ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 89/6

2010 m. gruodžio 14 d.High Court of Justice (Chancery Division) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Littlewoods Retail Ltd ir kiti prieš Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

(Byla C-591/10)

2011/C 89/12

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Justice (Chancery Division)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovai: Littlewoods Retail Ltd ir kiti

Atsakovai: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Prejudiciniai klausimai

1. Ar, kai apmokestinamasis asmuo permokėjo PVM, kurį valstybė narė surinko pažeisdama ES teisės aktus, susijusius su PVM, valstybės narės nustatyta teisės gynimo priemonė atitinka ES teisę, jei remiantis šia teisės gynimo priemone galima reikalauti a) grąžinti pagrindines permokėtas sumas ir b) nuo šių sumų sumokėti paprastąsias palūkanas vadovaujantis nacionalinės teisės aktais, konkrečiai kalbant, 1994 m. Pridėtinės vertės mokesčio įstatymo (Value Added Tax Act 1994) 78 skyriumi?

2. Jei ne, ar pagal ES teisę valstybės narės teisės gynimo priemonėje turi būti numatytas a) pagrindinių permokėtų sumų grąžinimas, ir b) sudėtinių palūkanų — kaip valstybei narei permokėtų sumų panaudojimo vertės mato — mokėjimas, ir (arba) mokesčio mokėtojo piniginių sumų panaudojimo vertės praradimas?

3. Jei atsakymas į abu (1 ir 2) klausimus yra neigiamas, ką dar be to, kad turi būti grąžinamos pagrindinės permokėtos sumos, įskaitant permokų panaudojimo vertę ir (ar) palūkanas, turi apimti teisės gynimo priemonė, kurią valstybė narė privalo nustatyti pagal ES teisę?
1.

Ar tuo atveju, jei kitoje valstybėje narėje įsisteigęs asmuo tariamai pažeidžia teises į teismo vietos valstybėje saugomą prekių ženklą, naudodamas šiam prekių ženklui tapatų raktinį žodį (AdWord) interneto paieškos sistemoje, kurioje siūlomos paslaugos pagal skirtingus šalims būdingus aukščiausio lygio domenus, Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 (Briuselio I reglamentas) (1) 5 straipsnio 3 punkte nurodyta „vieta, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis ar jis gali įvykti“ turi būti aiškinama taip, 1.1. kad jurisdikcija atsiranda, tik jei raktinis žodis yra naudojamas toje paieškos sistemos interneto svetainėje, kurioje aukščiausio lygio domenas yra toks, kaip ir teismo vietos valstybės kodas; 1.2. kad jurisdikcija atsiranda tik dėl to, kad prie tos paieškos sistemos interneto svetainės, kurioje raktinis žodis yra naudojamas, galima prisijungti teismo vietos valstybėje; 1.3. kad jurisdikcija priklauso nuo to, ar be prisijungimo prie interneto yra įvykdyti kiti reikalavimai;
a)

ar koduotas daugiašalis signalas yra „viešas perdavimas per palydovą“ Direktyvos 93/83 1 straipsnio 2 dalies a ir c punktų prasme, jeigu paties signalo iškodavimo priemonėmis visuomenė nėra aprūpinama, tačiau jai suteikiamos priemonės, leidžiančios atkoduoti tolimesnių programų signalus, kai šie signalai transliuojami per palydovą, o kai tolimesnių programų signalai perduodami iš antžeminių siųstuvų, — šie signalai apskritai nėra koduoti?
1.

