Šalys

Sprendimo motyvai

Rezoliucinė dalis



Šalys

Byloje T‑488/13

GEA Group AG, įsteigta Diuseldorfe (Vokietija), atstovaujama advokato J. Schneiders,

ieškovė,

prieš

Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui (VRDT) , iš pradžių atstovaujamą A. Pohlmann, vėliau – S. Hanne,

atsakovę,

dėl ieškinio, pareikšto dėl 2013 m. kovo 21 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 935/2012‑4), susijusio su paraiška įregistruoti žodinį žymenį „engineering for a better world“ kaip Bendrijos prekių ženklą,

BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas M. E. Martins Ribeiro, teisėjai S. Gervasoni (pranešėjas) ir L. Madise,

kancleris E. Coulon,

susipažinęs su ieškiniu, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2013 m. rugsėjo 2 d.,

susipažinęs su atsakymu į ieškinį, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2013 m. gruodžio 16 d.,

susipažinęs su dubliku, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2014 m. kovo 11 d.,

susipažinęs su atsakymu į dubliką, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2014 m. balandžio 28 d.,

susipažinęs su ieškovės raštu, pateiktu Bendrojo Teismo kanceliarijai 2013 m. rugsėjo 11 d.,

atsižvelgęs į tai, kad nė viena šalis per mėnesį po to, kai buvo pranešta apie rašytinės proceso dalies pabaigą, nepateikė prašymo surengti teismo posėdį, ir todėl, vadovaudamasis teisėjo pranešėjo pranešimu ir taikydamas Bendrojo Teismo procedūros reglamento 135a straipsnį, nusprendęs priimti nutartį be žodinės proceso dalies,

priima šią

Sprendimo motyvai

Nutartį

Ginčo aplinkybės

1. 2011 m. rugsėjo 6 d. ieškovė GEA Group AG , remdamasi 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti žodinį prekių ženklą „engineering for a better world“ peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 6, 7, 9, 11, 35, 37, 39, 41 ir 42 klasių prekėms ir paslaugoms.

2. 2012 m. kovo 20 d. sprendimu ekspertas, remdamasis Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktu ir 2 dalimi, atsisakė įregistruoti prašomą prekių ženklą.

3. 2012 m. gegužės 15 d. ieškovė pateikė apeliaciją VRDT pagal Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsnius.

4. 2013 m. kovo 21 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) VRDT ketvirtoji apeliacinė taryba apeliaciją atmetė.

5. Ginčijamas sprendimas ieškovei buvo įteiktas telefaksu 2013 m. kovo 25 d.

6. Kadangi ieškovė nebuvo susipažinusi su šia faksimile, 2013 m. birželio 13 d. ji pateikė VRDT papildomą atsiliepimą per apeliacinę procedūrą Apeliacinėje taryboje.

7. 2013 m. liepos 11 d. VRDT sekretoriatas ieškovei pranešė, kad Ketvirtoji apeliacinė taryba priėmė sprendimą dėl apeliacijos ir kad ginčijamas sprendimas jai buvo įteiktas telefaksu 2013 m. kovo 25 d. Be kita ko, jai buvo iš naujo perduotas ginčijamas sprendimas ir 2013 m. kovo 25 d. faksimilės perdavimo ataskaita, kurioje nurodyta „ok“.

Šalių reikalavimai

8. Ieškovės Bendrojo Teismo iš esmės prašo:

– pripažinti ieškinį priimtinu,

– panaikinti ginčijamą sprendimą,

– priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.

9. VRDT Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinį kaip nepriimtiną arba, nepatenkinus šio prašymo, kaip nepagrįstą,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

10. Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 111 straipsnį, jeigu ieškinys akivaizdžiai neturi jokio teisinio pagrindo, Bendrasis Teismas gali motyvuota nutartimi ir nesiimdamas jokių kitų veiksmų nagrinėjamoje byloje priimti sprendimą dėl šio ieškinio.

