GENERALINĖS ADVOKATĖS

ELEANOR SHARPSTON IŠVADA,

pateikta 2008 m. birželio 26 d. ( 1 )

Byla C-252/07

Intel Corporation Inc.

prieš

CPM United Kingdom Ltd

„Direktyva 89/104/EEB — Prekių ženklai — 4 straipsnio 4 dalies a punktas — Gerą vardą turintys prekių ženklai — Apsauga nuo vėlesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo naudojimo — Naudojimas, dėl kurio nesąžiningai naudojamasi arba būtų pasinaudota ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar jo geru vardu, arba jiems kenkiama ar būtų pakenkta“

1. Šis Court of Appeal of England and Wales pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra dėl apimties, kuria gerą vardą turintys prekių ženklai gali būti saugomi nuo „atskiedimo“.

2. Bendrijos prekių ženklų teisė ( 2 ) leidžia valstybei narei nacionaliniuose teisės aktuose numatyti, kad nacionalinis prekių ženklas gali būti paskelbtas negaliojančiu, jei jis yra tapatus ankstesniam nacionaliniam prekių ženklui (net jei abu prekių ženklai buvo įregistruoti nepanašioms prekėms ar paslaugoms), jei ankstesnis prekių ženklas turi valstybėje narėje gerą vardą ir „jeigu dėl vėlesnio prekių ženklo naudojimo be tinkamos priežasties būtų nesąžiningai pasinaudota ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar jo geru vardu arba jiems būtų pakenkta“ (Pataisytas vertimas).

3. Teisingumo Teismas šią formuluotę išaiškino kaip reikalaujančią tam tikro dviejų prekių ženklų panašumo, kuris nebūtinai sukuria galimybę supainioti, tačiau leidžia suinteresuotajai visuomenei manyti, kad jie yra „susiję“.

4. Per procesą nacionaliniame teisme buvo nagrinėjamas klausimas, ar gerą vardą su kompiuteriais susijusių prekių ir paslaugų srityje turinčio prekių ženklo „Intel“ savininkas gali siekti panaikinti vėlesnio prekių ženklo „Intelmark“, įregistruoto rinkodaros paslaugoms, registraciją. Atsižvelgdamas į tai, Court of Appeal prašo detaliau paaiškinti Teisingumo Teismo praktikoje reikalaujamo „ryšio“ pobūdį, nesąžiningo naudojimosi ir pakenkimo ankstesnio prekių ženklo skiriamiesiems požymiams ir geram vardui sąvokas.

Atskiedimo samprata

5. Svarbi prekių ženklo funkcija yra prekių ar paslaugų susiejimas su tiekimo šaltiniu, nesvarbu, ar tai būtų pradinis gamintojas, ar prekybos tarpininkas. Tai yra ir tiekėjo, ir vartotojo interesas. Tiekėjas gali sukurti gerą šiuo prekių ženklu žymimų prekių vardą, kuris būtų saugomas nuo galimo konkurentų pasisavinimo, ir tokiu būdu skatinti prekybą šiomis prekėmis. Panašiai ir vartotojas gali priimti sprendimus pirkti vadovaudamasis savybėmis, kurias jis sieja su prekių ženklu. Kadangi tokie sprendimai gali būti neigiamo pobūdžio, tiekėjai skatinami saugoti ir gerinti šiuo prekių ženklu žymimų prekių ir paslaugų kokybę.

6. Dėl to prekių ženklai, kurie yra tapatūs arba pakankamai panašūs, kad juos būtų galima supainioti, neturėtų egzistuoti tuo pat metu, nebent jais žymimos prekės ar paslaugos būtų pakankamais skirtingos, kad nekiltų pavojus jas supainioti. Taigi prekių ženklus saugo pagrindinė taisyklė ( 3 ), kuri neleidžia įregistruoti ar naudoti žymens, kuris yra tapatus ar panašus į įregistruotą prekių ženklą, prekėms ar paslaugoms, kurios yra tapačios ar panašios į tas, kurioms įregistruotas prekių ženklas. Vaizdžiau tariant, kiekvienam prekių ženklui būdinga „išimtinė zona“, kuri draudžiama kitiems ženklams. Tokios zonos apimtis skiriasi atsižvelgiant į aplinkybes. Tapatus ar itin panašus prekių ženklas turi būti naudojamas skirtingoms prekėms ar paslaugoms žymėti. Ir atvirkščiai, prekių ženklas, naudojamas tapačioms ar itin panašioms prekėms žymėti, turi smarkiai skirtis nuo kito saugomo prekių ženklo.

7. Paprastai tokia apsauga yra laikoma pakankama. Panašūs ar net tapatūs prekių ženklai, naudojami skirtingoms prekėms, gali kartu egzistuoti neklaidindami vartotojų ir nepažeisdami verslininkų komercinių interesų.

8. Tačiau taip yra ne visada. Nors akivaizdžiai paradoksalu, bet labai gerai žinomi prekių ženklai yra ypač pažeidžiami dėl panašių prekių ženklų egzistavimo, net jeigu jie skirti visiškai skirtingoms prekėms, kurias supainioti reali galimybė mažai tikėtina. Be to, tokie prekių ženklai dažnai atlieka funkcijas, kuriomis ne tik siekiama susieti prekes ar paslaugas su tuo pačiu šaltiniu. Gerą vardą turintys prekių ženklai sukuria stiprų kokybės, išskirtinumo, jaunystės, pramogų, prabangos, nuotykių, žavesio ar kitų, visų manymu, geidžiamų gyvenimo būdo atributų, kurie nebūtinai turi būti susiję su konkrečiomis prekėmis, tačiau patys savaime gali būti stipri rinkodaros priemonė ( 4 ), įvaizdį.

9. Nesunku įsivaizduoti, kad jei prekių ženklas „Coca-Cola“ būtų įregistruotas tik nealkoholiniams gėrimams, šio prekių ženklo išskirtinumui galėtų būti pakenkta, jei jis (ar panašus prekių ženklas ar žymuo) būtų kitų asmenų naudojamas įvairioms su tokiais gėrimais nesusijusioms prekėms žymėti; arba kad jo geram vardui galėtų būti pakenkta, jei jis būtų naudojamas prastos kokybės variklio alyvai ar pigiam dažų skiedikliui žymėti.

10. Prekių ženklų apsaugos nuo jų skiriamųjų požymių ir patrauklumo susilpninimo idėja kilo būtent kaip atsakas į susirūpinimą šiuo klausimu. Kaip generalinis advokatas F. G. Jacobs pažymėjo savo išvadoje byloje, kurioje buvo priimtas Teisingumo Teismo sprendimas Adidas-Salomon ir Adidas Benelux ( 5 ), šią idėją pirmą kartą 1927 m. suformulavo F. I. Schechter, nors, F. I. Schechter manymu, tokia apsauga turėtų būti taikoma „laisvai pasirinktiems, išgalvotiems ar įmantriems“, o ne gerą vardą turintiems prekių ženklams ( 6 ).

11. Paprastai prekių ženklų atskiedimas yra skirstomas į dvi rūšis: „blukinimą“ ir „juodinimą“ ( 7 ). Žvelgiant plačiau, „blukinimas“ atitinka naudojimą, kuriuo kenkiama ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui, nurodytą direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punkte, ir pirmą mano pateiktą su Coca-Cola susijusį pavyzdį, o „juodinimas“ atitinka naudojimą, kuriuo kenkiama geram ankstesnio prekių ženklo vardui, ir antrą mano pateiktą pavyzdį.

12. Direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktas numato dar vieną piktnaudžiavimo kategoriją: nesąžiningą naudojimąsi ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar jo geru vardu, dažnai vadinamą „parazitavimu“ (angl. free-riding) ( 8 ).

13. Šiomis priemonėmis teikiama apsauga yra mažiau susijusi su ryšiu tarp prekės ir jos šaltinio ir daugiau – su prekių ženklo, kaip komunikavimo priemonės, perduodančios bendresnio pobūdžio komercinę informaciją, naudojimu.

Taikytini teisės aktai

14. Europos bendrijos prekių ženklų teisę sudaro dvi šakos. Viena vertus, išskiriama Bendrijos prekių ženklų sistema, kuri galioja visoje Bendrijoje ir kurią reglamentuoja Reglamentas dėl bendrijos prekių ženklo ( 9 ). Kita vertus, egzistuoja skirtingos nacionalinės teisinės sistemos, taikomos nacionaliniams prekių ženklams, kurių kiekviena veikia konkrečioje valstybėje narėje, tačiau kurios yra labai didele apimtimi suderintos taikant Prekių ženklų direktyvą ( 10 ).

15. Direktyvos preambulėje numatyta, kad apsauga, suteikiama įregistruotam prekių ženklui, kurio funkcija – nurodyti kilmės vietą, yra absoliuti esant tapatumui tarp ženklo ir žymens, taip pat tarp prekių ir paslaugų, kurioms prekių ženklas skirtas, bet kadangi apsauga taip pat suteikiama ir esant ženklo panašumui į žymenį, ir prekių arba paslaugų panašumui, suklaidinimo galimybė yra speciali tokios apsaugos taikymo sąlyga ( 11 ).

16. Direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje atitinkamai numatyta: „Prekių ženklas nebus registruojamas arba, jeigu įregistruotas, registracija bus paskelbiama negaliojančia: a) jeigu jis yra tapatus ankstesniam prekių ženklui, o prekės ir paslaugos, kurioms jis yra taikomas arba registruojamas, yra tapačios prekėms arba paslaugoms, kurias apsaugo ankstesnis prekių ženklas; b) jeigu dėl savo tapatumo ar panašumo į ankstesnį prekių ženklą arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, tapatumo ar panašumo yra galimybė suklaidinti dalį visuomenės, arba gali būti klaidingai susiejamas su ankstesniu prekių ženklu.“

17. Taip pat numatoma, kad valstybės narės savo nuožiūra gali taikyti didesnę apsaugą gerą vardą turintiems prekių ženklams ( 12 ).

