GENERALINIO ADVOKATO

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,

pateikta 2019 m. lapkričio 28 d. ( 1 )

Byla C‑567/18

Coty Germany GmbH

prieš

Amazon Services Europe Sàrl,

Amazon FC Graben GmbH,

Amazon Europe Core Sàrl,

Amazon ES Sàrl

(Bundesgerichthof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Europos Sąjungos prekių ženklas – Prekių ženklo veikimas – Prekių ženklo suteikiamos teisės – Teisė drausti bet kuriam trečiajam asmeniui sandėliuoti prekes siekiant jas siūlyti ar pateikti rinkai – Trečiojo asmens vykdomas prekių sandėliavimas, nepaisant teisių į prekių ženklą pažeidimo“

1. Sprendime Coty Germany ( 2 ) Teisingumo Teismas nagrinėjo vieną iš problemų, kylančių dėl „trečiųjų šalių platform[ų], aptariamas prabangos prekes parduodant internetu“ pagal pasirinktinio platinimo sistemą. Toje byloje buvo nagrinėjama, ar teisėtas draudimas naudotis šiomis platformomis (arba trečiųjų įmonių paslaugomis norint parduoti prekes internetu), taikomas įgaliotiesiems tam tikrų kosmetikos prekių platintojams, siekiant apsaugoti šių prekių prabangos įvaizdį.

2. Ta pati įmonė, kuri buvo iškėlusi šią bylą (Coty Germany Gmbh), Vokietijos teismuose pareiškė ieškinį, taip pat susijusį su elektroninės prekybos platformų (konkrečiai kalbant, vienos iš žinomiausių platformų, t. y. Amazon) veiksmais. Ji mano, kad tam tikros Amazon grupei priklausančios įmonės pažeidė Sąjungos prekių ženklo savininko teisę drausti trečiajam asmeniui naudotis žymeniu ( 3 ). Pažeidimas padarytas, nes minėtos įmonės be savininko leidimo dalyvavo parduodant prekių ženklo, kurio licenciją turi Coty Germany, saugomus kvepalus.

3. Bundesgerichthof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija), turintis išspręsti ginčą kaip paskutinės instancijos teismas (sprendimus yra priėmę pirmosios ir apeliacinės instancijos teismai), nurodo Teisingumo Teismui, kad abejoja dėl Reglamento (EB) Nr. 207/2009 ( 4 ) 9 straipsnio 2 dalies, kurioje nustatytos Sąjungos prekių ženklo savininko teisės, išaiškinimo ( 5 ).

I. Teisinis pagrindas. Reglamentas (ES) 2017/1001 ( 6 )

4. Reglamentu 2017/1001 buvo kodifikuotas ir pakeistas Reglamentas Nr. 207/2009, taikytas tuo metu, kai klostėsi bylos faktinės aplinkybės. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi abiem reglamentais ir pažymi, kad, atsižvelgiant į pradėtų procesinių veiksmų pobūdį, turi būti taikomas tuo metu galiojęs reglamentas. Bet kuriuo atveju šiai bylai reikšminga nuostata ( 7 ) nebuvo iš esmės pakeista nė viename iš abiejų reglamentų.

5. 9 straipsnyje „ES prekių ženklu suteikiamos teisės“ nustatyta: „1. ES prekių ženklo registracija suteikia savininkui išimtines teises į tą ženklą. 2. Nedarant poveikio savininkų teisėms, įgytoms iki ES prekių ženklo paraiškos padavimo dienos arba prioriteto datos, to ES prekių ženklo savininkas turi teisę uždrausti visoms trečiosioms šalims, neturinčioms jo sutikimo, vykdant komercinę veiklą naudoti bet kokį žymenį prekėms ar paslaugoms žymėti, jeigu: a) žymuo yra tapatus ES prekių ženklui ir juo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios toms prekėms arba paslaugoms, kurioms ES prekių ženklas yra įregistruotas; <…> 3. Vadovaujantis 2 dalimi visų pirma galima uždrausti: <…> b) siūlyti žymeniu pažymėtas prekes, pateikti jas į rinką arba šiais tikslais jas sandėliuoti, taip pat siūlyti ar teikti juo pažymėtas paslaugas; <…>“

II. Bylos faktinės aplinkybės, procesas nacionaliniuose teismuose ir prejudicinis klausimas

6. Coty Germany, prekiaujanti kosmetikos prekėmis Vokietijoje, turi Sąjungos prekių ženklo DAVIDOFF, kuriuo ženklinamos „parfumerijos, eterinių aliejų ir kosmetikos“ prekės, licenciją. Kaip licencijos turėtoja, ji turi teisę savo vardu įgyvendinti su šiuo prekių ženklu susijusias teises (ją suteikė įmonė, kuriai priklauso įregistruotas prekių ženklas).

7. Amazon Services Europe S.a.r.l. (toliau – Amazon Services), kurios registruota buveinė yra Liuksemburge, interneto svetainėje amazon.de suteikia tretiesiems asmenims – pardavėjams – galimybę siūlyti savo prekes. Šie pardavėjai ir pirkėjai sudaro pirkimo-pardavimo sutartis dėl taip platinamų prekių.

8. Pardavėjai gali dalyvauti programoje „Amazon logistika“ ( 8 ), kurią taikant prekės yra tiek sandėliuojamos Amazon grupei priklausančių bendrovių logistikos centruose, tiek siunčiamos pirkėjui, taip pat yra teikiamos kitos papildomos paslaugos.

9. 2014 m. gegužės 8 d. bandomasis Coty Germany pirkėjas interneto svetainėje amazon.de iš pardavėjos OE (toliau – pardavėja) įsigijo kvepalų „Davidoff Hot Water EdT 60 ml“; prie jų buvo pastaba „Versand durch Amazon“ („Amazon logistika“), nes pardavėja naudojosi šia programa.

10. Amazon Services buvo įgaliojusi Amazon FC Graben GmbH – tai pačiai grupei priklausančią įmonę, eksploatuojančią prekių sandėlį ir turinčią buveinę Grabene (toliau – Amazon FC), sandėliuoti šios pardavėjos prekes savo sandėlyje.

11. Sužinojusi apie prekybą tomis prekėmis, Coty Germany nurodė, kad teisės į prekių ženklą, kuriuo ženklinami kvepalai, dar nėra pasibaigusios, ir įpareigojo pardavėją nebesiūlyti šių prekių. Atsakydama pardavėja įsipareigojo nutraukti neteisėtus veiksmus ir pripažino, kad pažeidus šį įsipareigojimą jai grės sankcijos.

12. 2014 m. birželio 2 d. raštu Coty Germany pareikalavo, kad Amazon Services atiduotų visus pardavėjai priklausančius kvepalus „Davidoff Hot Water EdT 60 ml“. Amazon Services perdavė paketą, kuriame buvo 30 vienetų šių kvepalų buteliukų. Po to, kai kita Amazon grupei priklausanti bendrovė pranešė, kad vienuolika iš šių 30 vienetų priklauso kitam pardavėjui, Coty Germany pareikalavo, kad Amazon Services praneštų jai to pardavėjo pavardę (pavadinimą) ir adresą; ji pridūrė, kad 29 iš 30 gautų kvepalų buteliukų atveju teisės į prekių ženklą, kuriuo ženklinami šie kvepalai, dar nepasibaigusios. Amazon Services jai atsakė, kad nebeįmanoma nustatyti, kuriai bendrovei priklauso vienuolika nurodytų vienetų.

13. Manydama, kad Amazon Services ir Amazon FC veiksmai pažeidė jos teises į prekių ženklą, Coty Germany pareiškė ieškinį, siekdama, kad abi bendrovės būtų įpareigotos Vokietijoje vykdant komercinę veiklą nebelaikyti arba nebesiųsti (galbūt naudojantis trečiųjų asmenų paslaugomis) prekių ženklu „Davidoff Hot Water“ pažymėtų kvepalų siekiant pateikti juos rinkai.