11. Šiuo atveju Bendrasis Teismas mano, kad bylos medžiagoje yra užtektinai informacijos, ir nusprendžia pagal Procedūros reglamento 111 straipsnį priimti sprendimą nesiimdamas jokių kitų veiksmų.

12. VRDT nurodo, kad ieškovė nesilaikė termino pateikti ieškinį Bendrajam Teismui, nes ieškinys buvo pateiktas praėjus beveik trims mėnesiams po to, kai baigėsi minėtas terminas.

13. Pagal Reglamento Nr. 207/2009 65 straipsnio 5 dalį ieškinys Bendrajam Teismui gali būti paduotas per du mėnesius nuo Apeliacinės tarybos sprendimo įteikimo dienos.

14. Pagal iš dalies pakeisto 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 303, p. 1), 61 taisyklės 2 dalį VRDT sprendimus gali įteikti telefaksu. Taip galima įteikti visus VRDT sprendimus (2005 m. balandžio 19 d. Sprendimo Success-Marketing / VRDT – Chipita (PAN & CO), T‑380/02 ir T‑128/03, Rink., EU:T:2005:133, 58 punktas), taigi ir apeliacinių tarybų sprendimus.

15. Reglamento Nr. 2868/95 65 taisyklės „Pranešimas faksimiliniu ryšiu [Įteikimas telefaksu] ir kitomis techninėmis ryšių priemonėmis“ 1 dalyje paaiškinta, kad „[laikoma, kad įteikta tą dieną, kai pranešimas buvo gautas adresato telefaksu]“. Reglamento Nr. 2868/95 70 taisyklės „Terminų skaičiavimas“ 2 dalyje nurodyta, kad „[jei procesinis veiksmas yra įteikimas, įteikto dokumento gavimas yra įvykis, nuo kurio pradedamas skaičiuoti terminas, jei nenustatyta kitaip]“.

16. Kadangi šiuo atveju nėra nuostatų, kuriomis būtų leidžiama nukrypti nuo šios taisyklės, faksimilės gavimo data yra data, nuo kurios pradedamas skaičiuoti terminas pateikti apeliacijas dėl VRDT sprendimų, kurie buvo įteikti telefaksu.

17. Šiuo atveju VRDT tvirtina, kad ginčijamą sprendimą 2013 m. kovo 25 d. įteikė telefaksu. 2013 m. rugpjūčio 30 d. laiške ieškovė patvirtino, kad VRDT sekretoriatas jai atsiuntė faksimilės perdavimo ataskaitos, susijusios su ginčijamo sprendimo įteikimu, kurioje nurodyta „ok“, kopiją. Be kita ko, ji pripažino, kad jos atstovo informacinėje sistemoje buvo užregistruota ir išsaugota 2013 m. kovo 25 d. faksimilė. Tačiau, ieškovės nuomone, dėl techninių trikdžių jos atstovas iki 2013 m. liepos 11 d. visiškai nebuvo informuotas apie ginčijamos faksimilės gavimą ir a fortiori jos turinį.

18. Tačiau tai neleidžia daryti išvados, kad ieškovės atstovas negavo 2013 m. kovo 25 d. faksimilės, kurioje buvo ginčijamas sprendimas, ir todėl terminas pateikti ieškinį neturėjo būti pradėtas skaičiuoti nuo šios datos.