18. Dėl šios priežasties direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktas – nuostata, kuri tiesiogiai nagrinėjama šioje byloje, – leidžia valstybėms narėms numatyti, kad „prekių ženklas nebus registruojamas arba jo registracija bus pripažįstama negaliojančia, jeigu <…> jis yra tapatus arba panašus į ankstesnį nacionalinį prekių ženklą <…>, ir turi būti arba buvo registruotas prekėms ar paslaugoms, nepanašioms į prekes ar paslaugas, kurioms buvo įregistruotas ankstesnis prekių ženklas, jeigu toje valstybėje narėje jis turi gerą vardą ir jeigu dėl vėlesnio prekių ženklo naudojimo be tinkamos priežasties būtų nesąžiningai pasinaudota ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar jo geru vardu arba jiems būtų pakenkta“ ( 13 ). (Pataisytas vertimas)

19. Panašiai direktyvos 5 straipsnio 2 dalimi bet kuriai valstybei narei leidžiama suteikti prekių ženklo savininkui teisę neleisti trečiosioms šalims be jo sutikimo naudoti prekybos veikloje bet kokį žymenį, tapatų arba panašų į jo prekių ženklą, kuriuo žymimos prekės arba paslaugos nėra panašios į tas, kurioms jis buvo įregistruotas, jeigu pastarasis turi gerą vardą valstybėje narėje ir „jeigu dėl žymens naudojimo be tinkamos priežasties būtų nesąžiningai pasinaudota prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu arba jiems būtų pakenkta“. (Pataisytas vertimas)

20. Direktyvos ir reglamento projektai buvo rengiami kartu, tad daugelis esminių jų nuostatų yra panašios, todėl vienos iš jų išaiškinimas dažnai gali būti pritaikomas kitai. Taip yra šioje byloje, kiek tai susiję su Reglamento 8 straipsnio 5 dalimi, kuri ankstesnių nacionalinių ar Bendrijos prekių ženklų, turinčių gerą vardą teritorijoje, kurioje jie įregistruoti, savininkams suteikia teisę prieštarauti Bendrijos prekių ženklo registracijai remiantis tokiais pačiais motyvais, kurie numatyti direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punkte ( 14 ).

21. Direktyva, įskaitant papildomas nuostatas, numatytas jos 4 straipsnio 4 dalies a punkte ir 5 straipsnio 2 dalyje, į Jungtinės Karalystės nacionalinę teisę buvo perkelta 1994 m. Prekių ženklų įstatymu (Trade Marks Act 1994, toliau – Įstatymas dėl prekių ženklų). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškiai nurodo, kad Įstatymas dėl prekių ženklų turi tokią pačią reikšmę kaip ir direktyva, todėl nebūtina atkirai teikti nuorodas į Įstatymo dėl prekių ženklų nuostatas.

Teisingumo Teismo praktika

22. Iki šiol Teisingumo Teismui tik vieną kartą teko aiškinti direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktą, sprendime Davidoff ( 15 ) nagrinėjant klausimą, kuris nėra tiesiogiai susijęs su šia byla. Tačiau Teisingumo Teismas yra priėmęs keletą šiai bylai svarbesnių sprendimų, kurie yra susiję su analogiškomis nuostatomis, įtvirtintomis direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje ( 16 ).

23. Sprendime General Motors ( 17 ) Teisingumo Teismas laikėsi nuomonės, kad direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje vartojama sąvoka „geras vardas“ reiškia „žinomumo lygį“, kuris pasiekiamas, kai prekių ženklas yra žinomas „didelei daliai“ visuomenės, kuriai yra skirtos šiuo prekių ženklu žymimos prekės ar paslaugos, „didelėje dalyje“ atitinkamų valstybių narių. Tik tada, kai ankstesnis prekių ženklas yra pakankamai žinomas, visuomenė, susidūrusi su vėlesniu prekių ženklu, gali imti sieti šiuos du prekių ženklus, net jei jie naudojami nepanašioms prekėms ar paslaugoms, ir todėl ankstesniam prekių ženklui gali būti pakenkta. Norint nustatyti, ar toks žinomumo lygis buvo pasiektas, reikia atsižvelgti į visas svarbias bylos faktines aplinkybes, visų pirma į prekių ženklo užimamą rinkos dalį, jo naudojimo intensyvumą, geografinę apimtį ir trukmę, taip pat į įmonės investicijas į jo reklamą. Teisingumo Teismas taip pat atkreipė dėmesį, kad kuo stipresni yra ankstesnio prekių ženklo skiriamieji požymiai ir geras vardas, tuo lengviau pripažinti galimybės jam pakenkti egzistavimą.

24. Sprendime Adidas-Salomon ir Adidas Benelux ( 18 ) Teisingumo Teismas laikėsi nuomonės, jog, iš esmės, direktyvos 5 straipsnio 2 dalis nereikalauja, kad egzistuotų visuomenės suklaidinimo galimybė, tačiau numato, kad turi būti toks gerą vardą turinčio prekių ženklo ir naudojamo žymens ( 19 ) vizualus, fonetinis ar konceptualusis panašumas, kad suinteresuotoji visuomenė nustatytų šio ženklo ir žymens „sąsają“ ar „ryšį“, nors jų ir nepainiotų. Tokio ryšio egzistavimas, lygiai kaip ir galimybė supainioti esant kitoms aplinkybėms, kai to yra reikalaujama, turi būti vertinamas visapusiškai, atsižvelgiant į visus svarbius bylos veiksnius.

25. Sprendime adidas ir adidas Benelux ( 20 ) Teisingumo Teismas patvirtino minėtą savo sprendimą Adidas-Salomon ir Adidas Benelux ir patikslino, kad prieinamumo būtinybė (tai yra principas, kad trečiųjų asmenų naudojimasis tam tikrais žymenimis neturėtų būti neteisėtai ribojamas, atitinkantis sąvoką Freihaltebedürfnis vokiečių kalba) yra svetima ir vertinant gerą vardą turinčio prekių ženklo bei trečiųjų asmenų naudojamo žymens panašumo laipsnį, ir ryšiui, kurį suinteresuotoji visuomenė galėtų įžvelgti tarp tokio prekių ženklo bei tokio žymens. Todėl ji neturėtų būti svarbi tikrinant, ar dėl žymens naudojimo nesąžiningai naudojamasi prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar jo geru vardu arba jiems kenkiama.

Faktinės aplinkybės ir pagrindinis procesas

26. Bendrovei Intel Corporation Inc. (toliau – Intel) priklauso keletas Jungtinės Karalystės ir Bendrijos prekių ženklų, įregistruotų iki 1997 m., kuriuos visus ar jų dalį sudaro žodis „Intel“ ir kurie skirti Nicos sutarties ( 21 ) 9, 16, 38 ir 42 klasių prekėms ir paslaugoms, kurias prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas apibūdina kaip „iš esmės kompiuteriai ir su kompiuteriais susijusios prekės ir paslaugos“. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, „Intel“, kaip prekių ženklas, turi „labai gerą vardą“, įgytą jau iki 1997 metų. Toliau nurodoma, kad „Intel“ yra „išgalvotas žodis, neturintis kitos prasmės ar reikšmės, išskyrus prekes, kurias jis identifikuoja“, ir kad jis yra „unikalus, nes niekas jo nenaudoja kitokioms nei Intel prekėms ar paslaugoms žymėti“.

27. Bendrovei CPM United Kingdom Ltd (toliau – CPM) priklauso Jungtinėje Karalystėje 1997 m. registruotas prekių ženklas „Intelmark“, skirtas Nicos sutarties 35 klasės „rinkodaros ir telerinkodaros paslaugoms“ (prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, jis buvo sudarytas iš pirmųjų frazę „integrated telephone marketing“ sudarančių žodžių skiemenų).

28. Intel, vadovaudamasi nacionalinės teisės aktų nuostatomis, kuriomis direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktas buvo perkeltas į nacionalinė teisę, siekia panaikinti CPM prekių ženklo registraciją. Intel ieškinį atmetus pirmosios instancijos teismui ir High Court, ieškinio likimą dabar sprendžia Court of Appeal, kuris pateikė Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar pagal direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktą to, kad: a) ankstesnis prekių ženklas turi labai gerą vardą tam tikrų prekių ar paslaugų kategorijų atžvilgiu; b) šios prekės ar paslaugos nėra panašios ar didele dalimi nepanašios į vėlesnio prekių ženklo prekes ir paslaugas; c) ankstesnis prekių ženklas yra unikalus bet kokių prekių ar paslaugų atžvilgiu; d) paprastas vartotojas, susidūręs su vėlesniu prekių ženklu, kuriuo žymimos vėlesnio prekių ženklo paslaugos, prisimintų ankstesnį prekių ženklą, pakanka, kad būtų nustatytas: i) „ryšys“ minėto sprendimo Adidas-Salomon ir Adidas Benelux 29 ir 30 punktų prasme ir (arba) ii) nesąžiningas naudojimasis ir (arba) kenkimas šio straipsnio prasme? 2. Jei atsakymas yra neigiamas, į kokius veiksnius nacionalinis teismas turi atsižvelgti nuspręsdamas, ar šis ryšys yra pakankamas. Kokią reikšmę, visapusiškai vertinant, ar egzistuoja ryšys, turi būtent prekės ir paslaugos vėlesnio prekių ženklo aprašyme? 3. Atsižvelgiant į direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktą, kada yra tenkinama kenkimo skiriamajam požymiui sąlyga? Pavyzdžiui: i) ar ankstesnis prekių ženklas turi būti unikalus; ii) ar pirmo panaudojimo, dėl kurio kyla ginčas, pakanka, kad būtų pakenkta skiriamajam požymiui; ir iii) ar būtina, kad pakenkiant ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui būtų padarytas poveikis vartotojo ekonominiam elgesiui?“

29. Rašytines pastabas pateikė Intel, CPM, Italijos, Jungtinės Karalystės vyriausybės ir Komisija; jos, išskyrus Italijos vyriausybę, per posėdį taip pat pateikė žodines pastabas. Apibendrinant galima pasakyti, kad Intel ir Italijos vyriausybė pritaria plačiam direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punkto teikiamos gynybos aiškinimui, o CPM pritaria griežtesniam aiškinimui (kuriam taip pat pritaria ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas); Jungtinės Karalystės ir Komisijos pozicijai būdingi tam tikri niuansai.

