Bylos T‑144/07, T‑147/07–T‑150/07 ir T‑154/07

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV ir kt.

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Liftų ir eskalatorių montavimo ir priežiūros rinka –Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Manipuliavimas viešaisiais pirkimais – Rinkų pasidalijimas – Kainų nustatymas“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai – Vertinimo kriterijai – Potencialus didelis poveikis – Visą valstybės narės teritoriją apimantis kartelis – Nacionalinių rinkų atskyrimas – Nepriimtinumas

(EB 81 ir 82 straipsniai)

2. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai – Didelis poveikis – Vertinimas, atsižvelgiant į šalių padėtį ir dydį rinkoje

(EB 81 straipsnis)

3. Konkurencija – Kompetencijos pasidalijimas tarp Komisijos ir nacionalinių konkurencijos institucijų – Komisijos pranešimas dėl konkurencijos institucijų tarpusavio bendradarbiavimo – Įmonių teisė į tai, kad jų bylas nagrinėtų konkreti konkurencijos institucija – Nebuvimas

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnio 6 dalis; Komisijos pranešimo 101/C 03/8 8 ir 31 punktai)

4. Europos Bendrijos – Kalbinis režimas – Pranešimas apie dokumentus kita nei šalių vartojama kalba – Šalių sutikimas – Pažeidimo nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 1 3 straipsnis)

5. Konkurencija – Sąjungos taisyklės – Pažeidimai – Inkriminavimas – Patronuojančioji bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis vienetas – Vertinimo kriterijai – Lemiamos įtakos, kurią patronuojančioji bendrovė daro jai 100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms, prezumpcija

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

6. Konkurencija – Sąjungos taisyklės – Pažeidimai – Inkriminavimas – Patronuojančioji bendrovė ir dukterinės bendrovės – Lemiamos įtakos, kurią patronuojančioji bendrovė daro jai 100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms, prezumpcija

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

7. Konkurencija – Sąjungos taisyklės – Pažeidimai – Inkriminavimas – Patronuojančioji bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis vienetas – Vertinimo kriterijai – Lemiamos įtakos, kurią patronuojančioji bendrovė daro jai 100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms, prezumpcija – Bausmių individualizavimo principo pažeidimas – Nebuvimas – Nekaltumo prezumpcijos pažeidimas – Nebuvimas

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

8. Konkurencija – Sąjungos taisyklės – Pažeidimai – Inkriminavimas – Patronuojančioji bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis vienetas – Vertinimo kriterijai – Lemiamos įtakos, kurią patronuojančioji bendrovė daro jai 100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms, prezumpcija – Dukterinė bendrovė, priklausanti tarpininkaujančiai holdingo bendrovei – Aplinkybė, kurios nepakanka prezumpcijai paneigti

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

9. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Sprendimai – Motyvavimo nebuvimo ištaisymas proceso metu – Nepriimtinumas

(EB 253 straipsnis)

10. Procesas – Tyrimo priemonės – Liudytojų apklausa

(Bendrojo Teismo procedūros reglamento 64 ir 65 straipsniai)

11. Konkurencija – Baudos – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas ir kuris priimtas po to, kai buvo priimtas nacionalinės konkurencijos institucijos laikinas sprendimas atleisti nuo baudų arba jas sumažinti – „Ne bis in idem“ principo pažeidimas – Nebuvimas

(EB 81 straipsnis; Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 54 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 5, 14 ir 23 straipsniai)

12. Konkurencija – Baudos – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas ir kuris priimtas po to, kai buvo priimtas nacionalinės konkurencijos institucijos laikinas sprendimas atleisti nuo baudų arba jas sumažinti – Teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimas – Nebuvimas – Gero administravimo principo pažeidimas – Nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Vertinimo kriterijai

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

14. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Nuoseklumas tarp kelioms įmonėms skirtų baudų

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Atsižvelgimas į įmonės į ekonominį pajėgumą padaryti žalą

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

16. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasomasis pobūdis

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

17. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Recidyvas – Sąvoka

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

18. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Sąlygos – Didelė atitinkamos įmonės pateiktų įrodymų pridėtinė vertė

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

19. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Komisijos diskrecija

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

20. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos sumažinimas, atsižvelgiant į kaltinamos įmonės bendradarbiavimą – Sąlygos – Baudos sumažinimas tuo atveju, kai faktinės aplinkybės neginčijamos

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimai 96/C 207/04 ir 2002/C 45/03)

21. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymas – Baudos sumažinimas ne pagal šį pranešimą dėl neginčijimo

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimai 96/C 207/04 ir 2002/C 45/03)

22. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Baudos sumažinimas ne pagal Pranešimą dėl bendradarbiavimo dėl neginčijimo – Proporcingumas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

23. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Baudos sumažinimas, viena vertus, dėl Pranešimo dėl bendradarbiavimo ir, kita vertus, ne pagal Pranešimą dėl bendradarbiavimo dėl neginčijimo

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

24. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atitinkamos įmonės bendra apyvarta

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 5 punkto b papunktis)

25. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Proporcingumo principo paisymas – Sąlygos

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

1. Su poveikiu valstybių narių tarpusavio prekybai susijusios sąlygos, įtvirtintos EB 81 ir 82 straipsniuose, aiškinimo ir taikymo atskaitos taškas turi būti šios sąlygos tikslas, t. y. reglamentuojant konkurenciją Sąjungos teisės sritį apibrėžti valstybių narių teisės srities atžvilgiu. Taip į Sąjungos teisės taikymo sritį patenka visi karteliai ir veiksmai, kurie gali paveikti laisvą prekybą tarp valstybių narių, trukdant vieningos rinkos tarp valstybių narių tikslų įgyvendinimui, ypač atskiriant nacionalines rinkas arba pakeičiant konkurencijos sąlygas bendrojoje rinkoje.

Kad būtų daromas poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai, susitarimai, sprendimai ar veiksmai, atsižvelgiant į faktinių ir teisinių aplinkybių visumą, turi leisti pakankamai tiksliai numatyti, kad jie gali tiesiogiai ar netiesiogiai, realiai ar potencialiai daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir kliudyti kurti vieningą valstybių narių rinką. Be to, šis poveikis neturi būti nedidelis. Taigi poveikis Bendrijos vidaus prekybai paprastai daromas, kai tenkinami keli veiksniai, kurie, nagrinėjami atskirai, nebūtinai turi lemiamos reikšmės. Visą vienos valstybės teritoriją apimantis kartelis vien dėl savo pobūdžio sustiprina nacionalinės rinkos atskyrimą, sudarydamas kliūčių Sutartimi siekiamai ekonominei skvarbai.

(žr. 55–57, 60 punktus)

2. Galimas susitarimo ar suderintų veiksmų poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai turi būti vertinamas atsižvelgiant, be kita ko, į šalių pozicijas ir reikšmę atitinkamų produktų rinkoje. Tuo atveju, kai kartelyje dalyvaujančioms įmonėms bendrai priklauso didžioji atitinkamų produktų pasiūlos tam tikroje rinkoje dalis, galima laikyti, kad minėtu karteliu daromas didelis poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai.

Be to, Komisija neprivalo įrodyti, kad antikonkurenciniai veiksmai daro didelį poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai. Pagal EB 81 straipsnio 1 dalį reikalaujama tik to, kad susitarimai ir suderinti veiksmai, kuriais ribojama konkurencija, galėtų padaryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.

(žr. 67–69 punktus)

3. Iš Reglamento Nr. 1/2003 nuostatų matyti, kad Komisija atlieka svarbiausią vaidmenį nustatant ir konstatuojant Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimus, kuriam neturi įtakos paraleli kompetencija, kurią pagal šį reglamentą turi nacionalinės konkurencijos institucijos. Remiantis Reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnio 6 dalimi, net jeigu nacionalinė institucija jau nagrinėja bylą, Komisija, prieš tai pasitarusi su šia institucija, turi teisę pradėti procedūrą siekdama priimti sprendimą. Be to, remiantis minėta nuostata, Komisijai pradėjus procedūrą, nacionalinės konkurencijos institucijos toje byloje netenka kompetencijos taikyti Sąjungos konkurencijos taisykles.

Be to, remiantis Pranešimo dėl konkurencijos institucijų tarpusavio bendradarbiavimo 31 punktu, šis pranešimas susijusioms įmonėms nesuteikia individualios teisės į tai, kad bylą nagrinėtų konkreti institucija. Vadinasi, įmonė negali teigti, kad ji turi teisę į tai, jog nacionalinės konkurencijos institucijos vietoje Komisijos vykdytų persekiojimą dėl konkretaus pažeidimo, ar kad ji turi tokių teisėtų lūkesčių.

Be to, minėto pranešimo 8 punktas nėra privalomas, nes iš jo formuluotės matyti, kad papraščiausia galimybė pasidalyti užduotis, apie kurią jame kalbama, nėra susijusi su Komisijos pareiga nenagrinėti bylos, kai tenkinamos jame numatytos sąlygos.

(žr. 76, 77, 80 punktus)

4. Komisija yra daugiakalbė institucija ir reikia laikyti, kad ji turi galimybę dirbti visomis oficialiosiomis Bendrijos kalbomis. Įmonė ieškovė negali teigti, jog tai, kad pranešimas apie kaltinimus ir sprendimas, kuriuo užbaigiama administracinė procedūra, buvo paskelbti tam tikra oficialiąja kalba, nors per administracinę procedūrą buvo vartojamos kitos oficialiosios kalbos, pažeidžia jos teisę į gynybą, jeigu ji pripažįsta sutikusi su dokumentų skelbimu minėta kalba.

(žr. 86, 414 punktus)

5. Atsakomybė už dukterinės bendrovės elgesį gali tekti patronuojančiajai bendrovei, ypač kai, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančiosios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius. Esant tokiai situacijai patronuojančioji bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto narės, todėl sudaro vieną įmonę. Taigi aplinkybė, kad patronuojančioji bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiajai bendrovei, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį šios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą.

Tuo ypatingu atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % jos Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios dukterinės bendrovės kapitalo, viena vertus, ši patronuojančioji bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui ir, kita vertus, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojančioji bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui.

Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiajai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas, kad būtų preziumuojama, jog patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės komercinei politikai. Tada Komisija gali pripažinti, kad patronuojančioji bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojančioji bendrovė, kuri gali nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai.

(žr. 94–97, 310–313 punktus)

6. Tuo ypatingu atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % jos Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios dukterinės bendrovės kapitalo, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojančioji bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui. Tuo atveju, kai minėtų įmonių organizaciniai, ekonominiai ir teisiniai ryšiai gali patvirtinti patronuojančiųjų bendrovių įtaką jų dukterinių bendrovių strategijai, jas pagrįstai galima laikyti vienu ekonominiu vienetu.

Kita vertus, aplinkybė, kad įmonės ieškovės savarankiškai dalyvavo administracinėje procedūroje ir pateikė individualų atsakymą į pranešimą apie kaltinimus, negali paneigti patronuojančiųjų bendrovių atsakomybės už jų dukterinių bendrovių veiksmus prezumpcijos. Nors tai, kad patronuojančioji bendrovė prisistato kaip vienintelė Komisijos pašnekovė atitinkamo pažeidimo klausimu, gali reikšti, jog iš tikrųjų daroma lemiama įtaka dukterinės bendrovės elgesiui, vis dėlto aplinkybė, kad grupės dukterinės bendrovės pateikė atskirus atsakymus į pranešimą apie kaltinimus, negali būti šių dukterinių bendrovių savarankiškumo įrodymas.

(žr. 96, 125–127 punktus)

7. Pagal bausmių ir sankcijų individualizavimo principą, taikomą visose administracinėse procedūrose, kurios gali pasibaigti sankcijų skyrimu pagal Sąjungos konkurencijos normas, įmonė gali būti nubausta tik už veiksmus, kuriais ji kaltinama individualiai. Tačiau šis principas turi būti suderintas su įmonės sąvoka. Komisija gali sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti bendrovių grupės patronuojančiajai bendrovei ne dėl to, kad patronuojančioji bendrovė kurstė dukterinę bendrovę padaryti pažeidimą, ir juo labiau ne dėl to, kad patronuojančioji bendrovė dalyvavo darant šį pažeidimą, o todėl, kad jos sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį. Be to, ankstesnė Komisijos sprendimų praktika negali būti perkelta konkrečiai bylai. Komisijos sprendimai kitose bylose gali turėti tik orientacinę vertę, jei bylų aplinkybės nėra identiškos.

Nekaltumo prezumpcijos principas, įtvirtintas, be kita ko, Europos žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnio 2 dalyje, yra viena iš Sąjungos teisės sistemoje pripažįstamų pagrindinių teisių ir jis buvo dar kartą patvirtintas SESV 6 straipsnio 2 dalimi ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 48 straipsnio 1 dalimi. Atsižvelgiant į atitinkamų pažeidimų pobūdį ir už juos skirtų sankcijų pobūdį bei griežtumą, nekaltumo prezumpcijos principas galioja ir per procedūras dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimo, per kurias gali būti skirtos vienkartinės ar periodinės baudos.

Tokiomis aplinkybėmis pažeidimo inkriminavimo taisyklė, kaip antai prezumpcija, kad patronuojančioji bendrovė, kuriai priklauso 100 % jos dukterinių bendrovių kapitalo, joms daro lemiamą įtaką, nepažeidžia nekaltumo prezumpcijos. Europos Žmogaus Teisių Teismas nusprendė, jog pagal Europos žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnį nėra draudžiamos faktinės ar teisinės prezumpcijos, aptinkamos baudžiamuosiuose įstatymuose, bet reikalaujama, kad joms būtų taikomos protingos ribos, atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą ir užtikrinant teisę į gynybą. Taigi nekaltumo prezumpcija nepažeidžiama, jei per su konkurencija susijusias procedūras tam tikros išvados padaromos remiantis bendrąja patirtimi, su sąlyga, kad atitinkamos įmonės turi galimybę šias išvadas paneigti.

