LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 421/22

2014 m. rugsėjo 23 d.National Iranian Oil Company pateiktas apeliacinis skundas dėl 2014 m. liepos 16 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-578/12 National Iranian Oil Company/Taryba

(Byla C-440/14 P)

2014/C 421/33

Proceso kalba: prancūzų

Šalys

Apeliantė: National Iranian Oil Company, atstovaujama advokato J.-M. Thouvenin

Kitos proceso šalys: Europos Sąjungos Taryba, Europos Komisija

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti 2014 m. liepos 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo teismo priimtą sprendimą byloje T-578/12;

— patenkinti ieškovės reikalavimus, kuriuos ji pareiškė Europos Sąjungos Bendrajame Teisme;

— priteisti iš atsakovės bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Grįsdama savo ieškinį ieškovė nurodo šešis pagrindus, kuriais remdamasi ji prašo panaikinti 2014 m. liepos 16 d. Bendrojo Teismo sprendimą.

Pirma, ieškovė tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 43 punkte nusprendęs, kad darantis nuorodą į Reglamento (ES) Nr. 267/2012 (1) 46 straipsnio 2 dalį Tarybos Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 945/2012 (2) turi būti suprantamas kaip aiškiai nurodantis, jog jo teisinis pagrindas yra šio 46 straipsnio 2 dalis. Iš tikrųjų, teisinis pagrindas nurodo, kokia teisine forma turi būti priimtas aktas, kurio teisiniu pagrindu jis yra; tačiau 46 straipsnio 2 dalyje nenurodoma jokia teisinė forma.

Antru apeliacinio skundo pagrindu apeliantas nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 54–56 punktuose, kurie glaustai apibūdintini taip: „remiantis 215 straipsnio 2 dalimi nematyti, kad fiziniams ar juridiniams asmenims arba ne valstybės subjektams nustatytos individualios ribojamosios priemonės turi būti priimtos pagal SESV 215 straipsnio 1 dalyje numatytą procedūrą“. Pirma, 215 straipsnio 1 dalyje, vienintelėje SESV nuostatoje, kurioje kalbama apie ribojamąsias priemones, aiškiai nurodyta, kad nustatant tokias priemones taikytina jame nurodyta procedūra, o ne jokia kita. Be to, SESV 291 straipsnis nesuderinamas su SESV 215 straipsnio 2 dalimi. Galiausiai, papildomai pažymėtina, kad negalima manyti, kad be SESV 215 straipsnio 2 dalį SESV 291 straipsnio 2 dalis Tarybai gali būti papildomu ribojamųjų priemonių priėmimo teisiniu pagrindu.

Trečiu apeliacinio skundo teisiniu pagrindu, nurodytu papildomai tuo atveju, jei būtų nuspręsta, kad ribojamųjų priemonių nustatymo, iš pradžių pagrįstu SESV 215 straipsniu, politikoje galima teisėtai pagrįsti individualių ribojamųjų priemonių priėmimą remiantis SESV 291 straipsnio 2 dalimi, ieškovė nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą savo sprendimo 74–83 punktuose iš esmės nusprendęs, kad Sąjungos Taryba, pakartojant 291 straipsnio 2 dalies formuluotę, „tinkamai pagrindė“ tai, kad nagrinėjamu atveju ji taikė šią išimtinę procedūrą. Pirma, taip suformuluotas pateisinimo reikalavimas neįvykdomas aiškiai nenurodant pateisinimo. Antra, net jei šis reikalavimas galėtų būti laikomas įvykdytu esant numanomam pateisinimui, jis neįvykdytas nagrinėjamu atveju, nes Bendrasis Teismas klaidingai aiškina su šia sritimi susijusius aktus.

Ketvirtu apeliacinio skundo pagrindu, nurodytu papildomai tuo atveju, jei būtų nuspręsta, kad ribojamųjų priemonių nustatymo, iš pradžių pagrįstu SESV 215 straipsniu, politikoje galima teisėtai pagrįsti individualių ribojamųjų priemonių priėmimą remiantis SESV 291 straipsnio 2 dalimi, ieškovė nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą savo sprendimo 86 punkte iš esmės nusprendęs, kad Reglamento Nr. 267/2012 46 straipsnio 2 dalyje „kompetencija įgyvendinti šio reglamento 23 straipsnio 2 ir 3 dalių nuostatas priskiriama Tarybai“ ir to užtenka, kad pareiga motyvuoti būtų pripažinta įvykdyta, kalbant apie šios nuostatos teisinio pagrindo, t. y. SESV 291 straipsnio 2 dalies, nurodymą. Ieškovės nuomone, Taryba prie šios išvados priėjo būtent todėl, kad klaidingai pagal teisę išaiškino Reglamento Nr. 267/2012 46 straipsnio 2 dalį.

Penktu apeliacinio skundo pagrindu, nurodytu papildomai tuo atveju, jei būtų nuspręsta, kad ribojamųjų priemonių nustatymo, iš pradžių pagrįstu SESV 215 straipsniu, politikoje galima teisėtai pagrįsti individualių ribojamųjų priemonių priėmimą remiantis SESV 291 straipsnio 2 dalimi, ieškovė nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą savo sprendimo 87 punkte iš esmės nusprendęs, kad pareiga motyvuoti Sąjungos teisės aktus neįpareigoja Tarybos aiškiai nurodyti, kad Reglamento (ES) Nr. 267/2012 pagrindas buvo SESV 291 straipsnio 2 dalis, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 267/2012 46 straipsnio 2 dalies teisiniu pagrindu.

Šeštu apeliacinio skundo pagrindu ieškovė nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą savo sprendimo 115 punkte nusprendęs, kad Reglamento (ES) Nr. 267/2012 23 straipsnio 2 dalies d punkte įtvirtintas kriterijus (ginčijamas kriterijus) atitinka teisinės valstybės ir bendrai Europos Sąjungos principus, nes jis nėra „neobjektyvus ar savavališkas“, ir savo sprendimo 123 punkte nusprendęs, kad „Tarybos diskrecija ribojama ginčijamais kriterijais, nes nustatyti objektyvūs kriterijai, garantuojantys pagal Sąjungos teisę reikalaujamą numatomumą“. Teigiama, kad Bendrasis Teismas taip pat pažeidė ieškovės teisę į gynybą, Ieškovė pabrėžia, pirma, kad Bendrasis Teismas, performuluodamas ginčijamą kriterijų savais žodžiais pripažįstą jį atitinkančiu Sąjungos teisę, nors iš tiesų reikėjo įvertinti jo, taip kaip jis suformuluotas reglamente, teisėtumą. Be to, ji nurodo, kad tuo, jog Bendrasis Teismas performulavo ginčijamą kriterijų, kad nuspręstų jį esant teisėtu, pažeidžiama jos teisė į gynybą, nes iš jos atimama galimybė pasiremti performuluotu tekstu, kad galėtų organizuoti savo gynybą, kurio prasmė jį performulavus nebuvo jai žinoma tuo metu, kai ji, visiškai jos nenaudai, buvo formuluojama. Galiausiai ieškovė nurodo, kad Bendrojo Teismo argumentai nenuoseklūs, dėl ko pažeista motyvavimo pareiga.

(1) 2012 m. kovo 23 d. Tarybos reglamentas (ES) Nr. 267/2012 dėl ribojamųjų priemonių Iranui, kuriuo panaikinamas Reglamentas (ES) Nr. 961/2010 (OL L 88, p. 1).

(2) 2012 m. spalio 15 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 945/2012, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 267/2012 dėl ribojamųjų priemonių Iranui (OL L 282, p. 16).