Vertinimas

Pirminės pastabos

Teisės aktų nuostatos, kurias reikia išaiškinti

30. Prekių ženklų apsaugos nuo „atskiedimo“ teorija seniai yra mokslinių nesutarimų objektas (ir kelia kai kurių komentatorių susierzinimą dėl tariamo kitų šią teoriją aiškinančių komentatorių, įskaitant teismus, nesupratingumo) ( 22 ). Šiuo metu galiojantys JAV ir Europos teisės aktai kartais kritikuojami, nes jie neatitinka F. I. Schechter pradinio požiūrio, kad nuo „atskiedimo“ turi būti saugomi tik itin išskirtiniai, o ne tiesiog labai gerą vardą turintys prekių ženklai ( 23 ). Atvirkščiai, teismai kartais kritikuojami dėl to, jog jie ne visada sutinka su visiška gerą vardą turinčių prekių ženklų apsaugos apimtimi ( 24 ).

31. Kita vertus, šiuo atveju Teisingumo Teismo užduotis yra ne apibrėžti F. I. Schechter ir kitų suformuluotą atskiedimo teoriją, bet išaiškinti Bendrijos direktyvos tekstą. Būtent direktyva sudaro pozityviąją teisę, neatsižvelgiant į galimus teisės mokslo paaiškinimus.

32. Tačiau net ir aiškindamas direktyvos tekstą, Teisingumo Teismas negali nekreipti dėmesio į suinteresuotuosius asmenis. Gerą vardą turinčių prekių ženklų savininkai yra itin suinteresuoti, kad aplink jų prekių ženklus būtų sukurta kuo platesnė išimties zona, o kiti rinkos dalyviai siekia šią zoną sumažinti iki minimumo. Viešasis interesas reikalauja ne tik apsaugoti tokius paradoksaliai lengvai pažeidžiamus prekių ženklus, bet taip pat užkirsti kelią dominuojančioms įmonėms, kurioms, plačiuoju požiūriu, priklauso šie prekių ženklai, piktnaudžiauti apsauga pažeidžiant kitų, silpnesnių rinkos dalyvių, interesus. Taigi Teisingumo Teismo aiškinimu kiek įmanoma turėtų būti siekiama šių interesų pusiausvyros.

Atskiedimo apibūdinimas, pateiktas generalinio advokato F.G. Jacobs minėtame sprendime Adidas-Salomon ir Adidas Benelux

33. Daug nuorodų buvo daroma į generalinio advokato F. G. Jacobs išvados, pateiktos byloje, kurioje buvo priimtas Teisingumo Teismo sprendimas Adidas-Salomon ir Adidas Benelux, 36–39 punktus. Gali būti naudinga pateikti nesutrumpintus šių punktų tekstus ( 25 ). Jis nurodė: „Direktyvos 5 straipsnio 2 dalis saugo gerai žinomo prekių ženklo savininką nuo tapačių ar panašių žymenų naudojimo, „jeigu dėl žymens naudojimo be tinkamos priežasties būtų nesąžiningai pasinaudota prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu arba jiems būtų pakenkta“. (Pataisytas vertimas) Taigi, ši nuostata iš esmės gali būti taikoma keturiems naudojimo būdams: naudojimui, kai yra nesąžiningai pasinaudojama prekių ženklo skiriamuoju požymiu, naudojimui, kai yra nesąžiningai pasinaudojama jo geru vardu, naudojimui, kai yra kenkiama prekių ženklo skiriamajam požymiui ir naudojimui, kuriuo yra kenkiama jo geram vardui. Naudojimo, kai kenkiama prekių ženklo skiriamajam požymiui, samprata yra tai, kas paprastai vadinama „atskiedimu“. Šią sampratą pirmiausia išdėstė F. I. Schechter, kuris pasisakė už prekių ženklo savininko apsaugą nuo žalos, kuri yra didesnė už žalą, kurią daro painiavą dėl kilmės keliantis tapataus ar panašaus ženklo naudojimas tapačių ar panašių prekių ar paslaugų atžvilgiu. F. I. Schechter apibūdino jo dėmesį atkreipusią žalą kaip tam tikrų prekių ženklų „tapatybės ir įsitvirtinimo visuomenės sąmonėje palaipsnį mažėjimą ar išsisklaidymą“. JAV, kur tam tikrų prekių ženklų savininkai jau kurį laiką yra saugomi nuo atskiedimo, teismai gerokai papildė atskiedimui apibrėžti vartojamą žodyną, apibūdindami jį kaip prekių ženklo menkimą, praskiedimą, silpninimą, silpnėjimą, kenkimą prekių ženklui, prekių ženklo blukinimą, ardymą ir užmaskuotą prekių ženklo naikinimą. Atskiedimo esmė šia klasikine prasme yra tai, kad ženklo išskirtinumo blukimas reiškia, jog jis nebegali sukelti tiesioginių asociacijų su prekėmis, kurioms jis įregistruotas ir naudojamas. Dėl šios priežasties, vėl cituojant F. I. Schechter, „pavyzdžiui, jei leistume veikti Rolls Royce restoranams ir Rolls Royce kavinėms, gaminti Rolls Royce kelnes ir Rolls Royce saldainius, po dešimties metų daugiau nebeturėtume prekių ženklo Rolls Royce“. Atvirkščiai, kenkimo geram prekių ženklo vardui samprata, dažnai vadinama ženklo nuvertinimu ar juodinimu, apibūdina situaciją, kai, kaip nurodoma žinomame Beniliukso teisingumo teismo sprendime Claeryn prieš Klarein, prekės, kurioms žymėti naudojamas tikrąjį ženklą imituojantis žymuo, veikia visuomenės pojūčius tokiu būdu, kad yra daromas poveikis prekių ženklo patrauklumui. Toji byla buvo susijusi su prekių ženklais, kurių tarimas yra vienodas, – „Claeryn“, kuriuo žymimas olandiškas džinas, ir „Klarein“, kuriuo žymima skysta valymo priemonė. Kadangi buvo nustatyta, kad abiejų prekių ženklų panašumas gali vartotojams, geriantiems „Claeryn“ džiną, kelti minčių apie valymo priemonę, prekių ženklas „Klarein“ buvo pripažintas kenkiančiu prekių ženklui „Claeryn“. Nesąžiningo naudojimosi prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu sampratos savo ruožtu turi būti aiškinamos kaip apimančios „atvejus, kai akivaizdžiai bandoma eksploatuoti žinomą prekių ženklą ir juo naudojantis parazituoti ar mėginti pasipelnyti iš jo gero vardo“. Todėl, remiantis pirma pateiktu pavyzdžiu, Rolls Royce turėtų teisę sukliudyti viskio gamintojui naudotis prekių ženklo Rolls Royce geru vardu siekiant didinti savo gaminamo viskio populiarumą. Nėra akivaizdu, ar iš tiesų yra skirtumas tarp nesąžiningo naudojimosi prekių ženklo skiriamuoju požymiu ir nesąžiningo naudojimosi jo geru vardu; tačiau kadangi niekas šioje byloje nerodo, kad toks skirtumas egzistuoja, aš abu šiuos atvejus bendrai vadinsiu „parazitavimu“.“

34. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad ši ištrauka pateikia „platų požiūrį į apsaugos apimtį“, tačiau, Teisingumo Teismo nuomone, nebuvo būtina nuspręsti, ar toks požiūris yra teisingas.

35. Tačiau šioje ištraukoje, mano manymu, nepateikiamas požiūris dėl apsaugos, kurią Bendrijos teisė užtikrina gerą vardą turintiems prekių ženklams, apimties. Man atrodo, kad šiame tekste generalinis advokatas F. G. Jacobs apžvelgė istorinį ir teorinį kontekstą, kuriame buvo įtvirtinta tokia apsauga, siekdamas, kad ji būtų geriau suprasta, panašiai kaip aš pamėginau tai padaryti šios išvados 5–13 punktuose.

Prejudiciniai klausimai

36. Trys Court of Appeal pateikti klausimai gana stipriai persipynę.

37. Jais kartu iš esmės klausiama, į ką turi būti atsižvelgiama vertinant ir ką reikia įrodyti siekiant nustatyti i) „ryšį“ suinteresuotosios visuomenės sąmonėje; ii) nesąžiningą naudojimąsi ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu ( 26 ) (toliau – parazitavimas); iii) kenkimą skiriamajam požymiui (toliau – blukinimas); ir iv) kenkimą geram vardui (toliau – juodinimas).

38. Todėl šiuos klausimus nagrinėsiu šia eilės tvarka, atsižvelgdama į konkrečius klausimuose nurodytus kriterijus. Tačiau visų pirma reikia išnagrinėti „ryšio“ ir kitų trijų aspektų santykį. Taip pat, atsižvelgiant į šios bylos medžiagą, atrodo akivaizdu, kad svarbiausi klausimai pagrindinėje byloje yra kriterijai, kuriais remiantis nustatomas „ryšio“ egzistavimas ir kenkimas skiriamajam požymiui, kuriems skirsiu ypatingą dėmesį. Savo analizę baigsiu keliais bendro pobūdžio svarstymais, kurie svarbūs visiems keturiems nurodytiems klausimams.

