ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Antra, abejonių kyla dėl to, ar tokiu atveju, kai skolininkas, iš kurio išieškoma, jau egzistuojant faktinėms ir teisinėms aplinkybėms, apibrėžiančioms sąlygos sudarant sutartis su vartotojais nesąžiningumą, jos neužginčija pareikšdamas atskirąjį prieštaravimą (šiuo tikslu jį pareikšti leidžiama įstatyme), jis gali, priėmus sprendimą dėl to prieštaravimo, pareikšti naują atskirąjį prieštaravimą, dėl kurio būtų nustatytas kitos ar kitų sąlygų nesąžiningumas, kai jis jau galėjo iš pradžių jas užginčyti pagal įstatymuose numatytą įprastą tvarką, jeigu iš esmės jis netenka teisės pareikšti ieškinį, todėl vartotojui užkertamas kelias iš naujo užginčyti kitos sąlygos nesąžiningumą per tą pačią vykdymo procedūrą ar net per vėlesnę bylos nagrinėjimo iš esmės procedūrą?
2019 m. gegužės 27 d. Supreme Court of the United Kingdom (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje The Software Incubator Ltd/Computer Associates (UK) Ltd

(Byla C-410/19)

(2019/C 255/36)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Supreme Court of the United Kingdom

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantė: The Software Incubator Ltd

Kita apeliacinio proceso šalis: Computer Associates (UK) Ltd

Prejudiciniai klausimai

1. Ar programinės įrangos kopija, kuri yra pateikiama atstovaujamojo klientui elektroniniu būdu, o ne materialioje laikmenoje, yra „prekė“, kaip tai suprantama pagal 1986 m. gruodžio [18 d.] Tarybos direktyvos 86/653/EEB (1) dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su savarankiškai dirbančiais prekybos agentais, derinimo (toliau — Direktyva) 1 straipsnio 2 dalyje pateiktą prekybos agento apibrėžtį?

2. Ar atvejai, kai kompiuterio programinė įranga atstovaujamojo klientui tiekiama suteikiant nuolatinę licenciją naudoti programinės įrangos kopiją, yra „prekių pardavimas“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje pateiktą prekybos agento apibrėžtį?

(1) OL L 382, 1986, p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 177.
2.

Ar Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 7 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad įstatyme numatytos pareigos nevykdymas kitiems pastato bendrasavininkiams, kurie jos įvykdymo gali reikalauti teismo keliu, gali būti laikomas deliktu arba kvazideliktu, be kita ko, atsižvelgiant į tai, jog dėl atsakovei tenkančios teisinės pareigos neįvykdymo kiti bendrasavininkai ir tretieji asmenys gali patirti papildomos žalos (be to, kad patirtų finansinių nuostolių iš rezervo)?
—

panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 1 dalį tiek, kiek 2009 m. spalio 28 d. Komisijos sprendime 2011/5/EB (2) dėl Ispanijos įgyvendinto perviršinės vertės mokesčio mažinimo įsigyjant didelę užsienio bendrovės akcijų dalį Nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) nagrinėjama mokesčių priemonė pripažinta kaip valstybės pagalba ir
2.

Vertindamas „naudojimą iš tikrųjų“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 42 straipsnio 2 ir 3 dalis, Bendrasis Teismas iš esmės remiasi tuo, kad sąskaitose nurodyti apyvartos skaičiai yra per maži, palyginti su apyvartos skaičiais, išplaukiančiais iš pateikto priesaikai prilyginamo pareiškimo. Vis dėlto Bendrasis Teismas bet kuriuo atveju privalėjo atsižvelgti į objektyvius, sektoriui įprastus gamybos ir pardavimo pajėgumus. Esama subjektyvi atskiros įmonės situacija negali turėti jokios įtakos naudojimo apimčiai. Be to, prekių ženklo naudojimas naudojimu iš tikrųjų laikytinas net ir tuomet, kai kiekio atžvilgiu jis yra nereikšmingas; absoliučių apatinių ribų nėra. Verslo strategijos ir atitinkamos prekės komercinės sėkmės vertinimas neturi būti atliekamas. Svarbu yra tik tai, ar yra vien simbolinis naudojimas.
2018 m. liepos 2 d.Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. balandžio 23 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) priimto sprendimo byloje T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd / Europos Komisija

