmis, kuriomis PCA turėjo būti ištirta.
175

Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Tačiau pagal Procedūros reglamento 135 straipsnio 1 dalį, kai to reikalauja teisingumas, išimties tvarka Bendrasis Teismas gali nuspręsti, kad pralaimėjusi šalis, be savo išlaidų, padengia tik dalį kitos šalies bylinėjimosi išlaidų. Be to, pagal to paties reglamento 135 straipsnio 2 dalį Bendrasis Teismas gali iš šalies, net jei ši laimėjo bylą, priteisti visas bylinėjimosi išlaidas arba jų dalį, jeigu tai atrodo pateisinama dėl jos elgesio, įskaitant elgesį iki proceso. Be kita ko, Bendrasis Teismas gali priteisti bylinėjimosi išlaidas iš institucijos, kurios sprendimas nepanaikintas, dėl to sprendimo nepakankamumo, galėjusio paskatinti ieškovą pareikšti ieškinį (žr. 2016 m. balandžio 22 d. Sprendimo Italija ir Eurallumina / Komisija, T‑60/06 RENV II ir T‑62/06 RENV II, EU:T:2016:233, 245 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
12

Ginčijamame sprendime Komisija, be kita ko, nusprendė, kad investicinės subsidijos, kurias 1994 m.–2008 m. teikė regionas pagal aptariamą pagalbos schemą, yra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, nepadariusi įtakos valstybių narių prekybai tiek, kad tai prieštarautų bendram interesui, todėl buvo suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį. Kita vertus, ji nusprendė, jog dėl to, kad apie šią pagalbą nebuvo pranešta, ir dėl to, kad ji turi būti kvalifikuojama kaip „nauja pagalba“, ta pagalba buvo įgyvendinama neteisėtai ir pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį.
13

Per pokalbį, kuris įvyko 2016 m. gruodžio 15 d., GD „Žmogiškieji ištekliai ir saugumas“ skyriaus „Karjeros valdymas ir judumas“ vadovas, be kita ko, ieškovui nurodė, kad atsižvelgiant į tai, jog pastarasis sulaukė „pensinio amžiaus“, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 22 straipsnio 1 dalį, ir tuo atveju, jei paskyrimų tarnyba nuspręstų jį išleisti atostogų tarnybos labui, jis tuo pat metu išeitų į pensiją nuo 2017 m. balandžio 1 d. Tą dieną, vadovaujantis iš PMO gautais skaičiavimais, ieškovas bus įgijęs 54,9 % teisių į pensiją ir jo pensijos dydis bus 4040,99 eurai. Ieškovas nurodė, kad jam nebuvo suteikta tinkama informacija dėl jo išleidimo atostogų tarnybos labui pasekmių ir kad jei jis būtų gavęs tokią informaciją, jis nebūtų davęs savo sutikimo dėl jo išleidimo atostogų tarnybos labui. Ieškovas taip pat nurodė nenorintis automatiškai išeiti į pensiją nuo 2017 m. balandžio 1 d., tačiau pageidauja likti tarnyboje tam, kad galėtų įgyti papildomas teises į pensiją. Ieškovas nurodė, kad tuo atveju, jei paskyrimų tarnyba nuspręstų jį išleisti atostogų tarnybos labui, išleidimas 2017 m. balandžio 1 d. būtų per anksti ir kad jam reikia papildomų dviejų ar trijų mėnesių tam, jog paruoštų savo išėjimą į pensiją.
62