„Ryšio“ ir „pažeidimo“ santykis

39. Teisingumo Teismo praktikoje nurodoma ( 27 ): „Direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje numatytų pažeidimų, jeigu jų padaroma, kyla dėl tam tikro prekių ženklo ir žymens panašumo, dėl kurio suinteresuotoji visuomenė susieja žymenį ir prekių ženklą, t. y. įžvelgia tarp jų tam tikrą ryšį, nors jų ir nesupainioja“. Šiuo atveju Teisingumo Teismas „pažeidimais“ laiko parazitavimą, blukinimą ir juodinimą.

40. Direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punkto ir 5 straipsnio 2 dalies struktūra aiškiai rodo, kad registruoti prekių ženklą gali būti sukliudyta ar tokio prekių ženklo naudojimas gali būti sustabdytas, jei įvykdytos dvi sąlygų grupės. Pirma, egzistuoja išankstinės sąlygos, kurios yra kumuliatyvaus pobūdžio: turi būti ankstesnis prekių ženklas ir vėlesnis prekių ženklas ar žymuo, jie turi būti tapatūs arba panašūs, ankstesnių prekių ženklas turi turėti gerą vardą ir vėlesnis prekių ženklas turi būti naudojamas be tinkamos priežasties ( 28 ). Antra, egzistuoja pasekmės, kurių reikia vengti ir kurios yra alternatyvios: turi būti, bent jau potencialiai, su ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu arba geru vardu susijęs nesąžiningas naudojimasis arba kenkimas. Jei įvykdomos abi (pirma ir antra) sąlygų grupės, prekių ženklo savininkas gali reikalauti, kad būtų taikoma atitinkamoje nuostatoje numatyta apsauga.

41. Kur šioje struktūroje yra ryšio, kurį Teisingumo Teismas minėjo savo sprendimuose Adidas-Salomon ir Adidas Benelux bei adidas ir adidas Benelux (ir kuris kyla iš „asociacijos“ sampratos, Teisingumo Teismas minėtos jo sprendime General Motors), vieta?

42. Mano manymu, ryšys logiškai dera su pirmąja sąlygų grupe. Jis susijęs su panašumo arba tapatumo klausimu. Ir jei pažeidimai, kai jų padaroma, yra tam tikro panašumo, kuris lemia, kad visuomenė nustato ryšį tarp prekių ženklų, pasekmė, nėra prasmės aiškintis, ar susiduriama su parazitavimu, blukinimu ar juodinimu, jei tokio ryšio egzistavimas nepatvirtinamas.

43. Be to, ryšys visuomenės sąmonėje yra būtina, bet nepakankama sąlyga, kad būtų galima nustatyti pažeidimo padarymą. Egzistuoja trys galimų pažeidimų rūšys, kurių kiekviena, atrodo, tam tikromis aplinkybėmis gali būti padaroma atskirai nuo kitų. Todėl nustatytas ryšys tarp prekių ženklų neleidžia, kai nėra kitų įrodymų, daryti išvados, kad buvo padarytas vienas iš šių pažeidimų ar kad jis būtų padarytas, jei ginčijamas prekių ženklas būtų įregistruotas.

44. Dėl šios priežasties nesutinku su prielaida, daroma Intel Teisingumo Teismui pateiktose pastabose, kad, nustačius ryšio tarp žymenų, dėl kurių kilo ginčas, egzistavimą, neatliekant papildomo tyrimo galima taikyti nuostatoje numatytą apsaugą.

45. Neatsižvelgdama į tai, sutinku, kad daugelis veiksnių, kurie yra svarbūs siekiant nustatyti ryšio egzistavimą, taip pat bus svarbūs (antrame analizės etape) sprendžiant klausimą dėl parazitavimo, blukinimo ar juodinimo egzistavimo arba jų egzistavimo galimybės (ypač blukinimo atveju, kuris, kai ryšys egzistuoja, yra labiau tikėtinas nei kiti du pažeidimai). Tačiau kiekvienas kriterijus (tiek pirmajame, tiek antrajame vertinimo etape) turi būti vertinamas atskirai ir, kai nagrinėjami veiksniai naudojami skirtingiems kriterijams vertinti, į juos gali tekti atsižvelgti trimis skirtingais būdais.

Ryšio egzistavimas

46. Visų pirma, mano nuomone, iš aplinkybių, nurodytų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmojo klausimo d) punkte, ta faktinė aplinkybė, jog paprastam vartotojui vėlesnis prekių ženklas primintų ankstesnį prekių ženklą, pati savaime prilygsta ryšio (arba asociacijos ar sąryšio) tarp dviejų prekių ženklų nustatymui, kaip tai numatyta Teisingumo Teismo praktikoje. Nenorėčiau daryti skirtumo tarp šių sąvokų, kurios visos reiškia sąmoningą protinį procesą, kažką daugiau nei neaiškus, trumpalaikis, neapibrėžiamas jausmas ar nesuvokiama įtaka.

47. Tuo atveju, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas sąvoką „primintų“ vartoja norėdamas nurodyti kažką, kas yra mažiau svarbu nei ryšio (kuris turi būti pakankamai stipraus pobūdžio, nes jį nustatyti turi didelė suinteresuotosios visuomenės dalis ( 29 )) nustatymas, taip turi būti nagrinėjami ir kiti veiksniai.

48. Dėl kitų prašymo priimti prejudicinį sprendimą pirmajame klausime išvardytų aplinkybių, mano nuomone, pažymėtina, kad a punkte nurodytas ankstesnio prekių ženklo labai geras vardas tam tikrų prekių ar paslaugų atžvilgiu iš dalies (kiek tai susiję su gero vardo egzistavimu) yra tiesiog viena iš būtinų sąlygų direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktui ar 5 straipsnio 2 daliai taikyti.

49. Punkte b nurodytas vėlesnio prekių ženklo naudojimas nepanašioms prekėms ar paslaugoms taip pat yra šioms nuostatoms taikyti reikalinga sąlyga, tačiau panašu, kad priėmus Sprendimą Davidoff ji nebėra būtina. Tačiau tai susiję su keliamu antruoju klausimu, kurį nagrinėsiu toliau ( 30 ).

50. Gali būti, kad visuomenei būtų lengviau nustatyti ryšį tarp dviejų prekių ženklų, kai ankstesnis prekių ženklas turi „labai“ gerą vardą ir „yra unikalus bet kokių prekių ar paslaugų atžvilgiu“ (pirmojo klausimo a ir c punktuose nurodytos aplinkybės). Tačiau šios faktinės aplinkybės atrodo svarbesnės vertinant, ar egzistuoja parazitavimas, blukinimas arba juodinimas.

51. Taigi, prašymo priimti prejudicinį sprendimą pirmojo klausimo a–c punktuose nurodytos faktinės aplinkybės neprieštarauja konstatavimui, kad egzistuoja ryšys tarp prekių ženklų visuomenės sąmonėje Teisingumo Teismo praktikos prasme, nors jų pačių nepakanka, kad būtų patvirtintas tokio ryšio egzistavimas. Ryšio egzistavimas turi būti nustatomas atsižvelgiant į visas svarbias bylos aplinkybes. Tam tikra apimtimi galima nurodyti aplinkybes, į kurias gali būti atsižvelgiama, tačiau negali būti jokio baigtinio sąrašo.

52. Teisingumo Teismas nurodė, kad tokio ryšio egzistavimas turi būti vertinamas visapusiškai, „kaip ir galimybė supainioti“ ( 31 ). Tiek ši formuluotė, tiek sveikas protas leidžia manyti, kad veiksniai, svarbūs tam, kad būtų nustatytas galimybės supainioti egzistavimas, bus svarbūs ir vertinant, ar yra ryšys, nors „ryšio buvimas“ visuomenės sąmonėje nėra toks pats kriterijus kaip „galimybė suklaidinti <…>, kuri apima klaidingą susiejimą su ankstesniu prekių ženklu“. Šiuo atžvilgiu galima pažymėti, kad Teisingumo Teismas kalba ne apie ryšio galimybę, bet apie jo buvimą, o tai reiškia kitokio pobūdžio įvertinimą, nors kai dar tik paduota paraiška įregistruoti vėlesnį prekių ženklą ir jis dar nenaudojamas, šiuo metu gali būti neįmanoma nustatyti tokio ryšio buvimą.

53. Direktyvos preambulės dešimtoje konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad galimybės supainioti vertinimas „priklauso nuo daugelio elementų, ypač nuo prekių ženklo pripažinimo rinkoje, nuo sąsajų, kurios gali būti padarytos su naudojamu ar įregistruotu žymeniu, nuo prekių ženklo bei žymens ir jais žymimų prekių ar paslaugų panašumo laipsnio“.

54. Teisingumo Teismas savo ruožtu sistemingai aiškino, kad visapusiškas galimybės supainioti vertinimas, kiek tai susiję su vizualiu, skambėjimo ar konceptualiu nagrinėjamų prekių ženklų panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų sukeliamu įspūdžiu, visų pirma atsižvelgiant į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus. Tai, kaip paprastas nagrinėjamų prekių ar paslaugų vartotojas suvokia prekių ženklus, yra vienas pagrindinių kriterijų atliekant visapusišką minėtos galimybės supainioti vertinimą. Paprastas vartotojas dažniausiai prekių ženklą suvokia kaip visumą ir nenagrinėja jo įvairių detalių ( 32 ). Be to, galimybė supainioti gali kilti dėl prekių ženklų konceptualaus panašumo ir ji gali padidėti, jei ankstesniam prekių ženklui būdingas ypatingas skiriamasis požymis per se ar dėl jo žinomumo visuomenėje ( 33 ).

