Byla T‑342/07

Ryanair Holdings plc

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Koncentracija – Oro transportas – Sprendimas, kuriuo koncentracija paskelbiama nesuderinama su bendrąja rinka – Koncentracijos poveikio konkurencijai vertinimas – Įėjimo kliūtys – Našumo pasiekimai – Įsipareigojimai“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Koncentracija – Suderinamumo su bendrąja rinka vertinimas – Dominuojančios padėties sukūrimas ar sustiprinimas – Perspektyvinė analizė

(Tarybos reglamento Nr. 139/2004 2 straipsnio 3 dalis ir 8 straipsnio 3 dalis)

2. Konkurencija – Koncentracija – Komisijos tyrimas – Suinteresuotųjų įmonių įsipareigojimai, galintys padaryti koncentraciją, apie kurią buvo pranešta, suderinamą su bendrąja rinka – Komisijos pareiga nagrinėti įsipareigojimais pakeistą koncentraciją

(Tarybos reglamentas Nr. 139/2004)

3. Konkurencija – Koncentracija – Komisijos tyrimas – Ekonominio pobūdžio vertinimai – Diskreciniai vertinimo įgaliojimai – Teisminė kontrolė – Ribos

(Tarybos reglamento Nr. 139/2004 2 straipsnis)

4. Konkurencija – Koncentracija – Suderinamumo su bendrąja rinka vertinimas – Dviejų oro bendrovių koncentracija

(Tarybos reglamentas Nr. 139/2004)

5. Konkurencija – Koncentracija – Suderinamumo su bendrąja rinka vertinimas – Dominuojančios padėties sukūrimas ar sustiprinimas – Požymiai – Didelės rinkos dalys – Dviejų oro bendrovių koncentracija

(Tarybos reglamentas Nr. 139/2004)

6. Konkurencija – Koncentracija – Komisijos tyrimas – Atitinkamos rinkos apibrėžimas – Dviejų oro bendrovių koncentracija

(Tarybos reglamentas Nr. 139/2004)

7. Konkurencija – Koncentracija – Suderinamumo su bendrąja rinka vertinimas – Kriterijai – Visumos vertinimas – Požymiais pagrįstas vertinimas

(Tarybos reglamentas Nr. 139/2004)

8. Konkurencija – Koncentracija – Suderinamumo su bendrąja rinka vertinimas – Atsižvelgimas į esamą ir potencialią konkurenciją – Įėjimo į rinką kliūčių buvimas

(Tarybos reglamentas Nr. 139/2004)

9. Konkurencija – Koncentracija – Suderinamumo su bendrąja rinka vertinimas – Atsižvelgimas į esamą ir potencialią konkurenciją – Įėjimo į rinką kliūčių buvimas

(Komisijos pranešimo 2004/C 31/03 74 punktas)

10. Konkurencija – Koncentracija – Suderinamumo su bendrąja rinka vertinimas – Dominuojančios padėties sukūrimas ar sustiprinimas – Atsižvelgimas į našumo pasiekimus – Kriterijai – Kumuliacinis pobūdis

(Tarybos reglamento Nr. 139/2004 29 konstatuojamoji dalis; Komisijos pranešimo 2004/C 31/03 78 punktas)

11. Konkurencija – Koncentracija – Suderinamumo su bendrąja rinka vertinimas – Dominuojančios padėties sukūrimas ar sustiprinimas – Atsižvelgimas į našumo pasiekimus – Kriterijai – Galėjimas patikrinti

(Tarybos reglamentas Nr. 139/2004; Komisijos pranešimo 2004/C 31/03 86 punktas)

12. Konkurencija – Koncentracija – Suderinamumo su bendrąja rinka vertinimas – Dominuojančios padėties sukūrimas ar sustiprinimas – Atsižvelgimas į našumo pasiekimus – Kriterijai – Koncentracijos specifika

(Tarybos reglamentas Nr. 139/2004; Komisijos pranešimo 2004/C 31/03 85 punktas)

13. Konkurencija – Koncentracija – Suderinamumo su bendrąja rinka vertinimas – Dominuojančios padėties sukūrimas ar sustiprinimas – Atsižvelgimas į našumo pasiekimus – Kriterijai – Nauda vartotojams

(Tarybos reglamentas Nr. 139/2004; Komisijos pranešimo 2004/C 31/03 79, 80 ir 84 punktai)

14. Konkurencija – Koncentracija – Komisijos tyrimas – Suinteresuotųjų įmonių įsipareigojimai, galintys padaryti koncentraciją, apie kurią buvo pranešta, suderinamą su bendrąja rinka – Atsižvelgimas į praleidus terminą pasiūlytus prisiimti įsipareigojimus – Sąlygos

(Tarybos reglamento Nr. 139/2004 2 straipsnio 2 dalis, 6 straipsnio 2 dalis, 8 straipsnio 2 dalis ir 18 straipsnio 3 dalis; Komisijos komunikato dėl konkurencijos gynimo priemonių, priimtinų pagal Reglamentą Nr. 4064/89 ir Reglamentą Nr. 447/9843, 43 punktas)

15. Konkurencija – Koncentracija – Komisijos tyrimas – Suinteresuotųjų įmonių įsipareigojimai, galintys padaryti koncentraciją, apie kurią buvo pranešta, suderinamą su bendrąja rinka – Kriterijai

(Komisijos reglamentas Nr. 139/2004)

1. Remiantis Reglamento Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės 2 straipsnio 3 dalimi, kad pripažintų koncentraciją nesuderinama su bendrąja rinka, Komisija turi įrodyti, jog koncentracija, apie kurią pranešta, sukuria arba sustiprina dominuojančią padėtį, ir dėl to itin apribojama veiksminga konkurencija bendrojoje rinkoje arba didelėje jos dalyje.

Toks Reglamento Nr. 139/2004 8 straipsnio 3 dalies pagrindu priimtas sprendimas grindžiamas Komisijos atlikta perspektyvine analize. Ši perspektyvinė analizė apima nagrinėjimą, kokiu mastu koncentracija galėtų pakeisti konkurencijos situacijai svarbius veiksnius tam tikroje rinkoje, siekiant nustatyti, ar dėl to galėtų atsirasti didelė veiksmingos konkurencijos kliūtis. Tokia analizė reikalauja įsivaizduoti įvairias priežasties ir pasekmės grandines, siekiant pasiremti labiausiai tikėtinomis.

(žr. 26–27 punktus)

2. Tais atvejais, kai per administracinę procedūrą koncentracijos šalys tinkamai pasiūlo prisiimti įsipareigojimus, siekdamos, kad būtų priimtas teigiamas sprendimas dėl suderinamumo su bendrąja rinka, Komisija turi išnagrinėti šiais įsipareigojimais pakeistą koncentraciją. Taigi Komisija privalo įrodyti, kad dėl šių įsipareigojimų atitinkamai pakeista koncentracija netapo suderinama su bendrąja rinka.

(žr. 28 punktą)

3. Materialiosios Reglamento Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės normos, ypač jo 2 straipsnis, suteikia Komisijai tam tikrą diskreciją, pirmiausia atliekant ekonominius vertinimus. Todėl Europos Sąjungos teismo vykdoma pasinaudojimo šiuo įgaliojimu, kuris yra esminis taisyklėms koncentracijų srityje nustatyti, kontrolė turi būti atliekama atsižvelgiant į vertinimo laisvę, kuri yra ekonominių normų – koncentraciją reglamentuojančių taisyklių dalies – pagrindas.

Net jei Europos Sąjungos teismas pripažįsta, kad Komisija turi ekonominių klausimų vertinimo laisvę, tai nereiškia, kad jis turi susilaikyti nuo Komisijos atliktos ekonominių rodiklių interpretacijos kontrolės. Europos Sąjungos teismas turi patikrinti ne tik pateikiamų įrodymų dalykinį teisingumą, jų patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai atspindi visus esminius duomenis, į kuriuos reikėjo atsižvelgti vertinant kompleksinę situaciją, ir ar jie gali pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas.

(žr. 29–30 punktus)

4. Siekiant įvertinti konkurencinius santykius tarp dviejų koncentracijos šalimis esančių oro bendrovių, kurių viena turi minimalių paslaugų pasiūlą mažomis kainomis, o kita – vidutinių paslaugų pasiūlą, Komisija gali nuspręsti, kad iš visų įvairiais koncentracijos paveiktais oro maršrutais skraidančių konkurentų šios dvi bendrovės yra „artimiausios konkurentės“, net jeigu jų veiklos sąnaudos ir klientams taikomos kainos yra skirtingos, nes jų veiklos sąnaudos ir kainos panašėja ir skiriasi nuo šiame maršrute veikiančių tinklo oro bendrovių sąnaudų ir kainų.

To paties jungiamojo oro uosto turėjimas sudaro dviem oro bendrovėms galimybę, be kita ko, naudotis panašiais pranašumais ir todėl gali patvirtinti išvadą, kad šios dvi oro bendrovės yra „artimiausios konkurentės“.

Komisija taip pat gali remtis panašiomis pajamų valdymo sistemomis, konkurentų konkurencinio elgesio stebėjimu, vienos koncentracijos šalies reagavimu į kitos šalies pardavimo skatinimo akcijas arba vienos iš šalių atliekamo kitos šalies konkurencinio elgesio stebėjimu. Į šiuos duomenis Komisija gali atsižvelgti tarp visų nuorodų, kurias naudoja vertindama konkurencinę situaciją.

(žr. 35, 79, 83, 85, 94, 124, 133 punktus)

5. Nors rinkos dalių reikšmė, nelygu rinka, gali skirtis, galima pagrįstai manyti, jog labai didelės rinkos dalys, išskyrus išimtines aplinkybes, savaime sudaro dominuojančios padėties įrodymą. Taip gali būti esant 50 % ar didesnei rinkos daliai.

Taigi, jeigu Komisija konstatuoja, kad koncentracijos vykdymas lems labai dideles rinkos dalis dideliame paveiktų rinkų skaičiuje bei didelį rinkos koncentracijos laipsnį, ji nelaikytina netinkamai įvertinusi įrodinėjimo naštą, kai nusprendžia, jog tokios rinkos dalys savaime sudaro dominuojančios padėties įrodymą. Tokį įrodymą galima paneigti, jeigu yra aplinkybių, kurios gali paneigti dominuojančią padėtį, nepaisant didelių rinkos dalių.

Dėl koncentracijos tarp dviejų oro bendrovių Komisija, išanalizavusi koncentracijos poveikį kiekviename paveiktame oro maršrute, gali nuspręsti, kad koncentracija itin apribotų veiksmingą konkurenciją, susikūrus dominuojančiai padėčiai daugelyje maršrutų. Ši dominuojanti padėtis būtų arba monopolinė, arba kvazimonopolinė, arba labai reikšminga, ir jų savaime pakanka padaryti išvadą, kad koncentracija turi būti paskelbta nesuderinama su bendrąja rinka, nebent kitaip paaiškėtų išanalizavus galimus įsipareigojimus ir našumo pasiekimus.

(žr. 41, 53–56, 336, 383–385, 445 punktus)

6. Komisija neviršija savo įgaliojimų ribų, kai, siekdama įvertinti dviejų oro bendrovių koncentraciją, apibrėžia keleivinio oro transporto rinkas remdamasi oro maršrutais tarp dviejų miestų arba oro maršrutų grupėmis, jeigu jie gali būti pakeičiami atsižvelgiant į konkrečias koncentracijos aplinkybes, ir maršrutų pakeičiamumui apibūdinti panaudoja skirtingus kriterijus, be kita ko, atstumą ir kelionės trukmę tarp dviejų oro uostų, privačių keleivių dalį tam tikrame maršrute, „oro uostų sistemos“ sąvoką, vienos iš koncentracijos šalių rinkodaros praktiką, kurie analizuojami pasitelkus nuorodų viseto techniką.

Savaime suprantama, kad tokia technika gali turėti teigiamų ir neigiamų pusių. Taigi išvada, prie kurios priėjo Komisija, negalima abejoti vien dėl to, kad tyrimas parodė vieną neigiamą elementą, nors jis tinkamai pristatytas ir į jį buvo atsižvelgta jos sprendime, jo neiškreipiant.

Kalbant konkrečiai apie atstumą ir kelionės trukmę tarp oro uostų, Komisijos negalima kaltinti dėl to, kad ji naudoja, kaip pati pripažįsta, aiškiai apytikrio vertinimo „taisyklę“, pagal kurią tam tikro oro uosto traukos zona gali būti apibrėžta kaip zona, kurioje oro uostas gali būti pasiektas nuvažiavus 100 km arba praleidus kelionėje daugiausia vieną valandą, kartu pažymėdama, kad tai tik pirmasis reprezentatyvus duomuo ir kad traukos zona gali skirtis dėl kiekvieno vertinamo oro uosto ypatumų.

Be to, empirinė kainų koreliacijos analizė – tai kriterijus, kuris, nors savaime ir neįrodo dviejų oro uostų priklausymo tai pačiai rinkai, kartu su kitomis aplinkybėmis sudaro reikšmingą veiksnį, į kurį Komisija gali atsižvelgti apibrėždama nagrinėjamas rinkas.

(žr. 99, 102–103, 108, 110, 112–113, 115–117, 119 punktus)

7. Vertindama koncentracijos operaciją, Komisija gali naudoti nuorodų visetą, siekdama įvertinti konkurencinę situaciją, ir iš nuorodų viseto padarytas išvadas ji turi vertinti globaliai. Šiuo atžvilgiu gali atsitikti, kad tam tikriems duomenims bus suteikta pirmenybė, o kiti bus atmesti. Šiuo klausimu nėra reikalo sukurti hierarchijos tarp „techninio pobūdžio įrodymų“ ir „ne techninio pobūdžio įrodymų“. Taigi tvirtinimui, kad į pastaruosius negalima atsižvelgti, jeigu jų nepatvirtina „techninio pobūdžio įrodymai“, negali būti pritarta.

Šiam nagrinėjimui ir jame esančiam pagrindimui taikoma teisėtumo kontrolė, kurią Bendrasis Teismas atlieka dėl Komisijos sprendimų koncentracijų srityje.

(žr. 133, 136 punktus)

8. Jeigu įvertinusi konkurenciją tarp koncentracijos šalių ir koncentracijos poveikį šiai konkurencijai bei nusprendusi, kad po koncentracijos susikūręs subjektas panaikins konkurenciją tarp šalių klientų nenaudai, Komisija nagrinėja klausimą dėl naujų konkurentų įėjimo į nagrinėjamą rinką, kaip atskaitos tašku ji turėtų vadovautis subjekto, bandančio įeiti į rinką, kurioje veiktų po koncentracijos susikūręs subjektas, hipoteze. Taigi ji nagrinėja, ar naujų konkurentų įėjimas į rinką gali būti laikomas pakankamu konkurenciniu spaudimu, kad būtų užkirstas kelias potencialiam koncentracijos operacijos antikonkurenciniam poveikiui arba jis būtų kompensuotas.

Todėl, siekiant nuginčyti Komisijos analizę, reikia apibūdinti tokio įėjimo į rinką perspektyvą, kuris kompensuotų konkrečiai apibrėžtą antikonkurencinį poveikį. Tad paprasčiausias konkurento įėjimo į rinką „pavojus“ nėra pakankamas. Argumentui, kad nauji subjektai neatsiranda, nes dabartinė vienos iš koncentracijos operacijos šalių veikla paveiktose rinkose veiksminga ir klientai patenkinti, dėl ko naujas subjektas neturi jokios galimybės veikti pelningai, juo labiau negali būti pritarta.