(žr. 106–108, 112, 114 punktus )

8. Galimybė galutinei patronuojančiajai bendrovei skirti sankciją už jos dukterinės bendrovės pažeidimus neužkerta kelio skirti sankcijas tarpininkaujančiai holdingo bendrovei ar pačiai dukterinei bendrovei, jei Komisija pripažįsta kad minėtos bendrovės sudaro vieną įmonę. Panašiai, jei tenkinamos inkriminavimo sąlygos, Komisija gali skirti sankcijas darant pažeidimą dalyvavusiai dukterinei bendrovei, tarpininkaujančiai patronuojančiajai bendrovei, kuri ją kontroliavo tuo laikotarpiu, ir galutinei grupės patronuojančiajai bendrovei. Bendrovių grupės atveju holdingo bendrovė – tai bendrovė, kuri turi sujungti įvairių bendrovių akcinio kapitalo dalis ir užtikrinti vieningą valdymą.

(žr. 119, 122 punktus)

9. Nors motyvuodama sprendimą, kurį Komisija priima siekdama užtikrinti konkurencijos taisyklių taikymą, ši institucija nėra įpareigota aptarti visų faktinių ir teisės klausimų bei argumentų, dėl kurių priėmė tokį sprendimą, vis dėlto pagal EB 253 straipsnį ji turi bent nurodyti faktines aplinkybes ir argumentus, turinčius esminę reikšmę jos sprendimo turiniui, kurie leistų Sąjungos teismams ir suinteresuotosioms šalims susipažinti su sąlygomis, kuriomis ji taikė Sutartį. Be to, išskyrus išimtinių aplinkybių atvejus, motyvai turi būti nurodyti sprendimo tekste ir negali būti pirmą kartą pateikti a posteriotri vykstant teismo procesui. Taigi motyvai suinteresuotajam asmeniui iš principo turi būti pateikti kartu su jo nenaudai priimtu sprendimu.

(žr. 133, 146, 399 punktus)

10. Kiek tai susiję su pirmosios instancijos teismo atliekamu vienos iš ginčo šalių pateiktų prašymų taikyti proceso organizavimo ar tyrimo priemones vertinimu, tik Bendrasis Teismas gali spręsti dėl būtinybės papildyti informaciją, kurią jis turi apie nagrinėjamas bylas.

Jis negali patenkinti įmonės ieškovės prašymo apklausti liudytojus, kai parodymai, kuriuos ši įmonė ketina gauti atlikus tokią apklausą Bendrajame Teisme, jau buvo duoti Komisijoje ir kai buvo pripažinta, kad jų nepatvirtina dokumentiniai įrodymai ir netgi kad jie prieštarauja tam tikriems bylos medžiagoje esantiems įrodymams.

Prašymas pateikti ankstesnį Komisijos sprendimą negali būti pripažintas būtinu, nes ankstesnė Komisijos sprendimų praktika negali būti teisinis pagrindas skiriant baudas konkurencijos srityje.

(žr. 151–153, 211 punktus)

11. Non bis in idem principas, taip pat įtvirtintas Europos žmogaus teisių konvencijos Protokolo Nr. 7 4 straipsnyje, yra vienas iš pagrindinių Sąjungos teisės principų, kurio laikymąsi užtikrina teismas. Sąjungos konkurencijos teisės srityje šis principas draudžia Komisijai dar kartą bausti arba persekioti įmonę už antikonkurencinius veiksmus, už kuriuos ji buvo nubausta arba dėl kurių buvo pripažinta neatsakinga ankstesniu neskundžiamu Komisijos sprendimu. Taigi non bis in idem principo taikymas suponuoja, kad buvo priimtas sprendimas dėl to, ar pažeidimas buvo iš tikrųjų padarytas, arba kad buvo patikrintas šio pažeidimo vertinimo teisėtumas. Vadinasi, non bis in idem principas draudžia tik iš naujo iš esmės įvertinti tai, ar pažeidimas buvo iš tikrųjų padarytas, dėl ko būtų skirta arba antra sankcija, kuri būtų pridėta prie pirmosios, jei iš naujo būtų pripažinta atsakomybė, arba pirma sankcija, jei atsakomybė, kuri nebuvo pripažinta pirmame sprendime, būtų pripažinta antrajame.

Kiek tai susiję su tuo, ar nacionalinės konkurencijos institucijos sprendimas gali užkirsti kelią Komisijai dar kartą nubausti arba persekioti tą pačią įmonę, non bis in idem principo taikymui yra nustatytos trys sąlygos: faktinių aplinkybių, pažeidėjo ir saugomo teisinio intereso tapatumas. Taigi šis principas draudžia, siekiant apsaugoti tą pačią teisinę vertybę, tą patį asmenį už tą patį neteisėtą elgesį bausti daugiau kaip vieną kartą.

Kadangi nacionalinės konkurencijos institucijos laikinas sprendimas atleisti nuo baudų arba jas sumažinti galutinai neužkirto kelio vykdyti tolesnį persekiojimą dėl konkurencijos teisės pažeidimo, jis neužkerta kelio Komisijai konstatuoti minėto pažeidimo ir už jį nubausti.

Be to, net jeigu Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 54 straipsniu tiek, kiek tai yra bendrojo Sąjungos teisės principo, t. y. non bis in idem principo, išraiška, galima remtis Sąjungos konkurencijos teisės srityje, reikia konstatuoti, kad nacionalinės konkurencijos institucijos priimtas laikinas sprendimas atleisti nuo baudų arba jas sumažinti bet kuriuo atveju negali būti laikomas patenkančiu į šios nuostatos taikymo sritį. Laikinas atleidimas nuo baudų nereiškia galutinio kelio užkirtimo vykdyti tolesnį persekiojimą, reikalaujamo pagal minėtą nuostatą.

(žr. 158–161, 166, 167, 174–176 punktus)

12. Kiek tai susiję su Komisijos sprendimu, kuriuo skiriamos sankcijos už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą ir kuris priimtas po to, kai nacionalinės konkurencijos institucijos priėmė laikinus sprendimus atleisti nuo baudų arba jas sumažinti, įmonė ieškovė negali remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu tuo atveju, kai nepateikia jokių įrodymų, iš kurių būtų matyti, kad, viena vertus, Komisija suteikė jai tikslių garantijų, jog minėtų institucijų aktai ją apsaugos nuo bet kokio persekiojimo ir nubaudimo ir, kita vertus, ji iš šių institucijų gavo tikslių garantijų, kad jų priimti aktai užkirs kelią Komisijai konstatuoti minėtą pažeidimą ir už jį nubausti.

Tai, kad Komisija neatsižvelgė į nacionalinių konkurencijos institucijų laikinus sprendimus atleisti nuo baudų arba jas sumažinti, taip pat nepažeidžia gero administravimo principo. Nors remiantis teisingumo principu, Komisija privalo atsižvelgti į sankcijas, kurios jau buvo pritaikytos tai pačiai įmonei už tas pačias faktines aplinkybes, jeigu tai yra sankcijos, skirtos už valstybės narės kartelių teisės pažeidimus, padarytus Sąjungos teritorijoje, taip nėra tuo atveju, kai minėtos nacionalinės institucijos įmonei ieškovei nėra skyrusios jokių sankcijų.

(žr. 181, 185, 186 punktus)

13. Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimų sunkumas turi būti vertinamas remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, konkrečiomis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasomuoju poveikiu, tačiau privalomo ir baigtinio kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti bet kuriuo atveju, sąrašo nėra. Atitinkamos rinkos dydis iš esmės yra ne privalomas veiksnys, o tik vienas iš reikšmingų veiksnių vertinant pažeidimo sunkumą, o Komisija neprivalo apibrėžti atitinkamos rinkos arba įvertinti jos dydžio, jei nagrinėjamo pažeidimo dalykas yra antikonkurencinis. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse nenumatyta, kad baudų dydis apskaičiuojamas pagal bendrąją apyvartą arba pagal įmonių apyvartą atitinkamoje rinkoje. Vis dėlto šiose gairėse nedraudžiama į tokią apyvartą atsižvelgti nustatant baudos dydį, kad būtų laikomasi bendrųjų Sąjungos teisės principų ir kai to reikia atsižvelgiant į aplinkybes.

Tokiomis aplinkybėmis, kadangi bendro baudos dydžio už su viena valstybe nare susijusį pažeidimą Komisija nenustatė atsižvelgdama į paveiktos rinkos dydį, tačiau savo sprendimą grindė šio pažeidimo pobūdžiu ir jo geografiniu paplitimu, argumentas, kad už kartelį šioje valstybėje narėje skirta bendra pradinė bauda turi atspindėti tariamai ribotą atitinkamos rinkos dydį, yra pagrįstas klaidinga prielaida, o Komisijos sprendimas nepažeidžia proporcingumo principo.

Tas pats pasakytina apie neatsižvelgimą į pažeidimo poveikį rinkai. Remiantis minėtų gairių 1 A punkto pirma pastraipa, Komisija, vertindama pažeidimo sunkumą, konkrečią įtaką rinkai turi išnagrinėti tik tuomet, jei ši įtaka gali būti įvertinta. Norėdama įvertinti šią įtaką, Komisija turi atsižvelgti į įprastą konkurenciją, kuri būtų buvusi, jei nebūtų buvę pažeidimo. Tačiau kai Komisija mano, kad neįmanoma įvertinti pažeidimo konkretaus poveikio rinkai atitinkamoms įmonėms neįrodžius priešingai ir savo sprendimą grindžia sunkiu pažeidimo pobūdžiu ir jo geografiniu paplitimu, neatsižvelgdama į pažeidimo įtaką rinkai, ji akivaizdžiai neperžengia savo diskrecijos, kurią turi nustatydama baudas už konkurencijos taisyklių pažeidimus, ribų.

(žr. 193, 208–211, 215, 216, 218–220, 226–230, 239, 240, 243 punktus)

14. Net jeigu būtų daroma prielaida, kad tame pačiame sprendime konstatavusi kelis labai sunkius pažeidimus Komisija turi laikytis tam tikro nuoseklumo tarp bendrų pradinių baudų dydžių ir skirtingo paveiktų rinkų dydžio, nėra pagrindo manyti, jog bendri pradiniai dydžiai, nustatyti už pažeidimus keliose valstybėse narėse, nepakankamai nuoseklūs arba kad buvo nukrypta nuo tariamo apskaičiavimo metodo, nes pradinės baudos dydžius Komisija nustatė tuo didesnius, kuo didesnis buvo rinkos dydis ir netaikė konkrečios matematinės formulės, kurios taikyti ji bet kuriuo atveju neprivalo.

(žr. 235 ir 236 punktus)

15. Apskaičiuojant pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį skiriamas baudas, diferencijuotas atitinkamų įmonių vertinimas neatsiejamai susijęs su pagal šią nuostatą Komisijai suteiktų įgaliojimų įgyvendinimu. Naudodamasi savo diskrecija Komisija turi individualizuoti sankciją, atsižvelgdama į atitinkamų įmonių veiksmus ir požymius, kad kiekvienu atveju būtų užtikrintas visiškas Sąjungos konkurencijos taisyklių veiksmingumas. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse nustatyta, kad, esant tam tikram pažeidimo sunkumo laipsniui, jei pažeidimą padaro kelios įmonės (pavyzdžiui, kartelio atveju), gali prireikti pakoreguoti bendrą pradinį dydį, kad būtų nustatytos konkrečios pradinės baudos, kuriomis būtų atsižvelgta į kiekvienos įmonės dydį ir tikrą jos pažeidimo įtaką konkurencijai, visų pirma tuomet, kai to paties tipo pažeidimus padaro labai skirtingo dydžio įmonės. Ypač būtina atsižvelgti į faktinę ekonominę pažeidėjų galimybę padaryti didelę žalą kitiems ūkio subjektams, visų pirma vartotojams.

Be to, remiantis tų gairių 1 A punkto septinta pastraipa, įmonių, dalyvavusių darant tą patį pažeidimą, diferenciacija neturi būti atliekama pagal aritmetinius skaičiavimus. Pagal proporcingumo ir vienodo požiūrio principus nereikalaujama, kad visiems skirtingiems kartelio dalyviams pradinis baudos dydis sudarytų tą pačią procentinę dalį nuo individualios apyvartos. Todėl siekdamas įvertinti, ar kartelio dalyvių suskirstymas į kategorijas yra suderinamas su vienodo požiūrio ir proporcingumo principais, Bendrasis Teismas, tikrindamas Komisijos pasinaudojimo šioje srityje turima diskrecija teisėtumą, turi apsiriboti patikrinimu, ar šis suskirstymas yra nuoseklus ir objektyviai pateisinamas. Tuo atveju, kai įmonė dalyvavo tik vienoje kartelio dalyje, jos galimybė padaryti didelę žalą konkurencijai yra nedidelė. Vadinasi, Komisijos sprendimas, kuriuo konkretus pradinės baudos dydis tokiai įmonei nustatomas kitokiu būdu, nėra diskriminuojantis.

Be to, tai, kad pradinis baudos dydis nebūtinai visų kartelio dalyvių atveju turi sudaryti tą pačią procentinę dalį nuo kiekvieno iš jų atitinkamos apyvartos, yra neatsiejama nuo įmonių skirstymo į kategorijas metodo, kurį taikant prie tos pačios kategorijos priskirtoms įmonėms yra nustatomas fiksuotas pradinis dydis. Nors taikant tokį metodą neatsižvelgiama į skirtumą tarp tos pačios kategorijos įmonių dydžių, iš esmės jis negali būti ginčijamas.