Ieškovai tvirtina, kad nors Sprendimo 2004/258 4 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje numatytos išimties sąlygos įvykdytos, vis dėlto buvo viršesnis viešasis interesas, pateisinantis ginčijamo dokumento atskleidimą. Ieškovų teigimu, pirma, šis viršesnis viešasis interesas apskritai išplaukia iš to, kad piliečiai iš principo turi interesą patikrinti Sąjungos institucijų veiksmų teisėtumą. Be to, kaip matyti iš Sprendimo 2004/258 1 konstatuojamosios dalies, didesnis skaidrumas leidžia piliečiams geriau dalyvauti sprendimų priėmimo procese ir sustiprina teisėtumą, veiksmingumą ir administravimo institucijos atsakomybę. Antra, šis viršesnis viešasis interesas išplaukia konkrečiai iš intereso žinoti, kaip ECB suderino įvairius tikslus, kai parengė 2017 m. gegužės 17 d. susitarimą dėl skubios paramos likvidumui padidinti, ir kaip teisės ekspertai aiškino su tuo susijusį teisinį pagrindą. Trečia, ECB padarė teisės klaidą, derindamas susijusius interesus, nes rėmėsi klaidinga prielaida dėl intereso viršenybės prieš konfidencialumą. Iš, be kita ko, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 42 straipsnio ir 2017 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija / Breyer (C‑213/15 P, EU:C:2017:563) matyti, kad suderinti interesus yra būtina, nepriklausomai nuo to, kad dokumentas, su kuriuo prašoma leisti susipažinti, susijęs su institucijos administravimo veikla ar jos pagrindine veiklos sritimi.
41

Be to, per posėdį Komisija šiuo klausimu nurodė, kad 1979 m. vasario 1 d. Sprendimas Deshormes / Komisija (17/78, EU:C:1979:24, 10 punktas), kuriame Teisingumo Teismas pripažino, jog išankstinis tam tikro teisių į pensiją apskaičiavimo veiksnio nustatymas yra ieškovo nenaudai priimtas aktas, buvo priimtas ypatingomis aplinkybėmis, kurios nagrinėjamu atveju nėra svarbios.
37

Pagal suformuotą jurisprudenciją administracinis skundas ir eksplicitinis ar implicitinis sprendimas jį atmesti yra sudėtingos procedūros dalis ir tik išankstinė kreipimosi į teismą sąlyga (2011 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Adjemian ir kt. / Komisija, T‑325/09 P, EU:T:2011:506, 32 punktas ir 2017 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Skareby / EIVT, T‑585/16, EU:T:2017:613, 18 punktas). Kadangi pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus suinteresuotasis asmuo turi pateikti skundą dėl sprendimo, kurį jis ginčija, vėliau pareikštas ieškinys yra priimtinas, nesvarbu, ar jis pareikštas vien dėl sprendimo, dėl kurio buvo pateiktas skundas, dėl sprendimo atmesti skundą arba dėl šių dviejų sprendimų kartu, jei skundas pateiktas ir ieškinys pareikštas laikantis Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose nustatytų terminų (1989 m. sausio 26 d. Sprendimo Koutchoumoff / Komisija, 224/87, EU:C:1989:38, 7 punktas ir 2014 m. lapkričio 5 d. Sprendimo Komisija / Thomé, T‑669/13 P, EU:T:2014:929, 21 punktas). Tačiau pagal proceso ekonomijos principą teismas gali nuspręsti, kad nereikia priimti atskiro sprendimo dėl reikalavimų, pareikštų dėl sprendimo atmesti skundą, jei nustato, kad šių reikalavimų turinys nėra savarankiškas ir iš tiesų sutampa su reikalavimais, pareikštais dėl sprendimo, dėl kurio buvo pateiktas skundas (1989 m. sausio 17 d. Sprendimo Vainker / Parlamentas, 293/87, EU:C:1989:8, 7 ir 8 punktai ir 2017 m. balandžio 24 d. Sprendimo HF / Parlamentas, T‑584/16, EU:T:2017:282, 72 punktas). Taip gali būti, be kita ko, jei teismas nustato, kad sprendimu atmesti skundą tam tikrais atvejais dėl to, kad jis implicitinis, tik patvirtinamas sprendimas, dėl kurio pateiktas skundas, ir kad dėl to šio sprendimo panaikinimas nepaveiktų suinteresuotojo asmens teisinės padėties kitaip negu pirmojo sprendimo panaikinimas (šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Adjemian ir kt. / Komisija, T‑325/09 P, EU:T:2011:506, 33 punktą).
Pagal jurisprudenciją visapusiškai vertinant galimybę supainioti reikia atsižvelgti į atitinkamos kategorijos prekių vidutinį vartotoją, kuris yra pakankamai informuotas, protingai pastabus ir nuovokus. Taip pat reikia atsižvelgti į tai, kad vidutinio vartotojo pastabumas gali skirtis priklausomai nuo nagrinėjamų prekių ar paslaugų kategorijos.