Remiantis įstatymo pakeitimu, kurio tikslas kovoti su mokesčių vengimu, pridėtinės vertės mokesčio grąžinimo terminas gali būti pratęstas iki sprendimo dėl mokestinio patikrinimo priėmimo dienos, jei per 45 dienas nuo mokesčio deklaracijos pateikimo buvo pradėtas suinteresuotojo asmens mokestinis patikrinimas, per šį laikotarpį neskaičiuojant palūkanų už grąžintiną sumą, jei egzistuoja ir šios aplinkybės: a) prieš šį pakeitimą įstatyme nustatytas 45 dienų terminas grąžinti mokesčius pasibaigė ir nepaisant pradėto mokestinio patikrinimo nuo grąžintinos sumos buvo pradėtos skaičiuoti palūkanos, b) per mokestinį patikrinimą buvo nustatyta, kad deklaruota grąžintina mokesčių suma yra teisinga, c) vienintelė mokesčių mokėtojo turima teisėta galimybė sutrumpinti šį terminą yra pateikti nustatytos trukmės grąžintinos sumos dydžio garantiją grynais pinigais, valstybės vertybiniais popieriais ar besąlyginę ir neatšaukiamą banko garantiją;
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 37/4

2009 m. lapkričio 23 d.The Wellcome Foundation Ltd pateiktas apeliacinis skundas dėl 2009 m. rugsėjo 23 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-493/07, The Wellcome Foundation Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)

(Byla C-461/09 P)

2010/C 37/06

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: The Wellcome Foundation Ltd, atstovaujama advokato R. Gilbey

Kita proceso šalis: Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui), Serono Genetics Institute S.A.

Apeliantės reikalavimai

— Pripažinti, kad patvirtindamas Apeliacinės tarybos ginčijamą sprendimą Pirmosios instancijos teismas pažeidė Bendrijos prekių ženklo reglamento (1) 8 straipsnio 1 dalies b punkto ir 52 straipsnio 1 dalies a punkto teisinius reikalavimus.

— Panaikinti ginčijamą Pirmosios instancijos teismo sprendimą, kuriuo patvirtinamas Apeliacinės tarybos sprendimas, nes juo buvo atsisakyta panaikinti visus VRDT ir Pirmosios instancijos teismo sprendimus dėl bylinėjimosi išlaidų, o šias išlaidas priteisti iš VRDT.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliantė teigia, kad atsižvelgiant į bylos aplinkybes, kurios išplaukia iš prekių ženklo registrų ir kurios buvo nurodytos VRDT, Pirmosios instancijos teismas be teisinio pagrindo manė, kad susijusios visuomenės dalies dėmesys buvo didesnis.

Apeliantė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas atsisakė atsižvelgti į jos pateiktus įrodymus, nors šiuos įrodymus reikėjo priimti, nes jais tiesiog buvo išplėtoti argumentai ir įrodymai, kurie jau buvo pateikti VRDT.

Apeliantė teigia, kad apibūdindamas prekių panašumą Pirmosios instancijos teismas vartojo neaiškią ir nesuderintą terminologiją ir taip nenurodė tikslių, aiškių ir suderintų ginčijamo sprendimo priėmimo motyvų.

Apeliantė teigia, kad, atsižvelgiant į Pirmosios instancijos teismui žinomas faktines aplinkybes, šis teismas taikė netikslius, neišsamius ir trūkumų turinčius teisinius kriterijus padarydamas išvadą, jog Apeliacinė taryba teisingai manė, jog prekės buvo nelabai panašios.

Apeliantė teigia, kad atsižvelgiant į Pirmosios instancijos teismui žinomas faktines aplinkybes, šis teismas netaikė kriterijaus, tinkamo bendram žymenų palyginimui atlikti, kai priėjo prie išvados, kad žymenys nelabai panašūs.

Galiausiai, apeliantė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas savo išvadą dėl galimybės supainioti grindė netiksliais, neišsamiais ir trūkumų turinčiais teisiniais kriterijais, nes tam, kad apibrėžtų susijusią visuomenės dalį, įvertintų prekių panašumą ir žymenų panašumą jis taikė tokius netikslius, neišsamius ir trūkumų turinčius teisinius kriterijus.

(1) 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk.,1 t., p. 146).
1.

Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad Reglamento Nr. 2454/93 tvarka, pagal kurią tik blankas T2M įrodo, kad žuvis, pagauta tarptautiniuose vandenyse ir pervežta per trečiąją šalį, turi Bendrijos prekių statusą, yra reikalinga ir proporcinga. Apeliantės teigimu, Pirmosios instancijos teismas atsakė ne į visus jos teiginius ir argumentus, pirmiausia dėl galimybės Bendrijos teisės aktų leidėjui numatyti alternatyvius įrodymų būdus, atsižvelgiant pirmiausia į priemonės netinkamumą dėl sandorių saugumo. Be to, Pirmosios instancijos teismas pakankamai nemotyvavo savo išvados dėl Bendrijos tvarkos reikalingumo ir proporcingumo ir klaidingai išaiškino muitinės dokumento T2M pobūdį kaip sudedamąjį laisvo judėjimo dalį.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 11/18

2009 m. spalio 28 d.Court of Appeal (Civil Division) (Anglija ir Velsas) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Generics (UK) Ltd prieš Synaptech Inc

(Byla C-427/09)

2010/C 11/29

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal (Civil Division) (Anglija ir Velsas)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Generics (UK) Ltd

Atsakovė: Synaptech Inc

Prejudiciniai klausimai

1. Ar pagal Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1768/92 (1) 13 straipsnio 1 dalį „pirmasis leidimas pateikti produktą į Bendrijos rinką“ yra pirmasis leidimas pateikti produktą į Bendrijos rinką, kuris buvo išduotas pagal Tarybos direktyvą 65/65/EEB (2) (dabar pakeista Direktyva 2001/83/EB (3)), ar pakanka bet kokio leidimo pateikti produktą į Bendrijos arba EEE rinką?

2. Jei, pagal Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1768/92 13 straipsnio 1 dalį „leidimas pateikti produktą į Bendrijos rinką“ turi būti išduotas pagal Direktyvą 65/65/EEB (dabar pakeista Direktyva 2001/83/EB), ar leidimas, išduotas 1963 m. Austrijoje pagal tuo metu galiojusios nacionalinės teisės aktus (kurie neatitiko Direktyvos 65/65/EEB reikalavimų) ir niekada nepakeistas, kad atitiktų Direktyvą 65/65/EEB, ir kuris galiausiai buvo panaikintas 2001 m., šiuo tikslu turi būti laikomas leidimu, išduotu pagal Direktyvą 65/65/EEB?

(1) 1992 m. birželio 18 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1768/92 dėl medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimo sukūrimo (OL L 182, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 11 t., p. 200).

(2) 1965 m. sausio 26 d. Tarybos direktyva 65/65/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su patentuotais vaistais, derinimo (OL L 22, p. 369).

(3) 2001 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/83/EB dėl Bendrijos kodekso, reglamentuojančio žmonėms skirtus vaistus (OL L 311, p. 67; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 27 t., p. 69).
—

pripažinti, kad per nustatytą terminą nesiėmusi priemonių, būtinų panaikinti valstybės pagalbos schemą, 2005 m. kovo 16 d. Komisijos sprendimu 2006/261/EB dėl pagalbos schemos C 8/2004 (ex NN 164/2003), kurią Italija įgyvendino neseniai į biržos sąrašus įtrauktoms bendrovėms (2005 m. kovo 17 d. praneštas dokumentu Nr. C(2005) 591, OL L 94, 2006 m. balandžio 1 d., p. 42), pripažintą neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, ir susigrąžinti pagal šią schemą suteiktą pagalbą iš jos gavėjų, Italijos Respubliką neįvykdė įsipareigojimų pagal šio sprendimo 2, 3 ir 4 straipsnius bei EB sutartį;
6.