Be to, teiginys, kad po koncentracijos viena iš šalių neketina taikyti didesnių kainų nei laisvojoje konkurencijoje susiklostęs lygis, negali sukelti abejonių dėl Komisijos įėjimo į rinką kliūčių analizės. Koncentracijos kontrolė skiriasi nuo piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi kontrolės, nes ji susijusi su rinkos struktūros, o ne įmonių elgesio kontrole. Koncentracijos kontrolės tikslas – remiantis perspektyvine rinkos struktūrų analize užkirsti kelią koncentracijai, kuri itin apribotų veiksmingą konkurenciją bendrojoje rinkoje arba didelėje jos dalyje, be kita ko, sukurdama ar sustiprindama dominuojančią padėtį. Taigi, kalbant apie kainas, reikšmingas yra kriterijus, leidžiantis nustatyti, ar naujo konkurento įėjimas į rinką galėtų sutrukdyti kainoms kilti viršijant iki koncentracijos galiojusių kainų lygį. Kainos kriterijus nėra vienintelis, į kurį gali būti atsižvelgta, nes koncentracijos įvykdymas gali turėti įtakos ir disponuojamiems pajėgumams, ir pasirinkimui ar paslaugų kokybei arba inovacijoms.

(žr. 237–239, 248–250, 279 punktus)

9. Vertinant koncentracijos operacijos suderinamumą su bendrąja rinka, įėjimo į rinką kliūčių vertinimas priklauso nuo jos bruožų ir nuo potencialių naujų rinkos subjektų pajėgumų. Dėl įėjimo į rinką laiko Gairių dėl horizontalių susijungimų vertinimo 74 punkte Komisija nurodė laiką, kuris paprastai neturi viršyti dvejų metų. Vis dėlto šis terminas priklauso nuo nagrinėjamos situacijos. Bet kuriuo atveju šiose gairėse Komisija apsiribojo tuo, kad pateikė principus, kurie gali būti taikomi, plėtojami ir tobulinami jos vėlesnėse bylose.

(žr. 293–295 punktus)

10. Remiantis Reglamento Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės 29 konstatuojamąja dalimi, siekiant įvertinti koncentracijų poveikį konkurencijai bendrojoje rinkoje, tikslinga atsižvelgti į konkrečių įmonių pagrįstus ir galimus našumo pasiekimus. Įmanoma, kad dėl koncentracijos atsiradę našumo pasiekimai neutralizuoja poveikį, kurį ji galėtų turėti konkurencijai, ypač galimą žalą vartotojams, todėl koncentracija tik nežymiai apribotų veiksmingą konkurenciją bendrojoje rinkoje arba didelėje jos dalyje, ypač dėl dominuojančios padėties atsiradimo ir sustiprėjimo. Komisijos priimtų Gairių dėl horizontalių susijungimų vertinimo 78 punkte nurodyta, jog tam, kad Komisija susijungimo vertinime atsižvelgtų į pretenzijas dėl našumo ir galėtų padaryti išvadą, jog dėl našumo nėra pagrindo paskelbti susijungimą nesuderinamą su bendrąja rinka, našumas turi būti naudingas vartotojams, specifinis susijungimui ir patikrinamas. Šios sąlygos yra kumuliacinės.

Įrodymas apie tai, kad tariami našumo pasiekimai galės neutralizuoti neigiamą poveikį, kurį jų nesant koncentracijos operacija galėtų turėti konkurencijai, turi pateikti pranešančiosios šalys.

(žr. 386–387, 412 punktus)

11. Iš Gairių dėl horizontalių susijungimų vertinimo 86 punkto matyti, jog našumo pasiekimai turi būti „patikrinami“, kad Komisija galėtų pagrįstai įsitikinti, kad šie pasiekimai „gali būti“ įgyvendinti ir kad jie bus pakankamai dideli potencialiai koncentracijos žalai vartotojams neutralizuoti. Kuo šie argumentai tikslesni ir įtikinamesni, tuo geriau Komisija gali juos įvertinti. Kai įmanoma, našumo pasiekimai ir iš to kylanti nauda vartotojams turi būti „išmatuoti“ ir, jeigu duomenys, reikalingi tiksliai kiekybinei analizei, nėra prieinami, turi būti įmanoma numatyti aiškiai identifikuojamą teigiamą poveikį vartotojams, kuris negali būti nežymus.

Taigi našumo pasiekimų patikrinamumo sąlyga nereikalaujama, kad pranešančioji šalis pateiktų duomenis, kuriuos gali nepriklausomai patikrinti trečiasis asmuo, arba iki koncentracijos sudarytus dokumentus, leidžiančius objektyviai ir nepriklausomai įvertinti įgijimą užtikrinančių veiksmingumo pasiekimų apimtį.

Iš minėtų gairių išplaukia, kad informacija, leidžianti Komisijai įvertinti našumo pasiekimus, yra žinoma tik susijungiančioms šalims, todėl pranešančiosios šalys privalo reikiamu laiku pateikti visą informaciją. Be to, nebaigtiniame našumo pasiekimams vertinti naudingų įrodymų sąraše yra įvairaus pobūdžio įrodymų, neakcentuojant būtinybės, kad juos turi būti galima nepriklausomai patikrinti arba kad jie būtų sudaryti iki koncentracijos.

Taigi įmonė koncentracijos operacijos šalis turi teisę pateikti Komisijai nuosavus duomenis dėl iš koncentracijos operacijos laukiamų našumo pasiekimų, nebūtinai turėdama remtis vertinimu, kurį galėtų nepriklausomai patikrinti trečiasis asmuo arba kuris būtų padarytas iki paskelbimo apie koncentraciją. Ekonominiame gyvenime nebūtinai galima laiku pateikti tokius dokumentus ir pirmiausia dokumentai, kuriuos tam tikra įmonė naudojo oficialiam pasiūlymui pateikti, nesvarbu, ar juos būtų surašiusi ši įmonė, ar jos patarėjai, pagal savo prigimtį gali turėti tam tikros reikšmės grindžiant teiginių dėl našumo pasiekimų turinį.

(žr. 406–408, 410 punktus)

12. Iš Komisijos priimtų Gairių dėl horizontalių susijungimų vertinimo 85 punkto išplaukia, kad našumo pasiekimai svarbūs konkurenciniam vertinimui, jeigu jie yra tiesioginė koncentracijos, apie kurią pranešta, pasekmė ir negali būti panašiu mastu pasiekti mažiau antikonkurenciniais veiksmais. Šiomis aplinkybėmis Komisija daro prielaidą, kad našumo pasiekimus lėmė koncentracija ir todėl jie specifiški jai. Būtent koncentracijos šalys turi reikiamu laiku pateikti visą reikšmingą informaciją, reikalingą įrodyti, kad nėra realių ir įgyvendinamų mažiau antikonkurencinių priemonių nei koncentracija, apie kurią pranešta. Komisija svarsto tik tas priemones, kurios, atsižvelgiant į situaciją, kurioje yra koncentracijos šalys, turint omenyje atitinkamame veiklos sektoriuje įsitvirtinusią praktiką, gali būti įgyvendintos vadovaujantis protingais kriterijais.

(žr. 427 punktą)

13. Dėl naudos vartotojams Komisijos priimtose gairėse dėl horizontalių susijungimų vertinimo nustatyta, kad vertinant argumentus dėl našumo pasiekimų būtina patikrinti, ar vartotojų padėtis nepablogės dėl koncentracijos. Todėl našumo pasiekimai turi būti dideli, atsirasti laiku ir iš principo būti naudingi vartotojams atitinkamose rinkose, kuriose, nesant tokių pasiekimų, galėtų atsirasti konkurencijos problemų. Koncentracijos gali būti labai naudingos našumo prasme, dėl jų gali mažėti kainos ar atsirasti kitokios naudos vartotojams. Pavyzdžiui, gamybos ar platinimo sąnaudų taupymas gali suteikti po koncentracijos susikūrusiam subjektui galimybę ir stimulą nustatyti mažesnes kainas. Kartu su poreikiu įsitikinti, ar našumo pasiekimai suteiks grynosios naudos vartotojams, išlaidų našumas, dėl kurio sumažėja kintamos arba ribinės sąnaudos, veikiausiai bus svarbesnis vertinant našumą nei nekintamų sąnaudų išlaidų sumažinimas, nes pirmosios iš principo labiau gali sumažinti kainas vartotojams. Sąnaudų sumažinimas, kuris atsiranda tik dėl antikonkurencinio pajėgumų sumažinimo, negali būti laikomas vartotojams naudingu našumo pasiekimu.

Be to, stimulas naujam po koncentracijos atsiradusiam subjektui perduoti našumo pasiekimus vartotojams dažnai yra susijęs su likusių įmonių rinkoje konkurencinio spaudimo buvimu ir su galimų potencialių konkurentų atėjimu. Kuo didesni galimi neigiami padariniai konkurencijai, tuo labiau Komisija turi įsitikinti, kad tariamas našumas yra esminis, tikėtinai realizuojamas ir bus pakankamu mastu perduotas vartotojui. Šiuo klausimu gairėse pažymima, jog labai mažai tikėtina, kad koncentracija, dėl kurios padėtis rinkoje artėja prie monopolio ar sukuria panašaus lygio įtaką rinkoje, gali būti paskelbta suderinama su bendrąja rinka remiantis tuo, kad našumo pasiekimai bus pakankami jos galimiems antikonkurenciniams padariniams neutralizuoti.

(žr. 434–436 punktus)

14. Vertinant koncentracijos operaciją, suinteresuotos įmonės, norėdamos, kad būtų priimtas sprendimas, skelbiantis koncentraciją suderinamą su bendrąja rinka, gali pasiūlyti įsipareigojimus Komisijai. Atsižvelgiant į administracinės procedūros eigos etapą, siūlomi įsipareigojimai turi arba leisti Komisijai preliminaraus tyrimo etape nuspręsti, kad koncentracija, apie kurią pranešta, nebekelia rimtų abejonių dėl suderinamumo su bendrąja rinka, arba atsakyti į išsamaus tyrimo metu pareikštus prieštaravimus. Taigi pirminiame etape šie įsipareigojimai leidžia išvengti išsamaus tyrimo pradžios arba vėlesniame etape – sprendimo, skelbiančio koncentraciją nesuderinamą su bendrąja rinka, priėmimo. Reglamento Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės 8 straipsnio 2 dalyje Komisijai leidžiama susieti sprendimą, kuriuo koncentracija skelbiama suderinama su bendrąja rinka pagal šio reglamento 2 straipsnio 2 dalyje apibrėžtą kriterijų, su sąlygomis ir įpareigojimais, užtikrinančiais koncentracijoje dalyvaujančių įmonių Komisijos atžvilgiu prisiimtus įsipareigojimus padaryti koncentraciją suderinamą su bendrąja rinka.

Atsižvelgiant tiek į tokio tipo koncentracijų finansinių interesų ir padarinių pramonei bei prekybai mastą, tiek į Komisijos šioje srityje turimus įgaliojimus, koncentracijoje dalyvaujančios įmonės turi būti suinteresuotos padaryti viską, kad palengvintų administracijos darbą. Dėl tų pačių priežasčių įgyvendindama savo koncentracijų kontrolės funkcijas Komisija privalo veikti itin rūpestingai.

Dėl pavėluotai pasiūlytų įsipareigojimų iš Komisijos pranešimo dėl konkurencijos gynimo priemonių, priimtinų pagal Reglamentą Nr. 4064/89 ir Reglamentą Nr. 447/98, kuriame įtvirtintus sprendimo būdus Komisija gali panaudoti, kiek tai susiję su Reglamentu Nr. 139/2004 ir Reglamentu Nr. 802/2004, išplaukia, jog koncentracijos, apie kurią pranešta, šalys gali tikėtis, kad į jų pavėluotai pasiūlytus prisiimti įsipareigojimus bus atsižvelgta esant dviem kumuliacinėms sąlygoms: pirma, kad šie įsipareigojimai aiškiai ir nesant reikalo atlikti papildomų tyrimų išsprendžia anksčiau nustatytas konkurencijos problemas, ir, antra, kad yra pakankamai laiko dėl šių įsipareigojimų konsultuotis su valstybėmis narėmis.

(žr. 448–451, 455 punktus)

15. Reglamentu Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės Komisija yra įgaliota priimti tik tokius įsipareigojimus, kurie padarytų koncentraciją, apie kurią buvo pranešta, suderinamą su bendrąja rinka. Šiuo požiūriu vienos iš koncentracijos šalių pasiūlyti įsipareigojimai atitinka šį kriterijų, tik jei Komisija gali padaryti užtikrintą išvadą, kad juos bus įmanoma įvykdyti ir kad jų pagrindu atsiradusios korekcinės priemonės bus pakankamai gyvybingos ir ilgalaikės užtikrinant, kad palyginti netolimoje ateityje nebus sukurta ar sustiprinta dominuojanti padėtis ar apribota veiksminga konkurencija, t. y. neįvyktų tai, kam šie įsipareigojimai turi užkirsti kelią.

(žr. 452–453 punktus)

BENDROJO TEISMO (trečioji kolegija)

SPRENDIMAS

2010 m. liepos 6 d.( )

„Konkurencija – Koncentracija – Oro transportas – Sprendimas, kuriuo koncentracija paskelbiama nesuderinama su bendrąja rinka – Koncentracijos poveikio konkurencijai vertinimas – Įėjimo kliūtys – Našumo pasiekimai – Įsipareigojimai“

Byloje T‑342/07

Ryanair Holdings plc, įsteigta Dubline (Airija), atstovaujama QC J. Swift, solisitorių V. Power, A. McCarthy, D. Hull ir advokato G. Berrisch,

ieškovė,

prieš

Europos Komisiją, atstovaujamą X. Lewis ir S. Noë,

atsakovę,

palaikomą

Aer Lingus Group plc, iš pradžių atstovaujamos solisitoriaus A. Burnside, advokatų B. van de Walle de Ghelcke ir T. Snels, vėliau A. Burnside ir B. van de Walle de Ghelcke,

ir

Airijos, atstovaujamos D. O’Hagan ir J. Buttimore, padedamų advokatų M. Cush, D. Barniville ir N. Travers,

įstojusių į bylą šalių,

dėl prašymo panaikinti 2007 m. birželio 27 d. Komisijos sprendimą C (2007) 3104 pripažinti koncentraciją nesuderinama su bendrąja rinka ir EEE susitarimu (Byla Nr. COMP/M.4439 – Ryanair/Aer Lingus,

BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas J. Azizi, teisėjai E. Cremona ir S. Frimodt Nielsen (pranešėjas),

posėdžio sekretorė C. Kantza, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. liepos 6 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Faktinės bylos aplinkybės

A – Bylos šalys

1 Ryanair Holdings plc (toliau – ieškovė arba Ryanair) – tai biržoje kotiruojama bendrovė, 2006 m. turėjusi 120 lėktuvų oro laivyną (greta 161 užsakytų bei per ateinančius šešerius metus patiektinų lėktuvų). Tuo metu šiais lėktuvais buvo vykdoma daugiau kaip 400 reguliarių skrydžių į daugiau kaip 40 valstybių, įskaitant 75 maršrutus tarp Airijos (dažniausiai išvykstant iš Dublino oro uosto, tačiau taip pat iš Šanono, Korko, Kerio ir Knoko oro uostų) ir kitų Europos valstybių.