Visų pirma reikia priminti, kad tuo atveju, kai atitinkamos prekės yra vaistai arba farmacijos produktai, atitinkamą visuomenę sudaro medicinos specialistai ir pacientai, kurie yra galutiniai minėtų prekių vartotojai.

Be to, jurisprudencijoje įtvirtinta, kad, viena vertus, medicinos specialistai yra labai pastabūs skirdami vaistus. Kita vertus, iš to matyti, kad, kalbant apie galutinius vartotojus, tais atvejais, kai farmacijos produktai parduodami be recepto, reikia daryti prielaidą, jog šie produktai domina vartotojus, kurie laikomi pakankamai informuotais ir pastabiais bei nuovokiais, nes tokie produktai daro įtaką jų sveikatos būklei, ir kad mažai tikėtina, jog šie vartotojai supainios skirtingus tokių prekių tipus. Be to, net darant prielaidą, kad gydytojo receptas yra privalomas, išrašant šiuos produktus vartotojų pastabumo lygis gali būti labai aukštas, turint omenyje tai, kad tai yra farmacijos produktai. Taigi galima manyti, jog kalbant apie vaistus, išduodamus pagal gydytojo receptą arba be jo, pakankamai informuotų ir protingai pastabių bei nuovokių vartotojų pastabumo laipsnis yra didesnis.

Iš tos pačios jurisprudencijos taip pat matyti, kad šios išvados taikomos ir tuo atveju, kai farmacijos produktai yra skirti nesunkioms ligoms ir sutrikimams gydyti.

Tas pats pasakyta bendrai apie visus dietinius produktus ir maisto papildus, kurie nėra vaistai tikrąja to žodžio prasme, tačiau laikomi sveikatos srities produktais, bendrai skirtais sveikatos būklei pagerinti, ir kurie gali lemti padidėjusį pakankamai informuotų, protingai pastabių bei nuovokių vartotojų pastabumo lygį.

(žr. 21, 25–28 punktus)
2018 m. gruodžio 6 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas

Fifth Avenue Entertainment / EUIPO – Commodore Entertainment (THE COMMODORES)

(Byla T‑459/17)

„Europos Sąjungos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Europos Sąjungos prekių ženklo THE COMMODORES paraiška – Ankstesnis neįregistruotas žymuo Commodores – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalis (dabar – Reglamento (ES) 2017/1001 8 straipsnio 4 dalis) – Santykinis atmetimo pagrindas – Nuoroda į ankstesnį prekių ženklą reglamentuojančią nacionalinę teisę – Ieškinį dėl prisidengimo svetimu vardu (action for passing off) reglamentuojanti tvarka“

1. Europos Sąjungos prekių ženklas – Apskundimo procedūra – Ieškinys Sąjungos teisme – Prekių, kurioms prekių ženklas įregistruotas, sąrašo išaiškinimas – Klausimas, kuris yra Apeliacinės tarybos nagrinėtų faktinių ir teisinių aplinkybių dalis – Leistinumas (Bendrojo Teismo procedūros reglamento 188 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnio 2 dalis) (žr. 15 punktą)

2. Europos Sąjungos prekių ženklas – Europos Sąjungos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Neregistruoto prekių ženklo ar kito prekyboje naudojamo žymens savininko protestas – Sąlygos – Aiškinimas atsižvelgiant į Sąjungos teisę – Vertinimas atsižvelgiant į nurodytą žymenį reglamentuojančioje nacionalinėje teisėje nustatytus kriterijus (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalis) (žr. 22–24, 29 punktus)

3. Europos Sąjungos prekių ženklas – Europos Sąjungos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Neregistruoto prekių ženklo ar kito prekyboje naudojamo žymens savininko protestas – Žymuo, suteikiantis jo savininkui teisę uždrausti naudoti vėlesnį prekių ženklą – Įrodinėjimo pareiga (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalis) (žr. 30 punktą)