Galiausiai Sąjungos teisėje nėra bendrai taikomo principo, kad sankcija turi būti proporcinga įmonės dydžiui produktų rinkoje, kurioje buvo padarytas pažeidimas.

(žr. 247, 248, 253, 254, 259, 260, 263, 274, 277 punktus)

16. Būtinybė užtikrinti pakankamai atgrasomąjį baudos poveikį, kai ji nepateisina bendro baudų dydžio padidinimo įgyvendinant konkurencijos politiką, reikalauja, kad bauda būtų pakoreguota siekiant atsižvelgti į siekiamą poveikį įmonei, kuriai ji skirta, kad ji nebūtų pernelyg maža arba, priešingai, per didelė, visų pirma atsižvelgiant į atitinkamos įmonės finansinį pajėgumą, laikantis reikalavimų, kylančių iš, viena vertus, būtinybės užtikrinti baudos veiksmingumą ir, kita vertus, proporcingumo principo laikymosi.

Komisija turi teisę atsižvelgti į bendrą kiekvienos kartelyje dalyvaujančios įmonės apyvartą kaip į reikšmingą kriterijų nustatant atgrasomąjį poveikį turintį daugiklį. Taigi įmonės dydis ir bendri ištekliai yra reikšmingi kriterijai, turint omenyje siekiamą tikslą – užtikrinti baudos veiksmingumą koreguojant jos dydį, atsižvelgiant į įmonės bendrus išteklius ir jos galimybes surinkti šiai baudai sumokėti būtinas lėšas. Pradinės baudos dauginimo koeficiento nustatymu tam, kad bauda būtų pakankamai atgrasanti, labiau siekiama užtikrinti baudos veiksmingumą, nei atsižvelgti į pažeidimo žalą normaliai konkurencijai, taigi – jo sunkumą.

Be to, galima pateisinti pradinės baudos padidinimą tam, kad būtų užtikrintas atgrasomasis baudos tikslas, nes taip laikomasi diferencijuoto požiūrio į to paties kartelio dalyvius siekiant atsižvelgti į tai, kokį poveikį iš tiesų jiems padarys bauda. Tokiu padidinimu nepažeidžiamas vienodo požiūrio principas vien dėl to, kad Komisija remiasi bendra dalyvių apyvarta, o ne apyvarta Sąjungoje ar atitinkamoje nacionalinėje rinkoje, siekdama įvertinti, ar reikia padidinti baudas tam, kad būtų užtikrintas atgrasomasis jų poveikis.

(žr. 285, 287, 292, 294 ir 295 punktus)

17. Pakartotinio pažeidimo sąvoka, kaip ji suprantama tam tikrose nacionalinėse teisės sistemose, reiškia, kad asmuo naujų pažeidimų padarė būdamas nubaustas už panašaus pobūdžio pažeidimus. Be to, Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 2 punkte tarp pavyzdinių sunkinančių aplinkybių, galinčių pateisinti pradinės baudos padidinimą, konkrečiai minimi tos pačios įmonės ar tų pačių įmonių pakartotiniai to paties tipo pažeidimai.

Negalima sutikti su tuo, jog nustatydama pakartotinio pažeidimo sunkinančios aplinkybės buvimą Komisija gali padaryti išvadą, kad įmonė turi būti pripažinta atsakinga už ankstesnį pažeidimą, už kurį nebuvo nubausta Komisijos sprendimu ir kurį nustatant ji nebuvo pranešimo apie kaltinimus adresatė, todėl tokia įmonė per procedūrą, per kurią buvo priimtas sprendimas, kuriuo konstatuojamas ankstesnis pažeidimas, neturėjo galimybės pateikti savo argumentų siekdama užginčyti tai, kad ji su kitomis įmonėmis gali sudaryti vieną ekonominį vienetą.

Tokia išvada juo labiau darytina atsižvelgiant į tai, kad nors tiesa, jog pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad vertinant įmonės polinkį nesilaikyti konkurencijos taisyklių būtų atsižvelgta į laiko tarpą tarp atitinkamo pažeidimo ir ankstesnio šių taisyklių nesilaikymo, Komisijos negali saistyti pakartotinio pažeidimo konstatavimo senaties terminas.

Taip pat, nors galima daryti pagrįstą išvadą, kad patronuojančioji bendrovė iš tiesų žino apie ankstesnį sprendimą, Komisijos adresuotą jos dukterinei bendrovei, kurios beveik visas kapitalas priklauso šiai patronuojančiajai bendrovei, toks žinojimas negali kompensuoti to, kad ankstesniame sprendime nebuvo konstatuota, jog tokia patronuojančioji bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną ekonominį vienetą, siekiant šią patronuojančiąją bendrovę pripažinti atsakinga už ankstesnį pažeidimą ir padidinti jai skirtas baudas dėl pakartotinio pažeidimo.

(žr. 308, 319, 320, 322 punktus)

18. Pranešimas apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju yra priemonė, kuria siekiama nepažeidžiant aukštesnės galios teisės aktų patikslinti kriterijus, kurių Komisija laikosi, kai naudojasi savo diskrecija nustatydama už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimus skirtas baudas. Iš to kyla šios diskrecijos apsiribojimas, kuris vis dėlto nėra nesuderinamas su didelės Komisijos diskrecijos išsaugojimu.

Taigi Komisija turi didelę diskreciją vertinti, ar įrodymai, kuriuos pateikė įmonė, paprašiusi taikyti Pranešimą dėl bendradarbiavimo, turi didelę papildomąją vertę, kaip tai suprantama pagal minėto pranešimo 21 dalį.

Taip pat Komisija, konstatavusi, kad įrodymai turi didelę papildomąją vertę, kaip tai suprantama pagal Pranešimo dėl bendradarbiavimo 21 dalį, turi diskreciją nustatyti tikslų baudos sumažinimo atitinkamai įmonei lygį. Pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmoje pastraipoje yra numatytos baudos dydžio sumažinimo ribos skirtingoms nurodytoms įmonių kategorijoms. Atsižvelgiant į minėtą diskreciją, Sąjungos teismas gali skirti sankciją tik už akivaizdų šios diskrecijos ribų peržengimą.

Tokiomis aplinkybėmis Komisija nepadaro akivaizdžios vertinimo klaidos, kai pagal Pranešimą dėl bendradarbiavimo baudą sumažina į minėtas ribas patenkančiu dydžiu, jei atitinkamos įmonės pateikta informacija, kuri šiai institucijai jau buvo žinoma arba nebuvo susijusi su faktinėmis aplinkybėmis, apie kurias ji iki tol nežinojo, nors ir galėjo sustiprinti Komisijos galimybę įrodyti pažeidimą, neturi didelės papildomosios vertės. Įmonė taip pat negali reikalauti papildomai sumažinti baudą, kurią Komisija jai skyrė atsižvelgusi į pažeidimo laikotarpio dokumentą, kurį ši įmonė jai pateikė, jei šį dokumentą Komisija jau turėjo, o įmonė papraščiausia pateikė papildomų jo reikšmės paaiškinimų.

Be to, vertindama kartelio dalyvių bendradarbiavimą, Komisija negali nepaisyti vienodo požiūrio principo. Šis principas nepažeidžiamas, jei, viena vertus, pagal Pranešimą dėl bendradarbiavimo pateikto prašymo papildomoji vertė vertinama atsižvelgiant į Komisijos jau turėtus įrodymus ir, kita vertus, viena iš susijusių įmonių pateikė pažeidimo laikotarpio dokumentinių įrodymų, turinčių didelę papildomąją vertę, o kita įmonė pateikė tik vieną pažeidimo laikotarpio įrodymą, todėl, atsižvelgiant į tai, kad šių dviejų įmonių padėtys nėra panašios, diferencijuotas jų vertinimas yra pagrįstas.

(žr. 332, 333, 335, 337, 350, 355, 357, 361, 363, 367–369 punktus)

19. Už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą nubausta bendrovė ieškovė negali remtis in dubio pro reo principu ir prašyti, kad jai būtų taikoma palankesnė procentinė dalis, kuria sumažinama Komisijos skirta bauda, tuo atveju, kai tariamai kyla abejonių dėl sprendimo motyvų, susijusių su šios procentinės dalies nustatymu. Šis principas yra susijęs su pažeidimo įrodinėjimu ir pagal jį siekiama nustatyti, ar Komisijos ginčijamame sprendime padaryti faktų konstatavimai yra pagrįsti jos pateiktais įrodymais.

(žr. 343 punktą)

20. Priešingai nei 1996 m. pranešimo dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių bylose D punkto 2 papunkčio antros įtraukos atveju, 2002 m. pranešime apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju nenumatyta galimybė sumažinti baudą įmonei, kuri, gavusi pranešimą apie kaltinimus, neginčija faktinių aplinkybių, kuriomis Komisija grindžia savo kaltinimus. Remiantis tokiu pranešimu, tam, kad įmonei būtų sumažinta bauda, ji privalo Komisijai pateikti įrodymų, kurie turėtų didelę papildomąją vertę Komisijos turimų įrodymų apie įtariamą pažeidimą atžvilgiu.

Remiantis 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 21 ir 22 dalimis, vertindama įmonės pateiktų įrodymų papildomąją vertę Komisija atsižvelgia ne tik į jų pobūdį ir (arba) nuodugnumą, bet ir į įrodymus, kuriuos jau turėjo tuo metu, kai atitinkama įmonė pateikė savo prašymą. Todėl vertinimą Komisija atlieka tiek atsižvelgusi į atitinkamos įmonės bendradarbiavimo kokybę, tiek palyginusi atitinkamą papildomąją vertę su savo jau turėtais įrodymais.

(žr. 378, 379, 382, 393, 398 punktus)

21. Teisę remtis teisėtų lūkesčių apsauga turi kiekvienas asmuo, esantis tokioje padėtyje, kai Sąjungos administracija paskatino jo pagrįstų lūkesčių atsiradimą, suteikusi jam tikslių garantijų. Kita vertus, teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu negalima remtis tuo atveju, kai administracija nesuteikė tikslių garantijų. Tokios garantijos – tai tiksli, nesąlyginė ir nuosekli informacija iš įgaliotų ir patikimų šaltinių.

Nustatant baudos už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą dydį, pranešime apie kaltinimus esantis teiginys, kad Komisija ketina sumažinti baudą ne pagal Pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju, negali būti tiksli garantija dėl to, kokiu mastu ar dydžiu tam tikrais atvejais bus sumažinta atitinkamų įmonių bauda. Todėl toks teiginys bet kuriuo atveju nesukuria kokių nors teisėtų lūkesčių šiuo atžvilgiu.

Juo labiau ankstesnė Komisijos sprendimų praktika negali būti teisinis pagrindas skiriant baudas konkurencijos srityje.

(žr. 421–425 punktus)

22. Pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina atitinkamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl kai galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi nurodytiems tikslams.

Šiuo atžvilgiu, remiantis tuo, kad po to, kai buvo atsiųstas pranešimas apie kaltinimus, pasiūlyto bendradarbiavimo vertė buvo nedidelė, Komisijos sprendimas, kuriuo suteikiamas tik minimalus 1 % dydžio baudos sumažinimas dėl faktinių aplinkybių neginčijimo, nepažeidžia proporcingumo principo, nes šis sumažinimas pridedamas prie tų, kurie jau buvo suteikti pagal Pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju.

(žr. 428, 432, 449 punktus)

23. Vertindama kartelio dalyvių bendradarbiavimą Komisija negali nepaisyti vienodo požiūrio principo. Tačiau, be to, kad baudų sumažinimai pagal Pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju ir baudų sumažinimai ne pagal šį pranešimą yra skirtingi baudų apskaičiavimo etapai, viena vertus, įmonių, bendradarbiavusių tiek pagal minėtą pranešimą, tiek ne pagal šį pranešimą ir, kita vertus, įmonių, bendradarbiavusių tik ne pagal tą pranešimą, padėtys nėra panašios. Todėl dėl bendradarbiavimo ne pagal Pranešimą dėl bendradarbiavimo Komisija teisėtai gali, viena vertus, tiesiogiai sumažinti visą įmonių, kurios nebendradarbiavo pagal minėtą pranešimą, baudą ir, kita vertus, sumažinti pagal minėtą pranešimą jau sumažintą baudą įmonėms, kurios bendradarbiavo pagal tą pranešimą.

(žr. 435 ir 437 punktus)

24. Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad kiekvienai Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusiai įmonei ar įmonių asociacijai skiriama bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais. Apyvarta, apie kurią kalbama šioje nuostatoje, – tai bendra atitinkamos įmonės apyvarta. Taigi minėtoje nuostatoje numatyta 10 % apyvartos viršutinė riba turi būti skaičiuojama remiantis visų bendrovių, sudarančių ekonominį vienetą, veikiantį kaip įmonė, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, bendra apyvarta.

(žr. 443 ir 444 punktus)

25. Remiantis proporcingumo principu, nustatant baudų už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą dydį baudos neturi būti per didelės siekiamų tikslų, t. y. konkurencijos taisyklių laikymosi, atžvilgiu, o baudos, kuri skiriama įmonei už pažeidimą konkurencijos srityje, dydis turi būti proporcingas pažeidimui kaip visumai, atsižvelgiant, be kita ko, į jo sunkumą. Be to, nustatydama baudų dydį Komisija pagrįstai gali atsižvelgti į būtinybę užtikrinti pakankamai atgrasomąjį jų poveikį.

Pirma, karteliai, kuriuos iš esmės sudaro slaptas konkurentų susitarimas pasidalyti rinkas arba įšaldyti turimas rinkų dalis, pasiskirstant naujų liftų ir (arba) eskalatorių pardavimo ir montavimo projektus, ir nekonkuruoti tarpusavyje dėl liftų ir eskalatorių priežiūros ir modernizavimo, dėl paties savo pobūdžio yra vieni sunkiausių EB 81 straipsnio pažeidimų. Šiuo atžvilgiu sąlyginai mažas nagrinėjamų produktų rinkos dydis, net jeigu jis būtų įrodytas, turi tik nedidelę reikšmę, palyginti su visais kitais pažeidimo sunkumą parodančiais veiksniais.

