GENERALINIO ADVOKATO

MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,

pateikta 2019 m. rugsėjo 12 d. ( 1 )

Byla C‑513/18

Autoservizi Giordano Società cooperativa

prieš

Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo

(Commissione tributaria provinciale di Palermo (Palermo provincijos mokestinių ginčų komisija, Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 2003/96/EB – Energetikos produktų ir elektros energijos apmokestinimas – 7 straipsnio 2 ir 3 dalys – Galimybė valstybėms narėms numatyti komercinės paskirties gazoliui, naudojamam kaip variklių degalai, taikomą sumažintą akcizo tarifą – Sąvoka „komercinės paskirties gazolis, naudojamas kaip [variklių degalai]“ – Reguliarus ir nereguliarus keleivių vežimas – Autobusų nuomos su vairuotoju veikla – Tiesioginis veikimas“

I. Įvadas

1. Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo prašoma išaiškinti 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą ( 2 ), 7 straipsnį. Šios nuostatos 1 dalyje įtvirtinti variklių degalams taikomi minimalūs apmokestinimo lygiai; 2 dalyje numatyta, kad, laikydamosi tam tikrų sąlygų, valstybės narės gali atskirti kaip variklių degalus naudojamą komercinės ir nekomercinės paskirties gazolį, o 3 dalyje apibrėžta kaip variklių degalų naudojamo komercinės paskirties gazolio sąvoka.

2. Teisingumo Teismas turi nustatyti, ar pagal šią nuostatą valstybės narės gali atskirti ne tik nekomercinės ir komercinės paskirties gazolį, bet ir reguliariam ir nereguliariam keleivių vežimui naudojamą komercinės paskirties gazolį.

II. Teisinis pagrindas

A. Sąjungos teisė

3. Direktyvos 2003/96 3, 5, 9, 11, 15, 20, 24 ir 28 konstatuojamosiose dalyse nustatyta: „(3) Tinkamam rinkos funkcionavimui ir norint pasiekti tikslų kitose Bendrijos politikos srityse, reikia Bendrijos lygiu nustatyti minimalų daugelio energetikos produktų, įskaitant elektrą, gamtines dujas ir angl[is], apmokestinimo lygį. <…> (5) Atitinkamų Bendrijos minimalių apmokestinimo lygių nustatymas gali leisti sumažinti dabartinius nacionalinių apmokestinimo lygių skirtumus. <…> (9) Valstybėms narėms turėtų būti suteiktas lankstumas, būtinas jų nacionalines sąlygas atitinkančioms politikos sritims nustatyti ir įgyvendinti. <…> (11) Šiai Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos apmokestinimo struktūrai įgyvendinti skirtą mokesčių tvarką pasirenka valstybė narė. <…> <…> (15) Galimybė tam pačiam produktui taikyti diferencijuotas nacionalines apmokestinimo normas turėtų būti leidžiama konkrečiomis aplinkybėmis ar ilgalaikėmis sąlygomis, jei laikomasi Bendrijos minimalių apmokestinimo lygių ir vidaus rinkos bei konkurencijos taisyklių. <…> (20) Valstybėms narėms gali prireikti atskirti komercinės ir nekomercinės paskirties dyzeliną. Valstybės narės gali pasinaudoti šia galimybe sumažinti skirtumą tarp nekomercinės paskirties gazolio, naudojamo kaip reaktyvinių variklių [kaip variklių] kuras[,] ir benzin[o] apmokestinimo. <…> (24) Valstybėms narėms turėtų būti leidžiama taikyti kitus konkrečius atleidimus ar sumažintus apmokestinimo lygius, kai tai nedarys žalos tinkamam vidaus rinkos funkcionavimui ir nesukels konkurencijos iškraipymo. <…> (28) Gali paaiškėti, jog būtina atleisti nuo mokesčių ar juos sumažinti[,] ypač todėl, kad nėra tikslaus [pakankamo] suderinimo Bendrijos lygiu, dėl pavojaus prarasti tarptautinį konkurencingumą arba socialiniais ar ekonominiais [aplinkos apsaugos] sumetimais.“

4. Šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Apmokestinimo lygiai, kuriuos valstybės narės taiko 2 straipsnyje išvardytiems energetikos produktams ir elektros energijai, negali būti mažesni už šioje direktyvoje nurodytus minimalius apmokestinimo lygius.“

