Be to, visiškai teorinės ieškovės galimybės patekti į rinką nepakanka potencialios konkurencijos egzistavimui įrodyti.

Be to, kartelio galimo poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai, t. y. jo potencialaus poveikio, pakanka, kad būtų taikomas EB 81 straipsnis, ir nereikia įrodyti faktinio neigiamo poveikio prekybai. Tačiau būtina, kad potencialus kartelio poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai būtų reikšmingas, t. y. jis negali būti tik nežymus.

Labai koncentruotoje oligopolinėje rinkoje informacijos mainai rinkoje gali leisti ūkio subjektams sužinoti konkurentų pozicijas rinkoje ir prekybos strategijas ir taip gerokai susilpninti tarp ūkio subjektų egzistuojančią konkurenciją. Pasikeista informacija nebūtinai turi būti detali. Esant oligopolinei rinkai, keitimasis net ir bendro pobūdžio informacija, susijusia visų pirma su komercine įmonės strategija, gali daryti žalą konkurencijai. Be to, jeigu veiksmus suderinusi įmonė toliau veikia atitinkamoje rinkoje, priežastinio ryšio tarp veiksmų suderinimo ir šios įmonės elgesio rinkoje prezumpcija toliau taikoma net tuomet, kai veiksmams suderinti buvo skirtas tik vienas suinteresuotųjų įmonių susitikimas.

EB 81 ir 82 straipsniai susiję tik su antikonkurencine veikla, kurią įmonės vykdo savo iniciatyva. Jeigu konkurencijai prieštaraujantis veiksmas įmonėms nustatomas nacionalinės teisės aktais arba jais sukuriamas toks teisinis pagrindas, kuriuo atmetama bet kokia galimybė, susijusi su įmonių konkurenciją ribojančiu elgesiu, EB 81 ir 82 straipsniai netaikomi. Tokiu atveju konkurencijos ribojimo priežastis, kaip reikalaujama pagal šiuos straipsnius, nėra savarankiška įmonių veikla. Tačiau EB 81 ir 82 straipsniai gali būti taikomi, jeigu paaiškėja, kad nacionalinės teisės aktais įmonėms paliekama galimybė konkurencijai, kurią gali trukdyti, riboti ar iškraipyti savarankiški įmonių veiksmai.

Kalbant apie nacionalinę rinką, pasižyminčią teisine monopolija, pažymėtina, kad Komisija gali konstatuoti EB 81 straipsnio pažeidimą, jei atitinkama valstybė narė per nustatytą terminą neperkėlė direktyvos dėl konkurencingos rinkos sukūrimo, o nacionalinės teisės aktai, net jeigu formaliai dar galioja, iš principo nebegali būti vertinami kaip leidžiantys antikonkurencinį elgesį ar sukuriantys teisinį pagrindą, kuriuo panaikinama bet kokia įmonių konkurencinių veiksmų galimybė.

Pasibaigus direktyvos, kurios tikslas – sudaryti sąlygas konkurencijai rinkoje, perkėlimo į nacionalinę teisę terminui, nacionalinės valdžios institucijos turi netaikyti jokių šios direktyvos neatitinkančių nuostatų. Šios institucijos, be kita ko, negali remtis tokiomis nuostatomis prieš įmonės konkurentus, norinčius patekti į nacionalinę rinką. Sąjungos teisės viršenybės principas reikalauja, kad nebūtų taikomi jokie nacionaliniai įstatymai, neatitinkantys Sąjungos teisės nuostatų, nesvarbu, ar jie buvo priimti anksčiau ar vėliau nei šios nuostatos. Be to, tarp subjektų, kurių atžvilgiu galima remtis tiesioginį poveikį galinčiomis turėti direktyvos nuostatomis, yra ir įstaigos, kurioms, kad ir koks būtų jų teisinis statusas, valdžios institucijos aktu ir jos kontroliuojamoms buvo pavesta teikti viešąsias paslaugas ir kurios dėl to turi nepaprastai didelius įgaliojimus, palyginti su santykiams tarp privačių asmenų taikomomis taisyklėmis.

(žr. 312–314, 317, 323 punktus)