Antra, taisyklė, kad baudos turi būti proporcingos atitinkamų ekonominių vienetų, veikiančių kaip įmonė, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, dydžiui ir ekonominiam pajėgumui, nepažeidžiama, jeigu jos neviršija Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje numatytos viršutinės ribos, kuria siekiama išvengti, kad baudos būtų neproporcingos įmonės dydžiui.

Trečia, apskaičiuodama baudas Komisija gali atsižvelgti, be kita ko, į ekonominio vieneto, veikiančio kaip įmonė, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, dydį ir ekonominį pajėgumą. Tačiau atitinkama įmonė, į kurią turi būti atsižvelgta, reiškia ne kiekvieną dukterinę bendrovę, dalyvavusią darant konstatuotus pažeidimus, bet patronuojančiąją bendrovę sudarančias įmones ir visas jos dukterines bendroves.

Ketvirta, nustatydama baudų dydį pagal pažeidimo sunkumo laipsnį ir trukmę tuo atveju, kai baudos skiriamos kelioms tą patį pažeidimą padariusioms įmonėms, Komisija neprivalo užtikrinti, kad galutinės šioms įmonėms apskaičiuotos baudos atskleistų visus jų bendros apyvartos arba apyvartos rinkoje, su kuria susijęs pažeidimas, skirtumus. Galutinis baudos dydis nėra a priori tinkamas elementas nustatyti, kad bauda yra galbūt neproporcinga kartelio dalyvių dydžio atžvilgiu. Galutinio baudos dydžio nustatymas priklauso, be kita ko, nuo įvairių aplinkybių, susijusių su individualiu atitinkamos įmonės elgesiu, o ne su jos rinkos dalimi ar apyvarta, pavyzdžiui, nuo pažeidimo trukmės, sunkinančių ar lengvinančių aplinkybių ir atitinkamos įmonės bendradarbiavimo laipsnio.

(žr. 450–456 punktus)

BENDROJO TEISMO (aštuntoji kolegija) SPRENDIMAS

2011 m. liepos 13 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Liftų ir eskalatorių montavimo ir priežiūros rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Manipuliavimas viešaisiais pirkimais – Rinkų pasidalijimas – Kainų nustatymas“

Bylose T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, įsteigta Briuselyje (Belgija), iš pradžių atstovaujama advokatų V. Turner ir D. Mes, vėliau advokatų O. W. Brower ir J. Blockx,

ieškovė byloje T‑144/07,

ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, įsteigta Neuhausen auf den Fildern (Vokietija),

ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH, įsteigta Hamburge (Vokietija),

iš pradžių atstovaujamos advokatų U. Itzen ir K. Blau‑Hansen, vėliau advokatų U. Itzen, K. Blau‑Hansen ir S. Thomas ir galiausiai advokatų K. Blau‑Hansen ir S. Thomas,

ieškovės byloje T‑147/07,

ThyssenKrupp Ascenseurs Liuksemburgas Sàrl, įsteigta Howalde (Liuksemburgas), atstovaujama advokatų K. Beckmann, S. Dethof ir U. Itzen,

ieškovė byloje T‑148/07,

ThyssenKrupp Elevator AG, įsteigta Diuseldorfe (Vokietija), atstovaujama advokatų T. Klose ir J. Ziebarth,

ieškovė byloje T‑149/07,

ThyssenKrupp AG, įsteigta Duisburge (Vokietija), iš pradžių atstovaujama advokatų M. Klusmann ir S. Thomas, vėliau M. Klusmann,

ieškovė byloje T‑150/07,

ThyssenKrupp Liften BV, įsteigta Krimpen aan den IJssel (Nyderlandai), atstovaujama advokatų O. Brouwer ir A. Stoffer,

ieškovė byloje T‑154/07,

prieš

Europos Komisiją, bylose T‑144/07 ir T‑154/07 atstovaujamą A. Bouquet ir R. Sauer, padedamų advokatų F. Wijckmans ir F. Tuytschaever, bylose T‑147/07 ir T‑148/07 iš pradžių – M. Sauer ir O. Weber, vėliau – M. Sauer ir K. Mojzesowicz ir bylose T‑149/07 bei T‑150/07 – M. Sauer ir K. Mojzesowicz,

atsakovę,

dėl prašymo panaikinti 2007 m. vasario 21 d. Komisijos sprendimą C (2007) 512 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį (byla COMP/E 1/38.823 – Liftai ir eskalatoriai) arba, nepatenkinus pirmojo reikalavimo, – sumažinti ieškovėms skirtų baudų dydį,

BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas M. E. Martins Ribeiro (pranešėjas), teisėjai N. Wahl ir A. Dittrich,

posėdžio sekretorė K. Andová, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. rugsėjo 3, 7 ir 10 d. posėdžiams,

priima šį

Sprendimą

1 Šių bylų dalyką sudaro prašymai panaikinti 2007 m. vasario 21 d. Komisijos sprendimą C (2007) 512 galutinis dėl procedūros pagal EB 81 straipsnį (byla COMP/E‑1/38.823 – Liftai ir eskalatoriai) (toliau – ginčijamas sprendimas), kurio santrauka paskelbta 2008 m. kovo 26 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 75, p. 19), arba, nepatenkinus pirmojo reikalavimo, – prašymas sumažinti ieškovėms skirtų baudų dydį.

2 Ginčijamame sprendime Europos Bendrijų Komisija pripažino, kad EB 81 straipsnį pažeidė šios bendrovės:

– Kone Belgium SA (toliau – Kone Belgija), Kone GmbH (toliau – Kone Vokietija), Kone Luxembourg Sàrl (toliau – Kone Liuksemburgas), Kone BV Liften en Roltrappen (toliau – Kone Nyderlandai) ir Kone Oyj (toliau – KC) (toliau visos kartu arba atskirai – Kone),

– Otis SA, Otis GmbH & Co. OHG (toliau – Otis Vokietija), General Technic Otis Sàrl, General Technic Sàrl, Otis BV (toliau – Otis Nyderlandai), Otis Elevator Company (toliau – OEC) ir United Technologies Corporation (toliau – UTC) (toliau visos kartu arba atskirai – Otis),

– Schindler SA, Schindler Deutschland Holding GmbH (toliau – Schindler Vokietija), Schindler Sàrl, Schindler Liften BV (toliau – Schindler Nyderlandai) ir Schindler Holding Ltd (toliau – Schindler Holding) (toliau visos kartu arba atskirai – Schindler),

– ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (toliau – TKA), ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (toliau – TKF), ThyssenKrupp Elevator AG (toliau – TKE), ThyssenKrupp AG (toliau – TKAG), ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl ir ThyssenKrupp Liften BV (toliau – TKL) (toliau visos kartu arba atskirai – ThyssenKrupp) ir

– Mitsubishi Elevator Europe BV (toliau – MEE).

3 Ieškovės TKLA, TKA, TKF, TKAL, TKE, TKAG ir TKL priklauso ThyssenKrupp bendrovių grupei, kuri veiklą vykdo liftų, plieno, automobilių pramonės, technologijų ir paslaugų srityje. Patronuojančioji grupės bendrovė yra akcijų biržoje kotiruojama bendrovė TKAG. Visas TKE kapitalas priklauso TKAG ir tai yra pagrindinė grupės įmonė, atsakinga už liftų sektorių, kaip tarpininkaujanti holdingo bendrovė (ginčijamo sprendimo 33–37 konstatuojamosios dalys).

4 ThyssenKrupp veiklą vykdo eskalatorių ir liftų sektoriuje tarpininkaujant nacionalinėms dukterinėms bendrovėms. Tai, be kita ko, Belgijoje – TKLA, Vokietijoje – TKA ir TKF, Liuksemburge – TKAL ir Nyderlanduose – TKL (ginčijamo sprendimo 33–37 konstatuojamosios dalys). Skirtingai nei TKL, kuri nėra TKE dukterinė bendrovė, atveju, kitų paminėtų dukterinių bendrovių kapitalas tiesiogiai ar netiesiogiai 100 % priklauso TKE ir TKAG.

Administracinė procedūra

1. Komisijos tyrimas

5 2003 m. vasarą Komisijai buvo pateikta informacija apie galimą keturių pagrindinių Europos liftų ir eskalatorių gamintojų, vykdančių komercinę veiklą Sąjungoje, t. y. Kone, Otis, Schindler ir ThyssenKrupp, kartelį (ginčijamo sprendimo 3 ir 91 konstatuojamosios dalys).

Belgija

6 Nuo 2004 m. sausio 28 d. ir 2004 m. kovo mėn. Komisija, vadovaudamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio [EB] 81 ir [82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 sk., p. 3), 14 straipsnio 2 ir 3 dalimis, atliko patikrinimus Kone, Otis, Schindler ir ThyssenKrupp dukterinių bendrovių patalpose Belgijoje (ginčijamo sprendimo 92, 93, 95 ir 97 konstatuojamosios dalys).

7 Viena po kitos Kone, Otis, ThyssenKrupp ir Schindler pateikė prašymus pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155) (toliau – 2002 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo). Šie prašymai atitinkamų įmonių buvo papildyti (ginčijamo sprendimo 94, 96, 98 ir 103 konstatuojamosios dalys).

8 2004 m. birželio 29 d. pagal šio pranešimo 8 dalies b punktą Kone buvo sąlyginai atleista nuo baudos (ginčijamo sprendimo 99 konstatuojamoji dalis).

9 2004 m. rugsėjo–gruodžio mėn. Komisija, vadovaudamasi 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 18 straipsniu, taip pat išsiuntė prašymus pateikti informaciją įmonėms, dalyvavusioms darant pažeidimą Belgijoje, keliems klientams šioje valstybėje narėje ir Belgijos asociacijai Agoria (ginčijamo sprendimo 101 ir 102 konstatuojamosios dalys)

Vokietija

10 Nuo 2004 m. sausio 28 d. ir 2004 m. kovo mėn. Komisija, vadovaudamasi Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalimi, atliko patikrinimus Otis ir ThyssenKrupp dukterinių bendrovių patalpose Vokietijoje (ginčijamo sprendimo 104 ir 106 konstatuojamosios dalys).

11 2004 m. vasario 12 ir 18 d. Kone papildė savo 2004 m. vasario 2 d. su Belgija susijusį prašymą, pateiktą pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, su Vokietija susijusia informacija. 2004 m. kovo–2005 m. vasario mėn. Otis savo 2004 m. kovo 11 d. su Belgija susijusį prašymą taip pat papildė su Vokietija susijusia informacija. 2004 m. lapkričio 25 d. Schindler, remdamasi minėtu pranešimu, pateikė prašymą, kuriame buvo su Vokietija susijusi informacija ir kuris buvo papildytas 2004 m. gruodžio–2005 m. vasario mėn. Galiausiai 2005 m. gruodį ThyssenKrupp, taip pat remdamasi minėtu pranešimu, pateikė Komisijai su Vokietija susijusį prašymą (ginčijamo sprendimo 105, 107, 112 ir 114 konstatuojamosios dalys).

12 2004 m. rugsėjo–lapkričio mėn. Komisija, vadovaudamasi Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsniu, taip pat išsiuntė prašymus pateikti informaciją įmonėms, dalyvavusioms darant pažeidimą Vokietijoje, keliems klientams šioje valstybėje narėje ir asociacijoms VDMA, VFA ir VMA (ginčijamo sprendimo 110, 111 ir 113 konstatuojamosios dalys).

Liuksemburgas

13 2004 m. vasario 5 d. Kone papildė savo 2004 m. vasario 2 d. su Belgija susijusį prašymą su Liuksemburgu susijusia informacija. Otis ir ThyssenKrupp pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo žodžiu pateikė su Liuksemburgu susijusį prašymą. Pagal tą patį pranešimą buvo pateiktas su Liuksemburgu susijęs Schindler prašymas (ginčijamo sprendimo 115, 118, 119 ir 124 konstatuojamosios dalys).

14 Nuo 2004 m. kovo 9 d. Komisija, vadovaudamasi Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalimi, atliko patikrinimus Schindler ir ThyssenKrupp dukterinių bendrovių patalpose Liuksemburge (ginčijamo sprendimo 116 konstatuojamoji dalis).

15 2004 m. birželio 29 d. pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies b punktą Kone buvo sąlyginai atleista nuo baudos, kiek tai susiję su prašymo dalimi dėl Liuksemburgo (ginčijamo sprendimo 120 konstatuojamoji dalis).

16 2004 m. rugsėjo ir spalio mėn. Komisija, vadovaudamasi Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsniu, išsiuntė prašymus pateikti informaciją įmonėms, dalyvavusioms darant pažeidimą Liuksemburge, keliems klientams šioje valstybėje narėje ir Fédération luxembourgeoise des ascensoristes (Liuksemburgo liftininkų federacija) (ginčijamo sprendimo 122 ir 123 konstatuojamosios dalys).

Nyderlandai

17 2004 m. kovo mėn., remdamasi 2002 m. pranešimu dėl bendradarbiavimo, Otis pateikė su Nyderlandais susijusį prašymą, kuris vėliau buvo papildytas. 2004 m. balandžio mėn. remdamasi šiuo pranešimu ThyssenKrupp pateikė prašymą, kuris vėliau taip pat buvo kelis kartus papildytas. Galiausiai 2004 m. liepos 19 d. Kone papildė savo 2004 m. vasario 2 d. su Belgija susijusį prašymą su Nyderlandais susijusia informacija (ginčijamo sprendimo 127, 129 ir 130 konstatuojamosios dalys).

