ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Iš tiesų, nors Reglamento Nr. 1408/71 8 straipsnio 1 dalis yra susijusi tik su „naujomis“ konvencijomis, tai yra su konvencijomis, sudarytomis po to, kai įsigaliojo šis reglamentas ( 47 ), man neatrodo nepagrįsta leisti išplėsti šios valstybėms narėms suteiktos galimybės taikymą tarptautinėms konvencijoms, kurios, nepaisant to, kad sudarytos kitose nei socialinė apsauga srityse ir iki įsigaliojant aptariamam reglamentui, apima nuostatas, kurių naujumas ir (arba) jose padaryti pakeitimai sutartinių santykių tarp valstybių narių srityje lemia, kad šios nuostatos patenka į to reglamento taikymo sritį. Vis dėlto šios nuostatos, kaip per posėdį teigė Komisija, visada turi remtis Reglamento Nr. 1408/71 principais ir esme. Jos taip pat turi atitikti formalius reikalavimus, numatytus šio reglamento 8 straipsnio 2 dalyje, kuri nustato valstybėms narėms pareigą pagal to reglamento 97 straipsnio 1 dalį pranešti apie sudarytą konvenciją ( 48 ).
21.

Be to, posėdyje, kuris buvo surengtas 2007 m. liepos 5 d., tiesiogiai paklaustas, ar Dekretas-įstatymas Nr. 48 051 vis dar galioja posėdžio dieną, Portugalijos Respublikos atstovas atsakė, kad Portugalijos Respublika ketina pakeisti esamą tvarką priimdama Įstatymo projektą Nr. 56/X. Todėl akivaizdu, kad 2007 m. liepos 5 d. Portugalijos Respublika nebuvo panaikinusi Dekreto-įstatymo Nr. 48 051. Be to, šią dieną vis dar nebuvo įvykdytas Portugalijos įsipareigojimas perkelti Direktyvos 89/665 1 straipsnio 1 dalį ir 2 straipsnio 1 dalies c punktą ( 9 ).
27.

Komisija nepritaria Italijos Respublikos požiūriui. Jos teigimu, ikiteisminė procedūra niekada nebuvo susijusi su karinės paskirties prekėmis; ji buvo vykdoma dėl civilinės paskirties prekių, skirtų, be kita ko, kai kurių Italijos Respublikos karinių pajėgų poreikiams. Dėl tariamo netikslumo Komisija tvirtina, kad nuo pat oficialaus pranešimo buvo aišku, jog procedūros objektas yra ilgalaikė praktika tiesiogiai sudaryti sutartis su Agusta, kurios niekada ir nebuvo atsisakyta. Italijai buvo aiškus procedūros tikslas ir ji galėjo imtis gynybos priemonių, kaip ir padarė, be kita ko, pateikdama kelis prie ieškinio pridėtus dokumentus. Be to, Komisija teigia, kad procedūros, dėl kurios buvo iškelta byla C-525/03, dalykas skyrėsi nuo nagrinėjamos bylos dalyko.
109.

2005 m. rugsėjo 13 d. sprendimas Komisija prieš Tarybą šiam požiūriui neprieštarauja. Teisingumo Teismo pastaba, kad panaikinto pamatinio sprendimo nuostatos „leidžia valstybėms narėms pasirinkti taikytinas baudžiamąsias sankcijas, kurios pagal to paties sprendimo 5 straipsnio 1 dalį turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios“ ( 48 ), atitinka generalinio advokato D. Ruiz-Jarabo Colomer požiūrį, jog Bendrija negali imtis daugiau veiksmų nei reikalauti, kad valstybės narės kriminalizuotų tam tikras nusikalstamas veikas ir joms taikytų „veiksmingas, proporcingas ir atgrasančias“ baudžiamąsias sankcijas ( 49 ). Be to, toks Bendrijos ir valstybių narių kompetencijos atribojimas atitinka teismų praktiką, buvusią iki sprendimo Komisija prieš Tarybą ( 50 ).
50.