19. Iš tikrųjų teismo praktikoje išskiriamas, pirma, akto perdavimas jo adresatui, būtinas tinkamo įteikimo tikslais, ir, antra, realus susipažinimas su minėtu aktu, kuris nebūtinas tam, kad įteikimas būtų laikomas tinkamu. Pagal minėtą teismo praktiką tam, kad įteikimas adresatui būtų laikomas galiojančiu, visiškai nereikalaujama, kad su juo realiai susipažintų asmuo, kuris, remiantis subjekto, kuriam aktas skirtas, vidaus taisyklėmis, yra už tai atsakingas; laikoma, kad sprendimas buvo įteiktas tinkamomis sąlygomis, jeigu jis buvo perduotas adresatui ir jeigu šis turėjo galimybę su juo susipažinti (1994 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Bayer / Komisija , C‑195/91 P, Rink., EU:C:1994:412, 20 punktas; taip pat žr. 1998 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo European Night Services ir kt. / Komisija , T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 ir T‑388/94, Rink., EU:T:1998:198, 76 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Taigi, vertinant įteikimo tinkamumą, atsižvelgiama tik į išorinį jo aspektą, t. y. tinkamą perdavimą jo adresatui, o ne į vidinį aspektą, kuris susijęs su subjekto, kuriam aktas skirtas, vidaus funkcionavimu (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo European Night Services ir kt. / Komisija , EU:T:1998:198, 79 punktą).

20. Tai reiškia, kad, nustatant įteikimo datą, turi būti atsižvelgiama tik į išorinį tokio įteikimo aspektą, t. y. į tai, kad subjektas, kuriam aktas skirtas, formaliai ir tinkamai jį gavo, neatsižvelgiant į tai, ar šis subjektas realiai jį gavo ir su juo susipažino. Tokio vertinimo nepaneigia minėtas teismo praktikoje suformuluotas reikalavimas, pagal kurį įteikimas reiškia, kad adresatas turi turėti galimybę susipažinti su įteiktu aktu. Iš tikrųjų nurodyta įteikėjo pareiga sudaryti sąlygas, kad adresatas realiai susipažintų, t. y. pareiga imtis priemonių (kuri atitinka išorinį įteikimo aspektą), o ne pareiga kištis į adresato vidaus funkcionavimą siekiant užtikrinti tokį susipažinimą, t. y. pareiga pasiekti rezultatą (kuri atitinka vidinį įteikimo aspektą) (šiuo klausimu žr. 1985 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Cockerill-Sambre / Komisija , 42/85, Rink., EU:C:1985:471, 11 punktą).

21. Taigi Bendrasis Teismas nusprendė, kad VRDT pateiktose faksimilės perdavimo ataskaitose yra informacijos, dėl kurios jos įgyja pakankamą įrodomąją galią, kurios pakanka patvirtinti, kad faksimilės adresatas ją gavo (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 14 punkte minėto Sprendimo PAN & CO , EU:T:2005:133, 67, 68, 80, 81 ir 85 punktus). Iš tikrųjų telefaksai veikia taip, kad apie visas perdavimo ir gavimo problemas pranešama žinute apie įvykusią klaidą, kuria siuntėjui tiksliai nurodoma negavimo priežastis, apie kurią praneša adresato telefaksas, ir kad tuo atveju, kai apie tokią problemą nepranešama, pateikiama žinutė apie įvykusį perdavimą. Taigi nesant žinutės apie įvykusią klaidą ir turint perdavimo ataskaitą, kurioje nurodyta „ok“, gali būti laikoma, kad išsiųsta faksimilė buvo gauta. Šiuo atveju ieškovė pati patvirtino, kad VRDT jai pateiktoje perdavimo ataskaitoje nurodyta „ok“ ir kad iš to matyti, jog ginčijamas sprendimas buvo įteiktas tinkamai. Be kita ko, ji pripažino, kad faksimilė, kurioje buvo ginčijamas sprendimas, buvo užregistruota jos atstovo informacinėje sistemoje 2013 m. kovo 25 d.

