Keywords

Summary



Keywords

Laisvas kapitalo judėjimas – Apribojimai – Mokesčių teisės aktai

(EB 56 straipsnis)

Summary

EB 56 straipsnis draudžia valstybės narės teisės normą, pagal kurią mokesčių mokėtojams, šios valstybės narės rezidentams, kurie gauna palūkanas arba dividendus iš indėlių arba investicijų kitoje valstybėje narėje, taikomas papildomas komunalinis mokestis, jeigu jie nepasirinko, kad šias pajamas iš akcijų ir paskolinto kapitalo jiems išmokėtų jų gyvenamosios vietos valstybėje įsisteigęs tarpininkas, o tokios pačios rūšies pajamos iš indėlių arba investicijų jų gyvenamosios vietos valstybėje narėje dėl to, kad joms taikomas mokestis prie šaltinio, gali būti nedeklaruojamos, ir tokiu atveju joms toks papildomas mokestis netaikomas.

Iš tiesų, jei valstybė narė nustato tokį skirtingą vertinimą atsižvelgiant į kapitalo investavimo vietą, tai atgrasina šios valstybės narės rezidentą nuo savo kapitalo investavimo į kitoje valstybėje narėje įsisteigusią bendrovę arba indėlio padėjimo tokioje bendrovėje ir taip pat sukelia ribojantį poveikį kitose valstybėse narėse įsisteigusių bendrovių atžvilgiu, nes trukdo joms pritraukti kapitalą iš pirmosios valstybės narės. Šiuo atžvilgiu valstybėje narėje padėjusio indėlius ar investavusio mokesčių mokėtojo situacija nesiskiria nuo mokesčių mokėtojo, padėjusio indėlius ar investavusio kitoje valstybėje narėje, situacijos. Iš tiesų taikant tokias teisės normas mokesčių mokėtojas rezidentas, gavęs pajamų iš investicijų ar indėlių kitoje valstybėje narėje, savo gyvenamosios vietos valstybėje už šias pajamas apmokestinamas taip pat kaip mokesčių mokėtojas rezidentas, gavęs pajamų iš investicijų ar indėlių savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje. Todėl tokiomis aplinkybėmis tai, kad minėtoms pajamoms taikomi skirtingi apmokestinimo būdai, būtent reiškia skirtingą požiūrį, lemiantį, jog papildomas komunalinis mokestis būtinai taikomas tik pajamoms, gautoms iš investicijų ar indėlių kitoje valstybėje narėje, tačiau neatspindi atitinkamų mokesčių mokėtojų situacijos skirtumo šio papildomo mokesčio atžvilgiu. Iš tiesų tokio mokesčio, kurį yra nustačiusios aglomeracijos ir savivaldybės visiems tos pačios aglomeracijos ar savivaldybės mokesčių mokėtojams ir kurio pagrindą sudaro fizinių asmenų pajamų mokestis, atžvilgiu mokesčių mokėtojas rezidentas, gaunantis pajamų iš investicijų ar indėlių kitoje valstybėje narėje, nėra situacijoje, kuri objektyviai skiriasi nuo mokesčių mokėtojo rezidento, gaunančio pajamų iš investicijų ar indėlių savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje, situacijos. Esant tokiomis aplinkybėms, tokia teisės norma yra laisvo kapitalo judėjimo apribojimas.

Toks apribojimas nepateisinamas būtinumu apsaugoti nacionalinės mokesčių sistemos darnumą, nes nenurodomas joks apibrėžtas apmokestinimas, kuris kompensuotų lengvatą, pasireiškiančią atleidimu nuo papildomo komunalinio mokesčio už pajamas, gautas iš indėlio arba investavimo mokesčių mokėtojo gyvenamosios vietos valstybėje narėje. Be to, nors būtinumas išsaugoti mokesčių kontrolės veiksmingumą gali patvirtinti teiginį, kad išskaičiuoti mokestį prie šaltinio gali tik nacionalinėje teritorijoje įsisteigę tarpininkai, šis būtinumas negali pateisinti to, kad papildomo komunalinio mokesčio atžvilgiu pajamos, iš kurių išskaičiuojamas šis mokestis, ir pajamos, iš kurių šis mokestis neišskaičiuojamas, būtų vertinamos skirtingai.

(žr. 31, 45–48, 57, 59, 62 punktus ir rezoliucinę dalį)