Byla C‑457/15

Vattenfall Europe Generation AG

prieš

Vokietijos Federacinę Respubliką

(Verwaltungsgericht Berlin prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema Europos Sąjungoje — Direktyva 2003/87/EB — Ratione temporis taikymo sritis — Pareigos prekiauti apyvartiniais taršos leidimais atsiradimo momentas — 3 straipsnis — I priedas — Sąvoka „įrenginys“ — Veikla, skirta kuro deginimui įrenginiuose, kurių visas nominalus šiluminis našumas didesnis nei 20 MW“

Santrauka – 2016 m. liepos 28 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas

Aplinka – Oro tarša – Direktyva 2003/87 – Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema – Taikymo sritis – Šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekis, kurį direktyvoje nurodytas įrenginys išmeta prieš pradėdamas pirmą kartą gaminti elektros energiją – Įtraukimas

(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87, iš dalies pakeistos Direktyva 2009/29, 2 straipsnio 1 dalis, 3 straipsnio u punktas, 10a straipsnio 5 dalis ir I priedas)

Direktyvos 2003/87, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje, iš dalies pakeistos Direktyva 2009/29, I priedas tiek, kiek jame kuro deginimas įrenginiuose, kurių visas nominalus šiluminis našumas, didesnis nei 20 MW, įtrauktas į veiklos kategorijų, kurioms taikoma Direktyva 2003/87, sąrašą, turi būti aiškinamas taip, kad nustatyta pareiga prekiauti apyvartiniais elektros energijos gamybos įrenginio sukeliamos taršos leidimais atsiranda nuo pirmosios šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo dienos ir dėl to prireikus prieš pradedant įrenginiui pirmą kartą gaminti elektros energiją.

Įrenginio, kuris skirtas deginant kurą elektros energijai gaminti ir kurio našumas viršija Direktyvos 2003/87 I priede numatytą vertę, operatoriui taikomos pareigos, susijusios su apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, ir pirmiausia pareiga teikti ataskaitas dėl emisijos iš visų taršos šaltinių ir sukėliklių, susijusios su įrenginyje vykdoma veikla, įskaitant emisiją per bandomojo paleidimo laikotarpį, būtiną prieš pradedant įprastą šio įrenginio eksploataciją. Toks aiškinimas negali būti paneigtas dėl to, kad įrenginio laikymas elektros energijos gamybos įrenginiu, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnio u punktą, siejamas su sąlyga, jog tas įrenginys gamina trečiosioms šalims parduoti skirtą elektros energiją. Iš tiesų, šia nuostata siekiama ne apibrėžti Direktyvos 2003/87 taikymo sritį, o padėti atskirti įrenginius, ir tai svarbu nustatant didžiausią metinį apyvartinių taršos leidimų skaičių, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 10a straipsnio 5 dalį. Be to tai, jog šios pareigos skirtos įrenginio operatoriui, nereiškia, kad neturi būti atsižvelgiama į emisiją, atsiradusią per įrenginį stačiusio subjekto atliktą bandomąjį paleidimą. Iš tiesų, viena vertus, Direktyvos 2003/87 3 straipsnio u punkte įtvirtinta sąvoka „elektros energijos gamybos įrenginys“ nesvarbi, kiek tai susiję su pareigos prekiauti apyvartiniais taršos leidimais atsiradimu. Kita vertus, operatoriaus pareiga teikti ataskaitas ir atsisakyti apyvartinių taršos leidimų apima ir minėtą emisiją, nes pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalį apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema taikoma bet kokiai emisijai, atsirandančiai vykdant I priede išvardytų kategorijų veiklą.

(žr. 38–40, 42, 43 punktus ir rezoliucinę dalį)