(Byla C-436/18 P)

(2018/C 341/08)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd, atstovaujama advokatų E. Vermulst, J. Cornelis

Kitos proceso šalys: Europos Komisija, Eurofer, Association Européenne de l'Acier, ASBL

Apeliantės reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti 2018 m. balandžio 23 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-675/15, Shanxi Taigang Stainless Steel Co. Ltd. / Europos Komisija;

— panaikinti 2015 m. rugpjūčio 26 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2015/1429, kuriuo importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos ir Taivano kilmės plokštiems šaltai valcuotiems nerūdijančiojo plieno produktams nustatomas galutinis antidempingo muitas (1), kiek jis susijęs su apeliante, ir

— priteisti iš Europos Komisijos apeliantės patirtas bylinėjimosi išlaidas, susijusias su šiuo apeliaciniu skundu ir su procesu Bendrajame Teisme T-675/15.

Subsidiariai,

— grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir

— atidėti bylinėjimosi išlaidų, susijusių su procesu Bendrajame Teisme ir apeliacinėje instancijoje, klausimo nagrinėjimą.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė remiasi dviem pagrindais.

Pirma, skundžiamame sprendime esą buvo netinkamai aiškinamas 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (2) 2 straipsnio 7 dalies a punkto antros pastraipos antras sakinys, kai buvo laikoma, kad toje nuostatoje yra įtvirtinta sąlyga, kurios nėra tos nuostatos tekste, pasirenkant analogišką šalį.

Antra, nusprendžiant, kad normaliosios vertės korekcijos iš principo negalimos pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1225/2009 2 straipsnio 7 dalies a punktą, skundžiamame sprendime buvo pažeista ši nuostata.

(1) OL L 224, 2015, p. 10.

(2) OL L 343, 2009, p. 51.
7.

Septintasis pagrindas, siejamas su netiksliu įrodymų kvalifikavimu, faktinių aplinkybių iškraipymu ir motyvų prieštaringumu Skundžiame sprendime vienašališkai, a posteriori, be jokio teisinio pagrindo suformuluota nenuosekli pripažįstamų ir leistinų padėjėjo darbo įrodinėjimo priemonių teorija, savavališkai atmesti apelianto pateikti įrodymai ir jam priekaištaujama dėl to, kad per procesą jis nepateikė naujų įrodymų.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 190/8

2018 m. kovo 5 d.Court of Appeal (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Safeway Ltd / Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

(Byla C-171/18)

(2018/C 190/10)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantė: Safeway Ltd

Kitos apeliacinio proceso šalys: Andrew Richard Newton, Safeway Pension Trustees Ltd

Prejudicinis klausimas

Ar tais atvejais, kai pagal nacionalinę teisę pensijos sistemos taisyklėmis suteikiami įgaliojimai pakeitus patikos dokumentą atgaline data sumažinti vyrų ir moterų įgytų teisių į pensiją vertę laikotarpiu nuo rašytinio paskelbimo apie ketinimą įgyvendinti sistemos pakeitimus iki faktinio patikos dokumento pakeitimo, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 157 straipsniu (anksčiau ir tuo metu, kai klostėsi šios bylos aplinkybės – Romos sutarties 119 straipsnis) reikalaujama, kad tuo laikotarpiu vyrų ir moterų įgytos teisės į pensiją būtų laikomos neatimamomis, o būtent kad jų teisės į pensiją būtų saugomos nuo sumažinimo atgaline data pasinaudojant nacionaline teise suteiktais įgaliojimais?
—

Pripažinti, kad per nustatytą terminą nesiėmusi visų priemonių susigrąžinti iš Apple Sales International ir Apple Operations Europe valstybės pagalbą, kuri pagal 2016 m. rugpjūčio 30 d. Komisijos sprendimo (ES) 2017/1283 dėl valstybės pagalbos SA.38373 (2014/C) (ex 2014/NN) (ex 2014/CP), kurią Airija suteikė bendrovei „Apple“<…> (1), 1 straipsnį pripažinta neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka, Airija neįvykdė įsipareigojimų pagal to sprendimo 2 ir 3 straipsnius ir SESV 108 straipsnio 2 dalį.
2.