22. Be to, jeigu tai, kad ieškovės atstovas gavo ginčijamą faksimilę, būtų galima patvirtinti tik tada, jei su ja buvo susipažinta, VRDT neturėtų galimybės įrodyti realaus sprendimo įteikimo ir datos, kada sprendimą gavo jo adresatas, net jeigu minėtas sprendimas būtų tinkamai įteiktas adresatui. Termino, nustatyto ieškiniui dėl VRDT apeliacinių tarybų sprendimų pateikti, eigos pradžia priklausytų nuo atsitiktinių aplinkybių, nepriklausančių nuo VRDT rūpestingumo įteikiant sprendimą, nors terminai pateikti ieškinį buvo įtvirtinti siekiant užtikrinti teisinį saugumą (žr. paskesniame 26 punkte nurodytą teismo praktiką).

23. Iš pateiktų paaiškinimų matyti, kad dviejų mėnesių terminas pateikti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo, pratęstas Procedūros reglamento 102 straipsnio 2 dalyje numatytu dešimties dienų terminu dėl nuotolių, buvo pradėtas skaičiuoti kitą dieną po to, kai buvo gauta ginčijama faksimilė, t. y. 2013 m. kovo 26 d. Taigi šis terminas baigėsi 2013 m. birželio 4 d.

24. Todėl ieškinys šioje byloje, kuris buvo pateiktas 2013 m. rugsėjo 2 d., yra pavėluotas.

25. Vis dėlto reikia patikrinti, ar, kaip nurodo ieškovė, jos telefakso veikimo trikdžiai laikytini aplinkybėmis, kurių nebuvo galima numatyti, ar force majeure , dėl kurių Bendrasis Teismas, remdamasis Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 45 straipsnio antra pastraipa, taikytina procesui Bendrajame Teisme pagal minėto statuto 53 straipsnį, nepanaikintų jos teisių iškelti bylą.

26. Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką taisyklės, susijusios su terminais pateikti ieškinį, yra imperatyvios, todėl šalys ir teismas privalo jų laikytis (žr. 2010 m. lapkričio 11 d. Sprendimo Transportes Evaristo Molina / Komisija , C‑36/09 P, EU:C:2010:670, 33 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; 1995 m. kovo 15 d. Sprendimo COBRECAF ir kt. / Komisija , T‑514/93, Rink., EU:T:1995:49, 40 punktą). Griežtas šių procesinių taisyklių taikymas atitinka teisinio saugumo reikalavimą ir būtinybę vengti bet kokios diskriminacijos ar savivalės vykdant teisingumą. Pagal Teisingumo Teismo statuto 45 straipsnio antrą pastraipą praleisti nustatytą procesinį terminą galima tik dėl ypatingų aplinkybių ar aplinkybių, kurių nebuvo galima numatyti, ar dėl force majeure (2011 m. rugsėjo 22 d. Sprendimo Bell & Ross / VRDT , C‑426/10 P, Rink., EU:C:2011:612, 43 punktas).

27. Teisingumo Teismas nusprendė, kad aplinkybių, kurių negalima numatyti, ir force majeure sąvokos apima objektyvų elementą, susijusį su neįprastomis aplinkybėmis, nepriklausančiomis nuo ketinančio jomis remtis asmens valios, ir subjektyvų elementą, susijusį su suinteresuotojo asmens pareiga apsisaugoti nuo neįprasto įvykio padarinių imantis tinkamų priemonių, nereikalaujančių pernelyg didelių sąnaudų. Konkrečiai ieškovė turi atidžiai stebėti proceso eigą ir būti ypač apdairi, kad būtų laikomasi nustatytų terminų (šio sprendimo 19 punkte minėto Sprendimo Bayer / Komisija , EU:C:1994:412, 32 punktas). Taigi force majeure sąvoka netaikoma tokioje situacijoje, kai apdairus ir nuovokus asmuo objektyviai galėjo išvengti termino pateikti ieškinį praleidimo (1984 m. liepos 12 d. Sprendimo Ferriera Valsabbia / Komisija , 209/83, Rink., EU:C:1984:274, 22 punktas ir 2005 m. sausio 18 d. Nutarties Zuazaga Meabe / VRDT , C‑325/03 P, Rink., EU:C:2005:28, 25 punktas).