18 2004 m. liepos 27 d. pagal minėto pranešimo 8 dalies a punktą Otis buvo sąlyginai atleista nuo baudos (ginčijamo sprendimo 131 konstatuojamoji dalis).

19 Nuo 2004 m. balandžio 28 d. Komisija, vadovaudamasi Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalimi, atliko patikrinimus, be kita ko, Kone, Schindler, ThyssenKrupp ir MEE dukterinių bendrovių patalpose Nyderlanduose, taip pat asociacijos Boschduin patalpose (ginčijamo sprendimo 128 konstatuojamoji dalis).

20 2004 m. rugsėjo mėn., vadovaudamasi Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsniu, Komisija išsiuntė prašymus pateikti informaciją įmonėms, dalyvavusioms darant pažeidimą Nyderlanduose, keliems klientams šioje valstybėje narėje ir asociacijoms VLR bei Boschduin (ginčijamo sprendimo 133 ir 134 konstatuojamosios dalys).

2. Pranešimas apie kaltinimus

21 2005 m. spalio 7 d. Komisija priėmė pranešimą apie kaltinimus, kuris buvo skirtas šio sprendimo 2 punkte minėtoms bendrovėms. Visos pranešimo apie kaltinimus adresatės pateikė rašytines pastabas, atsakydamos į Komisijos pateiktus kaltinimus (ginčijamo sprendimo 135 ir 137 konstatuojamosios dalys).

22 Klausymai nebuvo surengti, nes nė viena pranešimo apie kaltinimus adresatė nepateikė atitinkamo prašymo (ginčijamo sprendimo 138 konstatuojamoji dalis).

3. Ginčijamas sprendimas

23 2007 m. vasario 21 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriame konstatavo, kad bendrovės, kurioms buvo skirtas šis sprendimas, dalyvavo darant keturis sudėtinius ir tęstinius EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimus keturiose valstybėse narėse, kai pasidalijo rinkas susitardamos arba derindamos veiksmus paskirstant viešuosius pirkimus ir sutartis dėl liftų ir eskalatorių montavimo, priežiūros ir modernizavimo (ginčijamo sprendimo 2 konstatuojamoji dalis).

24 Dėl ginčijamo sprendimo adresačių Komisija nusprendė, kad, be suinteresuotųjų įmonių dukterinių bendrovių Belgijoje, Vokietijoje, Liuksemburge ir Nyderlanduose, šių dukterinių bendrovių patronuojančiosios bendrovės turi būti pripažintos solidariai atsakingomis už EB 81 straipsnio pažeidimus, kuriuos padarė jų atitinkamos dukterinės bendrovės, nes pažeidimo padarymo laikotarpiu jos galėjo daryti lemiamą įtaką jų komercinei politikai ir galėjo būti preziumuojama, kad jos naudojosi šia galia (ginčijamo sprendimo 608, 615, 622, 627 ir 634–641 konstatuojamosios dalys). MEE patronuojančiosios bendrovės nebuvo pripažintos solidariai atsakingomis už savo dukterinės bendrovės elgesį, nes nepavyko įrodyti, kad jos darė lemiamą įtaką šios elgesiui (ginčijamo sprendimo 643 konstatuojamoji dalis).

25 Apskaičiuodama baudų dydį, ginčijamame sprendime Komisija taikė metodą, apibrėžtą Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairėse [Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairės] (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171, toliau – 1998 m. gairės). Ji taip pat išnagrinėjo, ar ir kiek atitinkamos įmonės tenkina 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo nustatytas sąlygas.

26 Komisija pripažino pažeidimus „labai sunkiais“ dėl jų pobūdžio ir aplinkybės, kad kiekvienas iš jų apėmė visą tam tikros valstybės narės teritoriją (Belgijos, Vokietijos, Liuksemburgo arba Nyderlandų), net jei nebuvo įmanoma įvertinti jų tikros įtakos (ginčijamo sprendimo 671 konstatuojamoji dalis).

27 Siekdama atsižvelgti į faktinę ekonominę suinteresuotųjų įmonių galimybę padaryti pastebimą žalą konkurencijai, Komisija kiekvienos šalies atveju suskirstė šias įmones į kelias kategorijas pagal jų apyvartą liftų ir (arba) eskalatorių rinkoje, o prireikus – priežiūros ir modernizavimo paslaugų rinkoje (ginčijamo sprendimo 672 ir 673 konstatuojamosios dalys).

28 Kalbant apie kartelį Belgijoje, Kone ir Schindler buvo priskirtos pirmajai kategorijai, kuriai, atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą ir trukmę, buvo nustatyta 40 000 000 EUR pradinė bauda. Otis buvo priskirta antrajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 27 000 000 EUR pradinės baudos dydis. ThyssenKrupp buvo priskirta trečiajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 16 500 000 EUR pradinės baudos dydis (ginčijamo sprendimo 674 ir 675 konstatuojamosios dalys). Pradinei Otis skirtinai baudai buvo pritaikytas dauginimo koeficientas 1,7, o pradinei ThyssenKrupp skirtinai baudai – dauginimo koeficientas 2, siekiant atsižvelgti į jų dydį ir bendrus išteklius, todėl jų pradinės baudos atitinkamai padidėjo iki 45 900 000 EUR ir 33 000 000 EUR (ginčijamo sprendimo 690 ir 691 konstatuojamosios dalys). Kadangi pažeidimas truko septynerius metus ir aštuonis mėnesius (nuo 1996 m. gegužės 6 d. iki 2004 m. sausio 29 d.), Komisija 75 % padidino suinteresuotųjų įmonių pradines baudas. Taigi Kone buvo nustatyta 70 000 000 EUR, Otis – 80 325 000 EUR, Schindler – 70 000 000 EUR ir ThyssenKrupp – 57 750 000 EUR pagrindinė bauda (ginčijamo sprendimo 692 ir 696 konstatuojamosios dalys). Komisija nusprendė, kad ThyssenKrupp turi būti pripažinta padariusi pažeidimą pakartotinai ir dėl šios sunkinančios aplinkybės 50 % padidino jos baudą (ginčijamo sprendimo 697, 698 ir 708–710 konstatuojamosios dalys). Suinteresuotųjų įmonių atveju nebuvo pripažinta jokių lengvinančių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 733, 734, 749, 750 ir 753–755 konstatuojamosios dalys). Pritaikius 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, Kone buvo visiškai atleista nuo baudos. Atsižvelgus į minėto pranešimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos pirmoje įtraukoje nustatytas ribas, Otis bauda buvo sumažinta 40 % ir dar 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių. Atsižvelgus į minėto pranešimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos antroje įtraukoje nustatytas ribas, ThyssenKrupp bauda buvo sumažinta 20 % ir dar 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių. Schindler bauda buvo sumažinta 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 760–777 konstatuojamosios dalys).

29 Kalbant apie kartelį Vokietijoje, Kone, Otis ir ThyssenKrupp buvo priskirtos pirmajai kategorijai, kuriai buvo nustatyta 70 000 000 EUR pradinė bauda. Schindler buvo priskirta antrajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 17 000 000 EUR pradinės baudos dydis (ginčijamo sprendimo 676–679 konstatuojamosios dalys). Pradinei Otis skirtinai baudai buvo pritaikytas dauginimo koeficientas 1,7, o pradinei ThyssenKrupp skirtinai baudai – dauginimo koeficientas 2, siekiant atsižvelgti į jų dydį ir bendrus išteklius, todėl jų pradinės baudos atitinkamai padidėjo iki 119 000 000 EUR ir 140 000 000 EUR (ginčijamo sprendimo 690 ir 691 konstatuojamosios dalys). Kadangi Kone, Otis ir ThyssenKrupp padarytas pažeidimas truko aštuonerius metus ir keturis mėnesius (nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2003 m. gruodžio 5 d.), Komisija 80 % padidino šių įmonių pradines baudas. Schindler padarytas pažeidimas truko penkerius metus ir keturis mėnesius (nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2000 m. gruodžio 6 d.), todėl šiai įmonei Komisija pradinę baudą padidino 50 %. Taigi Kone pagrindinė bauda sudarė 126 000 000 EUR, Otis – 214 200 000 EUR, Schindler – 25 500 000 EUR ir ThyssenKrupp – 252 000 000 EUR (ginčijamo sprendimo 693 ir 696 konstatuojamosios dalys). Komisija nusprendė, kad ThyssenKrupp turi būti pripažinta padariusia pažeidimą pakartotinai ir dėl šios sunkinančios aplinkybės 50 % padidino jos baudą (ginčijamo sprendimo 697–707 konstatuojamosios dalys). Suinteresuotųjų įmonių atveju nebuvo pripažinta jokių lengvinančių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 727–729, 735, 736, 742–744, 749, 750 ir 753–755 konstatuojamosios dalys). Kone bauda buvo sumažinta didžiausiu 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos pirmoje įtraukoje numatytu procentu – 50 % ir dar 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių. Atsižvelgus į minėto pranešimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos antroje įtraukoje nustatytas ribas, Otis bauda buvo sumažinta 25 % ir dar 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių. Atsižvelgus į šio pranešimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos trečioje įtraukoje nustatytas ribas, Schindler bauda buvo sumažinta 15 % ir dar 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių. ThyssenKrupp bauda buvo sumažinta 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 778–813 konstatuojamosios dalys).

30 Kalbant apie kartelį Liuksemburge, Otis ir Schindler buvo priskirtos pirmajai kategorijai, kuriai buvo nustatyta 10 000 000 EUR pradinė bauda. Kone ir ThyssenKrupp buvo priskirtos antrajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 2 500 000 EUR pradinės baudos dydis (ginčijamo sprendimo 680–683 konstatuojamosios dalys). Pradinei Otis skirtinai baudai buvo pritaikytas dauginimo koeficientas 1,7, o pradinei ThyssenKrupp skirtinai baudai – dauginimo koeficientas 2, siekiant atsižvelgti į jų dydį ir bendrus išteklius, todėl jų pradinės baudos atitinkamai padidėjo iki 17 000 000 EUR ir 5 000 000 EUR (ginčijamo sprendimo 690 ir 691 konstatuojamosios dalys). Kadangi pažeidimas truko aštuonerius metus ir tris mėnesius (nuo 1995 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. kovo 9 d.), Komisija 80 % padidino suinteresuotųjų įmonių pradines baudas. Taigi Kone pagrindinė bauda sudarė 4 500 000 EUR, Otis – 30 600 000 EUR, Schindler –18 000 000 EUR ir ThyssenKrupp – 9 000 000 EUR (ginčijamo sprendimo 694 ir 696 konstatuojamosios dalys). Komisija nusprendė, kad ThyssenKrupp turi būti pripažinta padariusia pažeidimą pakartotinai ir dėl šios sunkinančios aplinkybės 50 % padidino jos baudą (ginčijamo sprendimo 697, 698 ir 711–714 konstatuojamosios dalys). Suinteresuotųjų įmonių atveju nebuvo pripažinta jokių lengvinančių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 730, 749, 750 ir 753–755 konstatuojamosios dalys). Pritaikius 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, Kone buvo visiškai atleista nuo baudos. Atsižvelgus į minėto pranešimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos pirmoje įtraukoje nustatytas ribas, Otis bauda buvo sumažinta 40 % ir dar 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių. Schindler ir ThyssenKrupp baudos buvo sumažintos tik 1 % dėl to, kad jos neginčijo faktinių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 814–835 konstatuojamosios dalys).

31 Kalbant apie kartelį Nyderlanduose, Kone buvo priskirta pirmajai kategorijai, kuriai buvo nustatyta 55 000 000 EUR pradinė bauda dydis. Otis buvo priskirta antrajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 41 000 000 EUR pradinės baudos dydis. Schindler buvo priskirta trečiajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 24 500 000 EUR pradinės baudos dydis. ThyssenKrupp ir MEE buvo priskirtos ketvirtajai kategorijai, kuriai buvo nustatytas 8 500 000 EUR pradinės baudos dydis (ginčijamo sprendimo 684 ir 685 konstatuojamosios dalys). Pradinei Otis skirtinai baudai buvo pritaikytas dauginimo koeficientas 1,7, o pradinei ThyssenKrupp skirtinai baudai – dauginimo koeficientas 2, siekiant atsižvelgti į jų dydį ir bendrus išteklius, todėl jų pradinės baudos atitinkamai padidėjo iki 69 700 000 EUR ir 17 000 000 EUR (ginčijamo sprendimo 690 ir 691 konstatuojamosios dalys). Kadangi Otis ir ThyssenKrupp padarytas pažeidimas truko penkerius metus ir dešimt mėnesių (nuo 1998 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. kovo 5 d.), Komisija 55 % padidino šių įmonių pradines baudas. Kone ir Schindler padarytas pažeidimas truko ketverius metus ir devynis mėnesius (nuo 1999 m. birželio 1 d. iki 2004 m. kovo 5 d.), todėl Komisija 45 % padidino šių įmonių pradines baudas. MEE padarytas pažeidimas truko ketverius metus ir vieną mėnesį (nuo 2000 m. sausio 11 d. iki 2004 m. kovo 5 d.), todėl Komisija 40 % padidino šios įmonės pradinę baudą. Taigi Kone pradinė bauda sudarė 79 750 000 EUR, Otis – 108 035 000 EUR, Schindler – 35 525 000 EUR, ThyssenKrupp – 26 350 000 EUR ir MEE – 11 900 000 EUR (ginčijamo sprendimo 695 ir 696 konstatuojamosios dalys). Komisija nusprendė, kad ThyssenKrupp turi būti pripažinta padariusia pažeidimą pakartotinai ir dėl šios sunkinančios aplinkybės 50 % padidino jos baudą (ginčijamo sprendimo 697, 698 ir 715–720 konstatuojamosios dalys). Suinteresuotųjų įmonių atveju nebuvo pripažinta jokių lengvinančių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 724–726, 731, 732, 737, 739–741, 745–748 ir 751–755 konstatuojamosios dalys). Pritaikius 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, Otis buvo visiškai atleista nuo baudos. Atsižvelgus į minėto pranešimo 23 dalies b punkto pirmos pastraipos pirmoje įtraukoje nustatytas ribas, ThyssenKrupp bauda buvo sumažinta 40 % ir dar 1 % dėl to, kad ji neginčijo faktinių aplinkybių. Schindler ir MEE baudos buvo sumažintos 1 % dėl to, kad jos neginčijo faktinių aplinkybių (ginčijamo sprendimo 836–855 konstatuojamosios dalys).