2 Aer Lingus Group plc – tai Airijos teisės reglamentuojama akcinė bendrovė. Airijos vyriausybei ją privatizavus 2006 m., valstybė išlaikė 25,35 % jos kapitalo, o Aer Lingus Group pradėtos kotiruoti biržoje 2006 m. spalio 2 d. Aer Lingus Group yra Aer Lingus Ltd (toliau abi kartu – Aer Lingus), Airijoje pagrindinį oro uostą turinčios ir reguliarius skrydžius iš ir į Dublino, Korko bei Šanono oro uostus vykdančios oro bendrovės, holdingo bendrovė. 2006 m. Aer Lingus valdė regioninių skrydžių tinklą 70 maršrutais tarp Airijos ir Jungtinės Karalystės bei kitų valstybių narių, disponuodama 28 lėktuvų oro laivynu (nuo 2007 m. pabaigos jis turėjo būti padidintas iki 32 lėktuvų). Jos ilgų nuotolių 7 lėktuvų oro laivynas (nuo 2007 m. pabaigos jis turėjo būti padidintas iki 9 lėktuvų) leido aptarnauti kelioliką maršrutų į Jungtines Valstijas ir Dubajų.

B – Administracinė procedūra

3 2006 m. spalio 5 d. Ryanair pranešė apie ketinimą pateikti oficialų pasiūlymą įsigyti visą Aer Lingus Group kapitalą. Šis oficialus pasiūlymas buvo pateiktas 2006 m. spalio 23 d.

4 Apie koncentraciją Europos Bendrijų Komisijai buvo pranešta 2006 m. spalio 30 d.

5 2006 m. gruodžio 20 d. Sprendime Komisija išsakė nuomonę, kad koncentracijos operacija kelia rimtų abejonių dėl savo suderinamumo su bendrąja rinka, ir nusprendė pradėti nuodugnaus tyrimo procedūrą pagal 2004 m. sausio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (OL L 24, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 40, toliau – Susijungimų reglamentas) 6 straipsnio 1 dalies c punktą.

6 2007 m. kovo 27 d., remiantis Susijungimų reglamento 18 straipsniu, Ryanair buvo išsiųstas pranešimas apie prieštaravimus. Į šį pranešimą Ryanair atsakė 2007 m. balandžio 17 d.

7 2007 m. birželio 27 d. Sprendimu C (2007) 3104 Komisija pripažino, kad koncentracija, apie kurią buvo pranešta, nėra suderinama su bendrąja rinka (byla COMP/M.4439 – Ryanair/Aer Lingus) (toliau – ginčijamas sprendimas).

C – Ginčijamo sprendimo turinys

8 Pažymėjusi, kad koncentracija, apie kurią buvo pranešta, veikia Bendrijos mastu (ginčijamo sprendimo 3 ir 4 punktai), Komisija pristatė tyrimo eigoje naudotas tyrimo priemones (ginčijamo sprendimo 5 punktas). Ji priminė, kad dėl šio tyrimo reikėjo išsiųsti kelis prašymus pateikti informacijos pagal Susijungimų reglamento 11 straipsnį, be kita ko, kitoms reguliarių skrydžių oro bendrovėms, užsakomųjų skrydžių bendrovėms, oro uostams ir įmonės klientams, bei užmegzti ryšius su laiko tarpsnių koordinavimo, civilinės aviacijos ir transporto institucijomis. Komisija taip pat atliko koreliacinę kainų analizę, siekdama apibrėžti atitinkamą rinką (ginčijamo sprendimo 6.3 punktas ir III priedas), bei pavedė nepriklausomam konsultantui atlikti Dublino oro uosto klientų tyrimą (ginčijamo sprendimo 7.3.5 punktas ir I ir II priedai). Ji taip pat išnagrinėjo Ryanair ir Aer Lingus pristatytus ekonometrinius stebėjimus ir ėmėsi dviejų regresinių analizių serijų, siekdama empiriškai ištirti tikėtiną koncentracijos poveikį (ginčijamo sprendimo 7.4.3 punktas ir IV priedas).

1. Atitinkamos rinkos

9 Dėl atitinkamų rinkų apibrėžimo (ginčijamo sprendimo 6 punktas) Komisija pažymėjo, kad ir Ryanair, ir Aer Lingus teikia reguliaraus keleivinio oro transporto Europos paslaugas. Laikydamasi savo praktikos, Komisija iš esmės išnagrinėjo pasiūlos pakeičiamumą. Ji apibrėžė rinkas remdamasi vadinamuoju „išvykimo–paskirties taškų“ metodu, pagal kurį kiekvienas maršrutas tarp tam tikrų išvykimo ir paskirties taškų laikomas atskira rinka. Siekdama nustatyti, ar tam tikra išvykimo–paskirties pora sudarė atitinkamą rinką, Komisija nagrinėjo įvairias galimybes, kurias turėjo vartotojas kelionei tarp šių taškų. Ji taip pat tikrino, ar skrydžius iš Dublino (arba Šanono ir Korko, t. y. kitų dviejų koncentracijos šalių naudotų Airijos oro uostų) į du (ar daugiau) skirtingus oro uostus, aptarnaujančius tą patį miestą, galima tarpusavyje pakeisti (ginčijamo sprendimo 6.3 punktas). Atsižvelgdama į Ryanair ir Aer Lingus siūlomas paslaugas, Komisija konstatavo, kad numatyta koncentracija lems horizontalius sutapimus 35 atitinkamas rinkas sudarančių miestų porų atveju (ginčijamo sprendimo 333 konstatuojamoji dalis) ir galbūt kels rūpesčių dėl daugelio atitinkamas rinkas, kuriose veikia tik viena koncentracijos šalių, sudarančių miestų porų (ginčijamo sprendimo 334 konstatuojamoji dalis).

2. Koncentracijos poveikio konkurencijai vertinimas

10 Dėl koncentracijos poveikio vertinimo Komisija padarė nuorodą į Gairėse dėl horizontalių susijungimų vertinimo pagal Susijungimų reglamentą (OL C 31, 2004, p. 5 ; toliau – gairės) apibrėžtus nagrinėjimo principus.

11 Pirmiausia Komisija išnagrinėjo Ryanair ir Aer Lingus rinkos dalis 35 maršrutuose, kuriuose jų paslaugos sutampa. Ji konstatavo, kad koncentracija sukurs monopolį 22 maršrutuose ir sudarys labai dideles rinkos dalis 13 likusių maršrutų (ginčijamo sprendimo 7.2 punktas). Komisija taip pat padarė išvadą, kad šios dvi bendrovės yra „artimiausi konkurentai“ visuose nagrinėjamuose maršrutuose (ginčijamo sprendimo 7.3 punktas) ir kad, priešingai nei tvirtino Ryanair, šios dvi bendrovės šiuo metu konkuruoja tarpusavyje (ginčijamo sprendimo 7.4 punktas). Toliau Komisija išnagrinėjo koncentracijos poveikį rinkoms, kuriose Ryanair ir Aer Lingus šiuo metu konkuruoja arba yra potencialios konkurentės, bei konstatavo, jog koncentracija panaikins esamą konkurenciją 35 maršrutuose, kuriuose paslaugos sutampa, taip pat potencialią konkurenciją 15 maršrutų, kuriuose sutapimų nėra (ginčijamo sprendimo 7.5 ir 7.6 punktai).

12 Antra, Komisija pažymėjo, kad „suskaidyta [Ryanair ir Aer Lingus] „klientūra“ neturi „kompensacinės pirkimo galios“ ir turi tik ribotą arba jokios galimybės pakeisti tiekėją (ginčijamo sprendimo 7.7 punktas).

13 Trečia, Komisija ištyrė, ar naujų konkurentų įėjimas į rinką arba esančių konkurentų plėtra galėtų panaikinti antikonkurencinį koncentracijos poveikį, ir padarė neigiamą išvadą (ginčijamo sprendimo 7.8 punktas).

14 Ketvirta, Komisija atskirai išnagrinėjo kiekvieną iš 35 maršrutų, kuriuose paslaugos sutampa. Ji nustatė, kad koncentracija itin apribos veiksmingą konkurenciją dėl dominuojančios padėties sukūrimo kiekviename iš šių maršrutų (ginčijamo sprendimo 7.9 punktas).

15 Penkta, Komisija patikrino, ar našumo pasiekimai, kuriuos pabrėžė Ryanair, pakaktų neigiamam koncentracijos sukeliamam poveikiui konkurencijai atsverti. Ji priėjo prie išvados, kad taip nėra, nes našumo pasiekimų neįmanoma patikrinti, jie atsiranda ne dėl koncentracijos ir negali suteikti naudos vartotojams (ginčijamo sprendimo 7.10 punktas).

3. Įsipareigojimų vertinimas

16 Galiausiai Komisija nagrinėjo per administracinę procedūrą Ryanair pasiūlytus prisiimti įsipareigojimus. Ji nusprendė, jog jie nėra pakankamai aiškūs, kad galėtų būti įvykdyti, ir bet kuriuo atveju negali pašalinti nustatytų su konkurencija susijusių problemų (ginčijamo sprendimo 8 punktas).

17 Komisija padarė išvadą, kad įvykusi koncentracija itin apribos veiksmingą konkurenciją, viena vertus, dėl dominuojančios padėties sukūrimo 35 maršrutuose iš ir į Dubliną, Šanoną ir Korką ir, antra vertus, dėl dominuojančios padėties sukūrimo ar sustiprinimo 15 maršrutų iš ir į Dubliną ir Korką. Todėl ji pripažino koncentraciją nesuderinama su bendrąja rinka (ginčijamo sprendimo 9 punktas).

Procesas ir šalių reikalavimai

18 2007 m. rugsėjo 10 d. Teismo kanceliarijoje pateiktu pareiškimu ieškovė pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.

19 2008 m. vasario 12 d. Teismo pirmininkas nutartimi leido Airijai ir Aer Lingus Group įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimus.

20 Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu Teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.

21 2009 m. liepos 6 d. posėdyje buvo išklausytos šalių nuomonės ir jų atsakymai į Teismo pateiktus klausimus.

22 Ieškovė Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas,

– priteisti iš Airijos ir Aer Lingus Group su jų įstojimų į bylą susijusias išlaidas.

23 Komisija Teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

24 Aer Lingus Group Teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

25 Airija Teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

26 Remiantis Susijungimų reglamento 2 straipsnio 3 dalimi, kad pripažintų koncentraciją nesuderinama su bendrąja rinka, Komisija turi įrodyti, jog koncentracija, apie kurią pranešta, sukuria arba sustiprina dominuojančią padėtį, ir dėl to itin apribojama veiksminga konkurencija bendrojoje rinkoje arba didelėje jos dalyje.

27 Toks Susijungimų reglamento 8 straipsnio 3 dalies pagrindu priimtas sprendimas grindžiamas Komisijos atlikta perspektyvine analize. Ši perspektyvinė analizė apima nagrinėjimą, kokiu mastu koncentracija galėtų pakeisti konkurencijos situacijai svarbius veiksnius tam tikroje rinkoje, siekiant nustatyti, ar dėl to galėtų atsirasti didelė veiksmingos konkurencijos kliūtis. Tokia analizė reikalauja įsivaizduoti įvairias priežasties ir pasekmės grandines, siekiant pasiremti labiausiai tikėtinomis (dėl 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4064/89 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės, iš dalies pakeisto 1997 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1310/97 (OL L 180, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 164) (toliau – Ankstesnis susijungimų reglamentas), žr. 2005 m. vasario 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Tetra Laval, C‑12/03 P, Rink. p. I‑987, 43 punktą).

28 Tais atvejais, kai per administracinę procedūrą koncentracijos šalys tinkamai pasiūlo prisiimti įsipareigojimus, siekdamos, kad būtų priimtas teigiamas sprendimas dėl suderinamumo su bendrąja rinka, Komisija turi išnagrinėti šiais įsipareigojimais pakeistą koncentraciją. Taigi Komisija privalo įrodyti, kad dėl šių įsipareigojimų atitinkamai pakeista koncentracija netapo suderinama su bendrąja rinka (šiuo klausimu dėl Ankstesnio susijungimų reglamento žr. 2005 m. rugsėjo 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo EDP prieš Komisiją, T‑87/05, Rink. p. II‑3745, 63–65 punktus).

29 Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad materialinės reglamento normos, ypač jo 2 straipsnis, suteikia Komisijai tam tikrą diskreciją, pirmiausia atliekant ekonominius vertinimus, todėl teismo vykdoma pasinaudojimo šiuo įgaliojimu, kuris yra esminis taisyklėms koncentracijų srityje nustatyti, kontrolė turi būti atliekama atsižvelgiant į vertinimo laisvę, kuri yra ekonominių normų – koncentraciją reglamentuojančių taisyklių dalies – pagrindas (dėl Ankstesnio susijungimų reglamento žr. 1998 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prancūzija ir kt. prieš Komisiją, „Kali & Salz“, C‑68/94 ir C‑30/95, Rink. p. I‑1375, 223 ir 224 punktus ir 27 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš Tetra Laval 38 punktą).

30 Net jei Europos Sąjungos teismas pripažįsta, kad Komisija turi ekonominių klausimų vertinimo laisvę, tai nereiškia, kad jis turi susilaikyti nuo Komisijos atliktos ekonominių rodiklių interpretacijos kontrolės. Europos Sąjungos teismas turi patikrinti ne tik pateikiamų įrodymų dalykinį teisingumą, jų patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai atspindi visus esminius duomenis, į kuriuos reikėjo atsižvelgti vertinant kompleksinę situaciją, ir ar jie gali pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas (dėl Ankstesnio susijungimų reglamento žr. 27 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš Tetra Laval 39 punktą ir 2008 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Bertelsmann ir Sony Corporation of America prieš Impala, C‑413/06 P, Rink. p. I‑4951, 69 punktą).

31 Be to, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, tais atvejais, kai institucijos disponuoja vertinimo laisve, Europos Sąjungos teisės sistemos suteikiamų garantijų paisymui tenka dar didesnė reikšmė. Tarp šių garantijų, be kita ko, yra kompetentingos institucijos pareiga rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti visas reikšmingas atitinkamos bylos aplinkybes, suinteresuoto asmens teisė išdėstyti savo nuomonę bei teisė į pakankamą sprendimo pagrindimą (žr. 1991 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Technische Universität München, C‑269/90, Rink. p. I‑5469, 14 punktą ir 2009 m. gegužės 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo NVV ir kt. prieš Komisiją, T‑151/05, Rink. p. II‑1219, 163 punktą).

32 Šalių argumentus reikia vertinti atsižvelgiant būtent į šiuos su teisėtumo kontrole koncentracijų srityje susijusius principus.

33 Grįsdama savo ieškinį ieškovė pateikia penkis ieškinio pagrindus. Pirmasis susijęs su akivaizdžiomis klaidomis vertinant konkurencinius santykius tarp Ryanair ir Aer Lingus, antrasis ieškinio pagrindas pateiktas dėl akivaizdžių klaidų vertinant įėjimo kliūtis, trečiasis ieškinio pagrindas suformuluotas dėl akivaizdžių vertinimo klaidų atlikus analizę pagal atskirus maršrutus (toliau – analizė pagal atskirus maršrutus), ketvirtasis ieškinio pagrindas susijęs su akivaizdžiomis vertinimo klaidomis nagrinėjant iš koncentracijos atsirandančius našumo pasiekimus ir penktasis ieškinio pagrindas – su akivaizdžiomis vertinimo klaidomis analizuojant Ryanair pasiūlytus prisiimti įsipareigojimus (žr. šio sprendimo 11 ir 13–16 punktus).

34 Ieškovė atskirai neginčija atitinkamų rinkų apibrėžimo ir klientų reakcijos analizės (žr. šio sprendimo 9 ir 12 punktus).

A – Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su akivaizdžiomis klaidomis vertinant konkurencinius santykius tarp „Ryanair“ ir „Aer Lingus“

35 Nagrinėjant šį ieškinio pagrindą reikšminga ginčijamame sprendime Komisijos atlikta analizė sukoncentruota į tokius etapus: pirma, konstatavimą, kad dėl koncentracijos susiformuos labai didelės rinkos dalys dideliame maršrutų skaičiuje (ginčijamo sprendimo 7.2 punktas); antra, konstatavimą, kad Ryanair ir Aer Lingus yra „artimiausi konkurentai“ visuose šiuose maršrutuose (ginčijamo sprendimo 7.3 punktas); trečia, esamos konkurencijos tarp Ryanair ir Aer Lingus nagrinėjimą (ginčijamo sprendimo 7.4 punktas); ir, ketvirta, koncentracijos poveikio esamai konkurencijai tarp Ryanair ir Aer Lingus bei jos galimų neigiamų pasekmių klientams įvertinimą (ginčijamo sprendimo 7.5 ir 7.6 punktai). Šioje analizėje Komisija atsakė į Ryanair argumentą dėl paslaugų pasiūlos skirtumų tarp jos minimalių paslaugų pasiūlos mažomis kainomis ir Aer Lingus vidutinių paslaugų pasiūlos (ginčijamo sprendimo 7.3 punktas).

36 Ieškovė iš esmės kritikuoja šį ginčijamo sprendimo aspektą, tvirtindama, kad Komisija pervertino koncentracijos šalių turimų didelių rinkos dalių svarbą ir nepateikė įrodymų, pakankamai parodančių, jog, nepaisant tarp jų egzistuojančių skirtumų, Aer Lingus ir ji pati daro viena kitai tokį didelį konkurencinį spaudimą su tokia maža įėjimo į atitinkamą rinką tikimybe, jog koncentracija itin apribos veiksmingą konkurenciją šiose rinkose.

37 Komisija, palaikoma Airijos ir Aer Lingus Group, teigia, kad rinkos dalys – tai „pirmos naudingos nuorodos“, kurias patvirtina kiti aspektai, parodantys, jog Aer Lingus yra artimiausia Ryanair konkurentė maršrutuose, kuriuos vykdant jų paslaugos sutampa. Taigi dėl koncentracijos išnyks konkurencinis spaudimas, kurį Aer Lingus šiuo metu daro Ryanair.

38 Bendrasis Teismas turi paeiliui išnagrinėti šalių argumentus dėl rinkos dalims suteiktos „pernelyg didelės reikšmės“ dėl to, kad nebuvo atsižvelgta į „esminius skirtumus“ tarp Ryanair ir Aer Lingus, dėl pagrindinio oro uosto Dubline suteikiamo konkurencinio pranašumo, dėl „ne techninio pobūdžio įrodymų“, dėl ekonometrinės Komisijos analizės, dėl Ryanair pateiktų ekonometrinių duomenų, dėl užsakomųjų skrydžių bendrovių daromo konkurencinio spaudimo, dėl klientų apklausos, dėl verslo klientų apklausos ir galiausiai dėl žalos vartotojams.

1. Dėl rinkos dalims pripažintos „pernelyg didelės reikšmės“

a) Šalių argumentai

39 Ieškovė tvirtina, kad ginčijamame sprendime Komisija pasirėmė neteisinga prielaida, pagal kurią Aer Lingus ir ji pati yra identiškos oro bendrovės, dėl ko iš didelių jų rinkos dalių ji galėjo „automatiškai“ padaryti išvadą, jog koncentracija itin apribos veiksmingą konkurenciją. Nors, kalbant apie koncentracijos vertinimą konkurencijos požiūriu, rinkos dalys reikšmingos, jos tėra „atspirties taškas“. Tokių rinkos dalių susiejimas su stipria neigiama prezumpcija dėl koncentracijos poveikio konkurencijai prieštarautų įrodinėjimo naštos taisyklėms. Ieškovės teigimu, ji bet kuriuo atveju paneigė šią prezumpciją, teisiniu požiūriu pakankamai įrodžiusi „esminius skirtumus“ tarp dviejų bendrovių ir mažas įėjimo kliūtis. Jos tvirtinimu, Ryanair ir Aer Lingus siūlomos paslaugos „smarkiai skiriasi“ ir skirtos skirtingoms keleivių kategorijoms. Todėl rinkos dalys savaime neleidžia nustatyti, kiek šalys viena kitai daro konkurencinį spaudimą. Be to, turint omenyje lengvą įėjimą į rinką, vienintelės oro bendrovės operavimas tam tikru maršrutu neprilygsta dominuojančiai padėčiai.

40 Komisija, palaikoma Airijos ir Aer Lingus Group, tvirtina, kad iš ginčijamo sprendimo matyti, jog rinkos dalys – tai „pirmos naudingos nuorodos“, kurias patvirtina kiti aspektai, parodantys, jog Aer Lingus yra artimiausia Ryanair konkurentė šioje byloje nagrinėjamuose maršrutuose.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

41 Iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad nors rinkos dalių reikšmė, nelygu rinka, gali skirtis, galima pagrįstai manyti, jog labai didelės rinkos dalys, išskyrus išimtines aplinkybes, savaime sudaro dominuojančios padėties įrodymą (žr. piktnaudžiavimo dominuojančios padėties srityje 1979 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją, 85/76, Rink. p. 461, 41 punktą ir dėl Ankstesnio susijungimų reglamento – 1999 m. kovo 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Gencor prieš Komisiją, T‑102/96, Rink. p. II‑753, 205 punktą bei 1999 m. balandžio 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Endemol prieš Komisiją, T‑221/95, Rink. p. II‑1299, 134 punktą). Taip gali būti esant 50 % ar didesnei rinkos daliai (žr. 1991 m. liepos 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo AKZO prieš Komisiją, C‑62/86, Rink. p. I‑3359, 60 punktą ir dėl Ankstesnio susijungimų reglamento – 2005 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo General Electric prieš Komisiją, T‑210/01, Rink. p. II‑5575, 115 punktą).

42 Nagrinėjamoje byloje, viena vertus, reikia pažymėti, kad, priešingai nei teigia ieškovė, savo vertinimo dėl koncentracijos poveikio konkurencijai Komisija nebuvo pagrindusi mintimi, jog iš didelių rinkos dalių galima „automatiškai“ daryti išvadą, kad koncentracija lems itin didelį veiksmingos konkurencijos apribojimą. Atvirkščiai, ginčijamame sprendime Komisija aiškiai nurodė, jog ir rinkos dalys, ir jų koncentracijos laipsnis suteikia „pirmų naudingų nuorodų“ apie rinkos struktūrą ir dviejų koncentracijos šalių bei jų konkurentų konkurencinę svarbą (žr. ginčijamo sprendimo 348 konstatuojamąją dalį ir 364 išnašą, kurioje daroma nuoroda į gairių 14 punktą). Ginčijamo sprendimo nagrinėjimas taip pat leidžia pastebėti, kad Komisija pasirūpino atlikti nuodugnią konkurencijos sąlygų analizę, atsižvelgdama ne tik į rinkos dalis, bet ir į kitus elementus, t. y. be kita ko, į koncentracijos įtaką konkurenciniams Ryanair ir Aer Lingus santykiams, pakankamai tikėtiną klientų ir konkurentų reakciją ir į konkrečią kiekvieno koncentracijos paveikto maršruto situaciją (žr. šio sprendimo 11–14 punktus).

43 Taigi negalima tvirtinti, kad ginčijamas sprendimas grindžiamas vien su rinkos dalimis, kurias galėtų turėti Ryanair‑Aer Lingus junginys įvykus koncentracijai (toliau – Ryanair‑Aer Lingus junginys arba „po koncentracijos susikūręs subjektas“), susijusiais konstatavimais. Komisija kartu išnagrinėjo statinius duomenis, iliustruojančius situaciją koncentracijos paveiktose rinkose tam tikru momentu, ir dinaminius duomenis, parodančius galimą šių rinkų raidą įvykdžius koncentraciją.

44 Šis metodas atitinka tuos analitinius veiksmus, kokių turi imtis Komisija siekdama įvertinti antikonkurencinį koncentracijos poveikį, apimančius nagrinėjimą, kokiu mastu koncentracija galėtų pakeisti konkurencijos situacijai tam tikroje rinkoje svarbius veiksnius, siekiant nustatyti, ar dėl to galėtų atsirasti didelė veiksmingos konkurencijos kliūtis (žr. šio sprendimo 27 punktą).

45 Kita vertus, reikia pabrėžti, kad savo vertinime Komisija negalėjo ignoruoti šioms pirmoms nuorodoms, parodančioms jog koncentracijos, apie kurią pranešta, įgyvendinimas leistų Ryanair įgyti labai didelę rinkos dalį, teiktinos reikšmės.

46 Svarbu pažymėti, kad ginčijamame sprendime Komisija nustatė 35 maršrutus, kuriuose koncentracijos šalių veikla sutapo. Dėl koncentracijos būtų susikūręs monopolis 22 iš jų ir susiformavusios labai didelės, 60 % viršijančios sudėtos rinkos dalys likusiuose 13 maršrutų (žr. ginčijamo sprendimo 341 ir 342 konstatuojamąsias dalis ir visų pirma 2 lentelę bei atitinkamas išnašas). Be to, maršrutuose, kuriuose šiuo metu veikia vien Ryanair arba Aer Lingus, kita koncentracijos šalis yra labiausiai tikėtina konkurentė. Taigi pastebėtina, kad iš šių konstatavimų matyti, jog dėl koncentracijos būtų susiformavusios labai didelės rinkos dalys dideliame maršrutų skaičiuje (ginčijamo sprendimo 7.2 punktas).

47 Ginčijamame sprendime Komisija taip pat pabrėžė, kad net keliuose maršrutuose be monopolinės padėties, kuriuose veikia tam tikras konkurentų skaičius, kaip antai maršrutas Dublinas–Londonas, kur bendra Ryanair ir Aer Lingus rinkos dalis sudaro nuo 70 iki 80 % ir savo paslaugas siūlo British Midland Airways (bmi), British Airways ir CityJet, Herfindalio‑Hiršmano indeksas, kurį konkurencijos institucijos visuotinai naudoja rinkos koncentracijos laipsniui nustatyti atsižvelgiant į kiekvienos joje veikiančios įmonės svorį, yra labai didelis (nuo 6 000 iki 6 500), kaip ir šio laipsnio variacija iki ir po koncentracijos (deltai esant tarp 3 000 ir 3 500). Taigi 35 maršrutuose, kur koncentracijos šalių veikla sutampa, nagrinėjama operacija lemia labai didelį rinkos koncentracijos laipsnį (ginčijamo sprendimo 342 konstatuojamoji dalis).

48 Pavyzdžiui, šešiolikoje maršrutų bendra Ryanair‑Aer Lingus junginio rinkos dalis pasiektų 100 %. Tai yra maršrutai Dublinas–Berlynas, Dublinas–Bilbao (Vitorija), Dublinas–Birmingamas, Dublinas–Bolonija, Dublinas–Briuselis, Dublinas–Edinburgas, Dublinas–Hamburgas (Liubekas), Dublinas–Marselis, Dublinas–Niukaslas, Dublinas–Poznanė, Dublinas–Roma, Dublinas–Sevilija, Dublinas–Tulūza (Karkasonas), Dublinas–Venecija, Šanonas–Londonas ir Korkas–Londonas.

49 Šešiuose kituose maršrutuose, t. y. Dublinas–Alikantė, Dublinas–Faras, Dublinas–Lionas, Dublinas–Milanas, Dublinas–Zalcburgas, Dublinas–Tenerifė, bendra Ryanair‑Aer Lingus junginio rinkos dalis būtų artima 100 %, tačiau nepasiektų šio lygio dėl užsakomųjų skrydžių bendrovių parduodamų skrydžio bilietų.

50 Svarbiausiame maršrute, t. y. maršrute Dublinas–Londonas, kuriuo pervežama 30 % visų keleivių lėktuvu tarp Airijos ir kitų Europos Sąjungos valstybių narių, po koncentracijos susikūrusio subjekto rinkos dalis siektų nuo 70 iki 80 %.

51 Kituose maršrutuose sudėta rinkos dalis taip pat būtų labai didelė. Pavyzdžiui, maršrute Dublinas–Mančesteris ši dalis siektų nuo 90 iki 100 %, o vienintelė konkurentė jame būtų Luxair, kurios lėktuvas skrenda iš ir į Liuksemburgą su sustojimu Mančesteryje.

52 Kiekvienas asmuo, pageidaujantis vykti į vieną iš minėtų paskirties vietų, turi pasirinkimą, kurį nesunkų nustatyti prima facie ir iki, ir po koncentracijos. Labai dažnai šis pasirinkimo elementas visiškai ir paprasčiausiai išnyktų Ryanair įsigijus Aer Lingus, nes Ryanair‑Aer Lingus junginio rinkos dalis pasiektų 100 % ar beveik 100 %.

53 Atsižvelgdama į šiuos konstatavimus, kurių ieškovė tiesiogiai neginčija, Komisija galėjo pagrįstai nuspręsti, kad labai didelių rinkos dalių užėmimas, įvykdžius nagrinėjamą operaciją, kaip ir jos sukeliamas rinkos koncentracijos laipsnis yra reikšmingi rinkos galios, kurią įgytų Ryanair‑Aer Lingus junginys, rodikliai.

54 Į šiuos konstatavimus Komisija turėjo tinkamai atsižvelgti ir jie taip pat yra elementai, leidžiantys manyti, jog, išskyrus išimtines aplinkybes, šios labai didelės rinkos dalys savaime sudaro dominuojančios padėties įrodymą (žr. šio sprendimo 41 punktą).

55 Atsižvelgiant į tai Komisija negali būti kaltinama, kad netinkamai įvertino įrodinėjimo naštą, nusprendusi jog „labai didelės rinkos dalys visuose maršrutuose, kuriuose paslaugos sutampa, savaime sudaro dominuojančios padėties įrodymą“, kaip tai matyti iš ginčijamo sprendimo 7.2.2 skyriaus.

56 Pažymėtina, jog, priešingai nei leidžia suprasti ieškovė, šio įrodymo pasekmė konkurencijos vertinimui visiškai nebuvo laikoma automatine. Iš ginčijamo sprendimo išplaukia, kad šį įrodymą buvo galima paneigti, jeigu šioms „pirmoms naudingoms nuorodoms“ į rinkos struktūrą ir abiejų koncentracijos šalių svarbai konkurencijai prieštarautų kiti bylos duomenys. Pavyzdžiui, ginčijamame sprendime Komisija aiškiai aprašė savo atitinkamus veiksmus šiuo klausimu, pažymėdama, jog „rūpestingai išnagrinėjo, ar yra aplinkybių, kurios šioje byloje galėtų paneigti dominuojančią padėtį, nepaisant didelių rinkos dalių“ (ginčijamo sprendimo 351 konstatuojamoji dalis). Bendrai reikšmingi veiksniai šiuo klausimu buvo išnagrinėti ginčijamo sprendimo 7.3–7.8 punktuose, o kiekvienas atskiras maršrutas – 7.9 punkte.

57 Būtent šiuo požiūriu reikia išnagrinėti ieškovės pateiktus argumentus, ginčijant rinkos dalims, kurias būtų turėjęs Ryanair‑Aer Lingus junginys, pripažintą reikšmę.

58 Pirmiausia dėl maršrutų, kuriais šiuo metu skraido ir Aer Lingus, ir ji pati, ieškovė tvirtina, kad šių dviejų subjektų siūlomos paslaugos „smarkiai skiriasi“ ir dėl to iš tikrųjų skirtos skirtingoms keleivių kategorijoms. Šiuo klausimu pažymėtina, kad paslaugų skirtumų atsiranda dėl jų didesnio ar mažesnio pakeičiamumo laipsnio atitinkamiems klientams. Ginčijamame sprendime Komisija atmetė ieškovės teiginį šiuo klausimu (ginčijamo sprendimo 7.3 punktas). Anot Komisijos, darant prielaidą, kad šis teiginys pagrįstas, galimi Ryanair ir Aer Lingus siūlomų paslaugų skirtumai negali eliminuoti rizikos, kad šių dviejų ūkio subjektų koncentracija itin apribos veiksmingą konkurenciją paveiktose rinkose. Ieškovės argumentas dėl paslaugų skirtingumo nagrinėjamas toliau (žr. šio sprendimo 61 ir paskesnius punktus).