55. Į visus šiuos veiksnius gali būti atsižvelgiama vertinant, ar suinteresuotosios visuomenės sąmonėje egzistuoja ryšys tarp šių dviejų prekių ženklų.

56. Gali būti naudinga atsižvelgti į 1946 m. JAV prekių ženklų įstatymo, iš dalies pakeisto 2006 m. JAV prekių ženklų apsaugos nuo atskiedimo peržiūrėjimo įstatymu, 43 straipsnio c punkte numatytus veiksnius. Šioje nuostatoje numatyta, kad siekdamas nustatyti, ar prekių ženklas ar komercinis pavadinimas gali sukelti atskiedimą dėl blukinimo, teismas gali atsižvelgti į visus svarbius veiksnius, įskaitant prekių ženklo ar komercinio pavadinimo ir gerą vardą turinčio prekių ženklo panašumą, gerą vardą turinčiam prekių ženklui būdingo ar įgyto skiriamojo požymio išskirtinumo lygį, apimtį, kuria gerą vardą turinčio prekių ženklo savininkas iš esmės išimtinai naudoja šį prekių ženklą, gerą vardą turinčio prekių ženklo žinomumą ir bet kokį faktinį prekių ženklo ar komercinio pavadinimo ir gerą vardą turinčio prekių ženklo susiejimą.

57. Be jokios abejonės, ši nuostata visiškai negalioja Bendrijos teisės sistemoje, tačiau joje nurodyti veiksniai yra absoliučiai suderinami su Teisingumo Teismo metodais vertinant galimybės supainioti egzistavimą. Ir nors į šiuos veiksnius turi būti atsižvelgiama vertinant atskiedimo galimybę, o ne į ryšio egzistavimą visuomenės sąmonėje (tai nėra nurodytame JAV teisės akte tiesiogiai numatyta sąlyga), jie taip pat gali padėti nustatyti, ar toks ryšys yra.

58. Prašymo priimti prejudicinį sprendimą antruoju klausimu Court of Appeal klausia, kokią reikšmę vertinant, ar egzistuoja ryšys, turi susijusių prekių ir paslaugų pobūdis. Jo manymu, yra svarbu, ar, atsižvelgiant į prekių ir paslaugų, kurioms žymėti yra naudojamas vėlesnis prekių ženklas, pobūdį, paprastas vartotojas manytų, kad tarp abiejų prekių ženklų savininkų egzistuoja ekonominis ryšys.

59. Sutikčiau, kad tuo atveju, jei aplinkybės paprastam vartotojui leistų manyti, jog tokia sąsaja egzistuoja, to visiškai užtektų, kad būtų nustatytas ryšys, kaip tai numatyta Teisingumo Teismo praktikoje. Tačiau tokių aplinkybių nebuvimas nebūtinai leidžia daryti priešingą išvadą. Direktyvoje gana aiškiai kalbama apie nepanašias prekes ar paslaugas, ir negali būti nustatytas joks panašumo reikalavimas ( 34 ). Tai labai priartėtų prie skirtumo tarp atitinkamų sąlygų, kuriomis remiantis taikoma pagrindinė apsauga nuo galimybės supainioti ir bendro pobūdžio apsauga, numatyta direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punkte, panaikinimo. Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktas ir 5 straipsnio 2 dalis nėra priklausomi nuo to, ar yra nustatoma, jog egzistuoja įsitikinimas, kad nagrinėjamos prekės ar paslaugos pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių ( 35 ).

60. Tačiau tam tikru atveju prekių ir paslaugų, kurioms žymėti naudojami nagrinėjami prekių ženklai, pobūdis gali būti svarbus siekiant nustatyti ryšio visuomenės sąmonėje buvimą. Jei abu prekių ženklai yra panašūs, tačiau naudojami labai skirtingų sričių prekėms, faktinė aplinkybė, jog ankstesnis prekių ženklas turi gerą vardą vienoje srityje (pvz., gręžinių jūroje įrengimai), nebūtinai leidžia daryti išvadą, kad visuomenės sąmonėje egzistuoja ryšys su vėlesniu prekių ženklu, jei jis būtų naudojamas visiškai kitokioje srityje (pvz., žemės ūkyje naudojami pesticidai), nes šios dvi suinteresuotosios visuomenės grupės sutampa tik labai nedidele dalimi. Kai vienas iš prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, naudojamas plačiajai visuomenei gerai žinomoms prekėms ar paslaugoms žymėti arba kai abu prekių ženklai naudojami panašioms prekėms žymėti, sutapimo galimybė ir galimybė nustatyti ryšį didėja.

61. Todėl prekių ir paslaugų pobūdis gali būti svarbus nustatant ryšio egzistavimą suinteresuotosios visuomenės sąmonėje, tačiau panašumo tarp nagrinėjamų prekių grupių nebuvimas negali būti vertinamas kaip tokio ryšio nebuvimo įrodymas; visuomenės manymas, kad tarp prekių ženklų egzistuoja ekonominis ryšys, nėra būtinas kriterijus.

Parazitavimas

62. „Nesąžiningo naudojimosi“ sampratos atveju pagrindinis dėmesys skiriamas vėlesnio prekių ženklo gaunamai naudai, o ne ankstesnio prekių ženklo patiriamai žalai. Šiuo atveju turi būti nustatoma, kad dėl vėlesnio prekių ženklo ryšio su ankstesniu prekių ženklu minėtam vėlesniam prekių ženklui buvo duotas tam tikras postūmis. Jei, neatsižvelgiant į ankstesnio prekių ženklo gerą vardą, siejimas su juo vėlesniam ženklui darė neigiamą ar viso labo neutralią įtaką, „nesąžiningo naudojimosi“ egzistavimas atrodo mažiau tikėtinas. Jeigu, pavyzdžiui, pardavinėjami išskirtiniai brangūs rankų darbo papuošalai, pažymėti „Coca-Cola“ ar kitu panašiu prekių ženklu, neatrodo neįtikėtina tai, kad, prekiaujant šiais papuošalais, naudojimasis bendrovei Coca-Cola priklausiančiu prekių ženklu nebūtų labai naudingas (jei iš viso būtų naudingas).

63. Atsižvelgiant į tai, prašymo priimti prejudicinį sprendimą pirmajame klausime nurodytos faktinės aplinkybės yra pernelyg silpni argumentai, kad vien jomis remiantis būtų galima patvirtinti parazitavimą.

64. Be jokios abejonės, ankstesnio prekių ženklo geras vardas ir tai, kad vėlesnis prekių ženklas paprastam vartotojui turi kelti asociacijų su ankstesniu prekių ženklu, yra išankstinės sąlygos, kad būtų nustatytas parazitavimo egzistavimas. Nėra būtina (bent jau nuo tada, kai buvo priimtas Teisingumo Teismo sprendimas Davidoff), kad abiem prekių ženklais žymimos prekės ar paslaugos atitiktų bet kokius konkrečius panašumo ar nepanašumo reikalavimus. Taip pat, vien remiantis ta faktine aplinkybe, jog ankstesnis prekių ženklas yra unikalus, negalima daryti išvados, kad vėlesnis prekių ženklas iš to nesąžiningai gauna naudos.

65. Taigi, atrodo akivaizdu, kad kuo geresnis ankstesnio prekių ženklo vardas, kuo ryškesnis skiriamasis požymis ir kuo panašesnės prekės ar paslaugos, kurios yra žymimos abiem prekių ženklais, tuo didesnė tikimybė, jog vėlesnis prekių ženklas gaus naudos iš ryšio visuomenės sąmonėje tarp abiejų prekių ženklų.

66. Tačiau to nepakanka. Tam, kad vėlesnis prekių ženklas nesąžiningai gautų naudos, asociacijos su ankstesniu prekių ženklu turi didinti naudojimosi vėlesniu prekių ženklu sėkmę. Todėl veiksnys, kuris turi būti nagrinėjamas šiuo atveju, yra ankstesnio prekių ženklo prestižinių konotacijų ir vėlesnio prekių ženklo naudojimo konteksto santykis. Bet kokia gaunama nauda gali būti didesnė, jei ankstesnis prekių ženklas yra unikalus, tačiau teisės aktuose nenumatyta, kad apsauga nuo parazitavimo gali kisti neatsižvelgiant į nesąžiningai naudojantis gaunamos naudos apimtį.

67. Jei vėlesnis prekių ženklas jau yra įregistruotas ir naudojamas (kaip pagrindinės bylos atveju) arba jei tai yra žymuo, kurio naudojimą siekiama uždrausti remiantis direktyvos 5 straipsnio 2 dalimi, turėtų būti įmanoma pateikti vartotojų apklausos rezultatais pagrįstų įrodymų, patvirtinančių, jog dėl ankstesnio prekių ženklo egzistavimo vėlesnis prekių ženklas gavo kokį nors teigiamą postūmį ar poveikį. Jei, remiantis direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktu, siekiama uždrausti įregistruoti dar nenaudotą prekių ženklą, tokių įrodymų gauti gali būti sunkiau, o norint parodyti, koks yra tikėtinas tokios registracijos poveikis, gali tekti remtis veiksniais, išplaukiančiais iš visų bylos aplinkybių.

Blukinimas

68. Blukinimo samprata, kitaip nei parazitavimo samprata, pagrindinį dėmesį skiria ankstesniam prekių ženklui padaromai žalai. Kenkimas prekių ženklo skiriamajam požymiui būtinai reiškia jo išskirtinumo mažinimą.

69. Prašymo priimti prejudicinį sprendimą pirmajame klausime nurodyti veiksniai patys savaime taip pat atrodo nepakankami, kad būtų galima nustatyti žalos padarymą ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui, nors jie nėra su tuo nesuderinami. Mano pastabos, pateiktos šios išvados 64 punkte, taip pat taikomos šiuo atveju.