Ar tuo atveju, jei leidimo pagal aplinkos apsaugą reglamentuojančius teisės aktus išdavimas ir (arba) kitos priemonės prisideda prie NEC direktyvoje nustatytos nacionalinės maksimalios SO2 išmetimo ribos viršijimo ar prie tokio viršijimo grėsmės, visų pirma privatus asmuo gali iš šios direktyvos 4 straipsnio kildinti: a) bendrą reikalavimo teisę į tai, kad atitinkama valstybė narė nustatytų priemonių paketą, kuriuo metiniai nacionaliniai išmetamų SO2 kiekiai iki 2010 m. būtų apriboti tiek, kad neviršytų nacionalinės maksimalios išmetimo ribos pagal NEC direktyvą, arba, jeigu tai nepavyktų, — priemonių paketą, kuriuo emisijos po to kaip įmanoma greičiau būtų sumažintos iki šių ribų; b) konkrečias reikalavimo teises į tai, kad atitinkama valstybė narė priimtų specifines priemones konkretaus įrenginio atžvilgiu, — pavyzdžiui, atsisakydama išduoti leidimą arba susiedama jį su papildomomis sąlygomis arba apribojimais, — kurios prisidėtų prie to, kad metiniai nacionaliniai išmetamų SO2 kiekiai iki 2010 m. būtų apriboti tiek, kad neviršytų nacionalinės maksimalios išmetimo ribos pagal NEC direktyvą, arba, jeigu tai nepavyktų, — specifines priemones, kurios prisidėtų prie to, kad emisijos po to kaip įmanoma greičiau būtų sumažintos iki šių ribų? c) Ar atsakant į 6a ir 6b klausimus svarbu, kokia apimtimi įrenginys prisideda prie šio viršijimo arba viršijimo grėsmės?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 90/14

2009 m. vasario 9 d. House of Lords (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs prieš Baxi Group Limited

(Byla C-55/09)

2009/C 90/21

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

House of Lords

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Atsakovė: Baxi Group Limited

Prejudiciniai klausimai

Tuomet, kai

A apmokestinamasis asmuo įgyvendina verslo skatinimo programą, vykdomą reklamos ir rinkodaros bendrovės, pagal kurią apmokestinamojo asmens pirkėjams už iš jo perkamas prekes yra skiriami „taškai“;

B reklamos ir rinkodaros bendrovėje pirkėjai nemokėdami pinigų iškeičia taškus į premijines prekes;

C apmokestinamasis asmuo susitarė su ta kita bendrove, kad jai mokės rekomenduojamą mažmeninę kainą už premijines prekes. 1. Kaip reikia aiškinti PVM direktyvos (1) 14, 24, 73 ir 168 straipsnius (buvę Šeštosios direktyvos (2) 5 ir 6 straipsniai, 11 straipsnio A dalies 1 punkto a papunktis ir 17 straipsnio 2 dalis), kai apmokestinamasis asmuo atlieka mokėjimus kitai bendrovei? 2. Ar šias nuostatas reikia aiškinti taip, kad apmokestinamojo asmens mokėjimai kitai bendrovei turi būti laikomi: a) tik atlygiu už kitos bendrovės apmokestinamajam asmeniui suteiktas paslaugas; b) tik trečiosios šalies atlygiu už kitos bendrovės pirkėjams patiektas prekes; c) atlygiu iš dalies už kitos bendrovės apmokestinamajam asmeniui suteiktas paslaugas ir iš dalies už kitos bendrovės pirkėjams patiektas prekes; d) atlygiu už reklamos ir rinkodaros paslaugas bei kitos bendrovės apmokestinamajam asmeniui patiektas premijines prekes? 3. Jei atsakymas į 2 klausimą būtų, kad tokie mokėjimai yra laikytini iš dalies atlygiu už kitos bendrovės apmokestinamajam asmeniui suteiktas paslaugas ir iš dalies apmokestinamojo asmens kitai bendrovei mokamu trečiosios šalies atlygiu už tos kitos bendrovės pirkėjams patiektas prekes, kokie kriterijai egzistuoja Bendrijos teisėje nustatant, kaip tokį mokėjimą paskirstyti šiems dviem tiekimams?

(1) 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, p. 1).

(2) 1977 m. gegužės 17 d. Šeštoji Tarybos direktyva 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23).
3.