Reikia pripažinti, kad susiduriame su paradoksalia situacija: kai teikėjas susigrąžina tik savo išlaidas, neįskaičius PVM (būtent darbuotojams mokamą atlyginimą), pats nesukurdamas pridėtinės vertės, ūkinė operacija turi būti apmokestinama „pridėtinės vertės“ mokesčiu. Tačiau, kaip jau buvo galima įsitikinti, atleidimas nuo PVM nereiškia paradokso nebuvimo. Be to, daugelis apmokestinamų paslaugų teikėjų patiria atlyginimų išlaidas, kurių negali nei atskaityti, nei ignoruoti apskaičiuojant pardavimo PVM, todėl būtų neteisinga, jei tai galėtų daryti tik aprūpinimo personalu paslaugų teikėjai. Be to, daugeliu aprūpinimo personalu paslaugų siekiama pelno ir konkuruojama su kitomis atitinkamomis paslaugomis, todėl būtų neteisinga nuo mokesčio atleisti tik ūkio subjektus, nesiekiančius pelno.
3

Šios direktyvos 2a straipsnio 2 dalyje numatyta: „Sutartis negali būti sudaryta po sprendimo suteikti [sudaryti] sutartį <…>, nepraėjus bent 10 kalendorinių dienų laikotarpiui, skaičiuojamam nuo kitos dienos po to, kai atitinkamiems konkurso dalyviams ir kandidatams faksu arba elektroninėmis priemonėmis išsiunčiamas sprendimas dėl sutarties suteikimo [sudarymo], arba, jei naudojamos kitokios ryšių priemonės, nepraėjus bent 15 kalendorinių dienų laikotarpiui, skaičiuojamam nuo kitos dienos po to, kai atitinkamiems konkurso dalyviams ir kandidatams išsiunčiamas sprendimas dėl sutarties suteikimo [sudarymo], arba bent 10 kalendorinių dienų laikotarpiui, skaičiuojamam nuo kitos dienos po to, kai buvo gautas sprendimas dėl sutarties suteikimo [sudarymo]. <…>“
5

2021 m. birželio 29 d. pateiktose rašytinėse pastabose Lenkijos Respublika prašė atmesti šį prašymą. Be to, ši valstybė narė prašė, kad šią bylą nagrinėtų Teisingumo Teismo didžioji kolegija, o šalių žodinės pastabos būtų išklausytos per teismo posėdį.
10

Vis dėlto, pirmiausia ir ex officio išnagrinėjęs pareigos motyvuoti, kiek tai susiję su administracinėmis piniginėmis sankcijomis, paskirtomis pagal Reglamento Nr. 1024/2013 18 straipsnio 1 dalį, laikymąsi, Bendrasis Teismas konkrečiai pirmojo skundžiamo sprendimo 144 ir 156 punktuose, antrojo skundžiamo sprendimo 127 ir 139 punktuose ir trečiojo skundžiamo sprendimo 130 ir 141 punktuose nusprendė, kad minėti sprendimai šiuo aspektu buvo nepakankamai motyvuoti iš esmės dėl to, kad juose nebuvo nurodyta išsamios informacijos apie metodiką, taikytą nustatant minėtų sankcijų dydį. Taigi Bendrasis Teismas nusprendė, kad sankcijos turėtų būti panaikintos, nesant reikalo priimti sprendimo dėl apeliančių argumentų, grindžiamų, be kita ko, tuo, kad šios sankcijos prieštaravo teisinio tikrumo ir proporcingumo principams.
3.

Palikti galioti 2017 m. balandžio 11 d. vykdomosios sudėties Bendros pertvarkymo valdybos sprendimo dėl ex ante įnašų į Bendrą pertvarkymo fondą už 2017 m. apskaičiavimo (SRB/ES/SRF/2017/05) padarinius, kiek tas sprendimas susijęs su Hypo Vorarlberg Bank AG, kol per protingą terminą, kuris negali viršyti šešių mėnesių nuo šios nutarties paskelbimo dienos, įsigalios naujas Bendros pertvarkymo valdybos sprendimas, kuriuo nustatomas šios įstaigos ex ante įnašas į Bendrą pertvarkymo fondą už 2017 m.
19