59 Antra, dėl maršrutų, kuriais šiuo metu skraido tik viena šių bendrovių, ieškovė teigia, kad tokia vienos bendrovės veikla nesukuria dominuojančios padėties, nes į rinką lengva įeiti. Šis argumentas susijęs su įėjimu į rinką ir jis bus aptartas nagrinėjant antrąjį ieškinio pagrindą, kuris skirtas šiai problematikai.

60 Taigi, tik jeigu Bendrasis Teismas pritartų šiems argumentams, būtų galima daryti išvadą, kad ieškovė pagrįstai ginčija rinkos dalims, kurias būtų turėjęs po koncentracijos susikūręs subjektas, pripažintą reikšmę. Vis dėlto šioje nagrinėjimo stadijoje Komisijos negalima kaltinti ginčijamame sprendime atsižvelgus į rinkos dalių bei rinkos koncentracijos laipsnį įvairiuose nagrinėjamose rinkose svarbą.

2. Dėl neatsižvelgimo į „esminius skirtumus“ tarp „Ryanair“ ir „Aer Lingus“

61 Ieškovė iš esmės tvirtina, kad atsižvelgiant į jos paslaugų skirtumus, palyginti su Aer Lingus paslaugomis, šios oro bendrovės nekonkuruoja tiek, kad koncentracija itin apribotų konkurenciją. Anot jos, ginčijamame sprendime Komisija negalėjo padaryti priešingos išvados, nes neįrodė glaudaus konkurencijos santykio tarp Ryanair ir Aer Lingus.

62 Bendrasis Teismas turi paeiliui išnagrinėti šalių argumentus dėl sąvokos „artimiausios konkurentės“ vartojimo ir iš to tariamai padarytos „automatiškos“ išvados apie reikšmingą konkurencinį spaudimą, dėl „esminių skirtumų“, kiek tai susiję su veiklos sąnaudomis, taikomomis kainomis ir paslaugų lygiu, bei dėl skirtingų paskirties oro uostų.

a) Dėl sąvokos „artimiausios konkurentės“ vartojimo ir „automatiškos“ išvados apie reikšmingą konkurencinį spaudimą

Šalių argumentai

63 Ieškovė teigia, kad Komisija padarė „esminę klaidą“ nusprendusi, kad jeigu būtų įrodyta, jog Aer Lingus ir ji yra „artimiausios konkurentės“, tai „automatiškai“ reikštų, kad jos yra artimos konkurentės, darančios viena kitai reikšmingą konkurencinį spaudimą, nesant reikalo nagrinėti šio konkurencijos santykio glaudumo. Jos tvirtinimu, Aer Lingus paslaugų pasiūla nėra pakeičiama Ryanair pasiūla, bet yra artimesnė kompleksinėms tradicinių oro bendrovių paslaugoms. Dėl „esminių skirtumų“ tarp dviejų bendrovių pažymėtina, kad Aer Lingus nustatė kur kas didesnes kainas nei Ryanair. Taigi, jos nuomone, konkurencijos santykio tarp Ryanair ir Aer Lingus glaudumas turėtų būti išnagrinėtas, siekiant nustatyti jo poveikį veiksmingai konkurencijai. Ieškovės manymu, jeigu jos ir Aer Lingus paslaugos iš esmės skiriasi, jos negali būti laikomi „adekvačiais substitutais“, įskaitant atvejus, kai tam tikru maršrutu skraido vien šios dvi oro bendrovės. Kitaip tariant, atitinkami klientai galėtų apsispręsti iš viso nekeliauti, užuot pasirinkę kitą oro bendrovę.

64 Komisija, palaikoma Airijos ir Aer Lingus Group, tvirtina, kad ginčijamame sprendime detaliai išnagrinėjo konkurencijos ryšį tarp dviejų oro bendrovių, prieš padarydama teisiškai pakankamai pagrįstą išvadą, jog Ryanair ir Aer Lingus yra artimos konkurentės, darančios viena kitai konkurencinį spaudimą, kuris išnyktų įvykdžius koncentraciją.

Bendrojo Teismo vertinimas

65 Anot ieškovės, darant prielaidą, jog Aer Lingus ir ji galėtų būti „artimiausios konkurentės“ visuose aptariamuosiuose maršrutuose, dėl „esminių skirtumų“ tarp šių bendrovių Komisija vis dėlto negalėjo remtis šiuo konstatavimu ir „automatiškai“ daryti išvados, kad jos daro viena kitai reikšmingą konkurencinį spaudimą, kuris išnyktų dėl koncentracijos, nesant reikalo nagrinėti šio konkurencijos santykio glaudumo.

66 Prieš pradedant nagrinėti argumentus dėl, ieškovės nuomone, tariamai esančių skirtumų ir jų poveikio konkurencijos santykiui tarp Aer Lingus ir jos (žr. šio sprendimo 70 ir paskesnius punktus), pirmiausia pažymėtina, jog ginčijamame sprendime Komisija atliko kitokią analizę, nei aprašo ieškovė.

67 Ši analizė sukoncentruota į du etapus. Pirmiausia, Komisijos konstatavimams dėl konkurencijos santykio tarp Ryanair ir Aer Lingus skirta daug dėmesio (ginčijamo sprendimo 7.3 ir 7.4 punktai). Komisija detaliai išnagrinėjo šiame ieškinyje pakartotus Ryanair argumentus dėl paslaugų skirtumų. Toliau pasakytina, kad, priešingai nei tvirtina ieškovė, koncentracijos poveikis konkurencijai ginčijamame sprendime nebuvo įvertintas „automatiškai“ remiantis vieninteliu konstatavimu, jog Ryanair ir Aer Lingus yra „artimiausios konkurentės“. Ginčijamame sprendime Komisija rūpestingai išdėstė priežastis, dėl kurių koncentracija būtų itin apribojusi veiksmingą konkurenciją bendrojoje rinkoje 35 maršrutais, kuriuose paslaugos sutampa, ir 15 Aer Lingus aptarnaujamų maršrutų, kuriuose paslaugos nesutampa (ginčijamo sprendimo 7.5, 7.6 ir 7.9 punktai).

68 Todėl, kaip ir bendroms rinkos dalims pripažintinos svarbos atveju (žr. šio sprendimo 58 punktą), būtent atsakymas į ieškovės argumentus dėl tariamų paslaugų skirtumų poveikio konkurencijos santykiui tarp Aer Lingus ir jos (žr. šio sprendimo 70 ir paskesnius punktus) gali leisti pagrįsti išvadas, kurias padarė Komisija, vertindama koncentracijos poveikį konkurencijai.

69 Bet kuriuo atveju, kadangi Ryanair pabrėžiami paslaugų skirtumai buvo išnagrinėti ginčijamame sprendime, negalima tvirtinti, jog šioje byloje iš konstatavimo, kad Ryanair ir Aer Lingus yra „artimiausios konkurentės“ visuose aptariamuosiuose maršrutuose, Komisija „automatiškai“ padarė išvadą apie tai, kad jos daro viena kitai reikšmingą konkurencinį spaudimą, kuris išnyktų dėl koncentracijos, nesant reikalo nagrinėti šio konkurencijos santykio glaudumo.

b) Dėl „esminių skirtumų“, susijusių su veiklos sąnaudomis, taikomomis kainomis ir paslaugų lygiu

Šalių argumentai

70 Pirmiausia ieškovė teigia, kad skirtumai tarp jos ir Aer Lingus veiklos sąnaudų parodo, kad tarp šių bendrovių nėra reikšmingo konkurencinio spaudimo. Mažesnės Ryanair sąnaudos leidžia jai taikyti daug mažesnes kainas nei Aer Lingus ir todėl aptarnauti kitą rinkos segmentą. Jos nuomone, Komisija neįvertino šio skirtumo poveikio konkurencijai. Be to, pažymėjusi, jog Aer Lingus veiklos sąnaudos buvo tokios pačios kaip ir kitų mažų kainų oro vežėjų easyJet arba Virgin Express, ginčijamo sprendimo 7.3.3 punkte Komisija neturėjo remdamasi tuo daryti išvados, kad Aer Lingus figūruoja „tarp artimiausių Ryanair konkurentų net ir sąnaudų vienam vienetui atžvilgiu“. Tai, kad buvo pasitelkta ši „artimiausių konkurentų“ sąvoka, lėmė nagrinėjimo klaida. Ieškovės teigimu, apskaičiuodama vidutines veiklos sąnaudas, Komisija buvo įtraukusi ilgų nuotolių Aer Lingus skrydžius. Kadangi sąnaudos siūlomoms keleivių vietoms per kilometrą ilgų nuotolių skrydžių atveju yra daug mažesnės nei trumpų nuotolių skrydžiuose, dėl jų įtraukimo buvo nustatytos gerokai mažesnės vidutinės Aer Lingus sąnaudos siūlomoms keleivių vietoms per kilometrą, palyginti su mažų kainų oro vežėjais, kurie skraido vien trumpų nuotolių maršrutais. Ieškovė pažymi, kad jeigu, kaip teigia Komisija, Aer Lingus vidutinės sąnaudos panašios į mažų kainų oro vežėjų sąnaudas ir tik maždaug 50 % viršija Ryanair sąnaudas, Aer Lingus galėtų pasiekti gerokai didesnį pelną nei Ryanair, nes jos vidutinė kaina daugiau kaip 100 % didesnė nei siūloma Ryanair. Tačiau iš tikrųjų Ryanair kur kas pelningesnė nei Aer Lingus.

71 Antra, ieškovė pabrėžia jos ir Aer Lingus taikomų kainų skirtumą. Šis skirtumas, kurį lemia veiklos sąnaudų skirtumas, jos nuomone, parodo „didelį diferenciacijos laipsnį“. Jos teigimu, ginčijamo sprendimo 371 konstatuojamojoje dalyje Komisija neteisingai nusprendė, kad 30 eurų kainos skirtumas nėra reikšmingas, nes vidutinė Ryanair bilieto kaina sudaro 41 eurą. Ryanair kainos, daugiau kaip per pusę mažesnės už Aer Lingus kainas, leidžia jai pritraukti klientų, kurie, nesant šių mažų kainų, nekeliautų lėktuvais. Iš šios informacijos Komisija, ieškovės nuomone, turėjo padaryti išvadą, jog Aer Lingus nedaro jokio konkurencinio spaudimo Ryanair. Ginčijamo sprendimo 413 konstatuojamojoje dalyje pripažinusi, jog vidutinės Ryanair kainos yra mažesnės už Aer Lingus kainas, Komisija turėjo padaryti išvadą, kad dvi bendrovės orientuojasi į du visiškai skirtingus rinkos segmentus. Be to, ieškovė teigia, kad Ryanair ir Aer Lingus dirba pagal labai skirtingus verslo modelius. Aer Lingus iš tiesų nukrypo nuo visas paslaugas teikiančios tradicinės nacionalinės oro bendrovės verslo modelio ir įgijo tam tikrų mažų kainų oro vežėjų požymių. Vis dėlto, ieškovės tvirtinimu, ji tebenaudoja pagrindinius oro uostus ir tebesiūlo tam tikras paslaugas, dėl kurių savo klientams taiko daug didesnes nei Ryanair kainas. Taigi Aer Lingus klientai yra pasiryžę mokėti daugiau nei mažų kainų konkurentų tarifai už daugiau paslaugų.

72 Tračia, ieškovė tvirtina, jog iš ginčijamo sprendimo 367 konstatuojamosios dalys išplaukia, kad ji yra „minimalių paslaugų“ oro bendrovė, o Aer Lingus – „vidutinio lygio paslaugų“ oro bendrovė, ir Komisija bandė minimizuoti šio skirtumo poveikį esamai konkurencijai tarp šių bendrovių. Komisija neišnagrinėjo, kiek reikšmingas šis skirtumas, ir nepateikė įtikinamų įrodymų, kodėl šis didelis skirtumas nėra reikšmingas nustatant, kad veiksminga konkurencija itin apribojama. Ieškovė teigia, kad šią paslaugų pasiūlos diferenciaciją patvirtina Aer Lingus ir Airijos vyriausybės pareiškimai, kurie pirmiausia buvo padaryti dėl oficialaus pasiūlymo dar iki to laiko, kai vyriausybė ir bendrovė „visiškai pakeitė poziciją“, teigdamos, jog Aer Lingus – tai pigių skrydžių bendrovė.

73 Komisija, palaikoma Airijos ir Aer Lingus Group, ginčija ieškovės argumentus, darydama nuorodą į ginčijamą sprendimą.

Bendrojo Teismo vertinimas

74 Nors ginčijamame sprendime Komisija sutiko pripažinti skirtumus tarp Ryanair ir Aer Lingus, remdamasi jais ji padarė kitokias išvadas nei ieškovė. Šie skirtumai nesutrukdė Komisijai nuspręsti, jog iš visų įvairiais koncentracijos paveiktais maršrutais skraidančių konkurentų Aer Lingus yra didžiausia ir artimiausia Ryanair.

75 Dėl Aer Lingus ir Ryanair veiklos sąnaudų skirtumo pastaroji pakartoja savo vertinimą, pagal kurį šis sąnaudų skirtumas leidžia jai aptarnauti kitą rinkos segmentą. Ieškovės teigimu, Komisija privalėjo išnagrinėti šio skirtumo poveikį konkurencijos santykiui tarp jos ir Aer Lingus.

76 Vis dėlto iš ginčijamo sprendimo matyti, kad Komisija pripažino, jog Ryanair veiklos sąnaudos yra mažesnės už Aer Lingus veiklos sąnaudas, tačiau pažymėdama, kad, palyginti su kitomis oro bendrovėmis, Aer Lingus sąnaudos, apskritai paėmus, yra labai mažos ir dėl to ji veikiau patenka į mažų kainų oro vežėjų, o ne į tinklo oro vežėjų grupę (žr. ginčijamo sprendimo 7.3.3 punktą, visų pirma 374 konstatuojamąją dalį).

77 Ginčijamame sprendime Komisija išdėstė priežastis, dėl kurių pagal prieinamus duomenis nusprendė, kad nors Ryanair veiklos sąnaudos siūlomai keleivio vietai per kilometrą nesiekia 4 euro centų, tos pačios Aer Lingus sąnaudos siekia beveik 5,9 euro centų. Komisija pažymėjo, kad Ryanair prieštaravimas, susijęs su aplinkybe, jog šie duomenys apima ir ilgų nuotolių Aer Lingus skrydžius, kuriuose sąnaudos keleivio vietai per kilometrą apskritai mažesnės, yra pagrįstas. Vis dėlto ji patikslino, kad 87 % Aer Lingus keleivių keliauja trumpais maršrutais, ir alternatyvus, Ryanair pasiūlytas skaičius, t. y. beveik 8 euro centų keleivio vietai per kilometrą, yra nepagrįstas (žr. ginčijamo sprendimo 7.3.3 punktą, visų pirma 375 ir 377 konstatuojamąsias dalis).