5. Minėtos direktyvos 7 straipsnyje nurodyta: „1. Nuo 2004 m. sausio 1 d. ir nuo 2010 m. sausio 1 d. variklių degalams taikomi minimalūs apmokestinimo lygiai yra tokie, kaip nustatyta I priedo A lentelėje. Ne vėliau kaip iki 2012 m. sausio 1 d. Taryba, pasikonsultavusi su Europos Parlamentu, remdamasi [Europos] Komisijos ataskaita ir jos pasiūlymu, vienbalsiai nusprendžia dėl minimalių apmokestinimo lygių, taikomų gazoliui tolimesniam laikotarpiui, prasidedančiam 2013 m. sausio 1 d. 2. Neatsižvelgdamos į jokias šioje direktyvoje numatytas leidžiančias nukrypti nuostatas, nuo toliau nurodyto panaudojimo [susijusias su toliau nurodytu panaudojimu], valstybės narės gali atskirti komercinės ir nekomercinės paskirties gazolį, kai jis yra naudojamas kaip reaktyvinių variklių [kaip variklių] degalai, su sąlyga, kad yra laikomasi minimalių Bendrijos lygių, o komercinės paskirties gazolio, naudojamo kaip reaktyvinių variklių [kaip variklių] degalai, norma nėra mažesnė už 2003 m. sausio 1 d. galiojantį nacionalinį apmokestinimo lygį. 3. „Komercinės paskirties gazolis, naudojamas kaip reaktyvinių variklių [kaip variklių] degalai“ – tai gazolis, naudojamas kaip raketinių variklių [kaip variklių] degalai šiems tikslams: a) prekių vežimui nuomai, už atlygį ar savo poreikiams [prekių vežimui už atlygį ar savo sąskaita] motorinėmis transporto priemonėmis ar transporto priemonių junginiais, skirtais tik prekėms vežti keliais, ir kurių maksimalus leidžiamas bendras pakrautos transporto priemonės svoris yra ne mažesnis kaip 7,5 [t]; b) keleivių vežimui teikiant nuolatines ar atsitiktines paslaugas M2 ar M3 kategorijos motorinėmis transporto priemonėmis, kaip apibrėžta 1970 m. vasario 6 d. Tarybos direktyvoje 70/156/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių motorinių transporto priemonių ir jų priekabų tipo patvirtinimą, suderinimo[ ( 3 )]. 4. Neatsižvelgdamos į 2 dalį, valstybės narės, kurios įdiegia eismo dalyvio mokesčius motorinėms transporto priemonėms ar transporto priemonių junginiams, skirtiems tik prekėms vežti keliais, šių transporto priemonių naudojamam gazoliui gali taikyti sumažintą normą, kuri yra mažesnė už 2003 m. sausio 1 d. galiojantį nacionalinį apmokestinimo lygį, tol, kol bendra mokesčių našta yra maždaug tolygi, su sąlyga, kad yra laikomasi minimalių Bendrijos lygių, o 2003 m. sausio 1 d. galiojantys nacionaliniai apmokestinimo lygiai gazoliui, naudojamam kaip reaktyvinių variklių [kaip variklių] degalai, yra mažiausiai du kartus didesni už minimalų apmokestinimo lygį, taikomą 2004 m. sausio 1 d.“

B. Italijos teisė

6. 2007 m. vasario 2 d.Decreto legislativo n. 26 – Attuazione della direttiva 2003/96/CE che ristruttura il quadro comunitario per la tassazione dei prodotti energetici e dell’elettricità (Įstatyminis dekretas Nr. 26 dėl 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą, įgyvendinimo) ( 4 ) 6 straipsnyje įtvirtintas gazoliui, naudojamam kaip variklių degalai, taikomas akcizo tarifas. 1995 m. spalio 26 d.Decreto legislativo n. 504 – Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla produzione e sui consumi e relative sanzioni penali e amministrative (Įstatyminis dekretas Nr. 504, kuriuo patvirtintas teisės aktų nuostatų dėl gamybos ir vartojimo mokesčių ir susijusių baudžiamųjų ir administracinių sankcijų suvestinis tekstas) ( 5 ) 24ter straipsnyje „Komercinės paskirties gazolis“ taip pat numatyta: „1. Komercinės paskirties gazoliui, naudojamam kaip variklių degalai, taikomas akcizo tarifas, tuo tikslu nustatytas prie šio suvestinio teksto pridedamos A lentelės 4bis punkte. 2. Komercinės paskirties gazoliu, naudojamu kaip variklių degalai, laikomas gazolis, skirtas transporto priemonėms, išskyrus transporto priemones, priskirtas euro 2 arba žemesnei kategorijai, kurios yra naudojamos savininko arba kitu pagrindu, bet turint išimtines teises, šiais tikslais: a) krovinių vežimo transporto priemonėmis, kurių didžiausia leidžiamoji masė yra ne mažesnė kaip 7,5 [t], veiklai, kurią vykdo: <…> b) keleivių vežimo veiklai, kurią vykdo: 1) vietos viešieji subjektai ir viešosios įmonės, kurie vykdo transporto veiklą pagal 1997 m. lapkričio 19 d.Decreto legislativo n. 422 – Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59 (Įstatyminis dekretas Nr. 422 dėl funkcijų ir pareigų vietos viešojo transporto srityje perkėlimo regionams ir vietos valdžios institucijoms pagal 1997 m. kovo 15 d. Įstatymo Nr. 59 4 straipsnio 4 dalį ( 6 )) ir pagal regioninius įgyvendinimo teisės aktus; 2) įmonės, teikiančios valstybinio tarpregioninio transporto paslaugas pagal 2005 m. lapkričio 21 d.Decreto legislativo n. 285 – Riordino dei servizi automobilistici interregionali di competenza statale (Įstatyminis dekretas Nr. 285 dėl valstybinio tarpregioninio transporto keliais paslaugų reorganizavimo ( 7 )); 3) įmonės, teikiančios regioninio ir vietinio transporto paslaugas pagal 1997 m. lapkričio 19 d. Įstatyminį dekretą Nr. 422; 4) įmonės, teikiančios reguliarias transporto paslaugas Bendrijoje pagal 2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1073/2009 [dėl bendrųjų patekimo į tarptautinę keleivių vežimo tolimojo susisiekimo ir miesto autobusais rinką taisyklių ir iš dalies keičiantį Reglamentą (EB) Nr. 561/2006 ( 8 )]. 3. Be to, komercinės paskirties gazoliu laikomas vežimo lynų keliais viešąsias paslaugas teikiančių viešųjų subjektų ar įmonių naudojamas gazolis. 4. Grąžinama mokesčio suma, susidariusi dėl didesnio komercinės paskirties gazoliui taikyto akcizo tarifo, yra lygi I priede nurodyto akcizo tarifo, taikomo gazoliui, naudojamam kaip variklių degalai, ir šio straipsnio 1 dalyje nurodyto akcizo tarifo skirtumui. Siekdami susigrąžinti šią sumą, 2 ir 3 dalyse minimi asmenys pateikia atitinkamą deklaraciją kompetentingam Agenzia delle Dogane e dei Monopoli (Muitinės ir monopolijų agentūra, Italija) skyriui per vieną mėnesį nuo kiekvieno kalendorinio ketvirčio, per kurį buvo suvartotas komercinės paskirties gazolis, pabaigos. <…>“

III. Faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai

7. Pareiškėja pagrindinėje byloje Autoservizi Giordano Società cooperativa yra įmonė, kuri teikia keleivių vežimo paslaugas, nuomodama autobusus su vairuotoju.