14. Ieškinys dėl veiksmų nutraukimo susijęs su prekėmis, kurias šalies, taip pat bet kurios kitos Sąjungos valstybės narės arba Europos ekonominės erdvės susitarimo susitariančiosios šalies rinkai pateikė ne prekių ženklo savininkas arba trečiasis asmuo su prekių ženklo savininko sutikimu ( 9 ). Šiame ieškinyje taip pat buvo reikalaujama atlyginti žalą (prašoma kompensacija –1973,90 EUR; prie jos pridedamos 5 % palūkanos, skaičiuojamos nuo 2014 m. spalio 24 d.).

15. Coty Germany reikalavimai buvo atmesti ir pirmosios, ir apeliacinės instancijos teismų sprendimuose ( 10 ). Apeliacinis teismas visų pirma nurodė, kad: – Amazon FC ginčijamo prekių ženklo nenaudojo ir nelaikė kvepalų, ketindama pati juos siūlyti arba pateikti rinkai, o tik sandėliavo juos pardavėjos užsakymu. Taigi negalima pripažinti ją padarius pažeidimą arba įpareigoti nutraukti veiksmus, susijusius su kvepalais. Kadangi nenustatyta, kadAmazon FC žinojo apie tai, jog teisės į prekių ženklą, kuriuo ženklinamos atitinkamos prekės, dar nėra pasibaigusios, jai negalima taikyti atsakomybės už bendrininkavimą ar dalyvavimą pažeidžiant šias teises, – Amazon Services nelaikė pardavėjos prekių ir nesiuntė ginčijamų prekių pirkėjams, todėl tai yra dar viena priežastis, dėl kurios ji turi būti išteisinta.

16. Dėl šio sprendimo buvo pateiktas kasacinis skundas („peržiūrai“ atlikti) Bundesgerichthof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas); šis teismas pažymi, kad atsižvelgiant į tai, jog Coty Germany pareiškė ieškinį dėl veiksmų nutraukimo (o tai reiškia, kad kyla pasikartojimo rizika), ieškinys bus pagrįstas tik jei atsakovių veiksmais pažeidimas padarytas ir vykdant šiuos veiksmus, ir kasaciniam teismui priimant sprendimą.

17. Taigi teismui a quo reikia išaiškinimo, ar pagal Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 3 dalies b punktą asmuo, sandėliuojantis prekes, kuriomis pažeidžiamos teisės į prekių ženklą, ir nežinantis apie tokį pažeidimą, laiko šias prekes tam, kad jos būtų siūlomos ar pateikiamos rinkai, kai jas siūlyti arba parduoti ketina ne jis pats, o trečiasis asmuo.

18. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad į šį klausimą reikia atsakyti neigiamai, nes: – pagal jo paties suformuotą jurisprudenciją patentų srityje tuo atveju, jei saugotojas, vežėjas ar ekspeditorius tik saugo arba veža teises į patentą pažeidžiančias prekes, jis paprastai tai daro nesiekdamas jų siūlyti ar pateikti rinkai ( 11 ), – nėra pateisinama pažeisti nacionalinio Patentų įstatymo 9 straipsnyje apibrėžtas turėtojo atsakomybės ribas, laikant netiesioginio turėtojo ketinimą svarbesniu nei tiesioginio turėtojo, – šį argumentą galima taikyti ir nagrinėjant teisių į prekių ženklą klausimus. Pagal Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 3 dalies b punktą turėtojo atsakomybės ribos būtų pernelyg išplėstos, jeigu vien dėl teises pažeidžiančių prekių turėjimo ši atsakomybė tektų saugotojui, nežinančiam apie teisių pažeidimą.

19. Tokiomis aplinkybėmis Bundesgerichthof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) pateikia Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą dėl Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 2 dalies b punkto ir Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 3 dalies b punkto išaiškinimo: „Ar asmuo, kuris, nežinodamas apie teisių pažeidimą, trečiojo asmens užsakymu sandėliuoja teises į prekių ženklą pažeidžiančias prekes, laiko šias prekes siūlymo ar pateikimo rinkai tikslais, jei ne jis pats, o tik trečiasis asmuo ketina šias prekes siūlyti arba pateikti rinkai?“

III. Procesas Teisingumo Teisme

20. Nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2018 m. rugsėjo 7 d.; rašytines pastabas pateikė Coty Germany, Amazon Services ir Europos Komisija. Jų visų, taip pat Vokietijos Federacinės Respublikos vyriausybės atstovai dalyvavo 2019 m. rugsėjo 19 d. surengtame teismo posėdyje.

IV. Analizė

A. Prejudicinio klausimo priimtinumas

21. Coty Germany teigia, kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą netinkamai išdėstyta byloje nagrinėjama situacija, todėl jai kyla abejonių dėl prejudicinio klausimo priimtinumo, nes šis klausimas yra hipotetinis. Ji nurodo, kad įmonių Amazon Services ir Amazon FC veiksmai nėra vien prekių saugotojo ar vežėjo veiksmai: jų dalyvavimas vykdant sutartis dėl platformoje siūlomų prekių ir gaunamas atlygis už pardavimą rodo, kad, be kita ko, jos yra išsamiai informuojamos apie sandėliuojamas ir parduodamas prekes.

22. Coty Germany mano, kad tos dvi įmonės ne tik suteikia galimybę naudotis elektronine pardavimo platforma ir atitinkamai sandėliuoja savo klientų parduodamas prekes, bet ir teikia tam tikras paslaugas, turinčias pridėtinę vertę siekiant platinti šias prekes (nagrinėjamoje byloje – prekes, pažeidžiančias teises į prekių ženklą). Be to, pardavėjas joms suteikė visus įgaliojimus faktiškai turėti prekes.

23. Teisingumo Teismas ne kartą pripažino, kad per SESV 267 straipsnyje numatytą procesą jis negali nei nagrinėti klausimų, kurie yra fakto klausimai ( 12 ), nei tikrinti tų faktų tikrumo ( 13 ). Pagal Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų kompetencijos paskirstymą Teisingumo Teismas turi atsižvelgti į prejudicinių klausimų faktines ir teisines aplinkybes, nurodytas sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikimo ( 14 ).

24. To, kad viena iš bylos šalių ginčija tam tikras faktines aplinkybes, kurias nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, arba laiko jas nepakankamomis, neužtenka siekiant atmesti prejudicinį klausimą kaip nepriimtiną. Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti tų faktinių aplinkybių tikslumo, o prejudiciniams klausimams turi būti taikoma reikšmingumo prezumpcija ( 15 ). Šie klausimai pripažįstami nepriimtinais tuomet, kai, be kitų pagrindų, yra akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su bylos aplinkybėmis ar dalyku ( 16 ). Viso to nėra šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą atveju.

25. Vis dėlto neabejotina, kad nors faktines aplinkybes privalo įvertinti nacionalinis teismas, Teisingumo Teismas turi stengtis pateikti jam naudingų atsakymų ( 17 ). Niekas netrukdo Teisingumo Teismui, remiantis bylos medžiaga ir jam nurodytomis pastabomis, pateikti nacionaliniam teismui gaires dėl prašyme priimti prejudicinį sprendimą nenagrinėjamų klausimų, jeigu jis mano, kad to reikia siekiant pagerinti bendradarbiavimą su teismu a quo ( 18 ).

26. Per teismo posėdį Teisingumo Teismas paprašė Amazon Services ir Amazon FC patikslinti „Amazon pagal savo programą „Amazon logistika“ teikiamų paslaugų apimtį“. Visų pirma jis paprašė „nurodyti, kokia yra jų pozicija dėl Coty Germany rašytinėse pastabose pateikto aprašymo <…>, susijusio su pagrindinėje byloje nagrinėjamais sandoriais, kuriuos Amazon vykdo trečiojo asmens – pardavėjo – sąskaita“. Šie klausimai savaime rodo, kad iš pradžių siekta papildyti faktinę informaciją, kuri (galbūt šiek tiek glaustai) pateikta nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą.

