Byla T‑39/06

Transcatab SpA

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Italijos žaliavinio tabako pirkimo ir pirminio perdirbimo rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Kainų nustatymas ir rinkos padalijimas – Neteisėtų veiksmų inkriminavimas – Baudos – Proporcingumas – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Lengvinančios aplinkybės – Bendradarbiavimas“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Inkriminavimas – Patronuojančioji bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis vienetas – Vertinimo kriterijai – Lemiamos įtakos, kurią patronuojančioji bendrovė daro jai 100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms, prezumpcija

(EB 81 straipsnis)

2. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Pranešimas apie kaltinimus – Būtinas turinys

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalis)

3. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Maksimalus dydis – Skaičiavimas – Apyvarta, į kurią reikia atsižvelgti

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

4. Institucijų aktai – Baudų už konkurencijos taisyklių pažeidimus nustatymo metodo gairės – Aktas, kuriuo siekiama sukelti išorinį poveikį – Apimtis

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

5. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Pažeidimų kvalifikavimas kaip labai sunkių remiantis tik jų pobūdžiu

(Tarybos reglamentas Nr. 1/2003; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

6. Konkurencija – Baudos – Sprendimas, kuriuo skiriamos baudos – Pareiga motyvuoti – Apimtis

(EB 81 ir 253 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalys)

7. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Pranešimas apie kaltinimus – Būtinas turinys

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnis)

8. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijai suteikta diskrecija vertinti – Ribos – Proporcingumo principo paisymas – Apimtis

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

9. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atgrasomasis baudos pobūdis

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03, 5 punkto b papunktis)

10. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Susitarimo neįgyvendinimas praktiškai

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalies 1 pastraipa ir 3 pastraipos 2 įtrauka)

11. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Pažeidimo nutraukimas Komisijai įsikišus – Apimtis

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punkto 3 įtrauka)

12. Sąjungos teisė – Principai – Teisėtų lūkesčių apsauga – Sąlygos

13. Žemės ūkis – Konkurencijos taisyklės – Reglamentas Nr. 26 – Išimties taikymas susitarimams, sprendimams ir veiksmams, kurie būtini EB 33 straipsnyje nurodytiems tikslams pasiekti – Sąlygos

(EB 33 straipsnis ir 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 26 2 straipsnis)

14. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Kaltinamos įmonės bendradarbiavimas ne pagal Pranešimą dėl bendradarbiavimo – Sąlygos

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C/9/03 3 punkto 6 įtrauka ir pranešimas 2002/C 45/03)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Pirmasis konkurencijos taisyklių taikymo atvejis tam tikram ūkio sektoriui – Komisijos diskrecija vertinti

(Tarybos reglamentas Nr. 1/2003; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punktas)

16. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Bloga nagrinėjamo sektoriaus finansinė padėtis – Komisijos diskrecija vertinti

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

17. Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai

(Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnis; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas ir 48 straipsnio 2 dalis)

18. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Sąlygos

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 2002/C 45/03 23 punkto paskutinė pastraipa)

19. Konkurencija – Karteliai – Susitarimai ir suderinti veiksmai, sudarantys vieną pažeidimą

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

1. Konkurencijos srityje dukterinės bendrovės elgesys gali būti inkriminuojamas patronuojančiai bendrovei būtent tuo atveju, kai, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius. Kadangi tokiu atveju patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto nariai ir sudaro vieną įmonę pagal EB 81 straipsnį, Komisija gali sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiai bendrovei, nesant reikalo įrodyti asmeninio šios bendrovės dalyvavimo darant pažeidimą.

Konkrečiu atveju, kai patronuojanti bendrovė valdo 100 % konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios dukterinės bendrovės kapitalo, pirma, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui ir, antra, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ta patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro tokią įtaką. Taigi Komisija gali preziumuoti, kad ji daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės veiksmams, ir neprivalo pateikti papildomų įrodymų, kad patronuojanti bendrovė tikrai darė tokią įtaką ar žinojo apie pažeidimą arba minėtos dukterinės bendrovės dalyvavimą darant tą pažeidimą. Tai nuginčijama prezumpcija, kurią galima paneigti priešingais įrodymais. Būtent todėl patronuojanti bendrovė turi paneigti tą prezumpciją pateikdama įrodymų, kad jos dukterinė bendrovė savarankiškai nustato veiksmų rinkoje politiką ir šios dvi bendrovės nėra vienas ekonominis vienetas. Priešingu atveju kontrolė laikoma įrodyta tuo, kad prezumpcija, grindžiama viso kapitalo valdymu, nebuvo paneigta.