32 Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis išdėstyta taip:

„1 straipsnis

1. Kalbant apie Belgiją, toliau nurodytos įmonės pažeidė [EB] 81 straipsnį, nurodytais laikotarpiais nacionaliniu lygmeniu dalyvaudamos su liftais ir eskalatoriais susijusiuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose reguliariai sudarydamos kolektyvinius susitarimus, siekdamos pasidalyti rinkas, pasiskirstyti viešuosius ir privačius pirkimus bei kitas pardavimo ir montavimo sutartis pagal iš anksto nustatytas dalis ir nekonkuruoti tarpusavyje dėl priežiūros ir modernizavimo sutarčių:

– Kone: [KC] ir [Kone Belgija] – nuo 1996 m. gegužės 9 d. iki 2004 m. sausio 29 d.,

– Otis: [UTC], [OEC] ir [Otis Belgija] – nuo 1996 m. gegužės 9 d. iki 2004 m. sausio 29 d.,

– Schindler: Schindler Holding <…> ir [Schindler Belgija] – nuo 1996 m. gegužės 9 d. iki 2004 m. sausio 29 d. ir

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] ir [TKLA] nuo 1996 m. gegužės 9 d. iki 2004 m. sausio 29 d.

2. Kalbant apie Vokietiją, toliau nurodytos įmonės pažeidė [EB] 81 straipsnį, nurodytais laikotarpiais nacionaliniu lygmeniu dalyvaudamos su liftais ir eskalatoriais susijusiuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose reguliariai sudarydamos kolektyvinius susitarimus, siekdamos pasidalyti rinkas, pasiskirstyti viešuosius ir privačius pirkimus bei kitas pardavimo ir montavimo sutartis pagal iš anksto nustatytas dalis:

– Kone: [KC] ir [Kone Vokietija] – nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2003 m. gruodžio 5 d.,

– Otis: [UTC], [OEC] ir [Otis Vokietija] – nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2003 m. gruodžio 5 d.,

– Schindler: Schindler Holding <...> ir [Schindler Vokietija] – nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2000 m. gruodžio 6 d. ir

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] ir [TKF] – nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki 2003 m. gruodžio 5 d.

3. Kalbant apie Liuksemburgą, toliau nurodytos įmonės pažeidė [EB] 81 straipsnį, nurodytais laikotarpiais nacionaliniu lygmeniu dalyvaudamos su liftais ir eskalatoriais susijusiuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose reguliariai sudarydamos kolektyvinius susitarimus, siekdamos pasidalyti rinkas, pasiskirstyti viešuosius ir privačius pirkimus bei kitas pardavimo ir montavimo sutartis pagal iš anksto nustatytas dalis ir nekonkuruoti tarpusavyje dėl priežiūros ir modernizavimo sutarčių:

– Kone: [KC] ir [Kone Liuksemburgas] – nuo 1995 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. sausio 29 d.,

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis Belgija], [GTO] ir [GT] – nuo 1995 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. kovo 9 d.,

– Schindler: Schindler Holding <…> ir [Schindler Liuksemburgas] – nuo 1995 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. kovo 9 d. ir

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] ir [TKAL] – nuo 1995 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. kovo 9 d.

4. Kalbant apie Nyderlandus, toliau nurodytos įmonės pažeidė [EB] 81 straipsnį, nurodytais laikotarpiais nacionaliniu lygmeniu dalyvaudamos su liftais ir eskalatoriais susijusiuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose reguliariai sudarydamos kolektyvinius susitarimus, siekdamos pasidalyti rinkas, pasiskirstyti viešuosius ir privačius pirkimus bei kitas pardavimo ir montavimo sutartis pagal iš anksto nustatytas dalis ir nekonkuruoti tarpusavyje dėl priežiūros ir modernizavimo sutarčių:

– Kone: [KC] ir [Kone Nyderlandai] – nuo 1999 m. birželio 1 d. iki 2004 m. kovo 5 d.,

– Otis: [UTC], [OEC] ir [Otis Nyderlandai] – nuo 1998 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. kovo 5 d.,

– Schindler: Schindler Holding <…> ir [Schindler Nyderlandai] – nuo 1999 m. birželio 1 d. iki 2004 m. kovo 5 d.,

– ThyssenKrupp: [TKAG] ir [TKL] – nuo 1998 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. kovo 5 d. ir

– [MEE] – nuo 2000 m. sausio 11 d. iki 2004 m. kovo 5 d.

2 straipsnis

1. Už 1 straipsnio 1 dalyje nurodytus pažeidimus Belgijoje skiriamos tokios baudos:

– Kone: solidariai [KC] ir [Kone Belgija] – 0 EUR,

– Otis: solidariai [UTC], [OEC] ir [Otis Belgija] – 47 713 050 EUR,

– Schindler: solidariai Schindler Holding <…> ir [Schindler Belgija] – 69 300 000 EUR ir

– ThyssenKrupp: solidariai [TKAG], [TKE] ir [TKLA] – 68 607 000 EUR.

2. Už 1 straipsnio 2 dalyje nurodytus pažeidimus Vokietijoje skiriamos tokios baudos:

– Kone: solidariai [KC] ir [Kone Vokietija] – 62 370 000 EUR,

– Otis: solidariai [UTC], [OEC] ir [Otis Vokietija] – 159 043 500 EUR,

– Schindler: solidariai Schindler Holding <…> ir [Schindler Vokietija] – 21 458 250 EUR ir

– ThyssenKrupp: solidariai [TKAG], [TKE], [TKA] ir [TKF] –374 220 000 EUR.

3. Už 1 straipsnio 3 dalyje nurodytus pažeidimus Liuksemburge skiriamos tokios baudos:

– Kone: solidariai [KC] ir [Kone Liuksemburgas] – 0 EUR,

– Otis: solidariai [UTC], [OEC], [Otis Belgija], [GTO] ir [GT] –18 176 400 EUR,

– Schindler: solidariai Schindler Holding <…> ir [Schindler Liuksemburgas] – 17 820 000 EUR ir

– ThyssenKrupp: solidariai [TKAG], [TKE] ir [TKAL] – 13 365 000 EUR.

4. Už 1 straipsnio 4 dalyje nurodytus pažeidimus Nyderlanduose skiriamos tokios baudos:

– Kone: solidariai [KC] ir [Kone Nyderlandai] – sumoka 79 750 000 EUR,

– Otis: solidariai [UTC], [OEC] ir [Otis Nyderlandai] – 0 EUR,

– Schindler: solidariai Schindler Holding <…> ir [Schindler Nyderlandai] – 35 169 750 EUR,

– ThyssenKrupp: solidariai [TKAG] ir [TKL] – 23 477 850 EUR ir

– [MEE] – 1 841 400 EUR.

<...>“

Procesas ir šalių reikalavimai

33 Pareiškimais, kuriuos Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2007 m. gegužės 7 d. (bylose T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07 ir T‑150/07) ir 2007 m. gegužės 8 d. (byloje T‑154/07) ieškovės pateikė šiuos ieškinius.

34 Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendė šiose bylose pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones, numatytas Procedūros reglamento 64 straipsnyje, pateikė šalims rašytinius klausimus ir jų paprašė pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys tai padarė per nustatytą terminą.

35 Per 2009 m. rugsėjo 3, 7 ir 10 d. posėdžius buvo išklausytos bylų T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07 šalių žodinės pastabos ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo klausimus. Po to bylose T‑144/07 ir T‑148/07 buvo užbaigta žodinė proceso dalis.

36 Vykdydamos Bendrojo Teismo per posėdžius pateiktus prašymus ieškovės bylose T‑147/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07 pateikė tam tikrus dokumentus.

37 2009 m. rugsėjo 14 ir 15 d. raštais ieškovės bylose T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07 kanceliarijai pateikė „klaidų ištaisymą“ dėl jų ieškinio pagrindo, susijusio su klaidingu pakartotinio pažeidimo konstatavimu.

38 2009 m. spalio 20 d. nutartimis bylose T‑144/07 ir T‑148/07 buvo atnaujinta žodinė proceso dalis.

39 Ieškovių „klaidų ištaisymai“ buvo pridėti prie šio sprendimo 37 punkte paminėtų bylų medžiagos. Komisija dėl šių klaidų ištaisymų pateikė pastabas ir teigė, kad jie nepriimtini. Ieškovės šiuo klausimu pateikė savo pastabas ir po to šiose bylose buvo užbaigta žodinė proceso dalis.

40 Per teismo posėdį išklausęs šalių, Bendrasis Teismas, remdamasis Procedūros reglamento 50 straipsniu, nusprendė sujungti šias bylas tam, kad būtų priimtas sprendimas.

41 Ieškovės bylose T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07 Bendrojo Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis su jomis susijęs,

– nepatenkinus šio prašymo, sumažinti joms skirtas baudas,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

42 Visose bylose Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinius,

– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl esmės

1. Pirminės pastabos

43 Ieškovių bylose T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07 ieškiniai turi du dalykus, t. y. visų pirma – prašymai panaikinti ginčijamą sprendimą, o, nepatenkinus šio prašymo, prašymai panaikinti arba sumažinti ieškovėms skirtas baudas.

44 Grįsdamos savo ieškinius ieškovės nurodė dešimt ieškinio pagrindų. Dviem pirmaisiais pagrindais, atitinkamai susijusiais su Komisijos kompetencijos neturėjimu ir neteisėtu solidarios atsakomybės už pažeidimą konstatavimu, grindžiami prašymai panaikinti ginčijamą sprendimą.

45 Kiti aštuoni pagrindai, kuriais remiasi ieškovės, yra susiję su baudų dydžio nustatymu, todėl jais grindžiami prašymai panaikinti arba sumažinti baudas. Pirmasis pagrindas, kuriuo remiasi ieškovės bylose T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07, susijęs su principo non bis in idem pažeidimu. Antrasis pagrindas, kuriuo remiasi ieškovės bylose T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07, susijęs su 1998 m. gairių, proporcingumo ir vienodo požiūrio principų bei teisės į gynybą pažeidimu nustatant pradinių baudų dydį pagal pažeidimų sunkumą. Trečiasis pagrindas, kuriuo remiasi visos ieškovės, susijęs su 1998 m. gairių, proporcingumo principo, EB 253 straipsnio ir vienodo požiūrio principo pažeidimu taikant grupės dauginimo koeficientą tam, kad būtų atsižvelgta į atgrasymo tikslą nustatant pradinių baudų dydį. Ketvirtasis pagrindas, kuriuo remiasi visos ieškovės, susijęs su 1998 m. gairių, proporcingumo principo ir teisės į gynybą pažeidimu padidinant pradines baudas 50 % dėl pakartotinio pažeidimo. Penktasis pagrindas, kuriuo remiasi visos ieškovės, susijęs su 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo bei teisėtų lūkesčių apsaugos ir vienodo požiūrio principų pažeidimu vertinant jų bendradarbiavimą. Šeštasis pagrindas, kuriuo remiasi visos ieškovės, susijęs su teisėtų lūkesčių apsaugos, vienodo požiūrio, proporcingumo ir gero administravimo principų pažeidimu nustatant baudų sumažinimo dėl bendradarbiavimo ne pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo dydį. Septintasis pagrindas, kuriuo remiasi visos ieškovės, susijęs su Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies pažeidimu. Galiausiai aštuntasis pagrindas, kuriuo remiasi ieškovės bylose T‑144/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07, susijęs su proporcingumo principo pažeidimu apskaičiuojant galutinį baudų dydį.

2. Dėl prašymų panaikinti ginčijamą sprendimą

Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su Komisijos kompetencijos neturėjimu

46 Bus išnagrinėtos dvi šio pagrindo dalys. Pirmoji dalis yra susijusi su EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimu, nes nagrinėjami karteliai esą nedarė poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai. Alternatyviai pateikta antroji dalis yra susijusi su Reglamento Nr. 1/2003, Komisijos pranešimo dėl konkurencijos institucijų tinklui priklausančių institucijų bendradarbiavimo (OL C 101, 2004, p. 43; toliau – Pranešimas dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo) bei vienodo požiūrio ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu, nes Komisija esą turėjo leisti atitinkamoms nacionalinėms institucijoms vykdyti persekiojimą dėl pažeidimų.

Dėl pirmosios dalies, susijusios su EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimu, nes nagrinėjami karteliai esą nedarė poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai

47 Ginčijamo sprendimo 602 konstatuojamojoje dalyje Komisija teigia, jog „tai, kad keturi pagrindiniai liftų ir eskalatorių gamintojai (Nyderlandų atveju – taip pat [MEE]) visose susijusiose valstybėse narėse taikė ir įgyvendino projektų paskirstymo sistemą, atsižvelgiant į jų atsisakymo politiką, galėjo lemti prekybos srautų nukreipimą nuo krypties, kuri vyrautų jos nesant“. Šiuo atžvilgiu ji remiasi toliau nurodytais argumentais.