27. Taigi atsižvelgdamas į tai, kaip vyko procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, taikysiu dvejopą požiūrį, remdamasis atitinkamomis pozicijomis dėl faktinių aplinkybių, o ne tų aplinkybių versijomis: – pirma, nagrinėsiu tik faktinių aplinkybių aprašymą, pateiktą nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Pagal šį aprašymą Amazon Services ir Amazon FC, kurios abi yra elektroninės prekybos platformos dalis, veikia kaip pagrindinė šios platformos on line operatorė (Amazon Services) ir kaip, be kita ko, prekių sandėliavimo paslaugų teikėja (Amazon FC), – antra, alternatyviai vertinsiu niuansus, atsiradusius šalims pateikus pastabas ir atsakymus į kai kuriuos klausimus, pateiktus per teismo posėdį. Toks scenarijus yra sudėtingesnis ir jį taikant reikia atsižvelgti į Amazon grupės integruotą verslo modelį (priešingą savarankiškam modeliui), taip pat į išsamią informaciją apie jos paslaugas, suteiktas tretiesiems asmenims – pardavėjams, besinaudojantiems programa „Amazon logistika“.

28. Pirmasis požiūris, kartoju, pagrįstas Bundesgerichthof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) pateiktu aprašymu, kuris sutampa su esančiu apeliacinio teismo sprendime. Šis nacionalinis teismas galiausiai turės nuspręsti, ar reikia atsižvelgti tik į faktines aplinkybes, išdėstytas žemesnės instancijos teismų (paprastai taip daro kasacinis teismas), ar galima remtis ir daugiau aplinkybių ir įvertinti kitų aspektų, kurių jis nenurodė savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą, įtaką.

29. Bet kuriuo atveju yra du aspektai, kurių neginčija nė viena iš šalių: a) prekių ženklas buvo naudojamas komerciniais tikslais be jo savininko (arba savininko licencijos turėtojo) sutikimo; b) dėl šio naudojimo pažeistos teisės į prekių ženklą, kurios nebuvo pasibaigusios, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1001 15 straipsnį, taigi tai nebuvo prekės, kurios, „pažymėtos tuo prekių ženklu paties savininko arba su jo sutikimu[,] buvo išleistos į Europos ekonominės erdvės rinką“.

B. Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 3 dalies b punkto išaiškinimas

30. Sąjungos prekių ženklo registracija suteikia savininkui išimtines teises uždrausti visoms trečiosioms šalims, neturinčioms jo sutikimo, vykdant komercinę veiklą naudoti bet kokį tam prekių ženklui tapatų žymenį, kuriuo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios toms prekėms arba paslaugoms, kurioms prekių ženklas įregistruotas. Tai nustatyta Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 2 dalyje.

31. Prekių ženklo savininkas gali uždrausti tretiesiems asmenims „siūlyti žymeniu pažymėtas prekes, pateikti jas į rinką arba šiais tikslais jas sandėliuoti, taip pat siūlyti ar teikti juo pažymėtas paslaugas“ tik jeigu įvykdytos tos sąlygos (t. y. sąlygos, nurodytos minėtoje 2 dalyje). Tai nustatyta to paties straipsnio 3 dalies b punkte.

32. Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neklausia dėl 2 dalyje nurodytų sąlygų, manau, kad turiu išnagrinėti šią dalį, nes ji gali turėti įtakos atsakymui į jo prejudicinį klausimą. Be to, su naudojimu susijusių problemų vėl kyla tada, kai reikia nagrinėti tos pačios nuostatos 3 dalies išaiškinimą.

1. Pirminės pastabos: dėl galimo prekių ženklo nenaudojimo vykdant savo komercinę veiklą

33. Apeliacinio teismo sprendime pripažinta, kad Amazon FC veiksmai neapėmė naudojimo, kaip jis suprantamas pagal minėtą 2 dalį ( 19 ), tačiau šis teiginys plačiau nekomentuojamas, nes ginčas išspręstas pripažinus, kad prekes įmonė turėjo nesiekdama jų parduoti ir nežinodama, kad nepasibaigusios teisės į prekių ženklą, kuriuo jos paženklintos.

34. Dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pažymėtina, kad, regis, aplinkybėms, kuriomis Amazon Services ir Amazon FC naudoja ginčijamą prekių ženklą, jis netiesiogiai taiko Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 2 dalies a punktą.

35. Vis dėlto Komisija pažymi, kad Amazon grupei priklausančios įmonės nagrinėjamo žymens tikriausiai nenaudojo kaip prekių ženklo, taigi neįvykdytos Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 2 dalies taikymo sąlygos. Kadangi 2 dalis yra būtina išankstinė sąlyga siekiant taikyti 3 dalį, tuo atveju, jeigu būtų pritarta Komisijos požiūriui, 3 dalies nagrinėti nereikėtų.

36. Komisija mano, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog tarpininkams ( 20 ), kaip antai prekių sandėliuotojams ir vežėjams, teikiantiems paslaugas tretiesiems asmenims, netenka atsakomybė už jų padarytus teisių į prekių ženklą pažeidimus, nes jie žymens nenaudoja, pateikdami savo komercinį pranešimą ar vykdydami ekonominę veiklą ( 21 ).

37. Komisija taip pat primena spendimą, kurį Teisingumo Teismas priėmė, išnagrinėjęs prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl elektroninės prekyvietės operatoriaus (eBay) veiksmų; šio operatoriaus interneto svetainėje buvo pateikiami skelbimai apie Sąjungos prekių ženklų saugomas prekes, kurias siūlė pirkti asmenys, šiuo tikslu įsiregistravę ir susikūrę pardavėjo paskyrą (eBay atskaitydavo tam tikrą procentinę dalį nuo atliekamų sandorių vertės). Teisingumo Teismas mano, kad toks operatorius nesinaudoja prekių ženklu vien dėl to, kad jį rodo savo elektroninės prekyvietės platformoje pardavėjo naudai ( 22 ).

38. Teisingumo Teismas pripažino, kad: – kalbant apie sandėliuotoją, „sandėlio paslaugų kitu prekių ženklu pažymėtoms prekėms teikimas nėra žymens, tapataus prekių ženklui, kuriuo žymimos prekės arba paslaugos, tapačios toms prekėms arba paslaugoms, kurioms minėtas prekių ženklas yra įregistruotas, arba panašios į jas, naudojimas“ ( 23 ), – kalbant apie elektroninės prekyvietės operatorių, „tam, kad būtų galima laikyti, jog trečiasis asmuo „naudoja“ savininko prekių ženklui tapatų ar panašų į jį žymenį, kaip nurodyta [1988 m. gruodžio 21 d. Pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (OL L 40, 1989, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92)] 5 straipsnyje ir [1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146)] 9 straipsnyje, reikia bent jau to, kad trečiasis asmuo naudotų žymenį, pateikdamas savo paties komercinį pranešimą. Reikia pabrėžti, kad kai šis trečiasis asmuo teikia paslaugą, kurios esmė – leisti jo klientams, vykdantiems komercinę veiklą, kaip antai pasiūlymų pirkti teikimą, parodyti prekių ženklams tapačius ar į juos panašius žymenis jo svetainėje, tai nereiškia, kad jis šioje svetainėje pats naudoja šiuos žymenis, kaip tai suprantama minėtose Sąjungos teisės nuostatose“ ( 24 ).