4. Nacionalinė teisė – Nuoroda į nacionalines teisės sistemas – Jungtinės Karalystės teisė – Ieškinys dėl prisidengimo svetimu vardu („action for passing off“) (žr. 32 punktą)

5. Europos Sąjungos prekių ženklas – Europos Sąjungos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Neregistruoto prekių ženklo ar kito prekyboje naudojamo žymens savininko protestas – Žodinis prekių ženklas THE COMMODORES ir žymuo „Commodores“ (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalis) (žr. 36–40, 43 punktus)

6. Europos Sąjungos prekių ženklas – Apskundimo procedūra – Ieškinys Sąjungos teisme – Bendrojo Teismo kompetencija – Apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumo kontrolė (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnis) (žr. 42 punktą)

Dalykas

Ieškinys dėl 2017 m. gegužės 22 d. EUIPO penktosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 851/2016‑5), susijusio su protesto procedūra tarp Commodore Entertainment ir Fifth Avenue Entertainment.

Rezoliucinė dalis

1. Panaikinti 2017 m. gegužės 22 d. Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) penktosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 851/2016‑5).

2. EUIPO padengia savo ir Fifth Avenue Entertainment LLC patirtas bylinėjimosi išlaidas.
62

Trečia, dėl maršrutų, dėl kurių tiesiogiai konkuravo Ryanair ir ieškovė, ekonominės svarbos reikia pažymėti, kad iš bylos medžiagos matyti, jog maršrutu Marselis–Nantas ieškovė skraidino iki trijų kartų per dieną. Maršruto Marselis–Brestas aptarnavimą ieškovė 2016 m. sutrumpino iki 6 savaičių liepos ir rugpjūčio mėnesiais. Tačiau, be ieškovės, Ryanair tiesiogiai konkuravo su kitomis oro transporto bendrovėmis dėl kitų maršrutų į didesnius nei Nantas ir Brestas miestus. Šiuo klausimu, kaip nurodė Komisija, dėl Londono Ryanair konkuravo su British Airways, kuri vykdė tris skrydžius per dieną į Londono Hitrou (Jungtinė Karalystė) oro uostą, ir su EasyJet, kuri vykdė iki trijų skrydžių per dieną į Londono Gatviko (Jungtinė Karalystė) oro uostą ir tris skrydžius per savaitę į Londono Lutono (Jungtinė Karalystė) oro uostą.
1

Ieškovės Jindal Saw Ltd, pagal Indijos teisę įsteigta privati bendrovė, ir Jindal Saw Italia SpA, Jindal Saw priklausanti Italijos bendrovė, gamina ir parduoda, be kita ko, kaliojo ketaus vamzdžius ir vamzdelis, skirtus Indijos rinkai ir eksportui. Šioje byloje nagrinėjamu laikotarpiu trys susijusios bendrovės, t. y., be Jindal Saw Italia, taip pat Jindal Saw España SL ir Jindal Saw Pipeline Solutions, UK (toliau kartu – Jindal Saw pardavimo subjektai), pardavinėjo Jindal Saw prekes Europos Sąjungoje.
1

Ieškovė East West Consulting SPRL yra pagal Belgijos teisę reglamentuojama bendrovė, kuri, be kita ko, teikia paslaugas Belgijoje ar užsienyje savo ar trečiųjų asmenų vardu arba dalyvaujant tretiesiems asmenims ir kurios vadovas ir vienintelis akcininkas yra L. Be to, ieškovei priklauso 40 % European Consultants Organisation SPRL (toliau – ECO3), pagal Belgijos teisę reglamentuojamos bendrovės, kurios vadovas taip pat yra L., akcijų.
14

2017 m. liepos 13 d. Nutartimi Groupe Canal + / Komisija (T‑873/16, nepaskelbta Rink., EU:T:2017:556) Europos vartotojų organizacijai (BEUC) leista įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų. Ta pačia nutartimi Union des producteurs de cinéma (UPC), European Film Agency Directors (EFADs) ir C More Entertainment AB buvo leista įstoti į bylą palaikyti ieškovės reikalavimų. Be to, 2017 m. liepos 13 d. Bendrojo Teismo penktosios kolegijos pirmininko sprendimu Prancūzijos Respublikai buvo leista įstoti į bylą palaikyti ieškovės reikalavimų.
115

