13

Loi no 2003-8 du 3 janvier 2003 relative aux marchés du gaz et de l’électricité et au service public de l’énergie (2003 m. sausio 3 d. Įstatymas Nr. 2003‑8 dėl dujų ir elektros rinkų ir viešųjų elektros tiekimo paslaugų, JORF, 2003 m. sausio 4 d., p. 265), kuriuo iš dalies pakeistas Įstatymas Nr. 2000‑108, 37 straipsnyje buvo nustatyta: „I. Įstatymo Nr. 2000‑108 I skirsnio 5 straipsnis <…> suformuluotas taip: „I. Elektros energijos tiekėjų išlaidos, patirtos teikiant viešąsias paslaugas, visiškai kompensuojamos. Jos apima: a) Elektros energijos gamybos srityje: 1° Papildomas išlaidas (palyginti su investicijų ir eksploatacijos išlaidomis), patiriamas įgyvendinant 8 ir 10 straipsnių nuostatas, kurių Électricité de France išvengia, arba išlaidas, kurių išvengia atitinkami nenacionalizuoti skirstytojai, nurodyti 1946 m. balandžio 8 d. Įstatymo Nr. 46‑628 [dėl elektros energijos ir dujų privatizavimo] 23 straipsnyje. Tomis pačiomis išlaidų, kurių išvengta, vertėmis remiamasi siekiant nustatyti kompensuotinas papildomas išlaidas, kai atitinkamus įrenginius eksploatuoja Électricité de France arba nenacionalizuotas skirstytojas. Kai sutartys sudaromos dėl elektros energijos, pagamintos naudojant įrenginius, esančius zonose, kurios nesujungtos su metropolijos kontinentiniu tinklu, pirkimo, papildomos elektros gamybos išlaidos apskaičiuojamos atsižvelgiant į pagal pardavimo reikalavimų neatitinkantiems klientams taikomus tarifus sudarančią pagamintos elektros energijos išlaidų dalį. 2° Papildomos gamybos išlaidos tose srityse, kurios nėra susijusios su metropolijos kontinentiniu tinklu dėl ypatingų šių zonų gamybos ypatumų, nėra padengiamos pardavimo reikalavimų neatitinkantiems klientams taikomų tarifų dalimi, susijusia su gamyba, arba galimomis didžiausiomis kainomis, numatytomis šio įstatymo I skirsnio 4 straipsnyje. b) Elektros energijos tiekimo srityje: 1° Negautas pajamas ir išlaidas, kurias elektros energijos tiekėjai patiria dėl taikomos specialios „pirmo būtinumo produkto“ kainodaros, kaip nurodyta 4 straipsnio I dalies paskutinėje pastraipoje. 2° Elektros energijos tiekėjų patiriamas išlaidas dėl dalyvavimo mechanizme, kuris yra skirtas padėti nepriteklių patiriantiems asmenims, kaip nurodyta 2 straipsnio III dalies 1 punkte. Į šias išlaidas atsižvelgiama tiekėjų mokamo mokesčio pagal pirmesnėje pastraipoje minėtą specialią „pirmo būtinumo produkto“ kainodarą procentine dalimi. Šią procentinę dalį nustato energetikos ministras. Šios išlaidos apskaičiuojamos remiantis šių tiekėjų vedama atitinkama buhalterine apskaita. Buhalterinę apskaitą, tvarkomą pagal Energijos reguliavimo komisijos nustatytas taisykles, šių tiekėjų sąskaita tikrina jų pasirinktas auditorius arba – vietinio valstybinio paslaugos tiekėjo atveju – jų valstybės auditorius. Energijos reguliavimo komisija gali nurodyti jos pasirinktai nepriklausomai įstaigai patikrinti šią apskaitą operatoriaus sąskaita. Energetikos ministras, gavęs kasmetinį Energijos reguliavimo komisijos pasiūlymą, nustato šių mokesčių dydį. Šių išlaidų kompensavimas jų patiriančių tiekėjų naudai užtikrinamas elektros energijos galutinių vartotojų, įsisteigusių nacionalinėje teritorijoje, mokėtinais mokesčiais. Minėtų mokesčių suma apskaičiuojama proporcingai suvartotam elektros energijos kiekiui. Tačiau į gamintojo pagamintą elektros energiją savo poreikiams arba galutinio vartotojo įsigytą savo poreikiams iš trečiosios šalies, kuri eksploatuoja gamybos stotį vartojimo vietoje, atsižvelgiama siekiant apskaičiuoti mokestį tik nuo 240 mln. kilovatvalandžių per metus kiekvienoje gamybos stotyje. 22 straipsnio I dalies pirmoje pastraipoje nurodytų galutinių vartotojų įmokos suma, mokėtina už vieną vartojimo vietą, negali viršyti 500000 [eurų]. Mokesčio tarifas, taikomas už kiekvieną kilovatvalandę, apskaičiuojamas taip, kad šie mokesčiai padengia visas išlaidas, nurodytas a ir b punktuose, taip pat ir Caisse des dépôts et consignations (Indėlių ir asignavimų kasa) patiriamas valdymo išlaidas. Už energetiką atsakingas ministras, gavęs Energijos reguliavimo komisijos pasiūlymą, įsakymu kasmet patvirtina šį dydį. Kiekvienai kilovatvalandei taikomas mokestis negali viršyti 7 % kilovatvalandės pardavimo tarifo, be abonentinio ir kitų mokesčių, atitinkančio 6 kWh galią, nediferencijuojamo pagal sezoną ir vartojimo laiką. <…>“