Trečia, kiek tai susiję su šios nutarties 11 ir 12 punktuose pateiktais argumentais, kad apeliaciniame skunde keliami nauji klausimai, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, konstatuotina, kad šiame prašyme priimti apeliacinį skundą taip pat konkrečiai nenurodyta, kokią Sąjungos teisės nuostatą ar jurisprudenciją pažeidė Bendrasis Teismas, kai nusprendė, kad pakanka remtis motorinėmis transporto priemonėmis apskritai, siekiant konstatuoti individualias savybes pagal produktą, kurį vaizduoja nagrinėjamas dizainas. Be to, tai, kad teisės klausimo nenagrinėjo Teisingumo Teismas, nereiškia, kad šis klausimas būtinai yra svarbus Sąjungos teisės raidai; apeliantas visada privalo įrodyti šią svarbą, pateikdamas konkrečių duomenų ne vien apie tai, kad klausimas yra naujas, bet ir apie tai, dėl kokių priežasčių jis yra svarbus minėtai raidai (2019 m. rugsėjo 30 d. Nutarties All Star / EUIPO, C‑461/19 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:797, 16 punktas). Vis dėlto nagrinėjamu atveju apeliantė tik teigia, kad jos argumentuose keliami teisės klausimai yra svarbūs Sąjungos teisės raidai, ir šiuo aspektu nurodo, kad nėra Teisingumo Teismo jurisprudencijos, bet nepateikia kitos informacijos.
1.

1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 6 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją nedraudžiama verslininkui ir vartotojui sudaryti novacijos sutartį dėl to vartotojo ir to verslininko sudarytos sutarties sąlygos, kurios nesąžiningumas gali būti konstatuotas teisme, jeigu sudarydamas novacijos sutartį vartotojas suvokė, jog ta sąlyga neprivaloma ir kokios iš to kyla pasekmės, taigi aptariamą novacijos sutartį sudarė aiškiai laisva valia, o tai turi išsiaiškinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
12

Be to, ministras atkreipė dėmesį į labai padidėjusį prašymų išduoti vizą, kuriuos pateikė Sąjungos piliečių sutuoktiniai, gyvenantys tokiose trečiosiose valstybėse, skaičių. Šis skaičius padidėjo 1417 % per 2013 m. laikotarpį, t. y. nuo 663 prašymų 2013 metais iki 10062 prašymų 2015 metais. Toks nenumatytas padidėjimas, ministro nuomone, pateisina prašymų išduoti vizą nagrinėjimo trukmės pailgėjimą.
Sąlyga dėl fumus boni juris yra tenkinama, kai bent vienas iš laikinąsias apsaugos priemones prašančios taikyti šalies nurodytų pagrindų, skirtų ieškiniui dėl bylos esmės pagrįsti, prima facie neatrodo neturintis rimto pagrindo. Būtent taip yra tuo atveju, jei vienas iš šių pagrindų susijęs su kilusiais sudėtingais teisės klausimais, kurių išspręsti iš karto neįmanoma ir kuriuos reikia išsamiai išanalizuoti, tačiau to negali padaryti laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas ir jie turi būti išnagrinėti per procesą dėl bylos esmės, arba jei iš šalių diskusijų matyti, kad egzistuoja dideli teisiniai prieštaravimai, ir nėra akivaizdu, kaip juos išspręsti.

Nagrinėjant prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones byloje dėl ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kuriuo prašoma pripažinti, kad valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, siejamos su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu, nuostatas, nes, pirma, sutrumpino Aukščiausiojo Teismo teisėjų pensinį amžių ir pritaikė šią priemonę pareigas einantiems teisėjams, paskirtiems į šį teismą iki konkrečios datos ir, antra, suteikė savo prezidentui diskreciją pratęsti šio teismo teisėjų teisminių įgaliojimų vykdymo po naujai nustatyto pensinio amžiaus terminą, pagrinduose, kuriais remiasi Komisija, keliamas klausimas, kokia tiksli ESS 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos ir Chartijos 47 straipsnio nuostatų taikymo sritis, kiek tai susiję su valstybės narės kompetencijos įgyvendinimu organizuojant savo teismų sistemą. Tai sudėtingas teisės klausimas, dėl kurio ginčijasi šalys ir kurio išspręsti iš karto neįmanoma, taigi jį reikia išsamiai išanalizuoti, tačiau to negali padaryti laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas.