39. Taigi Teisingumo Teismas išskiria operatorius, siekdamas nustatyti, ar trečiasis asmuo naudojasi prekių ženklui tapačiu žymeniu. Pagal Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 2 dalį tokiu žymeniu trečiasis asmuo nesinaudoja, kai vien siūlo techninį sprendimą, reikalingą tam, kad būtų galima naudoti žymenį ( 25 ), arba kai imasi pasyvių veiksmų, nevykdydamas tiesioginės ar netiesioginės veiksmo, kuriuo pasireiškia naudojimas, kontrolės ( 26 ).

40. Taip pat siekdamas išnagrinėti, ar tokiais atvejais yra naudojamas žymuo, Teisingumo Teismas analizuoja žymens ir paslaugos teikėjo teikiamos paslaugos ryšį ( 27 ). Jei šio ryšio nėra, paslaugos teikėjas prekių ženklu nesinaudoja.

41. Atsižvelgiant į nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą išdėstytas faktines aplinkybes būtų galima daryti išvadą, kad Amazon Services ir Amazon FC nenaudoja paties prekių ženklo, kuriuo ženklinami kvepalai: jos tik teikia pardavėjams ir pirkėjams tipines tarpininkavimo paslaugas, nenaudodamos žymens Davidoff savo komerciniuose pranešimuose ir ekonominėje veikloje.

42. Vis dėlto, jeigu būtų laikomasi pirma nurodyto alternatyvaus požiūrio į faktines aplinkybes, būtų galima pripažinti, kad Amazon grupei priklausančios įmonės naudojo žymenį Davidoff, nes ne tik pardavėjams leido naudotis skaitmeninėmis techninėmis priemonėmis, bet ir paslaugą teikė taip, kad atsirado žymens ir minėtos paslaugos ryšys.

43. Taigi manau, kad Komisija laikosi tinkamos pozicijos; pagal šią poziciją, suabejojus dėl prekių ženklo naudojimo tuo atveju, jei Amazon grupei priklausančios įmonės tik sukuria būtinas technines sąlygas, kad šį ženklą galėtų naudoti tretieji asmenys ( 28 ), atsiranda galimybė, kad tos įmonės gali naudoti prekių ženklą vykdant komercinę veiklą. Tam, kad taip būtų, teikdamos savo paslaugas jos turėtų vykdyti aktyvius veiksmus ir tiesioginę ar netiesioginę veiksmo, kuriuo pasireiškia naudojimas, kontrolę ( 29 ); tai turėtų išnagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Šį klausimą nagrinėsiu vėliau.

2. Prekių turėjimas siekiant jas siūlyti arba pateikti rinkai

44. Jeigu siekiant dialektinių tikslų būtų pripažinta, kad įvykdytos Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 2 dalies b punkte numatytos sąlygos, toliau reikia nustatyti šio straipsnio 3 dalies b punkte reglamentuojamo ius prohibendi ribas.

45. Vieni iš veiksmų, kuriuos prekių ženklo savininkas gali uždrausti jo sutikimo neturintiems tretiesiems asmenims, yra „siūlyti prekes“, „pateikti jas rinkai“ arba „šiais tikslais jas sandėliuoti“. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiai klausia, ką reiškia sąvoka „turėjimas <…> siekiant siūlyti arba pateikti rinkai“ prekes, pažeidžiančias teises į prekių ženklą ( 30 ).

46. Sąvokos „turėjimas“, kurios konkrečius aspektus nagrinėja prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nėra nė vienoje Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 3 dalies b punkto kalbinėje versijoje. Tiesiogiai su teisiniu turėjimo institutu (possessio) susiję žodžiai vartojami tik prancūzų kalba („détenir“) ir vokiečių kalba („besitzen“). Kitose versijose, kaip antai ispanų, italų, portugalų, anglų ir švedų, pirmenybė teikiama veiksmažodžiams ar daiktavardžiams, reiškiantiems prekių sandėliavimo veiksmą ( 31 ).

47. Vis dėlto manau, kad visomis kalbomis išreiškiama mintis, susijusi su turėjimu siekiant komercinių tikslų, nes reikalaujama prekes sandėliuoti (arba turėti, atsižvelgiant į tas kalbines versijas, kuriose vartojamas šis žodis) „šiais tikslais“, t. y. siekiant jas siūlyti arba pateikti rinkai; antrosios sakinio dalies kalbinių skirtumų nenustatyta.

48. Taigi sąlygos, kuriomis taikomas šis prekių ženklo savininko ius prohibendi aspektas, yra dvi ir jos abi turi būti įvykdytos, kad būtų padarytas šios teisės pažeidimas: – materialinis aspektas – teises į prekių ženklą pažeidžiančių prekių turėjimas, – tyčios elementas, t. y. prekės turimos tyčia, kad būtų pateiktos rinkai vykdant bet kokį teisinį sandorį, įskaitant prekių siūlymą.

a) Dėl materialinio aspekto: turėjimas

49. Kiek tai susiję su turėjimu, reikia atskirti dvi situacijas – sandėliavimo ir elektroninės prekyvietės operatoriaus: – dėl sandėliavimo pažymėtina, kad pagal jau minėtą jurisprudenciją ( 32 ) sandėliuotojas, kuris tik saugo prekes trečiajam asmeniui vykdydamas įprastą savo veiklą, neatitinka nuostatų, kurios turi būti įgyvendintos, kad būtų padarytas teisių į prekių ženklą pažeidimas, net jeigu tiesiogiai turi prekes, kai ne jis pats, o trečiasis asmuo siekia komercinių tikslų, naudodamasis prekėmis. Taigi atrodo, kad vykdant sandėliuotojo veiksmus nesukuriamas prekės žymens ir sandėliavimo paslaugos ryšys ( 33 ), – dėl vien elektroninės prekyvietės operatorių pažymėtina, kad negalima jų nei laikyti turinčiais prekes, pažeidžiančias teises į prekių ženklą, nei pripažinti, kad jų tarpininkavimas yra tik analogiškas nagrinėtam Sprendime L’Oréal.

50. Taikant šias kategorijas teismo a quo aprašytoms faktinėms aplinkybėms, nei Amazon Services, nei Amazon FC neturi teises į prekių ženklą pažeidžiančių prekių, skirtų pateikti rinkai arba siūlyti, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 3 dalies b punktą. Taigi sutinku su šio teismo vertinimu, kad tų įmonių veiksmams taikytina minėta nuostata.

51. Vis dėlto šis vertinimas galėtų pasikeisti, jeigu būtų laikomasi pirma nurodyto alternatyvaus požiūrio į faktines aplinkybes. Laikantis šio požiūrio, Amazon Services ir Amazon FC abi dalyvauja įgyvendinant integruotą verslo modelį ir vykdo aktyvius veiksmus per pardavimo procesą, kuris teisės akte būtent yra nurodytas kaip pavyzdys, išvardijant tokius veiksmus, kaip „siūlyti prekes“, „pateikti jas rinkai“ arba „šiais tikslais jas sandėliuoti“. Šie aktyvūs veiksmai atliekami dėl to, kad vykdoma visapusiška pardavimo proceso kontrolė.

52. Kalbant apie Amazon grupei priklausančių įmonių veiklą, išnagrinėtą atsižvelgiant į šį aspektą, reikia išskirti išorinius veiksnius (suvokiamus vidutinio vartotojo, įsigyjančio prekę per Amazon) ir vidinius veiksnius (kurie susiję su pardavėjo ir Amazon ryšiu ir kurių išorės subjektai nesuvokia) ( 34 ).

53. Dėmesį sutelksiu į galutinį vartotoją, kuris trečiojo asmens prekę įsigyja naudodamasis tinklalapiu, kaip antai amazon.de, ir šis sandoris vykdomas naudojantis programa „Amazon logistika“. Kadangi pirkėjas galėtų suprasti, kad prekes parduoda Amazon Services, t. y. kad „prekybos veikloje egzistuoja materialus ryšys tarp šių prekių ir jas pagaminusios įmonės“ ( 35 ), būtų galima daryti tokią pačią išvadą, kurią Teisingumo Teismas padarė ankstesnėje savo jurisprudencijoje, t. y. pripažinti, kad prekių ženklu naudojamasi.