Ar 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 132 straipsnio 1 dalies b, c ir e punktus, 134 ir 98 straipsnius, kartu su šios direktyvos III priedo 3 ir 4 punktu, ypač atsižvelgiant į mokesčių neutralumo principą, reikia aiškinti taip: a) kad jie draudžia nacionalines nuostatas, kuriose numatyta, kad lengvatinis PVM tarifas taikomas medicinos priemonėms ir vaistiniams preparatams, naudojamiems per terapines operacijas ar gydymą, o medicinos priemonėms ir vaistiniams preparatams, naudojamiems vien per estetines operacijas ar gydymą ir glaudžiai su tuo susijusiems, taikomas standartinis PVM tarifas; b) ar vis dėlto, kad jie leidžia ir (ar) nustato vienodą abiejų minėtų atvejų vertinimą?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 347/18

2017 m. rugpjūčio 9 d.Court of Appeal (Airija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Neculai Tarola/Minister for Social Protection

(Byla C-483/17)

(2017/C 347/23)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantas: Neculai Tarola

Kita apeliacinio proceso šalis: Minister for Social Protection

Prejudicinis klausimas

Kai po pirmųjų dvylikos naudojimosi laisvo judėjimo teise mėnesių kitos ES valstybės narės pilietis atvyksta į priimančiąją valstybę narę ir dirba (ne pagal terminuotą darbo sutartį) dvi savaites, už kurias gauna atlyginimą, ir po to ne savo noru netenka darbo, ar tas pilietis dėl to išsaugo darbuotojo statusą dar ne mažiau nei šešis mėnesius, kaip numatyta Direktyvos 2004/38/EB (1) 7 straipsnio 3 dalies c punkte ir 7 straipsnio 1 dalies a punkte, ir atitinkamai turi teisę gauti socialinės paramos išmokas arba tam tikrais atvejais socialinės apsaugos išmokas taip, tarsi būtų priimančiojoje valstybėje gyvenantis jos pilietis?

(1) 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46, klaidų ištaisymas OL L 274, 2009 10 20, p. 47).
1.

Ar SESV 67 straipsnio 2 dalimi ir 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/399 dėl taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Sąjungos kodekso (Šengeno sienų kodeksas) (1) 22 ir 23 straipsniais draudžiama nacionalinė valstybės narės nuostata, įpareigojanti autobusų transporto bendroves, vykdančias reguliarius reisus per Šengeno vidaus sieną, prieš kertant vidaus sieną patikrinti vežamų keleivių dokumentus, suteikiančius teisę kirsti valstybės sieną, kad į Vokietijos Federacinės Respublikos teritoriją nebūtų įvežami paso ir leidimo būti šalyje neturintys užsieniečiai? Visų pirma: a) Ar visuotinė pareiga pagal įstatymą arba atskiriems vežėjams nustatyta administracinė prievolė atsisakyti vežti reikiamo paso ar būtino leidimo būti šalyje neturinčius užsieniečius į Federacijos teritoriją, kuri gali būti įvykdyta tik vežėjui prieš kertant vidaus sieną patikrinus visų keleivių dokumentus, suteikiančius teisę kirsti valstybės sieną, yra vidaus sienas kertančių asmenų patikrinimas pagal Šengeno sienų kodekso 22 straipsnį arba jam lygiavertė priemonė? b) Ar pirmajame klausime nurodyti įpareigojimai turi būti vertinami pagal Šengeno sienų kodekso 23 straipsnio a punktą, nors vežėjai neturi „policijos įgaliojimų“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir jiems oficialiai nepavesta vykdyti viešosios valdžios funkcijų, net jei valstybė nustatė pareigą vykdyti patikrinimus? c) Jeigu į pirmojo klausimo b dalį būtų atsakyta teigiamai: ar patikrinimai, kurių reikalaujama iš vežėjų, atsižvelgiant į kriterijus, nustatytus Šengeno sienų kodekso 23 straipsnio a punkto antrame sakinyje, yra draudžiama priemonė, lygiavertė patikrinimams kertant sieną? d) Ar pirmajame klausime nurodytų įpareigojimų, kiek jie susiję su reguliaraus susisiekimo autobusais paslaugų teikėjais, nustatymas turi būti vertinamas pagal Šengeno sienų kodekso 23 straipsnio b punktą, kuriame numatyta, kad vežėjų įgaliojimas vykdyti asmenų patikrinimus saugumo tikslais uostuose ir oro uostuose neturi įtakos kontrolės kertant vidaus sienas draudimui? Ar tai reiškia, jog patikrinimai, kaip apibrėžta pirmajame klausime, yra draudžiami taip pat ne jūrų ir oro uostuose, jei vykdomi ne saugumo tikslais ir jei taip nėra tikrinami asmenys, keliaujantys valstybėje narėje?
2.