8. Ji pateikė Agenzia delle Dogane e dei Monopoli – Ufficio di Palermo (Muitinės ir monopolijų agentūros Palermo skyrius, Italija) prašymą už 2017 m. trečiąjį ketvirtį pritaikyti Įstatyminio dekreto Nr. 504/1995 24ter straipsnyje komercinės paskirties gazoliui numatytą sumažintą akcizo tarifą. Šis prašymas buvo atmestas sprendimu, pareiškėjai pagrindinėje byloje įteiktu 2017 m. gruodžio 1 d., motyvuojant tuo, kad jos vykdoma autobusų nuomos su vairuotoju veikla nepatenka nė į vieną Įstatyminio dekreto Nr. 504/1995 24ter straipsnyje numatytą transporto veiklos kategoriją.

9. Autoservizi Giordano apskundė šį sprendimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme – Commissione tributaria provinciale di Palermo (Palermo provincijos mokestinių ginčų komisija, Italija).

10. Grįsdama savo skundą ji nurodo, kad sumažinto akcizo tarifo taikymą lemia tiesioginis Direktyvos 2003/96 7 straipsnio taikymas ir kad Įstatyminio dekreto Nr. 504/1995 24ter straipsnyje, pagal kurį šis sumažintas tarifas taikomas tik tam tikriems subjektams, prie kurių nepriskirtos įmonės, vykdančios autobusų nuomos su vairuotoju veiklą, įtvirtintas apribojimas laikytinas savavališku ir neteisėtu.

11. Muitinės ir monopolijų agentūros Palermo skyrius, priešingai, tvirtina, kad Direktyvos 2003/96 7 straipsnis tiesiogiai netaikytinas, nes juo valstybėms narėms suteikta diskrecija nuspręsti dėl sumažinto akcizų tarifo taikymo.

12. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuodo, kad Italijoje nagrinėjant tokius kaip pareiškėjos pagrindinėje byloje prašymus požiūriai išsiskyrė. Kai kurių provincijų mokestinių ginčų komisijos netaikė Įstatyminio dekreto Nr. 504/1995 24ter straipsnio, remdamosi tuo, kad šios nuostatos taikymo sritis yra siauresnė nei Direktyvos 2003/96 7 straipsnio, tačiau vienos provincijos mokestinių ginčų komisija, priešingai, pritaikė Įstatyminio dekreto Nr. 504/1995 24ter straipsnį, nusprendusi, kad galimybė numatyti sumažintus akcizų tarifus priskirta valstybių narių diskrecijai.

13. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat nurodo, kad Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 3 dalies b punkte minimas „keleivių vežim[as] teikiant nuolatines ar atsitiktines paslaugas“, o Įstatyminio dekreto Nr. 504/1995 24ter straipsnyje numatyta galimybė taikyti sumažintą akcizo tarifą komercinės paskirties gazoliui tik tam tikroms įmonėms, ir faktiškai prie jų nepriskiriamos tokios įmonės, kurios, kaip pareiškėja pagrindinėje byloje, privataus keleivių vežimo sektoriuje vykdo autobusų nuomos su vairuotoju veiklą.

14. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad siekia išsiaiškinti, ar privatūs asmenys gali tiesiogiai remtis Direktyvos 2003/96 7 straipsniu, siekdami, kad jiems būtų pritaikytas sumažintas akcizo tarifas ir grąžinti nepagrįstai sumokėti akcizo mokesčiai. Jis taip pat pabrėžia, kad tokiu atveju Italijos teisės aktus būtų sunku laikyti suderinamais su šia nuostata.

15. Šiomis aplinkybėmis Commissione tributaria provinciale di Palermo (Palermo provincijos mokestinių ginčų komisija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Direktyvos [2003/96] 7 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad į jo taikymo sritį patenka visos įmonės ir viešieji ar privatieji asmenys, veikiantys keleivių vežimo autobusais sektoriuje, įskaitant autobusų nuomą su vairuotoju, ir ar šia nuostata draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriais įgyvendinama [ši] direktyva, jeigu pagal juos prie komercinės paskirties gazolį naudojančių subjektų nėra priskirti autobusų nuomos su vairuotoju veiklos vykdytojai? 2. Ar dėl minėtos Direktyvos [2003/96] 7 straipsnio 2 dalyje nurodytos valstybių [narių] diskrecijos nuostata, pagal kurią komercinės paskirties gazoliui priskiriamas ir „nereguliariam keleivių vežimui“ skirtas gazolis, nėra tiesiogiai taikytina ir besąlyginė? 3. Ar savo turiniu Direktyvos [2003/96] 7 straipsnis yra pakankamai tikslus ir besąlyginis, kad privatus asmuo galėtų tiesiogiai juo remtis prieš atitinkamos valstybės narės institucijas?“

IV. Analizė

A. Dėl pirmojo prejudicinio klausimo

16. Pirmuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės prašo Teisingumo Teismo išaiškinti Direktyvos 2003/96 7 straipsnį ir nustatyti, pirma, ar ši nuostata taikoma visoms įmonėms ir viešiesiems ar privatiesiems asmenims, vykdantiems keleivių vežimo veiklą, ir, antra, ar pagal ją draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos sąvoka „komercinės paskirties gazolis, naudojamas kaip [variklių degalai]“ neapima gazolio, naudojamo nereguliariam keleivių vežimui.