Be to, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, visų pirma 2018 m. vasario 27 d. Sprendimą Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117) ir 2018 m. liepos 25 d. Sprendimą Minister for Justice and Equality (Teismų sistemos trūkumai) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586), Komisijos ieškinio pagrindai prima facie neatrodo neturintys rimto pagrindo.

Pagal šią jurisprudenciją kiekviena valstybė narė turi užtikrinti, kad institucijos, priskirtos prie jos teisių gynimo priemonių „Sąjungos teisei priklausančiose srityse“ sistemos, kaip „teismai“, kaip tai suprantama pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, atitiktų veiksmingos teisminės gynybos reikalavimus.

Siekiant garantuoti šią gynybą itin svarbu, kad šios institucijos išliktų nepriklausomos, kaip tai patvirtinta Chartijos 47 straipsnio antroje pastraipoje, kurioje, be kitų su pagrindine teise į veiksmingą gynybą susijusių reikalavimų, numatytas reikalavimas užtikrinti teisę į tai, kad bylą išnagrinėtų „nepriklausomas“ teismas.

Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, negalima prima facie atmesti galimybės, kad ginčijamos nacionalinės nuostatos pažeidžia valstybės narės įsipareigojimus pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, siejamos su Chartijos 47 straipsniu, nuostatas užtikrinti veiksmingą teisminę gynybą Sąjungos teisei priklausančiose srityse.

(žr. 30, 39–42, 44 punktus)
4

Taigi 2017 m. rugpjūčio 18 ir 21 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo Generics pareiškimus, kuriuose ji visų pirma tvirtino, kad Jungtinės Karalystės prašymas įstoti į bylą turi būti atmestas, nes neatitinka Procedūros reglamento 130 straipsnio 2 dalyje, taikomoje apeliacinėse bylose pagal jo 190 straipsnio 1 dalį, įtvirtintų reikalavimų. Iš tikrųjų tame prašyme nenurodyta nei byla, kuria ji remiasi, nei reikalavimai, kuriuos palaikyti ji prašo leisti įstoti į bylą, o tai daro Generics ypač didelę žalą dėl pavėluoto šio prašymo pateikimo. Be to, jos manymu, atsižvelgiant į Jungtinės Karalystės 2017 m. kovo 10 d. pateiktą prašymą įstoti į susijusią bylą Lundbeck / Komisija (C‑591/16 P), prašymas įstoti į šią bylą neturi prasmės, ypač jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų nerengti teismo posėdžio. Ji taip pat teigė, kad, darant prielaidą, jog teismo posėdis bus rengiamas, Jungtinės Karalystės įstojimas darytų poveikį jos turimai teisei į gynybą. Galiausiai Generics tvirtino, jog šis prašymas įstoti į bylą pateiktas, kad ši valstybė narė galėtų susipažinti su informacija, esančia, be kita ko, Komisijos administracinės bylos medžiagoje, tam, kad National Health Service (Nacionalinė sveikatos tarnyba, Jungtinė Karalystė) ir Secretary of State for Health (Sveikatos ministras, Jungtinė Karalystė) skatinama Britanijos teismuose pareikštų Generics ieškinius dėl žalos atlyginimo.
29

Be to, primintina, kad pagal Bendrojo susitarimo 1 punkto a papunktį vienas iš šio susitarimo tikslų yra pagerinti darbo pagal terminuotas sutartis kokybę, užtikrinant nediskriminavimo principo taikymą. Be to, Bendrojo susitarimo preambulės trečioje pastraipoje nurodyta, kad šis susitarimas „rodo socialinių partnerių siekį sukurti bendruosius pagrindus, kurie užtikrintų vienodų sąlygų taikymą pagal terminuotas sutartis dirbantiems darbuotojams, apsaugant juos nuo diskriminavimo“. Šiuo atžvilgiu Direktyvos 1999/70 14 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad Bendrojo susitarimo tikslas – be kita ko, pagerinti darbo pagal terminuotas sutartis kokybę, nustatant būtiniausius reikalavimus ir užtikrinant nediskriminavimo principo taikymą (2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Gavieiro Gavieiro ir Iglesias Torres, C‑444/09 ir C‑456/09, EU:C:2010:819, 47 punktas ir 2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo de Diego Porras, C‑596/14, EU:C:2016:683, 25 punktas, taip pat 2016 m. rugsėjo 21 d. Nutarties Álvarez Santirso, C‑631/15, EU:C:2016:725, 31 punktas).
2018 m. gegužės 30 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) nutartis