Be to, konstatuotina, kad ieškovas nepagrįstai teigia, kad Regionų komitetas delsė 19 mėnesių, ir priskiria jam atsakomybę už protingo termino pažeidimą. Priešingai, nei tvirtina ieškovas, būtent jo prašymu Regionų komitetas paprašė Europos Sąjungos Teisingumo Teismo pirmininko paskirti trečiąjį gydytoją. Apie gydytojo H. paskyrimą Regionų komitetas buvo informuotas tik 2014 m. vasario mėnesį. Be to, iš gydytojų M. ir G. susirašinėjimo elektroniniais laiškais matyti, kad pastarasis 2013 m. rugsėjo 19 d. pareiškė, jog pirmenybę teikia gydytojui L., kurį pasiūlė gydytojas M. Ieškovas tik 2013 m. lapkričio 8 d. informavo Regionų komitetą apie tai, kad nei jis pats, nei gydytojas G. neišreiškė pritarimo dėl gydytojo L. paskyrimo. Taigi konstatuotina, kad ieškovas pats prisidėjo prie vėlavimo, kuris susidarė dėl to, kad vieną iš gydytojų paskyrė Europos Sąjungos Teisingumo Teismo pirmininkas.
79

Pozicija Reglamento Nr. 575/2013 5 straipsnio 1 punkte apibrėžta kaip „turtas arba nebalansinis straipsnis“. Todėl ši sąvoka būtinai apima kredito įstaigos balanso turto pusei priskirtus straipsnius. Be to, kadangi Reglamento Nr. 575/2013 429 straipsnio 14 dalies c punktas taikomas pozicijoms, sudarytoms iš indėlių, kuriuos įstaiga yra teisiškai įpareigota perleisti viešojo sektoriaus subjektui bendro intereso investicijoms finansuoti, tai yra pozicijos, kurios pagal savo pobūdį turi būti nurodomos kredito įstaigos balanse, o ne nebalansiniuose straipsniuose.
41

Pateikdamos pirmąjį pagrindą, susijusį su Direktyvos 2013/36 13 straipsnio ir CMF L. 511‑13 straipsnio pažeidimu, ieškovės nurodo, kad prilygindamas sąvoką „faktinis vadovavimas“ sąvokai „vyresnioji vadovybė“ ECB pakeitė šių dviejų nuostatų prasmę. Šiuo klausimu jos, be kita ko, pažymi, kad Direktyvos 2013/36 13 straipsnio 1 dalies sąvokoje „kredito įstaigos veiklai faktiškai [vadovaujantys asmenys]“ nepateikiama nuorodos į tos pačios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies 9 punkte esančią sąvokos „vyresnioji vadovybė“ apibrėžtį, ir remdamosi tuo daro išvadą, kad „faktinis vadovas“ nebūtinai yra vyresniosios vadovybės narys. Sąvoka „faktinis“ turi būti suprantama pažodžiui, t. y. nurodyti tai, kas yra „realu“, arba tai, kas „faktiškai, realiai egzistuoja“. Be to, Direktyvos 2013/36 3 straipsnio 1 dalies 9 punktas nedraudžia nacionalinėje teisėje numatyti, kad priežiūros funkcijas atliekantys asmenys taip pat atliktų vykdomąsias funkcijas, ir nereiškia, kad tik vyresniosios vadovybės nariai gali būti laikomi „faktiniais vadovais“ arba kad jie turi būti atsakingi už kasdienį kredito įstaigos valdymą. Be to, sąvoka „faktinis vadovas“ nurodo vadovavimą kredito įstaigai, o šis vadovavimas yra dvejopas – atliekamos priežiūros funkcijos ir vykdomosios funkcijos. Be to, jų nuomone, ECB iš kitų CMF nuostatų darė klaidingas išvadas, kad tik vykdomuosius įgaliojimus turintys vadovai gali būti laikomi faktiniais vadovais. Galiausiai ieškovės teigia, kad 2016 m. birželio 30 d.Conseil d’État sprendimu negalima naudingai remtis siekiant pateisinti atsisakymą skirti jų valdybos pirmininkus „faktiniais vadovais“, nes šis sprendimas grindžiamas klaidingu jų, kaip kooperatinio banko, statuso aiškinimu.
60