78 Iš ginčijamo sprendimo 375 konstatuojamojoje dalyje esančios 1 lentelės išplaukia, kad tinklo oro bendrovės (kaip antai British Airways, Air France ar Lufthansa) sąnaudos keleivio vietai per kilometrą sudaro beveik 12 euro centų, o Virgin Express arba easyJet sąnaudos atitinkamai yra 7 ar kiek daugiau nei 6 euro centai. Taigi pagal Komisijos ir Ryanair apibrėžtą skirtumą nuo 5,9 iki 8 euro centų sąnaudų keleivio vietai per kilometrą Aer Lingus atsiduria toje pačioje grupėje kaip Virgin Express ar easyJet, nes šios veiklos sąnaudos kur kas „mažesnės“ (ginčijamo sprendimo 375 konstatuojamoji dalis) arba „gerokai mažesnės“ (ginčijamo sprendimo 376 konstatuojamoji dalis) už didelių tinklo bendrovių sąnaudas (skirtumą sudaro mažiausiai 4 euro centai keleivio vietai per kilometrą), nors jos ir „didesnės“ ar „gerokai didesnės“ už Ryanair sąnaudas (skirtumui varijuojant nuo 2 iki 4 euro centų keleivio vietai per kilometrą).

79 Todėl nors egzistuoja tam tikras Ryanair ir Aer Lingus veiklos sąnaudų skirtumas, kaip ginčijamame sprendime pripažino Komisija, tai vis dėlto nereiškia, kad, kaip teigia ieškovė, Komisija negalėjo nuspręsti, jog Aer Lingus ir ji yra „artimiausios konkurentės“, nes Aer Lingus veiklos sąnaudos iš tikrųjų mažesnės nei tinklo oro bendrovių sąnaudos, ir nei Virgin Express, nei easyJet nekonkuruoja su Ryanair maršrutuose iš Airijos ir jų paslaugos nesidubliuoja (ginčijamo sprendimo 376 konstatuojamoji dalis).

80 Šį pastebėjimą taip pat patvirtina ginčijamo sprendimo teiginys, pagal kurį Aer Lingus sąnaudų vienam vienetui kaita bėgant laikui parodo jos „laipsnišką persiorientavimą“ nuo tradicinio verslo modelio prie mažų kainų modelio (žr. ginčijamo sprendimo 378 konstatuojamąją dalį ir visų pirma 2 schemą dėl Aer Lingus veiklos sąnaudų 2001–2005 m.).

81 Be to, nors, kaip teigia ieškovė, mažos veiklos sąnaudos turi įtakos įmonės pelningumui (žr. šio sprendimo 70 punktą), tai vis dėlto neleidžia daryti išvados, kad jos siūlomos paslaugos nekonkuruoja su Aer Lingus paslaugomis. Ši bendrovė siūlo geresnės kokybės paslaugas, tačiau bandydama orientuotis į Ryanair sąnaudų struktūrą, todėl vis labiau nutolsta nuo tinklo oro bendrovių sąnaudų struktūros.

82 Dėl skirtingų taikomų kainų, palyginti su taikomomis Aer Lingus, ieškovė teigia, jog iš šio skirtumo Komisija privalėjo padaryti išvadą, kad Aer Lingus nedaro jai jokio konkurencinio spaudimo. Anot ieškovės, justi vidutinis 30 eurų kainos skirtumas, nes vidutinė Ryanair bilieto kaina sudaro 41 eurą. Be to, mažos Ryanair kainos, daugiau kaip per pusę mažesnės už Aer Lingus kainas, leidžia ieškovei pritraukti klientų, kurie, nesant tokių kainų, neskraidytų lėktuvais.

83 Sutikusi, jog egzistuoja veiklos sąnaudų skirtumas, Komisija ginčijamame sprendime pripažino, kad vidutinės Aer Lingus taikomos kainos skiriasi nuo taikomų Ryanair. Šio punkto šalys neginčija.

84 Vis dėlto svarbu pažymėti, jog ginčijamame sprendime Komisija patikslino, viena vertus, kad nors Aer Lingus taikomi tarifai, apskritai paėmus, yra didesni už Ryanair tarifus, taip yra ne visuomet, ir, antra vertus, kad kainų palyginimas turėjo subtilių aspektų, nes buvo sunku numatyti, į kokius mokesčius ir rinkliavas buvo atsižvelgta apskaičiuojant Ryanair nurodytą vidutinę 41 euro trumpų nuotolių kainą 2006 m. ir konstatuojant, kad vidutinė Aer Lingus kaina siekė 91 eurą, arba nuo 65 iki 75 eurų be rinkliavų ir mokesčių (žr. ginčijamo sprendimo 7.3.2 punktą ir visų pirma 371 konstatuojamąją dalį bei 385 ir 386 išnašas).

85 Atsižvelgiant į šiuos patikslinimus, pažymėtina, kad argumentai dėl vidutinių Ryanair taikomų kainų skirtumo, palyginti su taikomomis Aer Lingus, susiję su šio kainų skirtumo pasekmėmis. Ieškovė tvirtina, kad jis leidžia daryti išvadą dėl Aer Lingus konkurencinio spaudimo jai nebuvimo, o Komisija mano, kad iš taikomų kainų analizės išplaukia, jog Aer Lingus yra artimesnė Ryanair nei galėtų būti bet koks kitas konkurentas maršrutuose, kur jų paslaugos sutampa (žr. ginčijamo sprendimo 368–370 konstatuojamąsias dalis, kiek tai susiję su verslo modelio vertinimu, išdėstytu ginčijamo sprendimo 371 konstatuojamojoje dalyje dėl vidutinių kainų palyginimo: „tas pats pasakytina apie aplinkybę, kad vidutinės Aer Lingus kainos yra didesnės nei Ryanair kainos“).

86 Kiek tai susiję su Aer Lingus daromu konkurenciniu spaudimu, pasakytina, kad šis klausimas nagrinėjamas ginčijamo sprendimo 7.4 punkte, skirtame esamai konkurencijai tarp koncentracijos šalių, bei jo 7.5, 7.6 ir 7.9 punktuose, kuriuose Komisija nagrinėjo koncentracijos operacijos poveikį konkurencijai. Taigi šis klausimas nėra susijęs su ginčijamo sprendimo 7.3 punktu, kur Komisija išdėstė priežastis, dėl kurių nusprendė, jog Ryanair ir Aer Lingus yra „artimiausios konkurentės“ visuose aptariamuosiuose maršrutuose.

87 Todėl tai, kas nustatyta ginčijamo sprendimo 371 konstatuojamojoje dalyje, leidžia pagrįsti ginčijamo sprendimo 7.3 punkte suformuluotą Komisijos išvadą taip, jog iš ten pateiktų duomenų išplaukia, kad tinklo oro vežėjų, kurie lėktuvuose siūlo visas paslaugas, taikomos kainos, kurias nurodė Ryanair, yra daug didesnės nei Aer Lingus kainos (t. y. 216 eurų Air France atveju, 225 eurai Lufthansa atveju ir 268 eurai British Airways atveju). Ryanair ir Aer Lingus iš tikrųjų yra „daug žemiau už konkurentų, su kuriais susiduria atitinkamuose maršrutuose, kainų lygį“ (ginčijamo sprendimo 371 konstatuojamoji dalis). Komisija taip pat paaiškino, kad Ryanair ir Aer Lingus taikomų kainų skirtumas reikalauja atsižvelgti į kelis kokybinius privalumus, būdingus Aer Lingus siūlomoms paslaugoms, kaip antai skrydžiai į pagrindinius oro uostus, patalpos verslininkams arba geresnis aptarnavimas (ginčijamo sprendimo 371 ir 372 konstatuojamosios dalys). Taigi ginčijamame sprendime padaryta Ryanair ir Aer Lingus taikomų kainų analizė leidžia pagrįsti Komisijos išvadą, pagal kurią Ryanair ir Aer Lingus yra „artimiausios konkurentės“ visuose nagrinėjamuose maršrutuose.

88 Tačiau, ieškovės teigimu, tai nesuderinama su tuo, kas nustatyta ginčijamo sprendimo 413 konstatuojamosios dalies antrajame sakinyje. Šioje konstatuojamojoje dalyje teigiama:

„Pirma išdėstyti duomenys [kalbant apie Aer Lingus ir Ryanair klientų požiūrį (ginčijamo sprendimo 7.3.5 punktas)] aiškiai parodo, kad Ryanair ir Aer Lingus yra artimos konkurentės. Vis dėlto Komisija pripažįsta, kad Ryanair taiko vidutiniškai mažesnius už Aer Lingus tarifus ir kad bent hipotetiškai būtų įmanoma, jog Aer Lingus ir Ryanair aptarnauja du visiškai skirtingus klientų segmentus.“

89 Vis dėlto šis galimo pasiūlos segmentavimo taikomų tarifų pagrindu paminėjimas neleidžia daryti išvados, jog Ryanair ir Aer Lingus nėra artimos konkurentės. Konkurento sąvoka apibrėžiama atsižvelgiant į bylos duomenis. Komisija pateikė daug argumentų šiam teiginiui ginčijamo sprendimo 7.3 punkto išvadoje pagrįsti. Konstatuotina, kad, pavyzdžiui, 22 maršrutuose, kuriuose vienintelės savo paslaugas siūlančios bendrovės yra Ryanair ir Aer Lingus, šiuo metu nėra kitų bendrovių, turinčių galimybę pasiūlyti reguliaraus oro transporto paslaugas. Šiose rinkose, kurių apibrėžimo ieškovė tiesiogiai neginčija, (tačiau žr. šio sprendimo 95 ir paskesnius punktus, kalbant apie argumentą dėl paskirties oro uostų), Aer Lingus yra artimiausia Ryanair konkurentė. Įėjimo į rinką klausimas bus aptartas nagrinėjant tam skirtą antrąjį ieškinio pagrindą.

90 Kalbant apie paslaugų lygio skirtumą, pasakytina, kad ieškovės argumentuose tik pakartojamas Komisijos žinomas ir ginčijamame sprendime paminėtas skirtumas. Pavyzdžiui, nors ginčijamo sprendimo 367 konstatuojamojoje dalyje Komisija įvardijo Ryanair skrydžius kaip skrydžius „be paslaugų“, o Aer Lingus paslaugas kaip „vidutinio lygio paslaugas“, toliau ji iš karto patikslino, jog ginčijamo sprendimo tikslais „abi bendrovės gali būti laikomos „minimalių paslaugų“ oro bendrovėmis, nes po pastarųjų Aer Lingus paslaugų modelio korekcijų į bazinį Aer Lingus tarifą įtrauktos paslaugos iš esmės atitinka į Ryanair bazinį tarifą įeinančias paslaugas ir akivaizdžiai skiriasi nuo tradicinių „visas paslaugas teikiančių“ bendrovių, kaip antai British Airways ar Lufthansa“ (ginčijamo sprendimo 367 konstatuojamoji dalis).

91 Be to, savo rašytiniuose dokumentuose ieškovė pripažįsta, jog „Aer Lingus iš tiesų nukrypo nuo visas paslaugas teikiančios tradicinės nacionalinės oro bendrovės verslo modelio ir įgijo tam tikrų mažų kainų oro vežėjų požymių“ (žr. šio sprendimo 71 punktą). Tai buvo patvirtinta per teismo posėdį.

92 Bet kuriuo atveju Aer Lingus sąnaudų vienam vienetui kaita bėgant laikui parodo jos „laipsnišką persiorientavimą“ nuo tradicinio verslo modelio prie mažų kainų modelio (žr. šio sprendimo 80 punktą) ir Aer Lingus paslaugų pasiūla mažų mažiausiai atsiduria tarp Ryanair siūlomų paslaugų ir visas paslaugas lėktuvuose siūlančių tinklo oro vežėjų pasiūlos.

93 Atitinkamai, nors Aer Lingus nepasiekia labai mažų Ryanair veiklos sąnaudų, netaiko tokių pačių kainų kaip Ryanair arba siūlo ne tiek mažai paslaugų, ši įmonė vis tiek orientuojasi į tokį patį verslo modelį kaip ir jos konkurentė.

94 Todėl ieškovė teisiniu požiūriu pakankamai neįrodė, kad ginčijamo sprendimo 431 konstatuojamojoje dalyje Komisija nepagrįstai padarė išvadą, jog Aer Lingus ir ji yra „artimiausios konkurentės“ koncentracijos paveiktuose maršrutuose, susijusiuose su išvykimu iš Airijos. Taigi į šią išvadą gali būti atsižvelgta vertinant koncentracijos poveikį konkurencijai ir ieškovės kritika šiuo klausimu atmestina (žr. šio sprendimo 58 ir 63 punktus).

c) Dėl skirtumo tarp paskirties oro uostų

Šalių argumentai

95 Pirmiausia ieškovė tvirtina, kad naudojasi iš esmės skirtingais oro uostais, palyginti su naudojamais Aer Lingus. Jos teigimu, Aer Lingus naudojasi pagrindiniais oro uostais, esančiais arčiau miesto centro, kuriuose siūlomos geresnės paslaugos nei antrinėse oro uostuose. Tokie oro uostai, kuriuos naudoja Ryanair, leidžia jai išlaikyti žemą sąnaudų lygį ir nesuteikia galimybės konkuruoti su Aer Lingus dėl vien pagrindinius oro uostus norinčių naudoti keleivių. Įsigijusi Aer Lingus, Ryanair įgytų galimybę konkuruoti pagrindiniuose oro uostuose. Anot ieškovės, Komisija nepateikė aiškių ir įtikinamų įrodymų, parodančių, jog dėl Aer Lingus skrydžių į pagrindinius oro uostus ir dėl Ryanair skrydžių į antrinius oro uostus įmonės daro reikšmingą konkurencinį spaudimą viena kitai. Ginčijamame sprendime pateikti duomenys nepatvirtina išvados, jog šie skrydžiai yra pakankamai artimi substitutai, kad juos būtų galima įtraukti į tą pačią rinką. Be to, ieškovė teigia, kad prieinamą informaciją Komisija panaudojo „labai selektyviai ir nenuosekliai“. Negalėdama rasti vienalyčių kriterijų, ji pasitelkė kelis skirtingus kriterijus, siekdama parodyti, jog pagrindiniai ir antriniai oro uostai yra toje pačioje rinkoje. Norėdama padaryti išvadą dėl pagrindinių ir antrinių oro uostų pakeičiamumo, Komisija ignoravo ir iškraipė Birmingamo ir Vienos oro uostų bei UK Civil Aviation Authority (Jungtinės Karalystės civilinės aviacijos tarnybos) nuomones. Taigi ji nepasirėmė nei patikimais duomenimis, nei solidžiu metodu. Be to, nors siekdama pasiremti šių oro uostų pakeičiamumu Komisija pateikė konkurentų atsakymus, šie atsakymai, ieškovės manymu, parodo priešingai, jog šiuo klausimu nėra aiškių ir įtikinamų įrodymų (žr. British Airways atsakymą ir Londono oro uostų situaciją). Iš konkurentams išsiųstos lentelės nebuvo aiškiai matyti, ar iš apklausiamų bendrovių buvo tikimasi, kad jos įvardytų kiekvienam keleivių tipui tinkamus oro uostus, ar kad jos nurodytų tarpusavyje pakeičiamus oro uostus. Kai kuriais atvejais bendrovės kiekvienos miestų poros atveu pažymėjo tik vieną iš oro uostų, o tai pabrėžia sumaištį.