Simba Toys / EUIPO ir Seven Towns

(Byla C‑30/15 P‑DEP2)

„Bylinėjimosi išlaidų nustatymas“

1. Teismo procesas–Bylinėjimosi išlaidos–Nustatymas–Atlygintinos bylinėjimosi išlaidos–Apeliacinis procesas Teisingumo Teisme–Būtinosios su šiuo procesu susijusios išlaidos (Teisingumo Teismo procedūros reglamento 144 straipsnio b punktas) (žr. 21 punktą)

2. Teismo procesas–Bylinėjimosi išlaidos–Nustatymas–Atlygintinos bylinėjimosi išlaidos–Aplinkybės, į kurias reikia atsižvelgti–Honorarai, kuriuos šalys moka savo advokatams–Honorarų, kurie galėtų būti susigrąžinti iš šalies, iš kurios priteistos bylinėjimosi išlaidos, nustatymas (Teisingumo Teismo procedūros reglamento 144 straipsnio b punktas) (žr. 22 punktą)

3. Teismo procesas–Bylinėjimosi išlaidos–Nustatymas–Atlygintinos bylinėjimosi išlaidos–Aplinkybės, į kurias reikia atsižvelgti–Nacionalinis advokato honoraro dydis–Neįtraukimas (Teisingumo Teismo procedūros reglamento 144 straipsnio b punktas) (žr. 23–25 punktus)

Rezoliucinė dalis

Bendra išlaidų, kurias Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO) ir Seven Towns Ltd turi atlyginti Simba Toys GmbH & Co. KG dėl bylinėjimosi pirmojoje instancijoje, suma yra 34000 EUR.
1

Apeliaciniu skundu Europos vaistų agentūra (EMA) prašo panaikinti 2013 m. balandžio 25 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį InterMune UK ir kt. prieš EMA (T‑73/13 R, toliau – skundžiama nutartis), kuria šis teismas nusprendė, pirma, sustabdyti 2013 m. sausio 15 d. Europos vaistų agentūros (EMA) sprendimo EMA/24685/2013, kuriuo, remiantis 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331), trečiosioms šalims buvo leista susipažinti su dokumentais „2.4. Detali neklinikinė apžvalga“, „2.5. Detali klinikinė apžvalga“, „2.6. Neklinikinė apžvalga“, „2.7. Klinikinė apžvalga“ (toliau – dokumentai, su kuriais prašoma susipažinti), InterMune UK Ltd, InterMune Inc. ir InterMune International AG (toliau kartu vadinamos InterMune bendrovėmis) pateiktais prašant išduoti leidimą prekiauti vaistu „Esbriet“ (toliau – ginčijamas sprendimas), vykdymą ir, antra, įpareigoti EMA neatskleisti dokumentų, su kuriais prašoma leisti susipažinti, versijos, detalesnės nei šių dokumentų sutrumpinta versija, kurią InterMune UK Ltd, InterMune, Inc. ir InterMune International AG pateikė EMA 2012 m. spalio 8 d.
20

Remiantis šia nutartimi, kuri buvo priimta įvykus ginčo procedūrai, Brandtraders pažeidė Reglamento Nr. 40/94 9 straipsnio 1 ir 2 dalis dėl to, kad, pirma, 2001 m. rugsėjo 3 d. iš Hillyard nupirko „Smirnoff Ice“ butelių partiją, kurią perpardavė Checkprice, antra, iš anksto apie šį sandorį paskelbė interneto tinklavietėje ir, pagaliau, iš naujo apie tokį sandorį paskelbė šioje tinklavietėje 2001 m. gruodžio 13 dieną. Be to, Brandtraders buvo nurodyta nekartoti šių pažeidimų įpareigojant mokėti 100 EUR periodinę baudą už kiekvieną padarytą pažeidimą.
23