17. Šiame kontekste primintina, kad pagal Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms nustatant akcizų tarifus leidžiama atskirti komercinės ir nekomercinės paskirties gazolį, naudojamą kaip variklių degalai, tačiau valstybės narės, įtvirtinančios tokį atskyrimą, privalo nenukrypti nuo šioje direktyvoje numatytų minimalių apmokestinimo lygių ir negali komercinės paskirties gazoliui, naudojamam kaip variklių degalai, numatyti tarifo, mažesnio už 2003 m. sausio 1 d. galiojusį nacionalinį apmokestinimo lygį.

18. Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 3 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjas įtvirtino sąvoką „komercinės paskirties gazolis, naudojamas kaip [variklių degalai]“, kuri pagrįsta gazolio naudojimo tikslu. Iš jos matyti, kad komercinės paskirties gazolis, naudojamas kaip variklių degalai, – tai gazolis, naudojamas prekėms vežti už atlygį ar savo sąskaita tam tikromis transporto priemonėmis, taip pat gazolis, naudojamas reguliariam ar nereguliariam keleivių vežimui tam tikromis transporto priemonėmis.

19. Taigi, pirma, Teisingumo Teismo prašoma apibrėžti Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 dalies taikymo sritį, kad būtų galima nustatyti, ar ši nuostata taikytina tokiai įmonei, kaip dalyvaujanti pagrindinėje byloje, t. y. privačiai įmonei, veikiančiai keleivių vežimo autobusais sektoriuje, teikiant autobusų nuomos su vairuotoju paslaugas ( 9 ).

20. Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 dalimi valstybėms narėms suteikta galimybė atskirti komercinės ir nekomercinės paskirties gazolį, naudojamą kaip variklių degalai, reiškia ir tai, kad keleivių vežimo srityje jos gali nustatyti sumažintą akcizo tarifą gazoliui, naudojamam reguliariam keleivių vežimui, tačiau to sumažinto akcizo tarifo netaikyti gazoliui, naudojamam nereguliariam keleivių vežimui ( 10 ).

21. Pirma, dėl Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 dalies taikymo srities pažymėtina, kad, kaip teisingai pabrėžė Komisija, Sąjungos teisės aktų leidėjas apibrėžė sąvoką „komercinės paskirties gazolis, naudojamas kaip [variklių degalai]“, remdamasis ne viešuoju ar privačiuoju gazolį naudojančių subjektų pobūdžiu, bet tikslu, kuriam gazolis naudojamas, t. y. prekėms ir keleiviams vežti tam tikromis transporto priemonėmis.

22. Todėl, mano nuomone, Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 dalis gali būti taikoma, kiek tai susiję su keleivių vežimu, ir viešiesiems, ir tokiems privatiesiems subjektams, kaip pareiškėja pagrindinėje byloje, tačiau su sąlyga, kad, laikantis šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalies, gazolis naudojamas vykdant prekių ar keleivių vežimo veiklą.

23. Antra, dėl galimybės valstybėms narėms keleivių vežimo srityje taikyti sumažintą akcizo tarifą gazoliui, naudojamam reguliariam keleivių vežimui, tačiau to sumažinto tarifo netaikyti gazoliui, naudojamam nereguliariam keleivių vežimui, atsižvelgdamas į Direktyvos 2003/96 7 straipsnyje vartojamas sąvokas, jo kontekstą ir tikslus ( 11 ), laikausi nuomonės, kad iš šios nuostatos kyla tokia galimybė.

24. Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 3 dalies b punkto formuluotėje šiuo klausimu pateiktos gairės, nes keleivių vežimo apibrėžtyje Sąjungos teisės aktų leidėjas pavartojo jungtuką „ar“ ( 12 ) [(prancūzų k. „ou“)], kuris iš esmės reiškia alternatyvą ( 13 ).

25. Todėl prima facie iš šios nuostatos formuluotės dėl keleivių vežimo atrodo, kad komercinės paskirties gazolis, kuriam taikomas sumažintas akcizo tarifas, gali būti naudojamas arba reguliariam, arba nereguliariam keleivių vežimui, tad valstybės narės šiuo atžvilgiu turi diskreciją.

26. Vis dėlto sutinku su Komisija, kad Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 3 dalis nėra visiškai aiški, nes jungtukas „ar“ gali reikšti ne tik alternatyvą, bet ir papildymą arba kumuliacinį pobūdį.

27. Šis jungtukas kalbiniu požiūriu gali turėti alternatyvią arba kumuliatyvią prasmę, todėl jį reikia aiškinti atsižvelgiant į kontekstą, kuriame jis vartojamas, ir atitinkamo teisės akto tikslus ( 14 ).

28. Mano nuomone, iš Direktyvos 2003/96 struktūros ir tikslų neabejotinai matyti, kad pagal šio teisės akto 7 straipsnio 2 ir 3 dalis valstybės narės gali nuspręsti taikyti sumažintą akcizo tarifą tik gazoliui, naudojamam reguliariam keleivių vežimui.

29. Šiuo klausimu vertėtų priminti, kad kai Sąjungos teisės aktų leidėjas priėmė Direktyvą 2003/96, jis siekė ne visapusiškai, o tik minimaliai ( 15 ) suderinti energetikos produktų ir elektros energijos apmokestinimo taisykles. Konkrečiai, siekiant išvengti konkurencijos iškraipymo ar palankesnio arba diskriminacinio apmokestinimo vidaus mokesčiais ( 16 ), Direktyvoje 2003/96 įtvirtintas minimalus apmokestinimo lygis, tačiau valstybėms narėms suteikta laisvė nustatyti didesnius tarifus.

30. Šiuo aspektu pabrėžtina ir tai, kad kelios šios direktyvos nuostatos ypač svarbios, vertinant valstybių narių diskreciją.