28. Todėl reikia nustatyti, ar ieškovė įvykdė jai tenkančią pareigą (žr. 2011 m. gruodžio 12 d. Nutarties AO / Komisija , T‑365/11 P, Rink. VT, EU:T:2011:727, 33 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką) įrodyti, kad šiuo atveju yra aplinkybių, kurių nebuvo galima numatyti, ar force majeure , jai sutrukdžiusių laikytis termino pateikti ieškinį.

29. Taigi šiuo tikslu pirmiausia reikia pripažinti, kad dubliko priede ieškovės pateikta ekspertizės ataskaita yra priimtina.

30. Iš tikrųjų, pagal teismo praktiką Procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalyje numatytas draudimas pavėluotai pateikti įrodymus yra netaikomas įrodymams, pateiktiems pastabose, susijusiose su prieštaravimu dėl priimtinumo. Galimybė pateikti naujų įrodymų pastabose, susijusiose su prieštaravimu dėl priimtinumo, turi būti laikoma susijusia su ieškovės teise atsakyti į atsakovės prieštaravime dėl priimtinumo išdėstytus argumentus, nes nė vienoje procesinėje taisyklėje nereikalaujama iš ieškovės pateikus ieškinį pateikti įrodymų, kad jos ieškinys yra priimtinas (2013 m. gegužės 15 d. Nutarties Post Invest Europe / Komisija , T‑413/12, EU:T:2013:246, 21 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid ir Federación Catalana de Estaciones de Servicio / Komisija , T‑95/03, Rink., EU:T:2006:385, 50 punktą). Ši teismo praktika turi būti taikoma šioje byloje, kurioje ieškovė dubliko, susijusio tik su ieškinio priimtinumo klausimu, priede pateikė naują įrodymą, siekdama atsakyti į VRDT atsakyme į ieškinį išdėstytus tvirtinimus dėl nepriimtinumo.

31. Vis dėlto aplinkybės, išplaukiančios iš dubliko priede pateiktos ekspertizės ataskaitos, ir visa kita ieškovės pateikta informacija bei išdėstyti argumentai neįrodo, kad ji susidūrė su aplinkybėmis, kurių nebuvo galima numatyti, ar force majeure .

32. Dėl objektyvaus aplinkybių, kurių nebuvo galima numatyti, ar force majeure elemento pažymėtina, jog reikia manyti, kad ieškovės atstovo telefakso veikimo trikdžiai, net jeigu pagal minėtą teismo praktiką juos ir galima laikyti „neįprastomis aplinkybėmis“, nėra nuo šio atstovo valios „nepriklausanti aplinkybė“.

33. Iš tikrųjų nagrinėjamas aparatas yra ieškovei atstovaujančios advokatų kontoros vidaus prietaisas, už kurį atsakinga tik kontora ir joje dirbantys darbuotojai. Taigi pagal nusistovėjusią teismo praktiką perdavimo problemos įmonės viduje nelaikomos aplinkybėmis, kurių nebuvo galima numatyti, ar force majeure (šio sprendimo 20 punkte minėto Sprendimo Cockerill-Sambre / Komisija , EU:C:1985:471, 12 punktas; taip pat žr. 2008 m. balandžio 28 d. Nutarties PubliCare Marketing Communications / VRDT (Publicare) , T‑358/07, EU:T:2008:130, 17 ir 18 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką). Be to, buvo nuspręsta, kad klaida, kurią padarė trečiasis asmuo, advokatų kontoros įgaliotas atlikti veiksmus, už kuriuos atsakinga minėta kontora, negali būti laikoma nepriklausančia nuo ieškovės, kuriai atstovauja ši kontora, valios (šio sprendimo 26 punkte minėto Sprendimo Bell & Ross / VRDT , EU:C:2011:612, 50 punktas ir 28 punkte minėtos Nutarties AO / Komisija , EU:T:2011:727, 37 ir 40 punktai). Taigi net jeigu ieškovei atstovaujanti advokatų kontora naudojasi išorės įmonės teikiamomis jos informacinės sistemos ir faksimilinio ryšio priežiūros paslaugomis, nors šiuo atveju taip nėra, tokios įrangos gedimas negali būti laikomas nuo jos valios nepriklausančia aplinkybe.