70. Man taip pat atrodo, kad negalima daryti prielaidos, jog tai, kad suinteresuotosios visuomenės sąmonėje nustatomas ryšys, savaime reiškia, jog yra kenkiama ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui. Pavyzdžiui, jei būtų prekiaujama maisto papildu, pažymėtu prekių ženklu „Kadok“ ( 36 ), turbūt būtų galima nustatyti, kad dalis pirkėjų savo sąmonėje nustatė ryšį su gerai žinomu prekių ženklu Kodak, o tai nebūtinai leistų tvirtinti ar daryti išvadą, jog kaip nors buvo pakenkta pastarojo skiriamajam požymiui. Toks ryšys yra išankstinė sąlyga, kad būtų patvirtintas blukinimo egzistavimas, ir kai visuomenė nustato ryšį tarp dviejų prekių ženklų, tai taip pat gali būti pirmas žingsnis blukinimo link, tačiau tam, kad būtų galima patvirtinti, jog skiriamajam požymiui daroma faktinė žala, būtini ir kiti veiksniai ir įrodymai ( 37 ).

71. Court of Appeal trečiuoju klausimu klausia, ar, siekiant nustatyti, jog buvo pakenkta skiriamajam požymiui, ankstesnis prekių ženklas turi būti unikalus, ar pakanka pirmo panaudojimo, dėl kurio kyla ginčas, ir ar būtina, kad būtų padarytas poveikis vartotojo ekonominiam elgesiui?

72. Mano nuomone, unikalumas nėra esminis reikalavimas. Dabar norėčiau padaryti trumpą pertrauką ir aptarti žodį „unikalus“. Court of Appeal nurodo, kad niekas, išskyrus ieškovę, nenaudojo prekių ženklo „Intel“ kokiai nors prekių kategorijai žymėti. Intel savo pastabose tvirtina, kad „visiškai unikalūs“ prekių ženklai yra labai reti ir kad apsauga taip pat turi būti taikoma prekių ženklams, kurie yra „iš esmės unikalūs“. Mano manymu, tai yra nuoroda į ne tokią siaurą (tačiau plačiai paplitusią) žodžio „unikalus“ reikšmę, artimesnę žodžiams „labai neįprastas“ ( 38 ). Bet kuriuo atveju bet koks išskirtinis prekių ženklas greičiausiai (bent jau „iš esmės“) bus unikalus tam tikru požiūriu. „Tikrai“ unikalus prekių ženklas bus ypač išskirtinis. Kuo labiau išskirtinis yra prekių ženklas, tuo labiau tikėtina, kad jo išskirtinumui kenkia kitų panašių prekių ženklų buvimas.

73. Mano nuomone klausimas, ar, siekiant nustatyti, jog buvo pakenkta skiriamajam požymiui, pakanka pirmojo panaudojimo, dėl kurio kyla ginčas, yra netinkamas. Pirmasis panaudojimas, dėl kurio kyla ginčas, pats savaime nebūtinai turi pakenkti, tačiau direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punkto ir 5 straipsnio 2 dalies tikslas apsaugoti arba užkirsti kelią pakartotiniam panaudojimui, dėl kurio kyla ginčas, kuris galėtų menkinti, praskiesti, silpninti, kenkti prekių ženklui, blukinti, ardyti ar slapčia naikinti prekių ženklą, visų pirma jo skiriamąjį požymį. Pirmasis panaudojimas pats savaime negali sukelti tokio poveikio, tačiau tikimybė, kad tokį poveikį gali turėti pakartotinis naudojimas, kuris yra įprastas kalbant apie prekių ženklus, gali būti ekstrapoliuojama, atsižvelgiant į naudojimo aplinkybes.

74. Dėl to, ar yra būtinas poveikis vartotojo ekonominiam elgesiui, mano nuomone, pažymėtina, kad kenkimas skiriamajam požymiui nebūtinai apima ekonominę žalą, todėl ekonominio elgesio pokyčiai nėra esminiai. Jei prekių ženklas Coca-Cola ar kitas panašus prekių ženklas ar žymuo būtų naudojami keletui tarpusavyje nesusijusių prekių žymėti, jo skiriamasis požymis galėtų susilpnėti, tačiau žmonių išgeriamas šio gėrimo kiekis gali ir nesumažėti. Tačiau, be jokios abejonės, bet kokie įrodymai, patvirtinantys neigiamus vartotojų įpročių pokyčius, paremtų ieškovės argumentus.

75. Court of Appeal manymu, nagrinėjant trečiąjį klausimą, turėtų būti atsižvelgta į šiuos veiksnius, siekiant nustatyti, ar buvo pakenkta ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui: — ar tikrai naudojant vėlesnį prekių ženklą konkrečioms prekėms ar paslaugoms žymėti gali būti pakenkta ankstesnio prekių ženklo turimai „traukiamajai jėgai“ juo žymimų konkrečių prekių ar paslaugų atžvilgiu, — ar vėlesnio prekių ženklo naudotojas, naudodamas jį konkrečioms prekėms ar paslaugoms žymėti, gali gauti realios komercinės naudos dėl ankstesnio prekių ženklo turimo gero vardo, susijusio su jo naudojimu konkrečioms prekėms ar paslaugoms žymėti, — ar jei ankstesnis prekių ženklas yra unikalus, tikrai svarbu, kad jis naudojamas prekėms ar paslaugoms, kurios skiriasi nuo vėlesniu prekių ženklu žymimų prekių ar paslaugų, žymėti, — tais atvejais, kai vėlesnis prekių ženklas skiriasi nuo ankstesnio prekių ženklo, kokį skirtumą tai daro paprastam vartotojui ir visų pirma ar tai yra tik paprasčiausias ankstesnio prekių ženklo priminimas, — ar bus paveiktas paprasto vartotojo ekonominis elgesys ankstesnio prekių ženklo, naudojamo prekėms ir paslaugoms žymėti, atžvilgiu, — kiek natūralus yra ankstesnio prekių ženklo išskirtinumas ir — kiek stiprus yra ankstesnio prekių ženklo geras vardas juo žymimų prekių ar paslaugų atžvilgiu.

76. Iš šių veiksnių jau nagrinėjau ( 39 ) vartotojo ekonominį elgesį, o vėlesnio prekių ženklo naudotojo gaunamos komercinės naudos klausimas yra greičiau susijęs su parazitavimu, o ne su blukinimu. Klausimas, ar egzistuoja „paprasčiausias“ ankstesnio ženklo priminimas, susijęs su ryšio tarp prekių ženklų nustatymu atitinkamos visuomenės sąmonėje ir todėl logiškai turi būti nagrinėjamas prieš atsakant į klausimą dėl blukinimo. Tačiau ankstesnio prekių ženklo skiriamojo požymio (būdingo ar įgyto) ir gero vardo stiprumas yra veiksniai, kurie, be jokios abejonės, turi būti vertinami ir kurie gali padėti nustatyti blukinimo apimtis. Šiais dviem prekių ženklais žymimų prekių ir paslaugų tapatumo ar netapatumo lygis (neatsižvelgiant į ankstesnio prekių ženklo „unikalumą“) tai pat gali būti atitinkamas rodiklis, tačiau, remiantis direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punkto formuluote ir Teisingumo Teismo sprendimu Davidoff, jis negali būti esminis faktorius, kad būtų priimtas vienoks ar kitoks sprendimas. Galiausiai, poveikio ankstesnio prekių ženklo „traukiamajai jėgai“ darymas, mano nuomone, yra tiesiog tos pačios blukinimo sampratos – kenkimas skiriamajam požymiui – apibūdinimas kitais žodžiais.

77. Tačiau turėčiau paminėti žodžius „tikrai“ ir „realus“ (angl. „real“ arba „really“), kurie vartojami kalbant apie kelis iš šių veiksnių. Jų vartojimas gali reikšti, kad Court of Appeal turėjo omenyje ribą (gali būti, kad pakankamai aukštą ribą), kurią peržengus atitinkamas veiksnys nebegali būti ignoruojamas. Mano nuomone, toks požiūris nėra teisingas. Visapusiško įvertinimo, atsižvelgiant į visas faktines aplinkybes, būtinybė reiškia, kad kiekvienai faktinei aplinkybei turi būti teikiama atitinkama svarba, tačiau sprendimą lems bendra pusiausvyra.

78. Galiausiai Court of Appeal teigia, kad „kai teisės akte yra įtvirtinta nuoroda į „kenkimą ankstesnio prekių ženklo skiriamajam požymiui ar jo geram vardui“, tai turėtų reikšti ankstesnio prekių ženklo skiriamąjį požymį ar gerą vardą, kiek jis susijęs su prekėmis ar paslaugomis, kurių atžvilgiu jis buvo įregistruotas“. Būtent tokio požiūrio, kiek tai susiję su skiriamuoju požymiu, laikėsi generalinis advokatas F. G. Jacobs, pateikdamas išvadas Teisingumo Teismo bylose, kuriose buvo priimti sprendimai Marca Mode bei Adidas-Salomon ir Adidas Benelux ( 40 ), ir šioms išvadoms Teisingumo Teismas pritarė keliuose savo sprendimuose ( 41 ). Tačiau tiek, kiek tai susiję su geru vardu, mano nuomone, nėra įmanoma atriboti juodinimo apskritai ir juodinimo, susijusio su konkrečia preke, o tai man leidžia pereiti prie paskutinio klausimo nagrinėjimo.