31. Ne tik minėtos direktyvos 7 straipsnio 2 dalyje, bet ir jos 5, 14, 15, 16, 17 ir 19 straipsniuose valstybėms narėms numatyta galimybė įtvirtinti diferencijuotus mokesčio tarifus, atleidimo nuo akcizo mokesčių ar jų sumažinimo atvejus ( 17 ).

32. Aiškinant šias nuostatas kartu su Direktyvos 2003/96 10, 15, 24 ir 28 konstatuojamosiomis dalimis ( 18 ) matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas atsižvelgė į tai, kad akcizo mokesčiai valstybėms narėms labai svarbūs, nes jais skatinama ir finansuojama tam tikrų sričių viešoji politika.

33. Todėl, mano nuomone, iš Direktyvos 2003/96 struktūros matyti, kad ja, atsižvelgiant į nacionalinius interesus ar ypatumus, valstybėms narėms paliekama labai didelė veiksmų laisvė.

34. Be to, šį vertinimą patvirtina Direktyvos 2003/96 17 straipsnio aiškinimas.

35. Pagal šią nuostatą valstybės narės gali taikyti sumažintus mokesčius elektros energijai, naudojamai, be kita ko, daug energijos vartojančių įmonių, jei dėl kiekvienos įmonės laikomasi šioje direktyvoje nustatytų minimalių apmokestinimo lygių.

36. Kai Teisingumo Teismo buvo paklausta, ar pagal Direktyvos 2003/96 17 straipsnio 1 dalį draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriais mokesčių už elektros energiją lengvatos daug energijos vartojančioms įmonėms numatytos tik viename gamybos sektoriuje, remdamasis šios nuostatos formuluote ir šios direktyvos tikslais, jis nusprendė, kad tokie teisės aktai nedraudžiami ( 19 ).

37. Kadangi Teisingumo Teismas nusprendė, kad valstybės narės gali „atrankiai taikyti“ ( 20 ) mokesčių už elektros energiją lengvatas daug energijos vartojančioms įmonėms, nematau priežasčių, dėl kurių galėtų būti nuspręsta kitaip dėl Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 dalyje numatyto sumažinto akcizo tarifo.

38. Panašiai kaip Direktyvos 2003/96 17 straipsnyje, jos 7 straipsnyje valstybėms narėms įtvirtinta galimybė, o ne pareiga tam tikrai veiklai taikyti sumažintą akcizo tarifą.

39. Be to, dėl Direktyvos 2003/96 tikslų primintina, kad, pirma, Teisingumo Teismas jau yra pabrėžęs, kad iš šios direktyvos 9 ir 11 konstatuojamųjų dalių matyti, jog ja siekiama palikti valstybėms narėms tam tikrą diskreciją nustatyti ir įgyvendinti kiekvieną politiką, pritaikytą prie nacionalinių aplinkybių, ir kad įgyvendinant minėtą direktyvą patvirtintos sistemos priskirtos kiekvienos valstybės narės kompetencijai ( 21 ).

40. Antra, Teisingumo Teismas pabrėžė, kad Direktyva 2003/96, kurioje numatyta suderinta energetikos produktų ir elektros energijos apmokestinimo tvarka, siekiama, kaip matyti iš jos 2–5 ir 24 konstatuojamųjų dalių, skatinti tinkamą energetikos sektoriaus vidaus rinkos funkcionavimą, visų pirma vengiant konkurencijos iškraipymų ( 22 ).

41. Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai reikalauja laikytis minimalių apmokestinimo lygių, todėl pripažinus, kad valstybės narės gali numatyti sumažintą akcizo tarifą gazoliui, naudojamam reguliariam keleivių vežimui, ir nenumatyti tokių pačių lengvatų gazoliui, naudojamam nereguliariam keleivių vežimui, tai nepažeistų šio tikslo ir suteiktų joms galimybę įgyvendinti nacionalinėms aplinkybėms pritaikytą politiką, pirmiausia transporto ir teritorijų pasiekiamumo srityse.

42. Taigi Direktyvos 2003/96 tikslų analizė patvirtina aiškinimą, kad įgyvendindamos šios direktyvos 7 straipsnio 2 dalyje numatytą galimybę valstybės narės gali skirtingai vertinti reguliarų ir nereguliarų keleivių vežimą ir sumažintą akcizo tarifą taikyti tik gazoliui, naudojamam reguliariam keleivių vežimui.

43. Galiausiai tokio Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 ir 3 dalių aiškinimo negali pakeisti šios direktyvos 7 straipsnio loginis pagrindas.

44. Kaip matyti, šią nuostatą Sąjungos teisės aktų leidėjas įtvirtino ( 23 ) siekdamas suteikti valstybėms narėms galimybę nustatant akcizo mokesčius atskirti komercinės ir nekomercinės paskirties gazolį ir sumažinti nekomercinės paskirties gazolio, naudojamo kaip variklių degalai, ir benzino apmokestinimo skirtumą ( 24 ).

45. Iš viso to darau išvadą, kad Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 ir 3 dalis reikia aiškinti taip, kad šia nuostata valstybėms narėms leidžiama keleivių vežimo srityje numatyti sumažintą akcizo tarifą gazoliui, naudojamam reguliariam keleivių vežimui, tačiau šio sumažinto tarifo netaikyti gazoliui, naudojamam nereguliariam keleivių vežimui.

46. Vis dėlto šia galimybe negalima naudotis savavališkai ir, mano nuomone, ja reikia naudotis laikantis Sąjungos teisės principų ( 25 ), pirmiausia – vienodo požiūrio principo ( 26 ).