34. Tvirtinimas, kad aptariami trikdžiai įvyko pirmą kartą, todėl jų nebuvo galima numatyti, neleidžia pripažinti, kad tai buvo nuo ieškovės atsakovo valios nepriklausanti aplinkybė. Šis negalėjimas numatyti galėtų turėti įtakos nebent vertinant suinteresuotojo asmens galimybę išvengti telefakso trikdžių atsiradimo ir analizuojant subjektyvų aplinkybių, kurių nebuvo galima numatyti, ar force majeure elementą.

35. Konkrečiai dėl subjektyvaus aplinkybių, kurių nebuvo galima numatyti, ar force majeure elemento pažymėtina, kad šiuo atveju jo nėra. Ieškovės atstovas nesiėmė visų tinkamų priemonių, kad užtikrintų termino pateikti ieškinį laikymąsi ir šiuo atveju gerą telefakso veikimą.

36. Iš tikrųjų, iš ekspertizės ataskaitos, pateiktos dubliko priede, matyti, kad elektros darbai, dėl kurių buvo dingęs elektros energijos tiekimas ir neveikė tinklas, vyko 2013 m. kovo mėn. Iš šios ataskaitos matyti ir tai, kad, atėjus faksimilei, ieškovei atstovaujančios advokatų kontoros informacinėje sistemoje sukuriami keli failai, tačiau tik su tam tikrais iš jų gali susipažinti už faksimilių gavimą atsakingi darbuotojai, nes kiti skirti tik kontoros informatikos tarnybos darbuotojams. Dėl tokios galimybės susipažinti minėtos informatikos tarnybos atsakingasis asmuo gali aptikti 2013 m. kovo 25 d. VRDT išsiųstą faksimilę, kuria buvo įteiktas ginčijamas sprendimas. Galiausiai, reikia nurodyti, kad ieškovės atstovas dirba didelėje advokatų kontoroje, kuri specializuojasi intelektinės nuosavybės srityje, ir kad jo konkreti užduotis yra priimti pranešimus, kuriuos jo klientams atsiunčia VRDT. Remiantis minėta ekspertizės ataskaita, jis kasdien gauna nuo dešimties iki penkiolikos faksimilių.

37. Tokiomis aplinkybėmis ieškovei atstovaujanti advokatų kontora privalėjo ne tik patikrinti, ar dėl atliekamų elektros darbų nekyla faksimilių priėmimo sistemos trikdžių, bet ir nepatirdama didelių sąnaudų patikrinti serveryje užregistruotų ir į priėmimo dėžutę perduotų faksimilių atitiktį. Pats ieškovės atstovas pripažino, jog iš esmės tokio patikrinimo neatliko dėl to, kad aptariamų trikdžių dar niekada nėra buvę.

38. Iš to matyti, kad aplinkybių, kurių nebuvo galima numatyti, ar force majeure sąvokos šiuo atveju netaikomos, nes apdairus ir nuovokus asmuo objektyviai galėjo išvengti termino pateikti ieškinį praleidimo.

39. Todėl šį ieškinį reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepriimtiną.

Dėl bylinėjimosi išlaidų

40. Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.

41. Kadangi ieškovė bylą pralaimėjo, reikia jai nurodyti padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT reikalavimus.

Rezoliucinė dalis

Remdamasis šiais motyvais,

BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija)

nutaria:

1. Atmesti ieškinį.

2. Priteisti iš GEA Group AG bylinėjimosi išlaidas.

Priimta 2014 m. sausio 22 d. Liuksemburge.