54. Pirkėjui, ieškančiam prekės Amazon tinklalapyje, rodomi įvairūs tos pačios prekės pasiūlymai, kurie gali būti ir pardavėjų, sudariusių sutartį su Amazon dėl jų prekių pateikimo rinkai naudojantis elektronine prekyviete, ir pačios Amazon, parduodančios šias prekes savo sąskaita. Ne visada lengva net ir pakankamai informuotam ir protingai pastabiam interneto naudotojui atskirti, ar jam rodomos prekės pagamintos prekių ženklo savininko arba su juo ekonomiškai susijusios įmonės, ar, priešingai, trečiojo asmens ( 36 ). Taip kenkiama pagrindinei prekių ženklo funkcijai, t. y. funkcijai nurodyti prekės kilmę.

55. Koordinuotai veikiančios šios grupės įmonės pagal programą „Amazon logistika“ ne tik užtikrina neutralų prekių sandėliavimą ir vežimą, bet ir vykdo daug platesnio spektro veiklą.

56. Iš tikrųjų pasirinkęs šią programą pardavėjas Amazon perduoda kliento pasirinktas prekes ir Amazon grupei priklausančios įmonės šias prekes priima, sandėliuoja savo paskirstymo centruose, paruošia (net gali jas ženklinti, tinkamai pakuoti arba suvynioti kaip dovaną) ir siunčia pirkėjui. Amazon taip pat negali savo tinklalapyje skelbti reklamos ( 37 ) ir platinti pasiūlymų. Be to, Amazon aptarnauja klientus, siekdama juos konsultuoti ir priimti grąžinamas prekes, ir administruoja prekių su trūkumais grąžinimą ( 38 ). Amazon taip pat iš pirkėjo gauna mokėjimą už prekes ir paskui sumokėtą sumą perveda pardavėjui į jo banko sąskaitą ( 39 ).

57. Atsižvelgiant į šį aktyvų ir koordinuotą Amazon įmonių dalyvavimą pateikiant rinkai prekes reikia pripažinti, kad Amazon atlieka daug pardavėjo darbų, įskaitant „sunkų darbą“, kaip nurodyta jos tinklalapyje. Šiame tinklalapyje, skatinant pardavėjus naudotis programa „Amazon logistika“, nurodyta: „Atsiųskite savo prekes, o mes pasirūpinsime likusiais darbais.“ Šiomis aplinkybėmis Amazon įmonės vykdo „aktyv[ius] [veiksmus] ir tiesioginę ar netiesioginę veiksmo, kuriuo pasireiškia [prekių ženklo] naudojimas, kontrolę“ ( 40 ).

58. Jeigu nagrinėjamu atveju būtų patvirtinta, kad Amazon įmonės pagal programą „Amazon logistika“ teikė šias paslaugas (ar bent svarbiausias paslaugas) ( 41 ), būtų galima pripažinti, kad jos, kaip elektroninės prekyvietės operatorius arba kaip sandėliuotojas, atlieka prekių pateikimo rinkai funkcijas, daug platesnes nei vien techninių sąlygų sukūrimas siekiant naudoti žymenį. Taigi jeigu prekė pažeistų šio prekių ženklo savininko teises, savininkas teisėtai galėtų uždrausti naudoti žymenį.

59. Svarbaus Amazon įmonių vaidmens, pateikiant rinkai prekes, negalima sumenkinti atskirai vertinant kiekvienos jų specifinę veiklą. Jei sandėliavimas, užsakymų tvarkymas ir kitos šių įmonių teikiamos paslaugos būtų vertinamos taip pat kaip tos, kurias teikia paprastas savarankiškas vežėjas ar sandėliuotojas pagal verslo modelį, nesusijusį su jokiu kitu platinimo grandinės sandoriu, tai prieštarautų ekonominei realybei ir vienodo požiūrio principui ( 42 ).

60. Iki šiol pateiktoms pastaboms taip pat neprieštarauja tai, kad Amazon grupei priklausančios įmonės teigia veikiančios kaip tarpininkės pardavėjo sąskaita. Pirma, kaip jau pažymėta, šis tariamas tarpininkavimas turi aktyvaus dalyvavimo pateikiant prekių rinkai požymių. Antra, Teisingumo Teismas mano, kad „nesvarbu tai, jog trečiasis asmuo žymenį naudoja prekyboje prekėmis dėl kito ūkinės veiklos subjekto, kuris turi nuosavybės teisę į šias prekes, interesų [pateikdamas rinkai prekes kito veiklos subjekto, kuris vienintelis turi teisę į šias prekes, sąskaita]“ ( 43 ).

61. Pagaliau nagrinėjamu atveju nesvarbu tai, kad Amazon grupei priklausančios įmonės „vykstant sandoriui, kuriame j[os] dalyvauja, <…> neįgis nuosavybės teisės į [prekes]“ ( 44 ).

62. Kadangi šioje byloje tarpininko vaidmuo nėra neutralus, informacinės visuomenės paslaugų teikėjų atleidimas nuo atsakomybės, numatytas Direktyvos 2000/31 14 straipsnio 1 dalyje, šioje byloje netaikomas. Toks atleidimas taikomas tik eksploatavimo techninio proceso ir prieigos prie ryšių tinklo, kuriuo perduodama arba kuriame laikinai saugoma trečiųjų šalių suteikta informacija, suteikimo atveju ( 45 ). Taigi jis negali būti taikomas tokiai veiklai, kaip prekių fizinis sandėliavimas ir faktinis perdavimas.

63. Be to, Teisingumo Teismas paneigė, kad Direktyvos 2000/31 14 straipsnio 1 dalis taikoma elektroninės prekyvietės operatoriui, kuris atlieka aktyvų vaidmenį, kaip antai teikia „pagalbą, skirtą visų pirma patobulinti <…> pasiūlymų pirkti prekes teikim[ui] ar juos [jiems] reklamuoti“ ( 46 ).

b) Dėl tyčios elemento: ketinimas siūlyti ar pateikti rinkai sandėliuojamas (arba turimas) prekes

64. Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 3 dalies b punkte reikalaujama, kad būtų ryšys tarp teises į prekių ženklą pažeidžiančių prekių turėjimo ir tikslų siūlyti šias prekes visuomenei arba pateikti jas rinkai.

65. Amazon Services ir Amazon FC teigia, kad nėra tiesiogiai susijusios su šiais tikslais, nes tik teikia paslaugas tikriesiems pardavėjams. Jos įspėja, kad jeigu atsakomybė už teisių į prekių ženklą pažeidimą būtų išplėsta ir taikoma prekybininkams, kurie prekes sandėliuoja, tačiau neketina jų parduoti (paprastai taip daro bet kokie tarpininkai, sandėliuotojai, vežėjai arba ekspeditoriai), atsirastų didelis teisinis nesaugumas vykdant teisėtą prekybą.

66. Atrodo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pritaria šiam teiginiui, nes savo klausime nurodo „asm[enį], kuris <…> trečiojo asmens užsakymu sandėliuoja teises į prekių ženklą pažeidžiančias prekes, <…> [kai] ne jis pats, o tik trečiasis asmuo ketina šias prekes siūlyti arba pateikti rinkai“.

67. Taigi būtų galima teigti, kad taip suformuluotas klausimas kartu yra ir atsakymas: jeigu tik trečiasis asmuo (pardavėjas) siekia arba ketina siūlyti ar pateikti rinkai prekes, atmetama prielaida, kad tokį tikslą ar ketinimą taip pat gali turėti Amazon grupei priklausančios įmonės. Šių įmonių veiksmams paprasčiausiai negalima taikyti Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 3 dalies b punkto, nes nesiekiama toje nuostatoje reikalaujamo tikslo.