Jei į 1 klausimo a, b ir c punktus būtų atsakyta neigiamai: ar 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 13 straipsnio B skirsnio c punktą reikia aiškinti taip, kad — atlygintinas gyvybės perdraudimo sutarčių perėmimas yra tiekimas ir — kad taikant 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 13 straipsnio B skirsnio c punktą neturi būti daromas skirtumas dėl to, ar nuo mokesčio atleistos veiklos vykdymo vieta yra tiekimo valstybėje narėje ar kitoje valstybėje narėje?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 197/12

2008 m. gegužės 21 d.Conseil d'État (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Société Zeturf Ltd prieš Premier ministre, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche, Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer et des Collectivités territoriales, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi — Įstojusi į bylą šalis: G.I.E. Pari Mutuel Urbain (PMU)

(Byla C-212/08)

(2008/C 197/20)

Proceso kalba: prancūzų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Conseil d'État

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Société Zeturf Ltd

Atsakovai: Premier ministre, Ministre de l'Agriculture et de la Pêche, Ministre de l'Intérieur, de l'Outre-mer et des Collectivités territoriales, Ministre de l'Économie, de l'Industrie et de l'Emploi

Prejudiciniai klausimai

1. Ar Europos bendrijos steigimo sutarties 49 ir 50 straipsniai turi būti aiškinami kaip draudžiantys nacionalinės teisės aktus, įtvirtinančius vienintelio pelno nesiekiančio subjekto išimtinę teisę rengti žirgų lenktynių lažybas už hipodromo ribų, kurie, nors atrodo tinkami įgyvendinti kovos su nusikalstamumu, taigi viešosios tvarkos apsaugos, tikslą veiksmingiau nei kitos, mažiau ribojančios, priemonės, vis dėlto, siekiant išvengti neleistinų lošimų grandinės atsiradimo rizikos ir skatinti lošėjus rinktis teisėtą pasiūlą, yra lydimi dinamiškos to subjekto verslo politikos ir dėl to nevisiškai įgyvendina tikslą sumažinti lošimo galimybių skaičių?
4.

Be to, Komisija pažymi, jog Graikijos valdžios institucijoms nepavyko pateikti pakankamų faktinių įrodymų, kad ši priemonė buvo pateisinama ir, be kita ko, proporcinga.
24.

Be to, pamatinio sprendimo 31 straipsnį reikia aiškinti atsižvelgiant į šio pamatinio sprendimo pagrindinį tikslą prisidėti prie laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės kūrimo, o dėl to būtina pagerinti ir paspartinti ekstradicijos procedūras ( 17 ). Taigi pamatinio sprendimo 31 straipsnio 1 dalyje numatytu tam tikrų esamų susitarimų pakeitimu taip pat siekiama pagerinti ir paspartinti ekstradicijos procedūras ir, be abejo, nesiekiama jų užvilkinti ar apsunkinti ( 18 ). Atrodo nesuvokiama, kad dėl pamatinio sprendimo 31 straipsnio 1 dalies poveikio būtų sugriauta ekstradicijos sistema, taikoma dviejų valstybių narių santykiams pamatinio sprendimo įsigaliojimo momentu.
150.

Be to, patikrinimas, kurį Teisingumo Teismui pavesta atlikti per nuomonės pateikimo procedūrą ir kuris gali būti atliekamas neatsižvelgiant į būsimą vidaus taisyklių, kurios turės būti priimtos, turinį, yra griežtai apibrėžtas Sutartyse, todėl, jeigu nenorima daryti poveikio kitų institucijų, kurioms pavesta nustatyti vidaus taisykles, reikalingas, kad pradėtų veikti susitarimas dėl prisijungimo, įgaliojimams, Teisingumo Teismas turi patikrinti tik susitarimo dėl prisijungimo suderinamumą su Sutartimis ir įsitikinti ne tik tuo, kad šis susitarimas nepažeidžia nė vienos pirminės teisės nuostatos, bet ir tuo, kad jame nustatytos visos pagal pirminę teisę tam tikrais atvejais reikalaujamos nuostatos.
56.