Ar 2003 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyvos 2003/86/EB dėl teisės į šeimos susijungimą (OL L 251, 2003, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 224) sistema draudžia tokią nacionalinės teisės nuostatą, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, pagal kurią remiantis palankesnėmis V skyriaus nuostatomis prašymas atsižvelgti į šeimos susijungimą gali būti atmestas tik dėl to, kad jis nebuvo pateiktas per 12 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje nustatytą terminą? Ar siekiant atsakyti į šį klausimą yra svarbu, kad praleidus minėtą terminą – nepaisant to, ar jis praleidžiamas po to, kai prašymas atmetamas arba neatmetamas – galima pateikti prašymą dėl šeimos susijungimo, kurio atveju tikrinama, ar įvykdytos Direktyvos 2003/86/EB 7 straipsnyje nustatytos sąlygos, ir atsižvelgiama į 5 straipsnio 5 dalyje ir 17 straipsnyje minėtus interesus ir aplinkybes?
11.

Ar ieškinys turi būti pareiškiamas Belgijos teismuose, konkrečiai tribunal de Kortrijk, vadovaujantis Reglamento Nr. 1215/2012 25 straipsnio 1 dalimi (atsižvelgiant į to paties reglamento 5 straipsnio 1 dalį), turint mintyje tai, kad standartinių sąlygų, kuriomis reglamentuojami visi atsakovės ir ieškovės tarpusavyje vykdomi pardavimai, 20 punkte šios šalys sudarė susitarimą dėl jurisdikcijos suteikimo, raštu ir visiškai galiojantį pagal Belgijos teisę, kuriame konkrečiai nurodyta, kad „any dispute of any nature wathsoever shall be the exclusive jurisdiction of the courts of Kortrijk [bet kokio pobūdžio ginčus išimties tvarka spręs Kotreiko teismai]“?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 78/15

2017 m. sausio 6 d.Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs/DPAS Limited

(Byla C-5/17)

(2017/C 078/20)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantai: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Kita apeliacinio proceso šalis: DPAS Limited

Prejudiciniai klausimai

Atsižvelgdamas į Tarybos direktyvos 2006/112/EB (toliau – pagrindinė PVM direktyva) (1) 135 straipsnio 1 dalies d punktą ir Teisingumo Teismo pateiktą šios nuostatos aiškinimą sprendimuose AXA, Bookit II bei NEC, Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) pateikia Europos Sąjungos Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

1. Ar tokia paslauga, kokią šioje byloje teikia mokesčių mokėtojas ir kurią sudaro nurodymas pagal įgaliojimą dėl tiesioginio debeto nurašyti lėšas nuo paciento banko sąskaitos tiesioginio debeto būdu bei mokesčių mokėtojo atliekamas jų pervedimas paciento odontologui ir draudikui po to, kai iš jų atskaitomas užmokestis mokesčių mokėtojui, yra neapmokestinamas pervedimo arba mokėjimo paslaugų teikimas, kaip tai suprantama pagal pagrindinės PVM direktyvos 135 straipsnio 1 dalies d punktą? Visų pirma, ar atsižvelgiant į sprendimus Bookit II ir NEC galima daryti išvadą, kad 135 straipsnio 1 dalies d punkte numatytas neapmokestinimas PVM netaikomas tokiai paslaugai, kokią šioje byloje teikia mokesčių mokėtojas ir kuri nesusijusi su paties mokesčių mokėtojo atliekamu lėšų nurašymu nuo jo kontroliuojamų sąskaitų arba įskaitymu į jas, tačiau kuri yra būtina lėšų pervedimui, jeigu jis įvyksta? Ar atsižvelgiant į Sprendimą AXA reikia padaryti priešingą išvadą?