47. Mano nuomone, taip yra pagrindinėje byloje nagrinėjamų Italijos teisės aktų atveju, nes, priešingai nei Komisija, manau, kad reguliarus ir nereguliarus keleivių vežimas skiriasi ir tenkina konkrečius poreikius, todėl valstybė narė gali sumažintą akcizo tarifą taikyti tik gazoliui, naudojamam reguliariam keleivių vežimui.

48. Iš tiesų reguliaraus keleivių vežimo paslauga pagal apibrėžtį reiškia vežimą nustatytais laiko tarpais ir nurodytais maršrutais, o nereguliaraus vežimo paslauga užtikrinama pagal konkrečius poreikius, kuriuos turi tenkinti vežimas ( 27 ).

49. Be to, reguliarus keleivių vežimas yra neatsiejama transporto politikos dalis, nes juo, pavyzdžiui, prisidedama prie teritorijų pasiekiamumo.

50. Atsižvelgdamas į tai, manau, kad į pirmąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 ir 3 dalis reikia aiškinti taip, kad, pirma, keleivių vežimo srityje jos taikytinos ir viešiesiems, ir privatiesiems subjektams su sąlyga, kad šie subjektai pagal šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalį vykdo keleivių vežimo veiklą, ir, antra, pagal minėtos direktyvos 7 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms leidžiama įtvirtinti sumažintą akcizo tarifą gazoliui, naudojamam reguliariam keleivių vežimui, tačiau tokios pat lengvatos netaikyti gazoliui, naudojamam nereguliariam keleivių vežimui.

B. Dėl antrojo ir trečiojo prejudicinių klausimų

51. Antruoju ir trečiuoju prejudiciniais klausimais, kuriuos siūlau nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės Teisingumo Teismo teiraujasi dėl Direktyvos 2003/96 7 straipsnio tiesioginio veikimo. Mano nuomone, atsižvelgiant į mano siūlomą atsakymą į pirmąjį prejudicinį klausimą, dėl šios nuostatos tiesioginio veikimo nereikia pateikti išvados ( 28 ). Tad tolesnes pastabas pateikiu tik papildomai ir dėl išsamumo, jeigu Teisingumo Teismas kitaip atsakytų į pirmąjį prejudicinį klausimą.

52. Pirmiausia pažymėtina, kad jeigu valstybė narė nusprendžia nepasinaudoti Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta galimybe, ši nuostata tiesiogiai neveikia.

53. Jeigu valstybė narė pasinaudotų šia galimybe ir netinkamai perkeltų į nacionalinę teisę Direktyvos 2003/96 7 straipsnį, primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, pirma, nuostata yra pakankamai tiksli, kad teisės subjektas galėtų ja remtis nacionaliniame teisme, o šis galėtų ją taikyti, jeigu ji nedviprasmiškai nustato įpareigojimą, ir, antra, nuostata yra besąlyginė, kai joje nustatomas su jokia sąlyga nesiejamas įpareigojimas, kurį įgyvendinant ar kurio poveikiui atsirasti nereikia priimti jokio kito Sąjungos institucijų ar valstybių narių akto ( 29 ).

54. Tad, kiek tai susiję su pirmąja sąlyga, konstatuotina, kad Direktyvos 2003/96 7 straipsniu valstybėms narėms nedviprasmiškai leidžiama įtvirtinti sumažintą akcizo tarifą tik gazoliui, naudojamam reguliariam keleivių vežimui, kartu neabejotinai reikalaujant laikytis minimalių apmokestinimo lygių, komercinės paskirties gazoliui, naudojamam kaip variklių degalai, nenustatyti mažesnio tarifo už 2003 m. sausio 1 d. galiojusį nacionalinį apmokestinimo lygį ir vežti tam tikrų kategorijų transporto priemonėmis.

55. Kiek tai susiję su antrąja sąlyga, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog aplinkybė, kad direktyvos nuostata suteikia valstybėms narėms pasirinkimo teisę, nebūtinai reiškia, jog taip privatiems asmenims suteiktų teisių turinys negali būti pakankamai aiškiai apibrėžtas remiantis vien direktyvos nuostatomis ( 30 ).

56. Nagrinėjamu atveju Direktyvos 2003/96 7 straipsniu valstybėms narėms iš tiesų suteikta galimybė numatyti sumažintą akcizo tarifą ir jį taikyti tik tam tikriems tikslams naudojamam gazoliui, todėl šios nuostatos besąlyginį pobūdį būtų galima ginčyti.

57. Bet kuriuo atveju, kadangi Italijos teisės aktų leidėjas pasinaudojo šia galimybe ir minėta nuostata suteikta diskrecija, ta diskrecija neturi poveikio pareigos įgyvendinti minėtą galimybę nesavavališkai ir laikytis teisės aktų leidėjo numatytų sąlygų tiksliam ir besąlyginiam pobūdžiui.

58. Šiomis aplinkybėmis siūlau taip atsakyti į antrąjį ir trečiąjį prejudicinius klausimus: jeigu toks nacionalinės teisės aktas, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, prieštarautų Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 ir 3 dalims, ši nuostata būtų tiesiogiai veikianti, todėl ja būtų galima tiesiogiai remtis, siekiant, kad komercinės paskirties gazoliui, naudojamam kaip variklių degalai, būtų pritaikytas sumažintas akcizo tarifas.