Juodinimas

79. Paskutinis pažeidimo tipas, numatytas direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punkte, taip pat susijęs su žalos ankstesniam prekių ženklui padarymu pakenkiant šio prekių ženklo geram vardui. Šiuo atveju žengiama žingsniu toliau nei blukinimo atveju, t. y. ankstesnis prekių ženklas dėl visuomenės sąmonėje susiformavusio jo ir vėlesnio prekių ženklo ryšio yra ne tik susilpninamas, bet realiai menkinamas. Kadangi panašu, jog pagrindinėje byloje nebuvo pateikta pareiškimų dėl tokios žalos, ir kadangi daug kas iš to, ką esu pirma išdėsčiusi apie blukinimą, taip pat yra taikytina juodinimo atveju, tik trumpai aptarsiu juodinimą.

80. Pirmiausia, vien pirmajame klausime išdėstytų faktinių aplinkybių akivaizdžiai nepakanka, kad būtų galima nustatyti, jog šiuo atveju susiduriame su juodinimu, nors nustačius, jog egzistuoja visos būtinos išankstinės sąlygos, įskaitant ryšį tarp prekių ženklų, ankstesnio prekių ženklo gero vardo ir „unikalumo“ apimtis bus svarbi vertinant tokios žalos dydį. Tačiau pagrindinis veiksnys yra tai, ar vėlesnio prekių ženklo konotacijos iš tiesų yra tokio pobūdžio, kad gali pažeisti ankstesnio prekių ženklo gerą vardą.

81. Pirma pateikiau du hipotetinius nesusijusių prekių, parduodamų pažymėtų „Coca-Cola“ ar kitu panašiu prekių ženklu, pavyzdžius: vienu atveju – prastos kokybės variklių alyvą ar pigų dažų skiediklį, kitu atveju – išskirtinius brangius rankų darbo papuošalus. Mano nuomone, žalos padarymas Coca-Cola Company priklausančio prekių ženklo geram vardui yra tikėtinas pirmuoju atveju ir mažai tikėtinas antruoju atveju. Bet kuriuo numanomo juodinimo atveju būtinai reikės palyginti kiekvieno iš prekių ženklų konotacijas, kiek tai susiję su jais žymimomis prekėmis ar paslaugomis arba galbūt jų perduodama bendresnio pobūdžio informacija, ir įvertinti padarytą žalą.

Bendro pobūdžio ir baigiamosios pastabos

82. Galiausiai norėčiau atkreipti dėmesį į tris dalykus, kurie būdingi visiems keturiems klausimams (susijusiems suryšiu visuomenės sąmonėje, parazitavimu, blukinimu ir juodinimu).

83. Pirma, vertinimas turi būti bendro pobūdžio, atsižvelgiant į visas svarbias faktines aplinkybes. Faktinės aplinkybės, į kurias reikia atsižvelgti, kiekvienu atveju bus skirtingos ir neįmanoma parengti išsamaus faktinių aplinkybių sąrašo. Nė viena iš faktinių aplinkybių greičiausiai neturės lemiamos reikšmės. Reikės įvertinti keletą kriterijų, kurių kiekvienas atitinka skalės padalą. „Žemas balas“ vertinant pagal vieną skalę gali reikšti „aukštą balą“ vertinant pagal kitą skalę. Tik įvertinus visas visų atitinkamų skalių padalas gali būti priimtas sprendimas dėl to, į kurią pusę krypsta svarstyklių rodyklė.

84. Antra, atsižvelgiant į būtinybę turėti įrodymų, o tai itin pabrėžė CPM, reikia turėti omenyje tai, kad nagrinėjamos nuostatos gali būti taikomos tik dviem atvejais: registruoto prekių ženklo ar kitokio žymens esamo naudojimo atveju ir dar neįregistruoto prekių ženklo būsimo naudojimo atveju. Tais atvejais, kai vėlesnis prekių ženklas ar žymuo jau yra naudojamas, ankstesnio prekių ženklo savininkas greičiausiai galės pateikti savo teiginius apie ryšio visuomenės sąmonėje egzistavimą ir apie tariamus pažeidimus patvirtinančių faktinių įrodymų, visų pirma vartotojų apklausų duomenų ar pardavimus apibūdinančių skaičių, nors gali būti neįmanoma gauti tikslių kiekvieną elementą apibūdinančių skaičių. Tais atvejais, kai dar tik pateikta paraiška įregistruoti vėlesnį prekių ženklą, gauti tokių įrodymų gali būti praktiškai neįmanoma. Bet kuriuo atveju, kai tokio pobūdžio įrodymai gali būti pateikti, jie, be jokios abejonės, bus labai svarbūs vertinant. Jei neįmanoma gauti tokių įrodymų arba jei įmanoma gauti tik ribotos vertės įrodymų, būtinai turi būti vertinami tie įrodymai, kuriuos įmanoma gauti. Tačiau visada turėtų būti įmanoma gauti ankstesnio prekių ženklo gerą vardą ir skiriamąjį požymį patvirtinančių įrodymų ir šie požymiai niekada neturėtų būti nustatomi remiantis netiesioginiais įrodymais.

85. Trečia, dėl šios priežasties norėčiau sutikti su Pirmosios instancijos teismo praktika sprendžiant su reglamento 8 straipsnio 5 dalimi susijusias bylas, kurioje Pirmosios instancijos teismas nurodė, jog norėdamas uždrausti įregistruoti panašų prekių ženklą ankstesnio prekių ženklo savininkas „neprivalo įrodyti, kad egzistuoja faktinė ir reali galimybė pakenkti jo prekių ženklui. Vis dėlto jis turi pateikti įrodymų, leidžiančių prima facie padaryti išvadą, kad egzistuoja nehipotetinė pasinaudojimo ar pakenkimo galimybė ateityje“ ( 42 ).

Išvada

86. Atsižvelgdama į visa tai, kas pirma išdėstyta, Teisingumo Teismui į pateiktus prejudicinius klausimus siūlau atsakyti taip: Taikant Tarybos direktyvos 89/104/EEB 4 straipsnio 4 dalies a punktą: — tai, kad paprastas vartotojas, susidūręs su vėlesniu prekių ženklu, kuriuo žymimos vėlesnio prekių ženklo prekės ar paslaugos, prisimintų ankstesnį prekių ženklą, iš esmės prilygsta ryšio atitinkamos visuomenės dalies sąmonėje nustatymui, kaip tai numatyta 2003 m. spalio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo Adidas-Salomon ir Adidas Benelux (C-408/01, Rink. p. I-12537) 29 ir 30 punktuose, — tai, kad ankstesnis prekių ženklas turi labai gerą vardą tam tikrų prekių ar paslaugų kategorijų atžvilgiu, kad šios prekės ar paslaugos nėra panašios į vėlesnio prekių ženklo prekes ir paslaugas ir kad ankstesnis prekių ženklas yra unikalus bet kokių prekių ar paslaugų atžvilgiu, pagal šį straipsnį savaime nėra pakankama, kad būtų galima nustatyti tokio ryšio arba nesąžiningo naudojimosi ar kenkimo egzistavimą, — nacionalinis teismas, siekdamas nuspręsti, ar egzistuoja ryšys arba nesąžiningas naudojimasis ar kenkimas, turi atsižvelgti į visus su bylos aplinkybėmis susijusius veiksnius, — siekiant nustatyti, ar egzistuoja ryšys, prekių ar paslaugų pobūdis gali būti svarbus, tačiau panašumo tarp atitinkamų prekių rūšių nebuvimas negali būti vertinamas kaip leidžiantis manyti, kad tokio ryšio nėra, o manymas, kad tarp prekių ženklų egzistuoja ekonominis ryšys, nėra būtinas kriterijus, — tam, kad būtų nustatytas kenkimo skiriamajam požymiui egzistavimas, i) ankstesnis prekių ženklas neturi būti unikalus, ii) pirmojo panaudojimo, dėl kurio kilo ginčas, nepakanka ir iii) poveikis vartotojo ekonominiam elgesiui nėra būtinas.

( 1 ) Originalo kalba: anglų.

( 2 ) 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti 4 straipsnio 4 dalies a punktas (OL L 40, 1989, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92) (toliau – direktyva). Teisės aktus detaliau aptarsiu vėliau (14 ir kt. punktai).

( 3 ) Numatyta direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje; žr. šios išvados 16 punktą.

( 4 ) Taip pat žr. generalinio advokato D. Ruiz-Jarabo Colomer išvados byloje, kurioje buvo priimtas Teisingumo Teismo sprendimas Arsenal Football Club (2002 m. lapkričio 12 d., C-206/01, Rink. p. I-10273) 46 ir 47 punktus.

( 5 ) 2003 m. spalio 23 d. Sprendimas (C-408/01, Rink. p. I-12537); šios išvados 37 ir 38 punktai visi cituojami šios išvados 33 punkte.

( 6 ) Frank I. Schechter „The rational basis of trademark protection“, Harvard Law Review, 1927, p. 813. F. I. Schechter įkvėpimo sėmėsi iš 1924 m. Landesgericht Elberfeld, Vokietija, sprendimo, kuris leido gerai žinomo prekių ženklo „Odol“, įregistruoto skysčiui burnai skalauti, savininkui panaikinti tokio paties prekių ženklo registraciją plieno gaminiams remiantis tuo, kad ieškovas buvo „itin suinteresuotas tuo, kad jo prekių ženklas nebūtų atskiestas (verwässert), nes prekių ženklas netektų savo pardavimo galios, jei kiekvienas naudotų jį savo gaminiams žymėti“ (F. I. Schechter vertimas). Įdomu pažymėti, kad „atskiedimo“ sampratos ištakos yra susijusios su burnos skalavimo skysčiu.

( 7 ) Šios sąvokos vartojamos 2006 m. JAV prekių ženklų apsaugos nuo atskiedimo peržiūrėjimo įstatyme (angl. „Trademark Dilution Revision Act”). Tačiau sąvoka „atskiedimas“ kartais vartojama tik „blukinimui“ apibrėžti, „juodinimą“ vartojant kaip atskirą sampratą.