Be to, pateikdama naujų įrodymų, kad pagrįstų per ikiteisminę procedūrą savo nurodytus kaltinimus, Komisija nepakeičia ginčo dalyko ( 13 ). Teisingumo Teismas procesuose pagal SESV 258 straipsnį veikiau yra nusprendęs, kad ieškinio dėl, tikėtina, tęsiamo įsipareigojimų neįvykdymo dalyką galima išplėsti įtraukiant ir faktines aplinkybes, atsiradusias po to, kai buvo pateikta pagrįsta nuomonė, jei šios aplinkybės yra tokio paties pobūdžio, kaip nurodyta šioje nuomonėje, ir yra to paties elgesio dalis ( 14 ).
56.

Vis dėlto nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas nekritikavo Patariamojo komiteto už tai, kad šis pasinaudojo įgaliojimais nustatyti lyginamojo vertinimo kriterijus ( 22 ). Be to, Bendrasis Teismas nekritikavo temų, kuriomis Patariamasis komitetas turėjo vadovautis per pokalbį, nustatymo. Kadangi Parlamentas nusprendė taikyti sprendimą, kuriame nustatomi vyresniųjų pareigūnų skyrimo etapai, Patariamasis komitetas privalėjo tik nustatyti kriterijus, remdamasis skelbimo dėl rengiamos atrankos tekstu. Be to, bet kokių temų, nustatytų ketinamiems rengti pokalbiams, „teisėtumas“ turėtų būti grindžiamas tais kriterijais ir galiausiai skelbimu dėl rengiamos atrankos. Per aptariamą atrankos procedūrą, reglamentuojamą Tarnybos nuostatų 29 straipsnio 2 dalyje ir vidaus elgesio taisyklėse, skelbimas dėl rengiamos atrankos apibrėžia visos atrankos procedūros išorines ribas, o kriterijai yra konkreti šių išorinių ribų išraiška. Taigi bet kokios per pokalbį aptariamos temos negali visiškai skirtis nuo įdarbinimo procedūros pradžioje nustatytų lyginamojo vertinimo kriterijų. Jomis šie kriterijai išplėtojami arba sukonkretinami. Patariamasis komitetas turi nustatyti būtiną kriterijų ir per pokalbį aptariamų temų ryšį.
40.

Reglamentu Nr. 650/2012 nėra suderinama materialinė paveldėjimo teisė. Taigi jame iš esmės nėra ( 9 ) materialinės teisės nuostatų paveldėjimo srityje. Vis dėlto šiame reglamente, taikant kolizines teisės normas, nustatoma paveldėjimui taikytina nacionalinė paveldėjimo teisė ( 10 ). Šiuo klausimu minėto reglamento 21 straipsnio 1 dalyje nustatyta bendroji taisyklė, pagal kurią visam palikimui taikytina teisė yra tos valstybės, kurioje palikėjo mirties dieną buvo jo nuolatinė gyvenamoji vieta. Be to, pagal to paties reglamento 22 straipsnio 1 dalį asmuo gali pasirinkti, kad jo visą palikimą reglamentuojanti teisė bus valstybės, kurios pilietybę jis turi pasirinkimo metu arba mirties dieną, teisė. Taikytinos teisės taikymo sritis apibrėžta Reglamento Nr. 650/2012 23 straipsnyje. Šiuo atveju pakanka pažymėti, kad pagal šio reglamento 21 ir 22 straipsnius nustatyta teisė reglamentuoja visą palikimo paveldėjimą ( 11 ), įskaitant turto perdavimą ( 12 ).
45.

Reikia pripažinti, kad skirtumas iš esmės yra konceptualus. Vis dėlto jis turi praktinių pasekmių, nes priklausomai nuo vieno ar kito aiškinimo pasikeistų įrodinėjimo pareiga, tenkanti asmeniui, norinčiam pasinaudoti dizaino, taikomo sudėtinio gaminio sudedamajai daliai, apsauga. Be to, sudėtinio gaminio sudedamoji dalis, kuri, vertinant absoliučiai, yra matoma, nes nėra uždengta, gali būti nematoma jokioje įprasto šio gaminio naudojimo situacijoje ( 22 ). Be to, kaip pažymėjau analizuodamas pirmąjį prejudicinį klausimą, pirmesniame punkte nurodytas aiškinimas prieštarautų Direktyvos 98/71 3 straipsnio 3 dalies tekstui.
8.