Kalbant apie pirmąjį kvalifikavimą, pažymėtina, jog Rekomendacijos 2003/361 priedo 3 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje numatyta, kad „[s]usijusios įmonės – įmonės, kurios viena su kita susietos kuriais nors iš šių santykių: a) viena įmonė turi kitos įmonės akcininkų arba narių balsavimo teisių daugumą“. Be to, Rekomendacijos 2003/361 priedo 3 straipsnio 3 dalies trečioje pastraipoje numatyta, kad „[į]monės, susietos kokiais nors pirmoje pastraipoje išvardytais santykiais per vieną ar daugiau kitų įmonių <…> taip pat laikomos susijusiomis įmonėmis“.
17

Be to, informacijos pareiškėjams 1.2.5 punkte nustatyta: „<…> Atkreipkite dėmesį į tai, kad atskirų vertintojų pastabos nebūtinai turi sutapti – nesutarimai ir skirtingos nuomonės dėl pasiūlymo vertės yra „mokslinio metodo dalis“ ir yra teisėti. Be to, EMTT ekspertų grupės pozicija gali skirtis nuo kiekvieno individualaus vertintojo pastabose išdėstytos pozicijos. Taip yra, pavyzdžiui, tuo atveju, kai per grupės diskusiją išaiškėja didelių pasiūlymo trūkumų, kurių nenustatė individualūs vertintojai. Grupės pastabos atspindi visos grupės bendru sutarimu priimtą sprendimą, atsižvelgiant į ankstesnius individualius nepriklausomų vertintojų, kurie gali būti ekspertai ar grupės nariai, kuriems nemokama, atliktus nuotolinius vertinimus, ir remiantis per grupės susitikimą vykstančia išsamia diskusija, ir atsižvelgiant į kitus pasiūlymus atliktu suskirstymu.
10

2015 m. birželio 5 d. sprendimu EUIPO protestų skyrius atmetė ieškovės protestą ir priteisė iš jos per procedūrą patirtas išlaidas. Protestų skyrius nurodė, kad ieškovė nepateikė informacijos ir įrodymų dėl taikytinos nacionalinės teisės, kuria rėmėsi ir pagal kurią atitinkamoje valstybėje narėje prašomo įregistruoti prekių ženklo naudojimas galėjo būti uždraustas, ir to nepadarė net paraginta papildyti savo protestą. Be to, Protestų skyrius pabrėžė, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo skiriamojo požymio nebuvimo klausimas siejamas su Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsniu (dabar – Reglamento 2017/1001 7 straipsnis), todėl nebuvo tinkamas pagrindas protesto procedūroje.
5

Įvykus keliems posėdžiams, kurių paskutinis vyko 2009 m. rugsėjo 21 d., Atlyginimų pakomitetis priėmė rekomendaciją dėl tokio metodo patvirtinimo. Ši rekomendacija suformuluota taip: „[Atlyginimų pakomitetis] pritaria naujam metinio [bazinių darbo užmokesčių skalės] tikslinimo procento nustatymo metodui, kuris grindžiamas infliacijos per pastaruosius trejus metus Liuksemburge rodikliu. Šis metodas turėtų būti taikomas septynerius metus. Vėliau bus nuspręsta, ar jį reikia ir toliau taikyti, ar pakeisti. Be to, bus ištirta, ar pastarųjų trejų metų mechanizmas atspindi realią infliaciją. Jeigu ne, [bazinių darbo užmokesčių skalės] tikslinimo procentas bus koreguojamas suderinant su infliacija – padidinamas arba sumažinamas. Pirmasis tyrimas ir paskesnis koregavimas bus atlikti 2012 m. dėl 2013 m. [bazinių darbo užmokesčių skalės] tikslinimo. Nuo šio momento bus koreguojama kasmet.“