68. Atsakymas ir vėl galėtų būti kitoks, jeigu būtų laikomasi tokio požiūrio į faktines aplinkybes, pagal kurį akcentuojami atskiri Amazon grupei priklausančių įmonių veiksmai, t. y. įmonių, kaip visiškai atskirai dalyvaujančių pateikiant rinkai prekes pagal programą „Amazon logistika“, veiksmai.

69. Laikantis šio požiūrio, kuris akivaizdžiai yra daug platesnis už požiūrį, kad minėtos įmonės yra tik neutralios pardavėjo padėjėjos, sunku paneigti, kad tos įmonės kartu su pardavėju siekia siūlyti ar pateikti rinkai ginčijamas prekes.

C. Įmonių, kurios sandėliuoja teises į prekių ženklą pažeidžiančias prekes nežinodamos apie šį pažeidimą, atsakomybė

70. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (jis mano, kad būtent trečiasis asmuo siekia siūlyti prekes ar pateikti jas rinkai) aiškiai nurodė, kad prekes turinčios įmonės nežinojo apie pažeidimą, ir šis veiksnys gali turėti įtakos nustatant tų įmonių atsakomybę. Logiška, kad teismas nurodo Amazon priklausančias įmones, kurios yra atsakovės šioje byloje.

71. Pagal Reglamento 2017/1001 17 straipsnį Sąjungos prekių ženklo pažeidimo klausimus reglamentuoja nacionalinių prekių ženklų pažeidimams skirti nacionaliniai įstatymai (1 dalis). Pats reglamentas „nekliudo imtis valstybių narių įstatymų numatytų veiksmų prieš Europos Sąjungos prekių ženklą [nekliudo remiantis valstybių narių teise pareikšti ieškinių dėl Sąjungos prekių ženklo], ypač civilinės atsakomybės <…> atvejais“ (2 dalis). Šio reglamento 129 straipsnio 2 dalyje priduriama, kad „[v]isiems su prekių ženklu susijusiems klausimams, kurių nereglamentuoja šis reglamentas, susijęs ES prekių ženklų teismas taiko taikytiną nacionalinę teisę“.

72. Pagal Direktyvos 2004/48 1 straipsnį ( 47 ) taikytina nacionalinė teisė, pirma, yra teisė, suformuota į nacionalinę teisę perkėlus šią direktyvą. Antra, pagal jos 15 konstatuojamąją dalį Direktyva 2004/48 nepažeidžia Direktyvos 2000/31, todėl taip pat taikytini nacionalinės teisės aktai, kuriais į nacionalinę teisę perkeliama Direktyva 2000/31.

73. Aplinkybė, kad subjektas žinojo arba nežinojo apie teisių į prekių ženklą pažeidimą, yra svarbi elektroninės prekyvietės atveju: tai matyti iš Direktyvos 2000/31 14 straipsnio 1 dalies dėl tarpinių paslaugų teikėjų atleidimo nuo atsakomybės ir iš Teisingumo Teismo pateikto šios dalies išaiškinimo.

74. Kaip jau nurodyta, Sprendime L’Oréal pripažįstama, kad nuo atsakomybės neatleidžiamas operatorius, kuris atlieka aktyvų vaidmenį ir dėl to gauna informacijos apie jo serveryje saugomus pasiūlymus pirkti prekes ( 48 ). Neutralus operatorius taip pat neatleidžiamas nuo atsakomybės, jeigu turėjo faktinių žinių apie neteisėtą veiklą arba apie neteisėtą informaciją ir, kiek tai susiję su ieškiniu dėl žalos atlyginimo, žinojo apie faktus ar aplinkybes, rodančias, kad verčiamasi neteisėta veikla arba teikiama neteisėta informacija ( 49 ).

75. Kalbant apie žalos atlyginimą, pagal Direktyvą 2004/48 taip pat gali būti svarbu tai, kad subjektas žinojo (arba nežinojo) apie neteisėtumą. Tai matyti iš 13 straipsnio 1 dalies, susijusios su pažeidėjais. Dėl tarpininkų tame pačiame straipsnyje (2 dalyje) valstybėms narėms leidžiama nuspręsti, kokia tvarka taikytina subjektui, kuris „dalyvavo teises pažeidžiančioje veikloje, nežinodamas arba neturėdamas pagrindo žinoti“ apie tai.

76. Kitas klausimas, nors ir susijęs su žinojimo svarba, yra reikiamos priemonės, kurių tarpininkas ėmėsi, kad gautų žinių. Tam tikrų gairių pateikiama Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, susijusioje su Direktyvos 2004/48 11 straipsnio paskutiniu sakiniu (dėl teismams suteikiamų įgaliojimų dėl tarpininkų, kurių paslaugomis naudojosi trečioji šalis, pažeisdama intelektinės nuosavybės teises) ( 50 ).

77. Sprendime L’Oréal Teisingumo Teismas nagrinėjo priemones, kurių imtis pagal tą nuostatą galima reikalauti iš elektroninių paslaugų teikėjo, siekiant užtikrinti būsimų trečiojo asmens intelektinės nuosavybės teisių pažeidimų prevenciją. Pirma, jis priminė Direktyvos 2000/31 15 straipsnį, pagal kurį netaikoma bendra pareiga stebėti paslaugų teikėjus. Antra, Teisingumo Teismas rėmėsi Direktyvos 2004/48 3 straipsnio 2 dalimi ir pabrėžė, kad priemonės, skirtos užtikrinti, kad būtų paisoma intelektinės nuosavybės teisių, turi būti taikomos taip, kad nebūtų sukuriama teisėtos prekybos kliūčių.

78. Šiomis aplinkybėmis manau, kad užtikrinti teisingą pusiausvyrą tarp teisių į prekių ženklą apsaugos ir kliūčių teisėtai prekybai nebuvimo būtų galima pasiūlius tarpininkus atskirti pagal tai, kokios rūšies paslaugas jie teikia tiesioginiam teisių į prekių ženklą pažeidėjui.

79. Taigi vien sandėliuotojai, atliekantys tik pagalbinius darbus, būtų atleidžiami nuo atsakomybės, jeigu teises pažeidžiančioje veikloje dalyvavo nežinodami arba neturėdami pagrindo žinoti apie pažeidimą, kitaip tariant, jeigu nežinojo ir negalėjo žinoti, kad prekė, kurią pardavėjas pateikia rinkai, nepaisydamas prekių ženklo savininko teisių, yra pateikiama neteisėtai.

80. Atsižvelgiant į tam tikrus niuansus, kurių dabar nebūtina minėti, negalima reikalauti, kad vien sandėliuotojai specialiai privalėtų imtis reikiamų priemonių, siekdami kiekvienu atveju įsitikinti, kad paisoma prekių ženklo, kuriuo pažymėtos jiems patikėtos prekės, savininko teisių, nebent neteisėtas pažeidimas būtų akivaizdus. Šis visuotinai taikomas reikalavimas pernelyg apsunkintų įprastą tų įmonių, kaip papildomų prekybos paslaugų teikėjų, prekybos veiklą ( 51 ).

81. Kitaip yra tuo atveju, kai įmonės, kaip antai atsakovės, teikdamos paslaugas pagal programą „Amazon logistika“, dalyvauja pirma aprašytu būdu pateikiant prekes rinkai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad šios įmonės nežinojo, jog prekės pažeidžia teises į prekių ženklą, kurio licenciją turi Coty Germany, tačiau mano, kad dėl šio nežinojimo jos nebūtinai atleidžiamos nuo atsakomybės.