V. Išvada

59. Remdamasis tuo, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Commissione tributaria provinciale di Palermo (Palermo provincijos mokestinių ginčų komisija, Italija) pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip: 1. 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyvos 2003/96/EB, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą, 7 straipsnio 2 ir 3 dalis reikia aiškinti taip, kad, pirma, keleivių vežimo srityje jos taikytinos ir viešiesiems, ir privatiesiems subjektams su sąlyga, kad tie subjektai pagal šios direktyvos 7 straipsnio 3 dalį vykdo keleivių vežimo veiklą, ir, antra, pagal minėtos direktyvos 7 straipsnio 2 dalį valstybėms narėms leidžiama įtvirtinti sumažintą akcizo tarifą gazoliui, naudojamam reguliariam keleivių vežimui, tačiau tokios pat lengvatos netaikyti gazoliui, naudojamam nereguliariam keleivių vežimui. 2. Jeigu toks nacionalinės teisės aktas, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, prieštarautų Direktyvos 2003/96 7 straipsnio 2 ir 3 dalims, ši nuostata būtų tiesiogiai veikianti, todėl ja būtų galima tiesiogiai remtis, siekiant, kad komercinės paskirties gazoliui, naudojamam kaip variklių degalai, būtų pritaikytas sumažintas akcizo tarifas.

( 1 ) Originalo kalba: prancūzų.

( 2 ) OL L 283, 2003, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 405, klaidų ištaisymas OL L 87, 2018 4 3, p. 16.

( 3 ) OL L 42, 1970, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 1 t., p. 44. Direktyva 70/156 buvo panaikinta 2007 m. rugsėjo 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/46/EB, nustatančia motorinių transporto priemonių ir jų priekabų bei tokioms transporto priemonėms skirtų sistemų, sudėtinių dalių ir atskirų techninių mazgų patvirtinimo pagrindus (Pagrindų direktyva) (OL L 263, 2007, p. 1). Direktyvoje 2007/46 pateikta M2 arba M3 kategorijų transporto priemonių apibrėžtis yra tokia pati, kaip pateikta Direktyvoje 70/156. Tai transporto priemonės, kuriose, be vairuotojo vietos, yra daugiau kaip aštuonios vietos ir kurių didžiausia masė neviršija 5 t (M2 kategorija) arba viršija 5 t (M3 kategorija).

( 4 ) GURI, Nr. 68, 2007 m. kovo 23 d., p. 5.

( 5 ) GURI, Nr. 279, 1995 m. lapkričio 29 d., p. 5, toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 504/1995. Ši nuostata buvo įterpta 2016 m. spalio 22 d.Decreto-legge n. 193 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (Įstatyminis dekretas Nr. 193 dėl būtinų nuostatų finansų srityje ir neatidėliotiniems poreikiams finansuoti; GURI, Nr. 249, 2016 m. spalio 24 d., p. 1), įsigaliojusio 2016 m. gruodžio 3 d. ir su pakeitimais pertvarkyto į 2016 m. gruodžio 1 d.Legge n. 225 – Disposizioni urgenti in materia fiscale e per il finanziamento di esigenze indifferibili (Įstatymas Nr. 225 dėl iš dalies pakeisto Įstatyminio dekreto Nr. 193 dėl būtinų nuostatų finansų srityje ir neatidėliotiniems poreikiams finansuoti pertvarkymo į įstatymą; GURI, Nr. 282, 2016 m. gruodžio 2 d., p. 1), 4ter straipsnio 1 dalies f punktu.

( 6 ) GURI, Nr. 287, 1997 m. gruodžio 10 d., p. 4.

( 7 ) GURI, Nr. 6, 2006 m. sausio 9 d., p. 12.

( 8 ) OL L 300, 2009, p. 88.

( 9 ) Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad pareiškėja pagrindinėje byloje yra privati įmonė.

( 10 ) Kaip matyti iš Italijos vyriausybės pastabų, perkėlus į Italijos teisę Direktyvos 2003/96 7 straipsnį, konkrečiai tame 7 straipsnyje numatytas sumažintas akcizo tarifas taikomas „reguliariam“ keleivių vežimui, teikiant valstybinio, regioninio ir vietos maršrutinio transporto paslaugas, todėl netaikomas subjektams, teikiantiems „nereguliarias“ transporto paslaugas, prie kurių priskiriamos keleivių vežimo paslaugos, nuomojant autobusus su vairuotojais.

( 11 ) Primintina, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją siekiant nustatyti Sąjungos teisės nuostatos taikymo sritį reikia atsižvelgti į jos sąvokas, kontekstą ir tikslus (žr. 2014 m. balandžio 3 d. Sprendimą Kronos Titan ir Rhein‑Ruhr Beschichtungs‑Service (C‑43/13 ir C‑44/13, EU:C:2014:216, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija); taip pat dėl nuostatų, susijusių su Direktyvoje 2003/96 numatytais atleidimo nuo mokesčių atvejais, žr. 2018 m. kovo 7 d. Sprendimą Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, 21 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija)).

( 12 ) Direktyvos 2003/96 redakcijoje ispanų kalba Sąjungos teisės aktų leidėjas pavartojo jungtuką „u“, redakcijoje vokiečių kalba – „oder“, redakcijoje anglų kalba – „whether“, redakcijoje italų kalba – jungtuką „o“, o redakcijoje lenkų kalba – žodį „lub“.

( 13 ) Žr. Le Nouveau Petit Robert – Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française, Dictionnaires Le Robert, Paris, 1996, p. 1555. Jurisprudencijoje žr., be kita ko, 2009 m. spalio 6 d. Sprendimą GlaxoSmithKline Services ir kt. / Komisija ir kt. (C‑501/06 P, C‑513/06 P, C‑515/06 P ir C‑519/06 P, EU:C:2009:610, 55 punktas).

( 14 ) Žr. 2005 m. liepos 12 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (C‑304/02, EU:C:2005:444, 83 punktas) ir 2019 m. gegužės 14 d. Sprendimą M ir kt. (Pabėgėlio statuso panaikinimas) (C‑391/16, C‑77/17 ir C‑78/17, EU:C:2019:403, 102 punktas).

( 15 ) Žr. Direktyvos 2003/96 2–4 konstatuojamąsias dalis ir 4 straipsnio 1 dalį. Taip pat žr. generalinės advokatės E. Sharpston išvadą byloje X (C‑426/12, EU:C:2014:446, 55 punktas).