48 Pirma, Komisija konstatuoja, kad „tam tikri tarptautiniai sandoriai dėl liftų ir eskalatorių pardavimo ir įrengimo vykdomi, taip pat priežiūros ir modernizavimo paslaugos teikiamos Sąjungoje“ (ginčijamo sprendimo 86 konstatuojamoji dalis; taip pat žr. ginčijamo sprendimo 596 konstatuojamąją dalį).

49 Anot Komisijos, jos bylos medžiagoje „yra keli tarptautinės prekybos pavyzdžiai, iš esmės susiję su mažomis ir vidutinėmis įmonėmis, bet taip pat ir su mažiausiai viena didelė įmone [MEE], kuri tiekimą vykdo ir į Belgijos rinką tarpininkaujant jos dukterinei bendrovei Nyderlanduose“ (ginčijamo sprendimo 87 konstatuojamoji dalis). Be to, Komisija konstatuoja, kad „keturi pagrindiniai gamintojai taip pat retkarčiais dalyvauja tarptautiniuose konkursuose Sąjungoje“ ir nurodo keletą pavyzdžių šiam teiginiui pagrįsti (ginčijamo sprendimo 88 konstatuojamoji dalis, taip pat žr. ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamąją dalį). Anot Komisijos, „klientai vis labiau yra linkę apsirūpinti tiekimu už nacionalinių sienų ribų“ (ginčijamo sprendimo 596 konstatuojamoji dalis).

50 Be to, Komisijos manymu, „didelės (daugianacionalinės) įmonės ir įmonių grupės, esančios keliose valstybėse narėse, pavyzdžiui, tarptautiniai viešbučių tinklai, yra linkusios sudaryti sutartis, apimančias kelias valstybes nares“ (ginčijamo sprendimo 89 konstatuojamoji dalis).

51 Antra, Komisija kalba apie Europos keturių didžiausių liftų ir eskalatorių gamintojų atsisakymo politiką. Anot Komisijos, „tarptautinių sandorių skaičius būtų didesnis, jeigu [šie] <...> gamintojai <...> nesilaikytų politikos atsisakyti beveik visų tarptautinių prašymų dėl kainos ir nukreipti klientus į atitinkamą nacionalinę dukterinę bendrovę (ginčijamo sprendimo 90 konstatuojamoji dalis; taip pat žr. ginčijamo sprendimo 596 konstatuojamąją dalį).

52 Trečia, atlikdama teisinį vertinimą Komisija pabrėžia: „tai, kad horizontalus kartelis apima tik vieną valstybę narę, nereiškia, jog neteisėti susitarimai negali daryti poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai“ (ginčijamo sprendimo 595 konstatuojamoji dalis). Be to, ji primena, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką „galimas susitarimo poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai turi būti vertinamas atsižvelgiant, be kita ko, į šalių pozicijas ir reikšmę atitinkamų produktų rinkoje [1998 m. balandžio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Javico, C‑306/96, Rink. p. I‑1983, 17 punktas]“ (ginčijamo sprendimo 600 konstatuojamoji dalis). Ji taip pat teigia, kad „[atsižvelgiant] į keturių pagrindinių liftų ir eskalatorių gamintojų apyvartos liftų ir eskalatorių pardavimo, įrengimo, priežiūros ir modernizavimo srityje dalies dydį ir tai, kad jie šalia atsisakymo politikos parengė ir įgyvendino projektų paskirstymo sistemą, apimančią visą atitinkamai Belgijos, Liuksemburgo, Vokietijos ir Nyderlandų teritoriją, darytina prielaida, jog užsienio įmonėms susijusiose valstybėse buvo sudaromos kliūtys pardavinėti savo produktus ir paslaugas, nes šiose šalyse jos susidūrė su gamintojų, kuriems bendrai priklausė didžioji pasiūlos rinkoje dalis, grupe“ (ginčijamo sprendimo 600 konstatuojamoji dalis).

53 Ieškovės bylose T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07 iš esmės tvirtina, kad pažeidimai neturėjo didelio poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai, todėl tai nėra EB 81 straipsnio pažeidimas.

54 Kaip matyti iš EB 81 ir 82 straipsnių formuluočių, tam, kad Sąjungos konkurencijos taisyklės būtų taikomos karteliui arba piktnaudžiaujamiems veiksmams, reikia, kad jie galėtų daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai (2006 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Manfredi ir kt., C‑295/04–C‑298/04, Rink. p. I‑6619, 40 punktas).

55 Šios su poveikiu valstybių narių tarpusavio prekybai susijusios sąlygos aiškinimo ir taikymo atskaitos taškas turi būti šios sąlygos tikslas, t. y. reglamentuojant konkurenciją Sąjungos teisės sritį apibrėžti valstybių narių teisės srities atžvilgiu. Taip į Sąjungos teisės taikymo sritį patenka visi karteliai ir veiksmai, kurie gali paveikti laisvą prekybą tarp valstybių narių, trukdant vieningos rinkos tarp valstybių narių tikslų įgyvendinimui, ypač padalijant nacionalines rinkas arba pakeičiant konkurencijos sąlygas bendrojoje rinkoje (Teisingumo Teismo sprendimai: 54 punkte minėto Sprendimo Manfredi ir kt. 41 punktas; 2006 m. lapkričio 23 d. Sprendimo Asnef-Equifax ir Administración del Estado, C‑238/05, Rink. p. I‑11125, 33 punktas ir 2007 m. sausio 25 d. Sprendimo Dalmine prieš Komisiją, C‑407/04 P, Rink. p. I‑829, 89 punktas).

56 Kad būtų daromas poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai, susitarimai, sprendimai ar veiksmai, atsižvelgiant į faktinių ir teisinių aplinkybių visumą, turi leisti pakankamai tiksliai numatyti, kad jie gali tiesiogiai ar netiesiogiai, realiai ar potencialiai daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir kliudyti kurti vieningą valstybių narių rinką. Be to, šis poveikis neturi būti nedidelis (52 punkte minėto Sprendimo Javico 16 punktas; 1999 m. sausio 21 d. Sprendimo Bagnasco ir kt., C‑215/96 ir C‑216/96, Rink. p. I‑135, 47 punktas; 54 punkte minėto Sprendimo Manfredi ir kt. 42 punktas; 55 punkte minėto Sprendimo Asnef-Equifax ir Administración del Estado 34 punktas ir 55 punkte minėto Sprendimo Dalmine prieš Komisiją 90 punktas).

57 Taigi poveikis Bendrijos vidaus prekybai paprastai daromas, kai tenkinama keletas veiksnių, kurie, nagrinėjant atskirai, nebūtinai turi lemiamos reikšmės (56 punkte minėto Sprendimo Bagnasco ir kt. 47 punktas; 54 punkte minėto Sprendimo Manfredi ir kt. 43 punktas ir 55 punkte minėto Sprendimo Asnef-Equifax ir Administración del Estado 35 punktas).

58 Anot ieškovių, ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodyti pažeidimai neturi poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai, nes liftų ir eskalatorių sektoriuje veikla organizuojama nacionaliniame arba netgi vietiniame lygmenyje, atsižvelgiant visų pirma į tai, kad liftų ir eskalatorių įrengimo ir priežiūros darbus turi atlikti patyrę profesionalai ir dėl ekonominio efektyvumo jie gali būti atlikti tik vietiniame lygmenyje, būtinybę užtikrinti trumpus paslaugų teikimo terminus ir egzistuojančius nacionalinės teisės aktus. Tarptautiniai sandoriai sudaromi išimtiniais atvejais. Pati Komisija mano, kad karteliai buvo nacionaliniai.

59 Konstatuotina, kad ieškovės neginčija to, jog ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuoti keturi karteliai apėmė visą Belgijos, Vokietijos, Liuksemburgo ir Nyderlandų teritoriją (ginčijamo sprendimo 595 ir 600 konstatuojamosios dalys).

60 Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad visą vienos valstybės teritoriją apimantis kartelis vien dėl savo pobūdžio sustiprina nacionalinės rinkos atskyrimą, sudarydamas kliūčių Sutartimi siekiamai ekonominei skvarbai (Teisingumo Teismo sprendimai: 1972 m. spalio 17 d. Sprendimo Vereeniging van Cementhandelaren prieš Komisiją, 8/72, Rink. p. 977, 29 punktas; 2002 m. vasario 19 d. Sprendimo Wouters ir kt., C‑309/99, Rink. p. I‑1577, 95 punktas; 54 punkte minėto Sprendimo Manfredi ir kt. 45 punktas ir 55 punkte minėto Sprendimo Asnef-Equifax ir Administración del Estado 37 punktas; Pirmosios instancijos teismo sprendimai: 1997 m. spalio 22 d. Sprendimo SCK ir FNK prieš Komisiją, T‑213/95 ir T‑18/96, Rink. p. II‑1739, 179 punktas ir 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją, T‑259/02–T‑264/02 ir T‑271/02, Rink. p. II‑5169, 180 punktas).

61 Remiantis šia teismų praktika, egzistuoja bent jau rimta prielaida, kad konkurenciją ribojantys veiksmai, taikomi visoje vienos valstybės narės teritorijoje, gali prisidėti prie rinkų atskyrimo ir paveikti Bendrijos vidaus prekybą. Ši prielaida išnyksta tik tada, kai nagrinėjant susitarimo požymius ir bendrą ekonominį jo priėmimo kontekstą prieinama prie priešingos išvados (60 punkte minėto Sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją 181 punktas).

62 Visų pirma, priešingai nei teigia ieškovės bylose T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07, Komisija rėmėsi ne tik šia teismų praktika, kai ginčijamame sprendime padarė išvadą, kad karteliai gali daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį. Iš šio sprendimo 47–52 punktų matyti, kad Komisija ginčijamame sprendime taip pat rėmėsi tuo, kad buvo sudaryta tam tikrų tarptautinių sandorių dėl liftų ir eskalatorių pardavimo ir įrengimo, taip pat tuo, kad priežiūros ir modernizavimo paslaugas teikė, be kita ko, ginčijamame sprendime paminėti keturi pagrindiniai gamintojai (ginčijamo sprendimo 87, 88 ir 596 konstatuojamosios dalys).

63 Toliau konstatuotina, kad ieškovių argumentai dėl nagrinėjamos rinkos specifikos, kuriais, jų manymu, įrodomas nacionalinis ar netgi vietinis šios rinkos pobūdis, negali paneigti ginčijamame sprendime paminėtų dokumentinių įrodymų (ginčijamo sprendimo 88 ir 90 konstatuojamosios dalys), patvirtinančių valstybių narių tarpusavio prekybos rinkoje, apie kurią kalbama ginčijamame sprendime, egzistavimą, įrodomosios galios. Tas pats pasakytina apie argumentus, susijusius su tarptautinių sandorių išimtiniu pobūdžiu, kuriais ginčijama tik tai, kad valstybių narių tarpusavio prekybai buvo padarytas didelis poveikis, o ne pats tokios prekybos egzistavimas.

64 Galiausiai, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo, Kone, Otis, Schindler ir ThyssenKrupp atsisakymo politika „savaime reiškia, kad klientai turi tam tikrą suinteresuotumą kreiptis į tiekėjus, esančius už nacionalinių sienų“ (ginčijamo sprendimo 596 konstatuojamoji dalis). Be to, Komisija paminėjo, be kita ko, užsienio įmonių dalyvavimą nacionaliniuose konkursuose (ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamoji dalis) ir tarptautinių konkursų egzistavimą (ginčijamo sprendimo 89 konstatuojamoji dalis). Kaip ginčijamo sprendimo 90 konstatuojamojoje dalyje pažymi Komisija, galima daryti išvadą, kad tarptautinių sandorių skaičius būtų didesnis, jei keturi minėti didieji gamintojai nesilaikytų politikos atsisakyti beveik visų tarptautinių prašymų ir nukreipti klientus į atitinkamą nacionalinę dukterinę bendrovę.

65 Ieškovių argumentas, kad atsisakymo politiką lėmė atitinkamos veiklos pobūdis, turi būti atmestas. Jam prieštarauja pats faktas, kad nagrinėjamoje rinkoje buvo sudaryta tam tikrų tarptautinių sandorių.

66 Todėl konstatuotina, kad Komisija, remdamasi pirmesniuose punktuose nurodytais faktiniais konstatavimais ir nusistovėjusia teismų praktika (žr. šio sprendimo 60 punktą), galėjo padaryti teisėtą išvadą, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodyti karteliai gali padaryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.

67 Kalbant apie tai, ar šis poveikis gali būti pripažintas dideliu, reikia priminti, kad galimas susitarimo ar suderintų veiksmų poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai turi būti vertinamas atsižvelgiant, be kita ko, į šalių pozicijas ir reikšmę atitinkamų produktų rinkoje (1980 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Lancôme ir Cosparfrance Nederland, 99/79, Rink. p. 2511, 24 punktas ir 52 punkte minėto Sprendimo Javico 17 punktas; 1994 m. liepos 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Parker Pen prieš Komisiją, T‑77/92, Rink. p. II‑549, 40 punktas).

68 Ginčijamame sprendime nurodytiems gamintojams „bendrai priklausė didžioji pasiūlos rinkoje dalis“ (ginčijamo sprendimo 600 konstatuojamoji dalis), t. y. maždaug 81 % liftų ir eskalatorių pardavimų Europoje (2004 m. duomenys pagal apimtis) (ginčijamo sprendimo 83 konstatuojamoji dalis). Taigi šie gamintojai buvo pakankamai dideli ir ekonomiškai stiprūs, kad jų veiksmai, apie kuriuos kalbama ginčijamame sprendime, galėtų daryti didelį poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai (šiuo klausimu žr. 1978 m. vasario 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Miller International Schallplatter prieš Komisiją, 19/77, Rink. p. 131, 10 punktą ir 60 punkte minėto Sprendimo SCK ir FNK prieš Komisiją 181 punktą).