82. Atsižvelgiant į nurodytą šių įmonių dalyvavimą pagal tą programą pateikiant rinkai prekes galima reikalauti, kad jos imtųsi ypač kruopščių veiksmų (reikiamų priemonių), tikrindamos prekių, kuriomis prekiauja, teisėtumą. Šios įmonės negali būti automatiškai atleidžiamos nuo atsakomybės ir atsakomybė negali tekti tik pardavėjui būtent dėl to, kad įmonės žino, jog be tokios patikros ( 52 ) jomis lengvai gali būti pasinaudota kaip kanalu parduodant „neteisėtas, suklastotas, piratines, vogtas arba kitaip neteisėtai gautas ar neetiškas prekes, pažeidžiančias trečiųjų asmenų nuosavybės teises“ ( 53 ).

83. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kaip paskutinės instancijos teismas, turi priimti sprendimą dėl atsakovių civilinės atsakomybės, remdamasis faktinėmis aplinkybėmis, kurias laiko įrodytomis. Atsižvelgdamas į tai, kad paskutinė prejudicinio klausimo dalis susijusi tik su įtaka, kurią šiam sprendimui galėtų turėti aplinkybė, kad atsakovės nežinojo apie prekių ženklo savininko teisių pažeidimą, manau, kad vien dėl šio nežinojimo jos neatleidžiamos nuo atsakomybės.

V. Išvada

84. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) pateiktą prejudicinį klausimą: 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo 9 straipsnio 2 dalies b punktas ir 2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2017/1001 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo 9 straipsnio 3 dalies b punktas turi būti aiškinami taip: – asmuo nesandėliuoja, trečiojo asmens (pardavėjo) užsakymu, teises į prekių ženklą pažeidžiančių prekių, kad jos būtų siūlomos ar pateikiamos rinkai, jeigu jis nežino apie šį teisių pažeidimą ir jeigu ne jis pats, o trečiasis asmuo ketina prekes siūlyti ar pateikti rinkai, – vis dėlto, jeigu asmuo aktyviai dalyvauja platinant minėtas prekes pagal programą, pasižyminčią tokiomis savybėmis, kaip programa „Amazon logistika“, kuria naudojasi pardavėjas, jį galima laikyti sandėliuojančiu tas prekes tam, kad jos būtų siūlomos arba pateikiamos rinkai, – tai, kad šis asmuo nežino, jog pagal programą, kaip antai minėtą programą, trečiasis asmuo siūlo arba parduoda savo prekes pažeisdamas prekių ženklo savininko teises, neatleidžia jo nuo atsakomybės, jeigu pagrįstai buvo galima reikalauti, kad jis imtųsi priemonių šiam pažeidimui nustatyti.

( 1 ) Originalo kalba: ispanų.

( 2 ) 2017 m. gruodžio 6 d. sprendimas (C‑230/16, EU:C:2017:941).

( 3 ) Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas atsižvelgiant į ES prekių ženklų teisę. Jeigu galiausiai būtų nuspręsta, kad atsakovės nesinaudojo prekių ženklu, vis dėlto jų atsakomybę būtų galima nagrinėti arba pagal 2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva, OL L 178, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 25 t., p. 399), jeigu jos veikia kaip tarpininkės elektroninės prekybos srityje, arba pagal 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/48/EB dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo (OL L 157, 2004, p. 45; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 2 t., p. 32).

( 4 ) 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentas dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, 2009, p. 1).

( 5 ) Nuo 2016 m. kovo 23 d.„Bendrijos prekių ženklai“ pradėti vadinti „Europos Sąjungos prekių ženklais“ pagal 2015 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2015/2424, kuriuo iš dalies keičiamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo ir Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2868/95, skirtas įgyvendinti Tarybos reglament[ui] (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo, ir kuriuo panaikinamas Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2869/95 dėl Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) mokamų mokesčių (OL L 341, 2015, p. 21), 1 straipsnio 2 dalį.

( 6 ) 2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (OL L 154, 2017, p. 1).

( 7 ) T. y. Reglamento Nr. 207/2009 9 straipsnio 2 dalies b punktas ir Reglamento 2017/1001 9 straipsnio 3 dalies b punktas.

( 8 ) Penkiose Europos Sąjungoje veikiančiose Amazon interneto svetainėse programa vadinama taip: Versand durch Amazon (amazon.de); Logística de Amazon (amazon.es); Logistica di Amazon (amazon.it); Expedié par Amazon (amazon.fr) ir Fulfilment by Amazon (amazon.co.uk).

( 9 ) Papildomai buvo reikalaujama įpareigoti nutraukti veiksmus, susijusius su prekių ženklu „Davidoff Hot Water EdT 60 ml“ arba su šių kvepalų partijomis, kurias tiekė pardavėja.

( 10 ) 2017 m. rugsėjo 29 d.Oberlandesgericht München (Miuncheno aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) sprendimas (Az.: 29 U 745/16).

( 11 ) Šiuo tikslu teismas remiasi Patentgesetz (Vokietijos patentų įstatymas, toliau – PatG) 9 straipsnio antro sakinio 1 punktu.

( 12 ) 2013 m. spalio 7 d. Nutarties Società cooperativa Madonna dei miracoli (C‑82/13, EU:C:2013:655) 13 punktas.

( 13 ) 2012 m. balandžio 26 d. Sprendimo Balkan and Sea Properties ir Provadinvest (C‑621/10 ir C‑129/11, EU:C:2012:248) 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.

( 14 ) 2017 m. spalio 26 d. Sprendimo Argenta Spaarbank (C‑39/16, EU:C:2017:813) 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.

( 15 ) 2016 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Breitsamer und Ulrich (C‑113/15, EU:C:2016:718) 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.

( 16 ) 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Global Starnet (C‑322/16, EU:C:2017:985) 17 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.

( 17 ) 2014 m. birželio 5 d. Sprendimo I (C‑255/13, EU:C:2014:1291) 55 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.

( 18 ) Visų pirma taip gali būti, kai generalinis advokatas prejudicinį klausimą išnagrinėjo, remdamasis faktinių aplinkybių aiškinimu, kuris skiriasi nuo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo faktinių aplinkybių aprašymo. Tam tikru atveju Teisingumo Teismas leido prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui sprendimą priimti remiantis generalinio advokato išvadomis, jeigu atsižvelgiant į pagrindinės bylos faktines ir kitas aplinkybes galima taikyti kitokį požiūrį (2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Grzelczyk (C‑184/99, EU:C:2001:458) 16–18 punktai). Toje byloje generalinis advokatas S. Alber nusprendė, kad R. Grzelczyk atitinka reikalavimus, taikomus siekiant asmenį laikyti darbuotoju, kaip tai suprantama pagal SESV, o ne vien studentu, kaip buvo išdėstęs prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Taigi generalinis advokatas siūlė taikyti kitokį požiūrį nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, tačiau Teisingumo Teismas apsiribojo tik nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodytomis faktinėmis aplinkybėmis. Žr. 2000 m. rugsėjo 28 d. išvados, pateiktos šioje byloje (EU:C:2000:518), 65–75 punktus.

( 19 ) Minėto Oberlandesgericht München (Miuncheno aukštesnysis apygardos teismas) sprendimo 2.a dalies B skyriaus I skirsnio 1 dalies a punkto bb papunkčio 1 dalis.

( 20 ) Tarpininkėmis ji laiko abi grupei Amazon priklausančias įmones: Amazon Services – pagal Direktyvą 2000/31, Amazon FC – pagal Direktyvą 2004/48.

( 21 ) Be kita ko, Komisija nurodo 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo TOP Logistics BV ir kt. (C‑379/14, EU:C:2015:497) 45 punktą.

( 22 ) 2011 m. liepos 12 d. Sprendimo L’Oréal ir kt. (C‑324/09, EU:C:2011:474; toliau – Sprendimas L’Oreal) 102–104 punktai.

( 23 ) 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo TOP Logistics ir kt. (C‑379/14, EU:C:2015:497) 45 punktas.

( 24 ) Sprendimo L’Oréal 102 ir 103 punktai.