( 16 ) Šiuo klausimu žr. 2007 m. kovo 1 d. Sprendimą Jan De Nul (C‑391/05, EU:C:2007:126, 18–23 punktai).

( 17 ) Kartu su dauguma šių galimybių (akivaizdu, išskyrus atleidimą nuo mokesčių) nustatyta pareiga laikytis Direktyvoje 2003/96 numatytų minimalių apmokestinimo lygių (žr. šios direktyvos 5, 7 ir 17 straipsnius).

( 18 ) Šiuo klausimu primintina, kad Direktyvos 2003/96 9 konstatuojamojoje dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjas konkrečiai nurodė, kad „[v]alstybėms narėms turėtų būti suteiktas lankstumas, būtinas jų nacionalines sąlygas atitinkančioms politikos sritims nustatyti ir įgyvendinti“.

( 19 ) Žr. 2017 m. sausio 18 d. Sprendimą IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, 25–52 punktai).

( 20 ) Teisingumo Teismas žodžių junginį „atrankusis taikymas“ vartoja pridėtinės vertės mokesčio (PVM) srityje; jis reiškia galimybę valstybėms narėms taikyti lengvatinį PVM tarifą konkretiems ir specifiniams teikiamų paslaugų, kurioms jos gali taikyti tokį tarifą, kategorijos aspektams (šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje Regards Photographiques (C‑145/18, EU:C:2019:184, 30 punktas)). Mano nuomone, nors akcizų ir PVM analogija nėra visiškai tiksli, šiuo atveju ji taikytina, nes Teisingumo Teismas pripažino, kad valstybės narės gali suteikti teisę į akcizo lengvatas tik tam tikroms įmonėms ar veikloms, kurioms jos gali numatyti tokias lengvatas.

( 21 ) Žr. 2017 m. sausio 18 d. Sprendimą IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, 50 punktas).

( 22 ) Žr. 2018 m. kovo 7 d. Sprendimą Cristal Union (C‑31/17, EU:C:2018:168, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2018 m. birželio 27 d. Sprendimą Turbogás (C‑90/17, EU:C:2018:498, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 23 ) Ši nuostata nebuvo numatyta pirminiame Komisijos pasiūlyme ir buvo įtraukta per teisėkūros procedūrą; žr. pasiūlymą dėl Tarybos direktyvos, pakeičiančios Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą (COM(97) 30 final).

( 24 ) Kaip matyti iš Direktyvos 2003/96 20 konstatuojamosios dalies ir 2003 m. spalio 27 d. Komisijos spaudos pranešimo, paskelbto priėmus Direktyvą 2003/96 (dokumentas IP/03/1456, pateiktas internete šiuo adresu: http://europa.eu/rapid/press-release_IP-03-1456_fr.htm).

( 25 ) Taip pat teikiamos valstybės pagalbos taisyklių, kaip numatyta Direktyvos 2003/96 26 straipsnyje (žr. 2017 m. sausio 18 d. Sprendimą IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, 51 punktas)).

( 26 ) Pagal analogiją žr. 2017 m. lapkričio 9 d. Sprendimą AZ (C‑499/16, EU:C:2017:846, 29 ir 30 punktai).

( 27 ) Nors Direktyvoje 2003/96 neapibrėžtas nei reguliarus, nei nereguliarus vežimas, pažymėtina, kad pagal Reglamento Nr. 1073/2009 2 straipsnio 2 ir 4 dalis „reguliarios paslaugos“ – paslaugos, kai keleiviai vežami nustatytais laiko tarpais nustatytais maršrutais, įlaipinant ir išlaipinant keleivius iš anksto numatytuose sustojimo punktuose, o „vienkartinės paslaugos“ – paslaugos, kurioms netaikoma reguliarių paslaugų, įskaitant specialias reguliarias paslaugas, apibrėžtis ir kurių pagrindinė savybė yra ta, kad jas teikiant yra vežamos vartotojo ar paties vežėjo iniciatyva sudarytos keleivių grupės.

( 28 ) Šiais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2003/96 7 straipsnis yra tiesiogiai veikiantis, t. y. kad toks ūkio subjektas, kaip pareiškėja pagrindinėje byloje, naudojantis komercinės paskirties gazolį nereguliariam keleivių vežimui, pagal šią nuostatą galėtų susigrąžinti nepagrįstai sumokėtus akcizo mokesčius. Todėl nors asmenys gali remtis besąlyginėmis ir pakankamai tiksliomis direktyvos nuostatomis nacionaliniuose teismuose prieš valstybę, jei per nurodytą laikotarpį ji neperkėlė direktyvos į nacionalinę teisę ar ją perkėlė netinkamai (žr., be kita ko, 2008 m. liepos 17 d. Sprendimą Flughafen Köln / Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, 23 punktas) ir 2015 m. vasario 5 d. Nutartį Jednostka Innowacyjno‑Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, nepaskelbta Rink., EU:C:2015:75, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija), iš mano siūlomo atsakymo į pirmąjį prejudicinį klausimą neabejotinai matyti, kad Italijos Respublika nepadarė klaidos perkeldama Direktyvos 2003/96 7 straipsnį į nacionalinę teisę, todėl nekyla klausimo dėl to, ar galima remtis šia nuostata.

( 29 ) Žr. 2015 m. vasario 5 d. Nutartį Jednostka Innowacyjno‑Wdrożeniowa Petrol (C‑275/14, nepaskelbta Rink., EU:C:2015:75, 34 ir 36 punktai).

( 30 ) Žr. 2008 m. liepos 17 d. Sprendimą Flughafen Köln / Bonn (C‑226/07, EU:C:2008:429, 30 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).