Tokia pažodinė šio 2 straipsnio 1 dalies analizė atitinka šia direktyva siekiamą tikslą, be kita ko, pabrėžiamą Direktyvos 97/11 penktoje konstatuojamojoje dalyje, pagal kurią „projektai, kurių poveikio aplinkai vertinimas yra privalomas, turėtų būti vykdomi gavus leidimą planuojamai veiklai, (ir) vertinimas turėtų būti atliktas prieš gaunant tokį leidimą“.

Ši analizė taikytina visiems projektams, patenkantiems į šios direktyvos taikymo sritį, kurie nurodyti jos I priede ir dėl to reguliariai turi būti vertinami pagal jos 2 straipsnio 1 dalį ir 4 straipsnio 1 dalį, arba šios direktyvos II priede ir pagal direktyvos 4 straipsnio 2 dalį jiems taikoma poveikio studija tik tuomet, kai atsižvelgiant į valstybės narės nustatytas ribas ar kriterijus ir (arba) remiantis kiekvieno atskiro atvejo tyrimu jie gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai.

Kadangi formuluotė dėl teisės užsakovui įgyvendinti projektą suteikimo, gavus kompetentingos valdžios institucijos leidimą, kuris numatytas Direktyvos 85/337 dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo, iš dalies pakeistos Direktyva 97/11, 1 straipsnio 2 dalyje, yra aiški, šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalis būtinai turi būti suprantama kaip reiškianti, kad, pareiškėjui nepateikus prašymo ir vėliau negavus reikalaujamo leidimo bei iš anksto neatlikus poveikio aplinkai studijos, kai to reikalauta, jis negali pradėti su aptariamu projektu susijusių darbų nepažeisdamas šios direktyvos reikalavimų.

Valstybė narė leidimui įteisinti a posteriori, kuris gali būti išduotas ir neatsižvelgiant į įrodytas išimtines aplinkybes, suteikdama tokią pačią galią kaip planavimo leidimui, išduodamam prieš vykdant darbus ir atliekant teritorijos planavimą, nors pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalį bei 4 straipsnio 1 ir 2 dalis projektai, kurių atžvilgiu reikalaujama atlikti poveikio aplinkai vertinimą, turi būti identifikuoti ir paskui, prieš išduodant leidimą, taigi būtinai prieš juos įgyvendinant, dėl jų turi būti pateiktas prašymas išduoti leidimą ir atlikti tokį vertinimą, pažeidė Direktyvos 85/337 dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo, iš dalies pakeistos Direktyva 97/11, reikalavimus.

Iš tiesų, nors Bendrijos teisė nedraudžia to, kad taikytinos nacionalinės nuostatos tam tikrais atvejais leistų įteisinti joms prieštaraujančias operacijas ar neteisėtus veiksmus, tokiai galimybei turi būti taikoma sąlyga, kad ji nesuteiks suinteresuotiesiems asmenims galimybės apeiti Bendrijos nuostatų ar jų netaikyti; be to, ši galimybė yra išimtinė.

Taip pat įteisinimo a posteriori tvarka gali paskatinti užsakovus netikrinti, ar numatyti projektai atitinka šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje nustatytus kriterijus, ir dėl to nesiimti veiksmų, būtinų nustatyti šių projektų poveikį aplinkai ir atlikti jų išankstinį vertinimą. Tačiau pagal Direktyvos 85/337 pirmą konstatuojamąją dalį būtina, kad priimdama sprendimus kompetentinga valdžios institucija atsižvelgtų į poveikį aplinkai esant kuo ankstesnei visų techninio planavimo ir sprendimų priėmimo procesų stadijai, nes tikslas yra užkirsti kelią taršai ar trukdžiams nuo pat pradžių, o ne vėliau bandyti kovoti su jų padariniais.

(žr. 57, 58, 61 punktus)