( 25 ) 2011 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Frisdranken Industrie Winters (C‑119/10, EU:C:2011:837; toliau – Sprendimas Frisdranken Industrie Winters) 29 punktas.

( 26 ) 2016 m. kovo 3 d. Sprendimo Daimler (C‑179/15, EU:C:2016:134; toliau – Sprendimas Daimler) 39 punktas.

( 27 ) Sprendimo Frisdranken Industrie Winters 32 punktas, 2010 m. kovo 23 d. Sprendimo Google France ir Google (C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159; toliau – Sprendimas Google France ir Google) 60 punktas, Sprendimo L’Oréal 92 punktas ir 2009 m. vasario 19 d. Nutarties UDV North America (C‑62/08, EU:C:2009:111; toliau – Nutartis UDV North America) 47 punktas.

( 28 ) Sprendimo Google France ir Google 57 punktas ir Sprendimo Frisdranken Industrie Winters 29 punktas.

( 29 ) Pagal Sprendimo Daimler 39 ir 41 punktus ir 2018 m. liepos 25 d. Sprendimo Mitsubishi Shoji Kaisha ir Mitsubishi Caterpillar Forklift Europe (C‑129/17, EU:C:2018:594) 38 punktą.

( 30 ) Nemanau, kad būtina išplėsti analizę ir nagrinėti sąvokas „siūlymas“ ir „pateikimas rinkai“ pagal įprastą jų reikšmę, vartojamą komercinėje srityje. Iš esmės pirmoji sąvoka reiškia, kad trečiajam asmeniui (atskiram asmeniui ar grupei) leidžiama tiekti prekių ženklu pažymėtas prekes tiek tuo atveju, jei nuo pat pradžių siūlytojas teisiškai privalo jas siūlyti, tiek jei siūlymas yra tik invitatio ad offerendum. Antroji sąvoka „pateikimas rinkai“ reiškia, kad vykdoma veikla, dėl kurios gaunama pajamų iš prekių vykdant komercinę veiklą, paprastai perdavus teisę disponuoti trečiajam asmeniui.

( 31 ) Atitinkamai „almacenarlos“, „stoccaggio“, „armazená-los“, „stocking“ ir „lagra“.

( 32 ) Žr. šios išvados 35 ir paskesnius punktus, taip pat juose pateiktas išnašas.

( 33 ) Taigi situacija panaši į įmonės, pildžiusios skardines, pažymėtas į registruotąjį prekių ženklą panašiais žymenimis, situaciją. Žr. Sprendimo Frisdranken Industrie Winters 33 ir 34 punktus.

( 34 ) Per teismo posėdį Amazon Services atstovas į kolegijos klausimus atsakė taip: pardavėjas su Amazon palaiko vidaus santykius ir tai matyti iš tipinės sutarties ir to, kad sukuriama „pardavėjo paskyra“, kuria naudodamasis pardavėjas tvarko prekių sąrašą ir pasirenka atitinkamas Amazon paslaugas.

( 35 ) Nutarties UDV North America 49 punktas, kuriame taip pat nurodytas 2004 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Anheuser-Busch (C‑245/02, EU:C:2004:717) 60 punktas.

( 36 ) Sprendimo L’Oréal 94 punktas.

( 37 ) Ji pardavėjų prekes reklamuoja, tam tikromis sąlygomis rodydama jas geriausioje paieškos tinklalapio rezultatų vietoje.

( 38 ) Per teismo posėdį Amazon Services atstovas pabrėžė, kad Amazon pirkimo ir pardavimo veikla yra atskirta; jis argumentavo tuo, kad, vertinant vien teisiniu požiūriu, būtent pardavėjas tiekia prekes, nustato kainą ir perduoda nuosavybę, o Amazon prekes ne siūlo, bet pristato. Vis dėlto tai yra nesvarbu atsižvelgiant į pagrindinę prekių ženklo funkciją.

( 39 ) A contrario sensu, Sprendimo Google France ir Google 57 punktas ir Sprendimo Frisdranken Industrie Winters 29 punktas.

( 40 ) Sprendimo Daimler 39 punktas.

( 41 ) Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prireikus turėtų tai patikrinti, jeigu pagal proceso teisės normas jis gali nagrinėti faktines aplinkybes, nevisiškai sutampančias su išdėstytomis apeliacinio teismo (žr. šios išvados 28 punktą).

( 42 ) Per teismo posėdį Vokietijos Federacinės Respublikos vyriausybės atstovas pabrėžė, kad reikia atskirti nevienodus verslo modelius, ir, jeigu struktūra yra integruota (kaip Amazon), neskirstyti įvairių pateikimo rinkai proceso etapų į segmentus taip, kad tai neatitiktų realybės.

( 43 ) Nutarties UDV North America 51 punktas.

( 44 ) Ten pat, 48 punktas.

( 45 ) 42 konstatuojamoji dalis.

( 46 ) Sprendimo L’Oréal 116 punktas ir Sprendimo Google France ir Google 114 punktas.

( 47 )

( 48 ) Žr. šios išvados 63 punktą.

( 49 ) Sprendimo L’Oréal 116 ir 119 punktai.

( 50 ) Taip pat būtų galima remtis (nors ir atsargiai, nes situacijos skiriasi) Teisingumo Teismo jurisprudencija, susijusia su 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, 2001, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230, klaidų ištaisymas OL L 314, 2008 11 25, p. 16) 3 straipsnio 1 dalimi. Šioje jurisprudencijoje Teisingumo Teismas, aiškindamas sąvoką „viešas paskelbimas“, naudojosi subjektyviu elementu (žiniomis). Konkrečiai jis rėmėsi atvejais, kai asmuo, pateikdamas kūrinį visuomenei, turėjo žinoti, kad jo pateiktas saitas suteikia prieigą prie internete neteisėtai paskelbto kūrinio. Iš tikrųjų jis įtvirtino prezumpciją iuris tantum, jei saitas pateikiamas komerciniais tikslais. Žr. 2016 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą GS Media (C‑160/15, EU:C:2016:644).

( 51 ) Logiška, kad sandėliuotojai negalėtų teigti nežinoję apie pažeidimą, jeigu jiems apie jį yra pranešęs arba prekių ženklo savininkas, arba jo vardu veikiantis subjektas.

( 52 ) Be abejo, atliekant šią patikrą bet kada galima nustatyti, kas perdavė naudojantis programa „Amazon logistika“ tvarkomas prekes. Taip išvengiama tokių situacijų, kaip susiklosčiusi nagrinėjamu atveju, kai Amazon Services negalėjo nurodyti vienuolikos kvepalų „Davidoff Hot Water EdT 60 ml“ buteliukų vienetų kilmės (šios išvados 12 punktas). Per teismo posėdį Amazon atstovas teigė, kad tokia situacija yra išskirtinė ir susiklostė dėl žmogiškosios klaidos.

( 53 ) Tai nurodyta Amazon.Con Inc. 2018 m. ataskaitoje, skirtoje US Securities and Exchange Commission, kalbant apie prisiimamą riziką: „We also may be unable to prevent sellers in our stores or through other stores from selling unlawful, counterfeit, pirated, or stolen goods, selling goods in an unlawful or unethical manner, violating the proprietary rights of others, or otherwise violating our policies <…> To the extent any of this occurs, it could harm our business or damage our reputation and we could face civil or criminal liability for unlawful activities by our sellers“. Taip pat reikia paminėti naujausios versijos susitarimo Amazon Services Europe Business Solutions Agreement septintąją sąlygą (iš dalies pakeistą 2019 m. rugpjūčio mėn.), kuria remiantis darytina išvada, kad Amazon tenka tiesioginė atsakomybė dėl trečiųjų asmenų – tiek intelektinės nuosavybės teisių savininkų, tiek prekes įsigyjančių asmenų, kaip nurodyta toje sąlygoje. Per teismo posėdį buvo remiamasi abiem dokumentais.