( 8 ) Žr. pirma cituotos generalinio advokato išvados byloje, kurioje buvo priimtas Teisingumo Teismo sprendimas Adidas-Salomon ir Adidas Benelux, 39 punktą ir 18 išnašą. Šioje išvadoje sąvokas „parazitavimas“, „blukinimas“ ir „juodinimas“ vartoju kaip santrumpas atitinkamai nesąžiningam naudojimuisi ankstesnio prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu, kenkimui šio prekių ženklo skiriamajam požymiui ir kenkimui šio prekių ženklo geram vardui, kaip tai įtvirtinta direktyvoje, žymėti.

( 9 ) 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) (toliau – Reglamentas).

( 10 ) Minėta šios išvados 2 išnašoje.

( 11 ) Žr. dešimtą konstatuojamąją dalį.

( 12 ) Preambulės devinta konstatuojamoji dalis.

( 13 ) Atkreiptinas dėmesys į tai, kad šios nuostatos formuluotė, kiek ji susijusi su direktyvos versijoje anglų kalba vartojamomis sąvokomis „reputation“ ir „repute“, nėra tapati direktyvos versijoms kitomis kalbomis. Kelete versijų (pvz., prancūziškoje, portugališkoje ir ispaniškoje) tas pats terminas vartojamas abiejų sąvokų atvejais, o kitose (pvz., vokiškoje ir olandiškoje) daromas toks pat skirtumas kaip ir angliškoje.

( 14 ) Reglamento 52 straipsnio 1 dalies a punkte numatoma, kad įregistruotas Bendrijos prekių ženklas gali būti panaikintas remiantis tais pačiais pagrindais, tokiu būdu įtvirtinant galutines paraleles su direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktu.

( 15 ) 2003 m. sausio 9 d. Sprendimas (C-292/00, Rink. p. I-389). Teisingumo Teismas nusprendė, kad, neatsižvelgiant į žodžių „nepanašioms“ ir „nėra panašios“ vartojimą, direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktas ir 5 straipsnio 2 dalis taip pat yra taikomi tais atvejais, kai atitinkamos prekės ar paslaugos buvo tapačios ar panašios (tai patvirtinta sprendime Adidas-Salomon ir Adidas Benelux (cituotas 19 punkte) bei 2008 m. balandžio 10 d. Sprendime adidas ir adidas Benelux (C-102/07, Rink. p. I-2439, 37 punktas).

( 16 ) Pirmosios instancijos teismas taip pat priėmė keletą sprendimų, susijusių su atitinkamomis reglamento nuostatomis.

( 17 ) 1999 m. rugsėjo 14 d. Sprendimas (C-375/97, Rink. p. I-5421, 22–30 punktai).

( 18 ) Minėtas šios išvados 5 išnašoje, 27–30 punktai. Teisingumo Teismas taip pat rėmėsi 1997 m. lapkričio 11 d. Sprendimu SABEL (C-251/95, Rink. p. I-6191, 22–23 punktai); 1999 m. birželio 22 d. Sprendimu Lloyd Schuhfabrik Meyer (C-342/97, Rink. p. I-3819, 25–27 punktai); pirma minėtu sprendimu General Motors (23 punktas) ir 2000 m. birželio 22 d. Sprendimu Marca Mode (C-425/98, Rink. p. I-4861, 34, 36 ir 40 punktai).

( 19 ) Direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje nurodomi žymenys, kurie nėra įregistruoti kaip prekių ženklai, o direktyvos 4 straipsnio 4 dalies a punktas susijęs su žymenimis, kurie buvo įregistruoti ar kuriuos norima įregistruoti kaip „vėlesnius“ prekių ženklus. Nors dėl šios priežasties skiriasi šių nuostatų taikymo sritys, tarp jų daromos paralelės reiškia, kad nuoroda į „žymenį“ vienu atveju reiškia tą patį kaip nuoroda į „vėlesnį prekių ženklą“ kitu atveju.

( 20 ) Cituota šios išvados 15 išnašoje, 41–43 punktai.

( 21 ) 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutartimi nustatyta tarptautinė prekių ir paslaugų klasifikacija ženklams registruoti, peržiūrėta 1967 m. Stokholme ir 1977 m. Ženevoje.

( 22 ) „Nė vienas iš prekių ženklų teisės klausimų, su kuriais man teko susidurti per savo keturiasdešimt metų trunkančią intelektinės nuosavybės teisės dėstymo ir darbo šios teisės šakos srityje karjerą, nekelia tiek daug doktrininio sąmyšio ir teismų nesupratimo kaip „atskiedimo“, t. y. pasikėsinimo į prekių ženklą, samprata. Nelengva pedagoginė užduotis yra net ir atskiedimo teorijos pagrindų aiškinimas studentams, advokatams ir teisėjams. Vos keletui pavyksta ją paaiškinti nesusiduriant su nesupratimo kupinais žvilgsniais ar, dar blogiau, supratimą demonstruojančiais linkčiojimais, kuriais maskuojamas ir slepiamas sumišimas ir klaidingas supratimas“, J. Thomas McCarthy „Dilution of a trademark: European and United States law compared“, The Trademark Reporter, 1994, p. 1163.

( 23 ) Žr., pavyzdžiui, Sara Stadler Nelson „The wages of ubiquity in trademark law“, Iowa Law Review, 2003, p. 731.

( 24 ) Žr., pavyzdžiui, Mathias Strasser „The rational basis of trademark law revisited: putting the dilution doctrine into context“, Fordham Intellectual Property, Media and Entertainment Law Journal, 2000, p. 375.

( 25 ) Kad būtų lengviau skaityti, praleidau punktų numerius ir išnašas.

( 26 ) Sutinku su generalinio advokato F. G. Jacobs nuomone, išdėstyta byloje, kurioje buvo priimtas Teisingumo Teismo sprendimas Adidas-Salomon ir Adidas Benelux (išvados 39 punktas, in fine), kad nėra didelio skirtumo tarp naudojimosi išskirtinumu ir naudojimosi geru vardu.

( 27 ) Minėti sprendimai Adidas-Salomon ir Adidas Benelux (29 punktas) bei adidas ir adidas Benelux (41 punktai).

( 28 ) Pažodžiui aiškinant tekstą, abu prekių ženklai taip pat turi būti įregistruoti arba naudojami nepanašioms prekėms ar paslaugoms, tačiau sprendime Davidoff ši sąlyga buvo pripažinta pertekline.

( 29 ) Sprendimo General Motors, 26 punktas.

( 30 ) Šios išvados 58–61 punktai.

( 31 ) Minėti sprendimai Adidas-Salomon ir Adidas Benelux (30 punktas) ir adidas ir adidas Benelux (42 punktas).

( 32 ) Kiek tai susiję su Reglamento 8 straipsnio 1 dalies b punktu, žr., pavyzdžiui, 2007 m. birželio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimą OHMI prieš Shaker (C-334/05 P, Rink. p. I-4529, 34 ir 35 punktai ir juose cituojami Teisingumo Teismo sprendimai).

( 33 ) Visų pirma žr. minėtus sprendimus SABEL (24 punktas) ir Marca Mode (38 punktas).

( 34 ) Tam neturi įtakos minėtas Teisingumo Teismo sprendimas Davidoff, kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad nepanašumas nėra esminis veiksnys.

( 35 ) Žr. visų pirma minėtą sprendimą adidas ir adidas Benelux (28 ir 40 punktai).

( 36 ) Kadok yra piper sarmentosum, dėl savo kvapo ar medicininiais tikslais naudojamo Pietryčių Azijos augalo, kuris, kaip tikima, turi gydomųjų savybių, pavadinimas malajų kalba. Kiek man žinoma, jis nebuvo užregistruotas kaip prekių ženklas, nors vaizdinis ženklas su restorano „Kadok’s“ pavadinimu buvo užregistruotas JAV įvairiam azijietiškam maistui.

( 37 ) Šiuo atžvilgiu manau, kad Pirmosios instancijos teismas gali būti nuėjęs pernelyg toli keldamas hipotezę (2007 m. kovo 22 d. Sprendime SIGLA/OHMI–Elleni Holding (VIPS) (T-215/03, Rink. p. II-711, 48 punktas), jog „įmanoma, ypač tuo atveju, kai prieštaravimas yra grindžiamas prekių ženklo itin geru vardu, kad būsimo nehipotetinio pavojaus, jog prekių ženklas, kurį norima įregistruoti, pakenks prieštaravime nurodytam prekių ženklui ar nesąžiningai juo pasinaudos, tikimybė yra tokia akivaizdi, kad prieštaravimą pateikusi šalis šiuo tikslu neprivalo pateikti ir įrodyti jokių faktinių aplinkybių“.

(

)

„Tie iš mūsų, kurie vis dar ryžtingai kovoja už teisingą vartojimą, tvirtai tiki, jog žodžio „unikalus“ – absoliučios vienatvės paradigmos – niekada negalima vartoti kartu su lėkštais žodžiais „labai“, „gana“, „greičiau“, „kone“ ar „beveik“, William Safire „Uniquer than unique I don’t think so“, International Herald Tribune, 2007 m. birželio 24 diena.“

( 39 ) Šios išvados 74 punkte.

( 40 ) Atitinkamai šios išvados 44 ir 43 punktuose.

( 41 ) Naujausia Teisingumo Teismo praktika: 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimas Antartica prieš OHMI—Nasdaq Stock Market (nasdaq) (T-47/06, 55 punktas).

( 42 ) Naujausia Teisingumo Teismo praktika: 2008 m. balandžio 16 d. Sprendimas Citigroup ir Citibank prieš OHMI–Citi (CITI) (T-181/05, Rink. p. II-669, 77 punktas ir jame cituojama Teisingumo Teismo praktika), kuris buvo priimtas tą pačią dieną, kai vyko Teisingumo Teismo posėdis šioje byloje.