96 Antra, ieškovė tvirtina, kad tai, jog siekdama nustatyti, ar skrydžiai į skirtingus oro uostus priklauso tai pačiai rinkai, Komisija pasitelkė oro uostų traukos zonas, buvo neteisinga. Pagal „apytikrę taisyklę“ („rule of thumb“), kurios nepatvirtina faktai, Komisija apibrėžė oro uosto traukos zoną kaip išvykimo zoną, iš kurios oro uostą galimą pasiekti nuvykus daugiausia 100 km arba praleidus kelyje daugiausia valandą (ginčijamo sprendimo 83 konstatuojamoji dalis). Ieškovės nuomone, ši taisyklė „pernelyg neaiški, kad galėtų būti naudinga“. Pagal ją neatsižvelgiama į tikrąjį keleivių pasiskirstymą zonoje ir ji neatitinka tikrovės, kalbant apie Airiją ir Jungtinę Karalystę jungiančius maršrutus, kai skrydžio laikas neviršija valandos. Taigi Komisija neteisingai vadovavosi prielaida, kad keleiviai „vengtų naudoti artimiausią oro uostą, važiuotų valandą kelio ir tuomet skristų apytikriai 50 minučių“. Be to, ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamojoje dalyje aprašytame laiko, reikalingo pasiekti oro uostą visuomeninio transporto priemonėmis ar automobiliu, apskaičiavimo metode neatsižvelgiama į galimus vėlavimus ir į su visuomeninio transporto naudojimu susijusias išlaidas. Galiausiai ieškovė teigia, kad ginčijamo sprendimo 114–116 konstatuojamosiose dalyse Komisija neatsižvelgia į tikruosius skaičius, susijusius su konkrečiais aptariamais oro uostais, pavyzdžiui, į UK Civil Aviation Authority pateiktus duomenis.

97 Trečia, ieškovė kritikuoja tam tikrus ginčijamame sprendime pateiktus vertinimus ar teiginius. Pirmiausia ji kaltina Komisija ginčijamo sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje atsižvelgus į jos komercinę praktiką pristatant savo skrydžius kaip skrydžių, išvykstant iš pagrindinių oro uostų, substitutus. Jos manymu, pavadinimai, kuriais įmonė parduoda savo produktus, nėra pakankamai tikras ir solidus pagrindas rinkoms apibrėžti. Pavyzdžiui, Vienos ir Bratislavos oro uostai negali priklausyti tai pačiai rinkai paprasčiausia dėl to, kad Ryanair parduoda bilietus į Bratislavą, pavadinusi juos „Bratislava (Viena)“. Toliau ieškovė teigia, kad ginčijamo sprendimo 99 konstatuojamojoje dalyje Komisija neturėjo vartoti sąvokos „oro uostų sistema“, įtvirtintos 1992 m. liepos 23 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 2408/92 dėl Bendrijos oro vežėjų patekimo į Bendrijos vidaus oro maršrutus (OL L 240, p. 8; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 420), tam tikrų oro uostų pakeičiamumui konstatuoti. Ši sąvoka nėra tinkama rinkoms apibrėžti ir iš esmės peržiūrėjus Reglamentą Nr. 2408/92 bei susijusius reglamentus ją turėtų būti nustota vartoti. Ieškovė taip pat tvirtina, kad Komisijos atlikta kainų analizė turi „trūkumų“ ir joje neišdėstytos patikimos priežastys išvadai, kad jos organizuojami skrydžiai į antrinius oro uostus ir Aer Lingus organizuojami skrydžiai į pagrindinius oro uostus yra „artimi substitutai“. Anot ieškovės, analizėje nepateikiama jokių priemonių, leidžiančių nustatyti, ar lygiagrečią kainų kaitą lemia pakeičiamumas, ar bendra įtaka. Galiausiai ieškovė teigia, jog atlikta keleivių apklausa turi „didelių trūkumų“, susijusių su klausimų formulavimu ir panaudotu imties nustatymo metodu. Šia apklausa nebuvo siekiama nustatyti oro uostų pakeičiamumo laipsnio, nes keleivių niekuomet nebuvo klausiama, ar jie sutiktų skristi į kitus oro uostus. Daugeliu atvejų iš Komisijos šiuo klausimu pateiktų duomenų darytinos priešingos išvados.

98 Komisija, palaikoma Airijos ir Aer Lingus Group, ginčija ieškovės argumentus, darydama nuorodą į ginčijamą sprendimą.

Bendrojo Teismo vertinimas

99 Savo rašytiniuose dokumentuose ieškovė pakartoja prieš tai per administracinę procedūrą kritikuojant rinkos apibrėžimą pagal išvykimo ir paskirties miestus išdėstytus argumentus. Komisija išnagrinėjo ir atmetė šiuos argumentus ginčijamame sprendime ir dėl toliau išdėstytų priežasčių paprasčiausio šių argumentų pakartojimo Bendrajame Teisme negali pakakti siekiant sukelti abejonių dėl šio nagrinėjimo.

100 Kalbant apie kaltinimą dėl to, jog Komisija nepateikė aiškių ir įtikinamų įrodymų, kad dėl Aer Lingus skrydžių į pagrindinius oro uostus ir dėl Ryanair skrydžių į antrinius oro uostus įmonės daro reikšmingą konkurencinį spaudimą viena kitai, pažymėtina, jog galiausiai šiuo kaltinimu iš esmės kritikuojama, kaip ginčijamame sprendime Komisija panaudojo rinkos apibrėžimą, siekdama įvertinti koncentracijos poveikį konkurencijai paveiktose rinkose. Ieškovė tai netiesiogiai pripažįsta tvirtindama, jog ginčijamame sprendime nurodyti duomenys „nepatvirtina išvados, jog šie skrydžiai yra pakankamai artimi substitutai, kad juos būtų galima įtraukti į tą pačią rinką“ (žr. šio sprendimo 95 punktą).

101 Šiuo atžvilgiu pirmiausia pažymėtina, jog šio kaltinimo reikšmė darosi reliatyvi, atsižvelgiant į aplinkybę, jog 16 iš 35 nagrinėjamų maršrutų Ryanair ir Aer Lingus aptarnauja tuos pačius oro uostus (ginčijamo sprendimo 70 konstatuojamoji dalis). Taigi šis kaltinimas susijęs tik su 19 iš 35 maršrutų (t. y. 54,2 %) ir neturi reikšmės likusiems 16 iš koncentracijos operacijos paveiktų maršrutų.

102 Šių 19 maršrutų atveju ieškovės kaltinimas apsiriboja konstatavimu, jog paskirties oro uostai skiriasi, nesistengiant konkrečiai paneigti ginčijamame sprendime išdėstytų argumentų dėl šio skirtumo įtakos tiek rinkos apibrėžimo, tiek koncentracijos poveikio konkurencijai vertinimo lygmeniu. Reikia pabrėžti, jog ginčijamame sprendime Komisija priminė, kad keleivinio oro transporto rinkas galima apibrėžti remiantis pavieniais maršrutais arba maršrutų grupe, jeigu, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, jie yra pakeičiami (ginčijamo sprendimo 55 konstatuojamoji dalis ir 53 išnašoje nurodyta teismų praktika, tarp jos – 2006 m. liepos 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo easyJet prieš Komisiją, T‑177/04, Rink. p. II‑1931, 54–61 punktai).

103 Atsižvelgiant į tai pažymėtina, kad Komisija pirmiausia paruošė atitinkamų rinkų apibrėžimui taikytiną analitinį pagrindą, kiek tai susiję su įvairiais nagrinėjamais maršrutais, ar tai būtų oro uostų, ar miestų poros (ginčijamo sprendimo 6.3.3 punktas). Įvairūs kriterijai, panaudoti reguliaraus oro transporto paslaugų išvykstant iš skirtingų oro uostų pakeičiamumui apibūdinti, išdėstyti ginčijamo sprendimo 99 konstatuojamojoje dalyje. Tai yra atstumas ir kelionės trukmė, vadovaujantis 100 km arba valandos kelio referenciniu kriterijumi, konkurentų požiūrio, atitinkamų oro uostų ir valstybių narių civilinės aviacijos institucijų požiūrio, privačių keleivių dalies tam tikru maršrutu vertinimo, „oro uostų sistemos“ sąvokos Reglamento Nr. 2408/92 II priedo prasme, rinkodaros praktikos, transporto paslaugų tarp oro uostų ir tam tikrų miestų buvimas bei kainų koreliacijos analizės, kurią Komisija atliko dėl 17 miestų porų išvykstant iš Dublino, rezultatas.

104 Toliau Komisija detaliai išnagrinėjo, apie kokią atitinkamą rinką kalbama kiekvieno paveikto maršruto atveju (ginčijamo sprendimo 6.3.4 punktas). Kiekvienu atveju konstatavusi pakeičiamumą, Komisija taikė daugelį kriterijų, atsižvelgdama į turimą informaciją. Keleivių sprendimas pasirinkti vieną ar kitą oro transporto paslaugą priklauso nuo šių veiksnių kombinacijos.

105 Savo ruožtu daugeliu atvejų Komisija priėjo prie išvados, kad skrydžiai į skirtingus, šalia to paties miesto esančius oro uostus nepriklauso tai pačiai rinkai. Konkrečiai kalbant, ginčijamo sprendimo 178–183 konstatuojamosiose dalyse ji iš esmės nusprendė, kad Reno ir Nanto Atlantique oro uostai nėra tarpusavyje pakeičiami dėl tokių priežasčių: nebuvo tenkinamas 100 km arba valandos kelio kriterijus, Ryanair neparduoda savo skrydžių į Nantą su nuoroda į Reną ir, atvirkščiai, tarp šių oro uostų nėra jokio reikšmingo skirtumo, dėl kurio keleiviai iš Reno vyktų į Nantą, kad išvyktų lėktuvu iš ten, be to, prieinamų duomenų nepakako, kad Komisija galėtų kruopščiai ištirti kainų koreliaciją. Komisijos nuomone, vienintelė aplinkybė, jog Aer Lingus Reno ir Nanto Atlantique oro uostus laiko substitutais, nepakako konstatuoti pakeičiamumą. Ginčijamo sprendimo 197–203 konstatuojamosiose dalyse, Komisija taip pat atskyrė Amsterdamo Schiphol bei Eindhoveno oro uostus ir padarė tai dėl tų pačių priežasčių, kurios buvo išdėstytos kalbant apie Nanto Atlantique ir Reno oro uostus, bei dėl aplinkybės, jog viename ankstesnių sprendimų ji buvo nusprendusi jog tarp jų egzistuoja žemas pakeičiamumo laipsnis (1997 m. rugsėjo 22 d. Komisijos sprendimas, byla COMP/M.967 – KLM/Air UK, 24 punktas).

106 Be to, pažymėtina, jog oro uostų nuomonė ginčijamame sprendime pateikta daugelyje vietų (žr., pavyzdžiui, ginčijamo sprendimo 132, 145, 151 konstatuojamąsias dalis), ir tas pats pasakytina apie UK Civil Aviation Authority nuomonę (žr., pavyzdžiui, ginčijamo sprendimo 128 ir 138 konstatuojamąsias dalis). Dėl UK Civil Aviation Authority nuorodos į keleivių, kuriems svarbus laiko veiksnys, ir keleivių, kuriems šis veiksnys nesvarbus, nuomonių skirtumą ginčijamame sprendime Komisija išdėstė daugelį priežasčių, leidusių paaiškinti, kodėl nagrinėjamoje byloje šis skirstymas nėra reikšmingas (ginčijamo sprendimo 85 ir 316–319 konstatuojamosios dalys).

107 Konkrečiai kalbant, Komisija įtikinamai pažymėjo, jog šis anksčiau buvęs aiškus skirtumas tarp šių keleivių kategorijų laipsniškai nyksta. Šią tendenciją Komisija jau buvo nurodžiusi ankstesnėse bylose (ginčijamo sprendimo 329 išnašoje minėtos bylos COMP/M.3280 – Air France/KLM ir COMP/M.3770 – Lufthansa/Swiss) ir ji buvo patvirtinta ieškovės neginčytuose atsakymuose į 2006 m. lapkričio 6 d. konkurentams išsiųstą klausimyną (ginčijamo sprendimo 328 išnašoje minėti atsakymai). Profesiniais tikslais skrendančių keleivių atsakymai per Komisijos tyrimą taip pat rodo, jog geresnio tarifo kriterijus yra pakankamai svarbus. Pagal kriterijų reikšmingumą, kaip jį įvardijo šie klientai, tas kriterijus minimas prieš paskirties oro uosto kriterijų ir po geresnio laiko kriterijaus, kurio reikšmė reliatyvi, atsižvelgiant į tai, kad minimalias paslaugas teikiančios oro bendrovės siūlo daug skrydžių (ginčijamo sprendimo 316 konstatuojamoji dalis).

108 Be to, dėl Birmingamo (ginčijamo sprendimo 138 konstatuojamoji dalis) ir Vienos (ginčijamo sprendimo 223 konstatuojamoji dalis) oro uostų nuomonių pasakytina, jog ieškovė neparodė, kaip šios nuomonės tariamai buvo iškreiptos. Taip pat primintina, jog per teismo posėdį ieškovė aiškiai atsisakė detalizuoti šį argumentą. Šios nuomonės, kuriose nebuvo padaryta išvada dėl pakeičiamumo, tiksliai perteiktos ginčijamame sprendime, o Komisija turėjo ir kitų duomenų, galinčių pagrįsti ginčijamame sprendime jos padarytą išvadą. Netiesioginių nuorodų viseto technika, kurią Komisija pasitelkė vertindama koncentracijos operaciją, pagal savo prigimtį gali apimti ir teigiamus, ir neigiamus elementus. Vis dėlto vien aplinkybė, kad tyrimas parodė vieną neigiamą elementą, negali sukelti abejonių dėl Komisijos išvados, padarytos išanalizavus įvairias nagrinėtas nuorodas. Šis elementas buvo tinkamai pristatytas ir į jį Komisija atsižvelgė jo neiškreipdama, priešingai nei tvirtina ieškovė, nepateikdama kitokių faktų.

109 Reikia pridurti, kad, priešingai nei teigia ieškovė, iš British Airways atsakymo į Komisijos atsiųstą klausimyną išplaukia, jog, kalbant apie Londono oro uostus, „labai didelės traukos zonų sritys yra susijusios“ ir „visi Londono oro uostai gali konkuruoti tarpusavyje, o tai jie ir daro tiek ilgų, tiek trumpų nuotolių transporto sektoriuose“. Iš atsakymo taip pat išplaukia, kad dėl kitų oro uostų, kurių sąrašas buvo pateiktas minėto klausimyno 22 klausime, ši oro bendrovė mano, jog „apskritai, <...> visi išvardyti oro uostai konkuruoja tarpusavyje dėl visų keleivių kategorijų“. Kiek tai susiję su teiginiu, jog iš konkurentų atsakymų nėra matyti, jog visi pagrindiniai ir antriniai oro uostai yra pakeičiami, visų pirma kalbant apie Londoną, Ryanair konkurentų atsakymai dėl šio maršruto parodo, kad yra priešingai.

110 Kalbant apie ieškovės kritiką dėl „apytikrės taisyklės“ naudojimo siekiant nustatyti oro uostų traukos zonas atitinkamoms rinkoms apibrėžti, pažymėtina, jog ginčijamame sprendime Komisija pripažįsta tokią apytikrę taisyklę (ginčijamo sprendimo 83 konstatuojamoji dalis: „Vis dėlto reikia pastebėti, kad 100 km arba valandos kelio „taisyklę“ Komisija naudoja tik kaip pirmąjį „pakaitalą“ traukos zonai nustatyti. Dėl kiekvieno nagrinėjamo oro uosto ypatumų bei kitų įrodymų traukos zona iš tikrųjų gali būti didesnė ir dėl to bus detaliai analizuojama kiekvienu konkrečiu atveju, nagrinėjant kiekvieną oro uostų porą“).