Be to, Teisingumo Teismas gali atsisakyti pateikti atsakymą į nacionalinio teismo prejudicinį klausimą tik tuomet, kai akivaizdu, jog prašomas Bendrijos teisės išaiškinimas yra nesusijęs su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku, kai problema yra hipotetinė arba kai Teisingumo Teismas neturi faktinės arba teisinės informacijos, būtinos naudingai atsakyti į pateiktus klausimus (žr., be kita ko, minėto sprendimo Agorà ir Excelsior 20 punktą).
—

patronuojančios bendrovės gautas paskirstytas pelnas apmokestinamas per vėlesnį mokestinį laikotarpį, jeigu ji negauna ar gauna nepakankamai apmokestinamojo pelno per mokestinį laikotarpį, per kurį buvo gautas šis paskirstytas pelnas, arba
11

Be to, pagrindinėje byloje nagrinėjamus nosies lašus L. taip pat tiekia rinkai kaip „medicinos prietaisą“, kurio sudėtyje, be kita ko, yra tos pačios veikliosios medžiagos kaip ir pirmesniame šio sprendimo punkte minėtuose nosies lašuose. Šių nosies lašų vartojimo instrukcijoje teigiama, kad „preparatas yra skirtas vartoti esant nosies gleivinės sudirgimui dėl virusinio rinito“ ir kad „jis gydo sudirgusią nosies gleivinę bei padeda jai regeneruotis peršalimo ligų metu“. Nurodoma, kad šis preparatas yra „papildoma gydymo priemonė peršalus“ ir „gydymo priemonė peršalus“.
30

2020 m. sausio 9 d. nutartyje Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) sprendė dėl 2019 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115) poveikio apeliantui iškeltai baudžiamajai bylai. Jis nusprendė, kad nereikia kreiptis į Parlamentą su prašymu atšaukti apelianto, kaip Parlamento nario, imunitetą, remdamasis, be kita ko, tuo, kad tuomet, kai apeliantas buvo paskelbtas išrinktu, jo baudžiamasis procesas buvo pasibaigęs ir buvo prasidėjęs teisėjų pasitarimas. Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) teigimu, kadangi Europos Parlamento nario statusą apeliantas įgijo tada, kai jo baudžiamasis procesas jau buvo pasiekęs nuosprendžio priėmimo etapą, jis negalėjo remtis imunitetu, siekdamas užkirsti kelią šiam procesui. Nutarties rezoliucinėje dalyje Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) visų pirma nusprendė, kad nebuvo pagrindo leisti apeliantui išvykti į Parlamento būstinę, nurodyti jį paleisti, pripažinti 2019 m. spalio 14 d. nuosprendį negaliojančiu ir pateikti Parlamentui prašymą atšaukti imunitetą. Be to, jis nusprendė apie savo nutartį pranešti Centrinei rinkimų komisijai ir Parlamentui. Tą pačią dieną šis teismas nusprendė bendra proceso tvarka išnagrinėti prašymą sustabdyti 2020 m. sausio 3 d. Centrinės rinkimų komisijos sprendimo vykdymą ir atmetė apelianto pateiktus prašymus imtis ypatingos skubos priemonių.
30

Be to, pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, kadangi neleidimas pasinaudoti teise į atskaitą yra pagrindinio principo, kurį sudaro ši teisė, taikymo išimtis, mokesčių institucijos turi surinkti pakankamai objektyvių įrodymų, kad galėtų daryti išvadą, jog apmokestinamasis asmuo PVM sukčiavo arba žinojo ar turėjo žinoti, jog sandoris, kuriuo grindžiama teisė į atskaitą, buvo susijęs su tokiu sukčiavimu. Be to, nacionaliniai teismai turi patikrinti, kad atitinkamos mokesčių institucijos surinko tokius objektyvius įrodymus (2021 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Ferimet, C‑281/20, EU:C:2021:910, 50 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
68