2015 m. SLSP Sambre et Biesme su Farsjeno komuna nusprendė šioje komunoje įsteigti ekologinį kvartalą, apimantį apie 150 būstų (viešųjų ir privačių). Atsižvelgdamos į projekto mastą šalys kreipėsi pagalbos į Intercommunale pour la gestion et la réalisation d’études techniques et économiques ( 4 ) – subjektą, kurio teisinė forma taip pat yra ribotos atsakomybės kooperatinė bendrovė.
13.

Nuo 1996 m. lapkričio 1 d. iki 2017 m. liepos 31 d. TO dirbo LB įmonėje mokesčių specialiste ir buhaltere. Per kalendorinius metus ji turėjo teisę į 24 dienas atostogų. 2012 m. kovo 1 d. rašte LB patvirtino TO, kad jos teisė į likusias 76 dienų atostogas už 2011 ir ankstesnius kalendorinius metus neišnyks 2012 m. kovo 31 d., nes ji negalėjo išeiti atostogų dėl didelio darbo krūvio jo advokatų kontoroje. Iš viso 2012–2017 m. LB suteikė TO 95 dienas atostogų. Ji pasinaudojo ne visomis teisės aktuose numatytomis minimaliomis atostogomis. LB neparagino TO pasiimti daugiau atostogų ir neinformavo jos, kad pasibaigus kalendoriniams metams arba perkėlimo laikotarpiui nepanaudotos atostogos gali būti prarastos.
90.

Manau, kad tokį teiginį galima pagrįsti trimis papildomais argumentais: – pirma, išvengiama galimos diskriminacijos, kuri atsirastų pasirinkus tam tikrų formų prekes siekiant ribojamosios priemonės poveikį taikyti tik joms. Tai, kad ši priemonė pagrįsta tam tikros medžiagos buvimu kelių gaminių sudėtyje, taip pat neleidžia iškraipyti konkurencijos rinkoje, nes šis kriterijus yra objektyvus ir vienodai taikomas visiems gamintojams ir platintojams ( 41 ), – antra, kaip teigia Prancūzijos vyriausybė, prieš pateikiant kosmetikos gaminius rinkai nereikalingas išankstinis leidimas (kitaip nei vaistų atveju), todėl nacionalinės institucijos negali išsamiai nustatyti tų gaminių, kurių sudėtyje yra tam tikros medžiagos. Per teismo posėdį konstatuota, kad nei Reglamento Nr. 1223/2009 13 straipsnyje numatyta pagrindinė kosmetikos gaminio formulė, nei to reglamento 11 straipsnyje nurodyta gamintojo byla nėra veiksmingi duomenys, dėl kurių nacionalinė institucija galėtų visada išsamiai žinoti, kokių medžiagų yra rinkai pateiktuose gaminiuose ir koks jų santykis, – galiausiai reikia užtikrinti, kad teisės normos aiškinimas nelemtų absurdiškos situacijos. Šiuo požiūriu nustačius apsaugos priemonę, skirtą tam tikros grupės ar kategorijos gaminiams, pasižymintiems tuo, kad visuose juose yra tam tikros bendros medžiagos, išvengiama būtinybės individualizuoti visus pavienius tos grupės ar kategorijos gaminius. Jeigu būtų pritarta FEBEA ir Komisijos pozicijai, nacionalinė institucija turėtų pateikti Komisijai tiek sprendimų, kiek yra pavienių atitinkamų gaminių (tokių gaminių gali būti šimtai) ( 42 ), turinčių tos pačios medžiagos, tačiau skirtingų vien dėl to, kad jų prekių ženklas ar komercinis pavadinimas skiriasi ( 43 ).