111 Atsakydama į Ryanair kritiką šiuo klausimu, kiek tai suiję su pranešimu apie prieštaravimus, ginčijamame sprendime Komisija pažymėjo, jog 100 km arba valandos kelio kriterijus – tai nuoroda, grindžiama tuo, ką oro uostai laiko protinga traukos zona (ginčijamo sprendimo 85 konstatuojamoji dalis). Pavyzdžiui, iš atsakymų į oro uostams išsiųstus klausimynus išplaukia, jog oro bendrovėms jie pristato mažiausiai 100 km arba valandos kelio traukos zoną (ginčijamo sprendimo 82 konstatuojamoji dalis). Be to, kaip savo atsakymuose į rašytiniuose dokumentuose ieškovės išdėstytus argumentus tvirtina Komisija, aplinkybė, jog maršrutais tarp Airijos ir Jungtinės Karalystės skrydžio laikas santykinai trumpas, niekaip nekeičia šio vertinimo. Daugeliu atveju yra specialios antrinį oro uostą ir miesto centrą jungiančios autobusų linijos su prie skrydžių pritaikytais tvarkaraščiais. Komisijos požiūris atitinka UK Civil Aviation Authority atsakymą.

112 Taigi, atsižvelgiant į šiuos duomenis ir šiuos paaiškinimus, Komisijos negalima kaltinti, kad nustatydama oro uostų traukos zoną panaudojo 100 km arba valandos kelio kriterijų.

113 Kalbant apie Komisijai pateiktą kaltinimą, kad ginčijamo sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje atsižvelgė į Ryanair komercinę praktiką pristatyti savo skrydžius kaip skrydžių į pagrindinius oro uostus substitutus, pažymėtina, jog ši praktika yra tik vienas iš daugelio elementų, į kuriuos buvo atsižvelgta. Ši praktika iš tiesų parodo siekį palengvinti Ryanair pasiūla galintiems susidomėti klientams galimybę identifikuoti skrydžių paskirties vietas. Abejonių dėl šio siekio negali kelti vienintelė aplinkybė, jog Ryanair, nepateikdama kitokių faktų, tvirtina, kad pavadinimai, kuriais ji parduoda savo paslaugas į tam tikrus oro uostus, nėra pakankamai tikras ir solidus pagrindas rinkoms apibrėžti. Šio tvirtinimo negali pakakti, siekiant paneigti visą šio aspekto reikšmingumą nuorodų visete, kurį naudojo Komisija. Kiek tai susiję su ieškovės paminėtu Vienos ir Bratislavos pavyzdžiu, pasakytina, kad savo vertinimą Komisija grindė ne tik Ryanair komercine praktika, bet ir kitais elementais. Ji taip pat nagrinėjo 100 km arba valandos kelio orientacines ribas, nacionalinių institucijų bei konkurentų požiūrį ir klientų apklausos rezultatus (ginčijamo sprendimo 6.3.4.15 punktas). Be to, atskirai analizuodama kiekvieną maršrutą (ginčijamo sprendimo 6.3.4 punktas), Komisija rėmėsi 100 km arba valandos kelio kriterijumi, nacionalinių institucijų bei konkurentų požiūriu ir klientų apklausos rezultatais. Komisijos vertinimai šiuo klausimu visuomet pagrįsti nuorodų visetu ir kiekvienas iš elementų, į kuriuos buvo atsižvelgta, yra pristatytas ir išnagrinėtas.

114 Kalbant apie kritiką dėl ginčijamo sprendimo 99 konstatuojamojoje dalyje padarytos nuorodos į sąvoką „oro uostų sistema“, vartojamą Reglamente Nr. 2408/92 pagrindžiant tam tikrų oro uostų pakeičiamumą, pasakytina, jog iš šios konstatuojamosios dalies matyti, kad atitinkamo oro uosto priklausymas tam tikrai „oro uostų sistemai“ Reglamento Nr. 2408/92 prasme „kaip papildomas įrodymas pagrindžia išvadą, pagal kurią šiame reglamente nurodyti oro uostai priklauso tai pačiai konurbacijai ir gali būti laikomi pakeičiamais paklausos požiūriu“. Priimant ginčijamą sprendimą galiojusiame Reglamente Nr. 2408/92 oro uostų sistema apibrėžiama kaip reiškianti „II priede nurodytus sujungtus du arba daugiau oro uostų, aptarnaujančių tą patį miestą ar konurbaciją“. Taigi į aplinkybę, jog du ar daugiau oro uostų II priede nurodyti kaip oro uostų sistema, gali būti atsižvelgta nustatant, ar reikia manyti, kad šie oro uostai aptarnauja tą patį maršrutą, o tai yra vienas veiksnių, parodančių, jog šie oro uostai yra pakeičiami keleiviams, pageidaujantiems nuvykti į atitinkamą paskirties vietą. Šio vertinimo negali paneigti aplinkybė, kad Komisija ėmėsi iniciatyvos, siekdama paaiškinti ir palengvinti taisykles dėl skrydžių pasiskirstymo tarp tą patį miestą ar konurbaciją aptarnaujančių oro uostų, o jos atitinkamam pasiūlymui vėliau pritarė Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba. 2008 m. rugsėjo 24 d. Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1008/2008 dėl oro susisiekimo paslaugų teikimo Bendrijoje bendrųjų taisyklių (nauja redakcija) (OL L 293, p. 3), kuriuo, jau priėmus ginčijamą sprendimą, buvo pakeistas Reglamentas Nr. 2408/92, taip pat kalbama apie skrydžių pasiskirstymą tarp tą patį miestą ar konurbaciją aptarnaujančių oro uostų, nors sąvoka „oro uostų sistema“ ir nebevartojama.

115 Dėl kritikos, susijusios su per administracinę procedūrą atlikta kainų koreliacijos analize, pažymėtina, jog Komisija pripažino, kad kainų koreliacija neįrodo dviejų oro uostų priklausymo tai pačiai rinkai. Tačiau Komisija pagrįstai tvirtina, kad tai kartu su kitomis aplinkybėmis sudaro reikšmingą veiksnį atliekant analizę. Iš ginčijamo sprendimo matyti, jog Komisijos atlikta analizė laikoma „empirine analize“ (ginčijamo sprendimo 121 konstatuojamoji dalis). 121 konstatuojamajai daliai priklausančioje išnašoje taip pat sakoma:

„Dėl kiekvienos analizuotos miestų poros svarbu pažymėti, kad į ekonominius įrodymus dėl kainų koreliacijos Komisija atsižvelgė kaip į jos požiūrį patvirtinančius papildomus elementus. <...> Faktiškai kainų svyravimams gali daryti įtakos kiti veiksniai, galintys lemti žemą kainų koreliaciją.“

116 Į ginčijamame sprendime išdėstytus vertinimus, padarytus remiantis kainų koreliacijos „empirine analize“, reikia atsižvelgti būtent šiame kontekste. Taigi Komisijos negalima kaltinti nurodžius priežastis, dėl kurių kainų koreliacijos analizė galėjo duoti tik ribotus rezultatus, kartu pabrėžiant, jog į šiuos rezultatus, kad ir kokie riboti jie būtų, tam tikromis sąlygomis vis dėlto gali būti atsižvelgta.

117 Šiomis sąlygomis ieškovė neįrodė, kaip Komisija viršijo savo įgaliojimų ribas vertinti ekonominio pobūdžio situacijas (žr. šio sprendimo 31 ir 32 punktus). Šiuo klausimu ieškovės išdėstyta kritika yra bendro pobūdžio ir joje neatsižvelgiama į tai, kaip Komisija panaudojo kainų koreliacijos analizės rezultatus.

118 Kalbant apie klientų apklausos rezultatų kritiką, pažymėtina, jog šis klausimas minimas ir tarp kitų ieškovės argumentų bei bus nagrinėjamas kartu su jais (žr. šio sprendimo 202 ir paskesnius punktus). Iš ginčijamo sprendimo 94 konstatuojamosios dalies bet kuriuo atveju išplaukia, kad Komisija labai gerai suvokė tarp Dublino oro uostų klientų atliktos apklausos ribas, o ši apklausa buvo atlikta iš esmės tik siekiant patikrinti Ryanair teiginį, jog klientų požiūriu ji ir Aer Lingus nėra konkurentės. Maršrutų grupė apėmė visus Londono oro uostus ir ribotą maršrutų, kurių atveju koncentracijos šalys siūlė skrydžius į skirtingus šalia to paties miesto esančius oro uostus, skaičių. Komisija nusprendė, kad jeigu keleivių akyse tam tikra oro bendrovė, aptarnaujanti maršrutą į kitą oro uostą, atrodytų alternatyvus sprendimas, iš to būtų galima daryti išvadą, kad tarp atitinkamų keleivinio oro transporto paslaugų gali atsirasti konkurencinis spaudimas. Šiuo atžvilgiu Komisija pažymėjo, kad „šie įrodymai netiesioginio pobūdžio, nes į <...> klausimyną atsakančių asmenų nebuvo prašoma aiškiai nurodyti, ar jie būtų pasiryžę skristi į kitą oro uostą“. Ginčijamo sprendimo 122 konstatuojamojoje dalyje į šią apklausą taip pat daroma nuoroda kaip į „netiesioginį įrodymą“. Ginčijamo sprendimo 91 išnašoje Komisija taip pat pažymėjo, kad klientų apklausa susijusi tik su kai kuriais maršrutais, kuriais koncentracijos šalys aptarnauja skirtingus oro uostus, ir kad dėl to ši apklausa turi „informacinę vertę“ tik šių maršrutų atžvilgiu. Į ginčijamame sprendime išdėstytus vertinimus, padarytus remiantis klientų apklausos rezultatais, reikia atsižvelgti būtent šiame kontekste. Taigi Komisijos negalima kaltinti nurodžius priežastis, dėl kurių yra tam tikros klientų apklausos ribos, kartu nurodant, jog vis dėlto šie rezultatai turi tam tikrą vertę atitinkamų maršrutų atžvilgiu.

119 Šiomis sąlygomis ieškovė neįrodė, kaip Komisija viršijo savo įgaliojimų ribas vertinti ekonominio pobūdžio situacijas. Šiuo klausimu ieškovės išdėstyta kritika yra bendro pobūdžio ir, kalbant apie šiuos argumentus, iš jos negalima suprasti, kodėl klausimų formulavimas bei panaudotas imties nustatymo metodas turi „didelių trūkumų“.

3. Dėl konkurencinio pranašumo, kurį suteikia bazė Dublino oro uoste

a) Šalių argumentai

120 Ieškovė neigia, jog tai, kad Aer Lingus ir ji turi bazes Dublino oro uoste, leidžia jas laikyti labai artimomis konkurentėmis. Jos teigimu, vieta, kur bazuojasi lėktuvas, visiškai nesvarbi keleiviams ir turi santykinai mažą reikšmę oro bendrovėms. Kitame tam tikro maršruto gale bazę turinti oro bendrovė galėtų būti labai tikėtina Ryanair konkurentė. Pavyzdžiui, bmi, turinti bazę Heathrow oro uoste bei per naktį Dublino oro uoste laikomą lėktuvą, maršrutu Dublinas–Londonas (Heathrow) yra artimesnė Aer Lingus konkurentė nei Ryanair, nes Ryanair neaptarnauja šio oro uosto.

121 Komisija ginčija šiuos argumentus tvirtindama, jog paprastai oro bendrovė pradeda skraidyti tam tikru maršrutu, tik jeigu jis susijęs su viena iš jos bazių.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

122 Ginčijamo sprendimo 380–399 konstatuojamosiose dalyse Komisija išdėstė priežastis, dėl kurių svarbios bazės Dublino oro uoste turėjimas patvirtina nuomonę, jog abi bendrovės yra „artimiausios konkurentės“. Pagal ginčijamą sprendimą tokia bazė (taip pat vadinama „jungiamuoju oro uostu“) sudaro galimybę masto ir aprėpties ekonomijai bei užtikrina didesnį lankstumą reaguojant į paklausos svyravimus, o šie pranašumai proporcingi bazės dydžiui. Komisija pažymėjo, jog daugelis oro vežėjų naudojasi bazėmis (ginčijamo sprendimo 393 ir 394 konstatuojamosios dalys), ir atmetė Ryanair pastebėjimus per administracinę procedūrą, kad, viena vertus, per naktį savo lėktuvus Dublino oro uoste laikančius konkurentus reikia laikyti lygiai taip pat artimais, kaip jai artima Aer Lingus, bei, kita vertus, mažai reikšminga, ar bazė būtų Airijoje, ar kitame maršruto gale (ginčijamo sprendimo 7.3.4 punktas).

123 Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad šiame ieškinyje Ryanair pateiktais argumentais tik pakartojami per administracinę procedūrą jos išdėstyti pastebėjimai, nesukeliant abejonių dėl teisingų ir pagrįstų Komisijos vertinimų ginčijamame sprendime, kurie buvo suformuluoti jiems atmesti.

124 Iš ginčijamame sprendime pateiktos analizės išplaukia, kad oro vežėjai labai retai aptarnauja maršrutus nesinaudodami jungiamuoju oro uostu, kuris suteikia jiems ekonominį pranašumą. Taigi į aplinkybę, jog ir Ryanair, ir Aer Lingus turi dideles bazes Dublino oro uoste, buvo būtina atsižvelgti, nes tai, be kita ko, leidžia šioms bendrovėms naudotis panašiais pranašumais (ginčijamo sprendimo 7.3.4.1 ir 7.3.4.2 punktai). Dėl identiškų ginčijamame sprendime nurodytų priežasčių ši situacija neprilyginama nei per naktį Dublino oro uoste savo lėktuvus laikančių konkurentų situacijai, turint omenyje didelius bazės užtikrinamus masto ir aprėpties ekonomijos skirtumus (ginčijamo sprendimo 7.3.4.3 punktas), nei bazę paskirties oro uoste turinčių konkurentų situacijai, nes Dublino oro uostas turi tam tikrų ypatumų (ginčijamo sprendimo 7.3.4.4 punktas).

125 Pastaruoju klausimu ieškovės argumentų nepakanka norint paneigti ginčijamo sprendimo 404–407 konstatuojamosiose dalyse išdėstytą analizę, kuria remdamasi Komisija nusprendė, jog didesnis lankstumas, užtikrinamas dėl bazės Dubline, suteikia koncentracijos šalims specifinį pranašumą. Šiuo atžvilgiu buvo atsižvelgta į tokias aplinkybes:

– dvylikoje maršrutų, kuriuose koncentracijos šalių paslaugos sutampa, tačiau nesuteikia monopolio, likę konkurentai nebūtinai aptarnauja savo maršrutus iš savo bazės (ginčijamo sprendimo 405 konstatuojamoji dalis), o tai leidžia manyti, jog šie konkurentai daro Ryanair mažesnį konkurencinį spaudimą nei Aer Lingus,

– tam tikros ekonomijos galimybės yra didesnės Dublino oro uoste dėl skrydžių kilmės asimetrijos daugelyje maršrutų, kuriuose paslaugos sutampa (bent 15 iš 35 maršrutų didesnė klientų dalis yra iš Airijos) (ginčijamo sprendimo 406 konstatuojamoji dalis), o tai leidžia paaiškinti, kaip bazė Dublino oro uoste suteikia didesnį pranašumą nei bazė kitame maršruto gale,

– bazę paskirties oro uoste turintys oro vežėjai paprastai aptarnauja tik vieną maršrutą į Dubliną, dėl ko sumažėja jų prisirišimas prie maršrutų į arba iš Dublino (ginčijamo sprendimo 407 konstatuojamoji dalis). Tačiau, siekiant pasiekti didžiausią pelningumą bei užtikrinti kuo didesnę rotaciją per dieną, lėktuvas, priežiūra ir ekipažai turi būti Dubline, iš kur išvyksta didžiausia klientų dalis, o ne kitame maršruto gale,

– bazę paskirties oro uoste turintys oro vežėjai parodo vidutinius rezultatus, užimdami mažą rinkos dalį. Bent 9 iš 35 maršrutų, kuriuose paslaugos sutampa, konkuruojantis oro vežėjas nustojo aptarnauti maršrutą, ne