Be to, reikia pažymėti, kad ši taisyklė susijusi tik su subjektais, kurie gali būti laikomi įmonėmis. Tačiau, kaip ne kartą yra nusprendęs Teisingumo Teismas (šiuo klausimu žr. 2002 m. vasario 19 d. Sprendimo Wouters ir kt., C‑309/99, EU:C:2002:98, 46 ir 47 punktus ir 2020 m. birželio 11 d. Sprendimo Komisija ir Slovakijos Respublika / Dövera zdravotnį poist’ovňa, C‑262/18 P ir C‑271/18 P, EU:C:2020:450, 28 ir 29 punktus) ir kaip matyti iš Reglamento Nr. 651/2014 I priedo 1 straipsnio bei 2014 m. Komisijos komunikato 17 punkto, pagal Sąjungos teisę „įmonė“ apima bet kokį ūkio subjektą, vykdantį ekonominę veiklą, kurią sudaro produktų ar paslaugų siūlymas konkrečioje rinkoje, nepriklausomai nuo jo teisinio statuso ar to, kad jo veikla siekiama pelno. Todėl, kaip teigia, be kita ko, Latvijos ir Nyderlandų vyriausybės bei Komisija, Reglamento Nr. 651/2014 2 straipsnio 83 punkte įtvirtinta taisyklė nenustato jokių apribojimų, susijusių su mokslinių tyrimų ir žinių sklaidos organizacijos narių ar akcininkų teisiniu statusu, taip pat su tuo, ar jų vykdoma veikla ir siekiami tikslai susiję su pelno siekimu ar ne.
38

Nuo 2010 m. birželio 1 d. iki 2020 m. sausio 12 d. B.S. ir W.S., grąžindami paskolą, sumokėjo M. sumą, lygią 219169,44 PLN (apie 47683 EUR). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, jei būtų manoma, kad tam tikros byloje C‑81/21 nagrinėjamos sutarties sąlygos nėra privalomos B.S. ir W.S., o kitos sutarties nuostatos lieka galioti, tai per šį laikotarpį atliktų mokėjimų bendra suma būtų mažesnė nei 43749,97 PLN (apie 9518 EUR). Be to, jei grąžinant paskolą būtų taikytas ne M. nurodytas, o Lenkijos nacionalinio banko nustatytas vidutinis valiutos keitimo kursas, B. S. ir W.S. sumokėta suma būtų 2813,45 PLN (apie 611 EUR) ir 2369,79 CHF (apie 2306 EUR) mažesnė nei per tą laikotarpį faktiškai sumokėtų mėnesinių įmokų suma.
21

Coca-Cola, priešingai, manė, kad retkarčiais atliekamas naktinis darbas retesnis nei reguliarus darbas naktį ir kad didesnis darbo užmokesčio priedas už retkarčiais atliekamą naktinį darbą buvo pateisinamas, be kita ko, tuo, kad tokiu atveju paprastai reikalaujama dirbti papildomą darbą. Be to, reguliariai atliekamas naktinis darbas suteikia teisę gauti papildomų garantijų, be kita ko, susijusių su atostogomis. Didesniu darbo užmokesčio priedu už naktinį darbą, atliekamą retkarčiais, siekiama ne tik kompensuoti su tokio pobūdžio darbu susijusius nepatogumus, bet ir atgrasyti darbdavį nuo to, kad spontaniškai juo naudodamasis jis kištųsi į savo darbuotojų laisvalaikį ir socialinį gyvenimą.
19

Reglamento Nr. 2073/2005 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad maisto verslo operatoriai privalo užtikrinti, kad jų gaminami maisto produktai atitiktų to reglamento I priede nustatytus reikiamus mikrobiologinius kriterijus, kaip jie suprantami remiantis to paties reglamento 2 straipsnio b ir l punktais, kiekviename tų produktų gamybos, perdirbimo ir paskirstymo, įskaitant mažmeninę prekybą, etape per visą jų tinkamumo vartoti laikotarpį, kaip tai suprantama pagal to reglamento 2 straipsnio f punktą.
64

2019 m. rugsėjo 26 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo IMG ieškinį, kuriuo pirmiausia prašė panaikinti 2019 m. liepos 18 d. raštą dėl to, kad Komisija neturėjo pagrindo nei iš naujo vertinti IMG, kaip tarptautinės organizacijos, statuso, nei prašyti jos narių informacijos šiuo klausimu. Be to, IMG prašė atlyginti, pirma, neturtinę žalą, kurią ji patyrė dėl šio rašto, antra, įvairią turtinę žalą, kuri, nors ir atsirado dėl 2015 m. gegužės 8 d. sprendimo, toliau tęsiama minėtu raštu, ir, trečia, žalą, kurią ji patyrė dėl 2014 m. gruodžio 16 d. sprendimo, tačiau tik tiek, kiek ta žala taip pat tęsiasi dėl to paties rašto.