2. Pagal kokius principus turi būti nustatyta, ar tokia paslauga, kokią šioje byloje teikia mokesčių mokėtojas, yra 135 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytas „skolų išieškojimas“? Visų pirma, jei (kaip Teisingumo Teismas Sprendime AXA nurodė dėl tokios pačios ar labai panašios paslaugos) tokia paslauga būtų skolų išieškojimas, jeigu ji būtų teikiama asmeniui, kuriam mokėtinos lėšos (t. y. odontologams – tiek šioje byloje, tiek byloje AXA), ar tokia paslauga yra skolų išieškojimas ir tais atvejais, kai ji teikiama asmeniui, kuris turi atlikti mokėjimą (t. y. šioje byloje – pacientui)?

(1) 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 121/11

2016 m. gruodžio 19 d.Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Bluebell Partners Limited/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Byla C-657/16)

(2017/C 121/16)

Proceso kalba: italų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Šalys pagrindinėje byloje

Pareiškėja: Bluebell Partners Limited

Atsakovė: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Prejudicinis klausimas

Ar tinkamai taikant 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/25/EB dėl įmonių perėmimo pasiūlymų (1) 5 straipsnio 4 dalies pirmą ir antrą pastraipas, siejamas su šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje nustatytais bendraisiais principais, ir bendruosius teisėtų lūkesčių apsaugos, proporcingumo, protingumo, skaidrumo ir nediskriminavimo principus, draudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai 1998 m. vasario 24 d. Įstatyminio dekreto Nr. 58 (Bendrasis nuostatų dėl finansinio tarpininkavimo tekstas, priimtas remiantis 1996 m. vasario 6 d. Įstatymo Nr. 52 8 ir 21 straipsniais) (Decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58 (Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria, ai sensi degli articoli 8 e 21 della legge 6 febbraio 1996, n. 52)) 106 straipsnio 3 dalies d punkto 2 papunktis su vėlesniais pakeitimais ir 1999 m. gegužės 14 d.Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) nutarimo Nr. 11971 (1998 m. vasario 24 d. Įstatyminio dekreto Nr. 58 įgyvendinimo reglamentas dėl emitentams taikomo reglamentavimo) (Deliberazione della Commissione Nazionale per le Società e la Borsa – Consob n. 11971 del 14 maggio 1999 (Regolamento di attuazione del decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58, concernente la disciplina degli emittenti) 47 octies straipsnis su vėlesniais pakeitimais, pagal kurias Consob leidžiama padidinti minėtame 106 straipsnyje numatyto viešo perėmimo pasiūlymo kainą, kai nustatyta, jog buvo sudarytas slaptas siūlytojo ar sutartinai su juo veikiančių asmenų ir vieno ar daugiau pardavėjų susitarimas, taikant tik „nustatytos kainos“ kriterijų ir aiškiai neapibrėžiant jos nustatymo parametrų ir kriterijų?

(1) OL L 142, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 2 t., p. 20.
1.

Pirmąjį pagrindą sudaro keturios dalys. Pirmoje dalyje Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą aiškindamas viešiesiems konkursams taikytinų „Bendrųjų taisyklių“ teisinį pobūdį (OL C 60 A, 2014, p. 1), nes, Komisijos manymu, šiomis taisyklėmis nustatytos vykdant konkursus taikytinos naujos specialiosios pareigos, kurios atitinkamuose pranešimuose apie konkursus nebuvo pakeistos. Pirmojo pagrindo antroje dalyje Komisija nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą aiškindamas Pareigūnų tarnybos nuostatų III priedo 7 straipsnio 1 dalį taip, kad EPSO neturi teisėkūros įgaliojimų priimti bendrųjų abstrakčių teisės normų dėl jos organizuojamų konkursų kalbų vartojimo taisyklių. Komisijos teigimu, EPSO tokius įgaliojimus turi. Šiuo klausimu Komisija taip pat nurodo pareigos motyvuoti pažeidimą, nes skundžiamo sprendimo 57 punkto pabaigoje Bendrasis Teismas prieštarauja pats sau, nes daro prielaidą, kad EPSO vis dėlto turi įgaliojimus vertinti atskirų institucijų poreikius, įskaitant kalbinius poreikius, organizuojant įvairius konkursus. Pirmojo pagrindo trečioje dalyje Komisija nurodo, kad Bendrasis Teismas nepagrįstai nusprendė, jog Taisyklės yra tik teisės aktai, skirti paskelbti antrosios kalbos pasirinkimo kriterijus per EPSO organizuojamas konkursų procedūras, nes tokiomis Taisyklėmis iš tiesų privalomai nustatomi kriterijai, pateisinantys tokį pasirinkimą. Galiausiai pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje Komisija nurodo, kad Bendrasis Teismas klaidingai išaiškino atitinkamų pranešimų apie konkursus pobūdį ir turinį, nes, kiek tai susiję su kalbų vartojimo tvarka, pranešimuose apie konkursus nustatytos naujos specialiosios pareigos, dėl to padarytas ir pareigos motyvuoti Komisijos pateikto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo atmetimą pažeidimas; todėl, Komisijos teigimu, atitinkami pranešimai apie konkursus buvo tik Bendrųjų taisyklių nuostatas patvirtinantys aktai.
3.