69 Be to, priešingai nei teigia ieškovės, Komisija neprivalėjo įrodyti, kad ginčijami susitarimai iš tikrųjų padarė didelį poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai, ar to, kad nutraukus pažeidimus prekybos apimtys tarp valstybių padidėjo. Pagal EB 81 straipsnio 1 dalį reikalaujama tik to, kad susitarimai ar suderinti veiksmai, kuriais ribojama konkurencija, galėtų padaryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai (55 punkte minėto Sprendimo Asnef-Equifax ir Administración del Estado 43 punktas ir 2006 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo FNCBV ir kt. prieš Komisiją, T‑217/03 ir T‑245/03, Rink. p. II‑4987, 68 punktas).

70 Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, jog Komisija galėjo padaryti teisėtą išvadą, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodyti karteliai padarė didelį poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį.

71 Vadinasi, pirmoji dalis turi būti atmesta.

Dėl antrosios dalies, susijusios su Reglamento Nr. 1/2003, Pranešimo dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo bei vienodo požiūrio ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu, nes Komisija esą turėjo leisti atitinkamoms nacionalinėms institucijoms vykdyti persekiojimą dėl pažeidimų

72 Ginčijamo sprendimo 543 konstatuojamoje dalyje savo kompetenciją EB 81 straipsnį taikyti tame sprendime nurodytiems karteliams Komisija pateisina taip:

„<...> Reglamente Nr. 1/2003 išliko paralelios Bendrijos kompetencijos taikyti [EB] 81 straipsnio 1 dalį sistema. Visų pirma juo nebuvo pakeista Komisijos kompetencija tirti visą tariamą informaciją ir priimti sprendimus pagal [EB] 81 straipsnį, įskaitant pažeidimų, kurių pagrindinis poveikis apsiriboja viena valstybe nare, atvejus. Pranešime [dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo] apibrėžiamos Komisijos ir valstybių narių konkurencijos institucijų užduočių pasidalijimo gairės. Nei Reglamentas Nr. 1/2003, nei Pranešimas [dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo] nesukuria įmonei teisių ar lūkesčių dėl to, kokia konkreti konkurencijos institucija turi nagrinėti jos bylą, o Komisijai niekas nekliudo imtis veiksmų dėl tariamo [EB] 81 straipsnio pažeidimo, įskaitant bylas, kurios apsiriboja vienos valstybės narės teritorija <...>“.

73 Ieškovės bylose T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07 iš esmės teigia, kad net jeigu EB 81 straipsnis būtų taikomas, Komisija neturėjo kompetencijos pradėti procedūrą ir skirti baudas. Pradėjusi procedūrą Komisija pažeidė Pranešimą dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principą. Remiantis Reglamento Nr. 1/2003 5 ir 35 straipsniais bei Pranešimo dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo 8 ir 14 punktais, atitinkamos nacionalinės konkurencijos institucijos būtų turėjusios geriausias galimybes vykdyti persekiojimą dėl pažeidimų. Ieškovės bylose T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07 ir T‑150/07 taip pat tvirtina, kad Pranešimas dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo buvo privalomas konkurencijos institucijoms, o tai išplaukia iš lygybės administruojant, vienodo požiūrio ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų. Galiausiai ieškovės bylose T‑147/07 ir T‑149/07 pabrėžia, kad nacionalinės konkurencijos institucijos būtų galėjusios veiksmingiau vykdyti persekiojimą dėl pažeidimų, atsižvelgiant į bylą tiriančių Komisijos pareigūnų „nepakankamas lingvistines žinias“.

74 Anot šių ieškovių, tai, kad Komisija Austrijos konkurencijos institucijai leido Austrijos liftų ir eskalatorių rinkoje vykdyti paralelų persekiojimą dėl EB 81 straipsnio pažeidimo, rodo, jog Pranešime dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo numatyti kompetencijos priskyrimo principai buvo taikomi šališkai. Ieškovės bylose T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07 šiuo klausimu teigia, kad jos buvo traktuojamos ne taip palankiai, kaip būtų tuo atveju, jeigu bylą būtų nagrinėjusios pagal Pranešimą dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo kompetenciją turinčios institucijos, nes Belgijos, Liuksemburgo ir Nyderlandų konkurencijos institucijos būtų priėmusios sprendimus atleisti jas nuo baudų.

75 Visų pirma reikia priminti, kad, kiek tai susiję su kompetencijos pasiskirstymu tarp Komisijos ir nacionalinių konkurencijos institucijų, Reglamentu Nr. 1/2003 panaikinama ankstesnė centralizuota sistema ir, atsižvelgiant į subsidiarumo principą, sukuriamas platesnis nacionalinių konkurencijos institucijų dalyvavimas. Būtent todėl, remiantis Reglamento Nr. 1/2003 35 straipsniu, valstybės narės privalo paskirti konkurencijos instituciją ar institucijas, turinčias kompetenciją taikyti EB 81 ir 82 straipsnius, o Reglamento Nr. 1/2003 5 straipsniu šios institucijos įgaliojamos įgyvendinti Sąjungos konkurencijos teisę (šiuo klausimu žr. 2007 m. kovo 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo France Télécom prieš Komisiją, T‑339/04, Rink. p. II‑521, 79 punktą).

76 Tačiau remiantis Reglamentu Nr. 1/2003 numatytu Komisijos ir nacionalinių konkurencijos institucijų bendradarbiavimu negalima daryti išvados, kad nagrinėjamu atveju atitinkamoms nacionalinėms konkurencijos institucijoms Komisija turėjo leisti vykdyti persekiojimą dėl įvairių pažeidimų. Atvirkščiai, iš Reglamento Nr. 1/2003 nuostatų matyti, kad Komisija atlieka svarbiausią vaidmenį nustatant ir konstatuojant Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimus, kuriam neturi įtakos paraleli kompetencija, kurią pagal šį reglamentą turi nacionalinės konkurencijos institucijos. Remiantis Reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnio 6 dalimi, net jeigu nacionalinė institucija jau nagrinėja bylą, Komisija, prieš tai pasitarusi su šia institucija, turi teisę pradėti procedūrą siekdama priimti sprendimą. Be to, remiantis minėta nuostata, Komisijai pradėjus procedūrą, nacionalinės konkurencijos institucijos toje byloje netenka kompetencijos taikyti Sąjungos konkurencijos taisykles.

77 Kalbant apie Pranešimą dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo, kuris, ieškovių manymu, nagrinėjamu atveju buvo pažeistas, reikia pažymėti, kad, remiantis jo 31 punktu, šis pranešimas susijusioms įmonėms nesuteikia individualios teisės į tai, kad bylą nagrinėtų konkreti institucija. Taigi ieškovės neturi pagrindo teigti, kad pagal šį pranešimą jos turėjo teisę į tai, kad nacionalinės konkurencijos institucijos vykdytų persekiojimą dėl ginčijamame sprendime konstatuotų pažeidimų, ar kad jos turėjo tokių teisėtų lūkesčių (šiuo klausimu žr. 75 punkte minėto Sprendimo France Télécom prieš Komisiją 83 punktą).

78 Taigi ginčijamo sprendimo 543 konstatuojamoje dalyje Komisija padarė teisėtą išvadą, kad „nei Reglamentas Nr. 1/2003, nei Pranešimas [dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo] nesukuria įmonei teisių ar lūkesčių dėl to, kokia konkreti konkurencijos institucija turi nagrinėti jos bylą“.

79 Be to, net jeigu Pranešimas dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo galėtų sukurti teisių ar sukelti teisėtų įmonių lūkesčių dėl to, kad bylą turi nagrinėti konkreti institucija, negalima sutikti su ieškovių argumentais, pagrįstais šio pranešimo 8 ir 14 punktais.

80 Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, pirma, Pranešimo dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo 8 punktas, kuriame įtvirtintos sąlygos, kurioms esant „tam tikra institucija gali būti laikoma tinkama [bylai] nagrinėti“, nėra privalomas. Veiksmažodžio „gali“ vartojimas rodo, kad tai yra tiesiog galimybė pasidalyti užduotis, kurios negalima laikyti Komisijos pareiga nenagrinėti bylos, kai tenkinamos 8 punkto sąlygos (75 punkte minėto Sprendimo France Télécom prieš Komisiją 84 punktas).

81 Antra, tiek, kiek Pranešimo dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo 14 punktu gali būti sukurtos teisės ar suketi teisėti lūkesčiai, nes jame teigiama, kad Komisija „turi“ ypač geras galimybes, kai tenkinamos tam tikros jame numatytos sąlygos, juo patvirtinama Komisijos kompetencija nagrinėti šią bylą. Remiantis Pranešimo dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo 14 punktu, turi būti laikoma, kad Komisija turi ypač geras galimybes, „jeigu vienas ar keli susitarimai arba veiksmai <...> turi poveikio konkurencijai daugiau nei trijose valstybėse narėse“, o taip yra ginčijamame sprendime konstatuotų pažeidimų atveju.

82 Trečia, kalbant apie Pranešimo dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo 15 punktą, kuris nesant vieno pažeidimo, ieškovių manymu, yra vienintelis Komisijos kompetencijos pagrindas ir kuriame numatytos sąlygos nagrinėjamu atveju nėra tenkinamos, pakanka pažymėti, kaip tai daro Komisija, kad ši nuostata neturi reikšmės šiai bylai, nes joje kalbama apie hipotetinį atvejį, kai Komisija turi ypač geras galimybes nagrinėti bylą.

83 Kadangi Pranešimas dėl konkurencijos institucijų bendradarbiavimo nagrinėjamu atveju nebuvo pažeistas, nėra reikalo priimti sprendimo dėl tariamo lygybės administruojant ir vienodo požiūrio principų, kurie yra minėto pranešimo privalomo pobūdžio pagrindas, pažeidimo.

84 Antra, tai, kad Austrijos konkurencijos institucija priėmė sprendimą dėl paralelaus nacionalinio pažeidimo, taip pat negali įrodyti, jog persekiojimą dėl pažeidimų Belgijoje, Vokietijoje, Liuksemburge ir Nyderlanduose Komisija turėjo palikti atitinkamoms nacionalinėms konkurencijos institucijoms. Kaip matyti iš šio sprendimo 75–78 punktuose pateiktos analizės, jokia Sąjungos teisės nuostata Komisijai tokia pareiga nenustatyta. Be to, iš Komisijos paaiškinimų matyti, kad jos požiūris bet kuriuo atveju nebuvo šališkas. Neginčijama, kad su keturiais karteliais, apie kuriuos kalbama ginčijamame sprendime, susiję tyrimai buvo pradėti likus 32 mėnesiams iki tada, kai buvo pradėtas tyrimas dėl kartelio Austrijoje, ir kad tuo metu, kai pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo buvo pateiktas pirmasis prašymas dėl kartelio Austrijoje, tyrimai dėl ginčijamame sprendime paminėtų kartelių jau buvo užbaigti ir jau buvo parengtas sprendimo projektas. Taigi Komisijos tyrimo apribojimas keturiais karteliais, apie kuriuos kalbama ginčijamame sprendime, buvo grindžiamas pavojumi, kad šių bylų nagrinėjimas gali užsitęsti.

85 Trečia, ieškovės bylose T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 ir T‑154/07 negali tariamais sprendimais atleisti nuo baudų, kuriuos jų atžvilgiu būtų priėmusios Belgijos, Liuksemburgo ir Nyderlandų konkurencijos institucijos, grįsti savo argumentų, kad Komisija turėjo šioms nacionalinėms institucijoms leisti vykdyti persekiojimą dėl pažeidimų. Šie nacionaliniai sprendimai yra laikini (žr. šio sprendimo 167–174 punktus) ir gali būti priimti tik nacionalinėje procedūroje. Remiantis Reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnio 6 dalimi, Komisija turi teisę bet kuriuo metu pradėti procedūrą ir taip valstybių narių konkurencijos institucijos netenka savo kompetencijos.

86 Ketvirta, ieškovių bylose T‑147/07 ir T‑149/07 argumentas, susijęs su bylą tiriančių Komisijos pareigūnų tariamai „nepakankamomis lingvistinėmis žiniomis“, turi būti atmestas, nes Komisija yra daugiakalbė institucija ir reikia laikyti, kad ji turi galimybę dirbti visomis oficialiomis Bendrijos kalbomis (šiuo klausimu žr. 2000 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink. p. II‑491, 640 punktą). Ieškovės taip pat negali teigti, jog tai, kad pranešimas apie kaltinimus ir ginčijamas sprendimas buvo paskelbti anglų kalba, nors per administracinę procedūrą ieškovės vartojo vokiečių arba olandų kalbas, pažeidė jų teisę į gynybą, nes jos pripažįsta sutikusios su dokumentų skelbimu anglų kalba, o jų teiginiai bet kuriuo atveju nėra pagrįsti.

87 Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad su šio ieškinio pagrindo antrąja dalimi taip pat negalima sutikti.

88 Vadinasi, visas ieškinio pagrindas, susijęs su Komisijos kompetencijos neturėjimu, turi būti atmestas.

Dėl ieškinio pagrindo, susijusio su atsakomybės už EB 81 straipsnio pažeidimus priskyrimo, nekaltumo prezumpcijos, bausmių individualizavimo ir vienodo požiūrio principų pažeidimu, taip pat teisės į gynybą ir EB 253 straipsnio pažeidimu, dukterinių bendrovių padarytus pažeidimus inkriminuojant jų patronuojančiosioms bendrovėms

Pirminės pastabos

89 Šiuo ieškinio pagrindu, susijusiu su, viena vertus, ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje pateikto konstatavimo, kad pažeidimą padarė atitinkamos patronuojančiosios bendrovės, teisėtumu ir, kita vertus, ginčijamo sprendimo 2 straipsniu šioms patronuojančiosioms bendrovėms skirtų baudų teisėtumu, ieškovės