Ar vykstant išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procesui, per kurį pirmosios instancijos teismas atsisakė išduoti vykdomąjį dokumentą remiantis sąlyga dėl įsipareigojimų įvykdymo prieš terminą, kuri buvo pripažinta nesąžininga per anksčiau vykusį išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procesą, grindžiamą tuo pačiu dokumentu ir vykusį tarp tų pačių šalių, ir per kurį atsisakymą išduoti vykdomąjį dokumentą apeliacinės instancijos teismas panaikino ir nusprendė grąžinti bylą iš naujo nagrinėti pirmosios instancijos teismui, kad būtų išduotas vykdomasis dokumentas, pagal 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 7 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą veiksmingumo principą draudžiama, kad pirmosios instancijos teismui būtų privalomas apeliacinės instancijos teismo sprendimas, ar vidaus teisė turi būti aiškinama taip, kad pirmosios instancijos teismui neprivalomas apeliacinės instancijos teismo sprendimas, jeigu egzistuoja anksčiau priimtas galutinis teismo sprendimas, kuriame pripažįstama niekine sąlyga dėl įsipareigojimų įvykdymo prieš terminą, kuria remiantis prašoma išduoti vykdomąjį raštą, ir ar tokiu atveju prašymas išduoti vykdomąjį dokumentą vėl turi būti pripažintas nepriimtinu?
—

Panaikinti 2013 m. birželio 19 d. Komisijos sprendimą 2014/489/ES (1) dėl valstybės pagalbos SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), kurią Ispanijos Karalystė suteikė skaitmeninės antžeminės televizijos diegimui atokiuose ir mažiau urbanizuotuose regionuose (už Kastilijos-La Mančos ribų).
3.

Ar nurodytas direktyvos nuostatas, ja siekiamą tikslą ir ja nacionaliniams teismams įtvirtintą pareigą ex officio nagrinėti, ar su vartotojais sudarytose sutartyse yra nesąžiningų sąlygų, net jeigu vartotojas to neprašo, reikia aiškinti taip, kad jais, vykstant procesui, koks numatytas Civilinio proceso kodekso 250 straipsnio 1 dalies 7 punkte, arba vykstant „pardavimo iš varžytinių“ procedūrai, kuri reglamentuojama Hipotekos įstatymo 129 straipsniu, nacionaliniam teismui suteikiama galimybė netaikyti nacionalinės teisės nuostatų, pagal kurias tokia teismo kontrolė ex officio nėra leidžiama, atsižvelgiant į tai, kad direktyvos nuostatos yra aiškios ir į tai, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismas ne kartą nurodė, jog nacionaliniai teismai turi pareigą bylose, kur sprendžiami klausimai dėl su vartotojais sudarytų sutarčių, ex officio nagrinėti, ar nėra nesąžiningų sąlygų?
2.

Be to, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai (antrasis apeliacinio skundo pagrindas), kad SESV 107 straipsnyje vartojama pagalbos sąvoka yra objektyvi ir jai negali daryti įtakos Komisijos pritarimas. Garantijos pagalbos vertė negali pakeisti Komisijos pritarimo pagalbos schemai. Tai visų pirma taikytina de minimis pagalbos atveju, nes joms netaikomas SESV 107 straipsnis ir dėl to Komisija dėl jų nepriima patvirtinamojo sprendimo.