Tai, kad dukterinė bendrovė turi vietos vadovybę ir savo išteklius, savaime neįrodo, jog elgesį rinkoje ji nustato nepriklausomai nuo patronuojančios bendrovės. Tai, kad einamosios veiklos valdymas perduotas visiškai valdomos dukterinės bendrovės vietos vadovybei, yra įprasta praktika, todėl tuo remiantis negalima įrodyti realaus dukterinių bendrovių savarankiškumo.

(žr. 92–94, 103, 106 punktus)

2. Konkurencijos srityje teisės į gynybą paisymas reikalauja, kad suinteresuotajai įmonei per administracinę procedūrą būtų suteikta galimybė veiksmingai pareikšti nuomonę dėl nurodomų faktų ir aplinkybių tikrumo bei tinkamumo, taip pat dėl Komisijos pateiktų dokumentų teiginiui dėl Sutarties pažeidimo pagrįsti.

Šis principas įgyvendinamas Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalimi, joje nustačius, kad šalims siunčiamas pranešimas apie kaltinimus, kuriame turi būti aiškiai išdėstyti pagrindiniai argumentai, kuriais Komisija remiasi toje procedūros stadijoje, kad suinteresuotieji asmenys galėtų veiksmingai susipažinti su informacija apie veiksmus, kuriais Komisija juos kaltina, ir tinkamai apsiginti prieš Komisijai priimant galutinį sprendimą. Šio reikalavimo laikomasi, kai minėtame sprendime suinteresuotieji asmenys nekaltinami pranešime apie kaltinimus nenurodytais padarytais pažeidimais ir jame pateikiami tik tie faktai, dėl kurių suinteresuotieji asmenys galėjo pasiaiškinti.

Vis dėlto ta informacija gali būti pateikta glaustai, o galutinis sprendimas nebūtinai turi visiškai atitikti pranešimą apie kaltinimus, nes tas pranešimas yra parengiamasis dokumentas, kuriame išdėstytas faktinių ir teisinių aplinkybių vertinimas yra tik laikinas. Taigi leidžiama papildyti pranešimą apie kaltinimus atsižvelgiant į šalių, iš kurių argumentų matyti, kad jos galėjo veiksmingai įgyvendinti teisę į gynybą, atsakymą. Per administracinę procedūrą Komisija taip pat gali pakeisti ir papildyti faktinius bei teisinius argumentus suformuluotiems kaltinimams pagrįsti.

Beje, kiek tai susiję su patronuojančiai bendrovei visiškai priklausančių jos dukterinių įmonių padaryto pažeidimo inkriminavimu, pranešime apie kaltinimus Komisija neprivalo pateikti jokių duomenų, išskyrus įrodymus dėl patronuojančios bendrovės valdomo dukterinių bendrovių kapitalo.

(žr. 115–117, 123 punktus)

3. Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatyta 10 % nuo apyvartos riba turi būti skaičiuojama atsižvelgiant apskritai į visų bendrovių, sudarančių vieną ekonominį vienetą, veikiantį kaip įmonė, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, apyvartą, nes tik visų jį sudarančių bendrovių bendra apyvarta gali būti nagrinėjamos įmonės dydžio ir ekonominės galios rodiklis.

(žr. 129 ir 130 punktus)

4. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairės yra priemonė, skirta, atsižvelgiant į viršesnę galią turinčius teisės aktus, patikslinti kriterijus, kuriuos Komisija ketina taikyti įgyvendindama jai pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį suteiktą diskreciją nustatyti baudas. Tos gairės nėra sprendimo, kuriuo skiriamos baudos, teisinis pagrindas, nes tas sprendimas grindžiamas Reglamentu Nr. 1/2003, tačiau jos bendrai ir abstrakčiai nustato metodiką, kurios Komisija laikosi siekdama tuo sprendimu nustatyti skiriamų baudų dydžius, ir užtikrina įmonių teisinį saugumą.

Taigi, nors gairės negali būti laikomos teisės norma, kurios administracija bet kuriuo atveju turi laikytis, vis dėlto jose nustatytos elgesio taisyklės, nurodančios administracijos praktiką, nuo kurios konkrečiu atveju ji negali nukrypti nenurodžiusi pagrindo.

Komisijos priimtose gairėse nustatytas jos pačios diskrecijos apribojimas vis dėlto nėra nesuderinamas su tuo, kad Komisijai išsaugoma esminė diskrecija. Tai, kad gairėse Komisija patikslino taikomą pažeidimo sunkumo nustatymo metodą, jai neužkerta kelio šį kriterijų vertinti globaliai ir atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes, įskaitant aspektus, kurie gairėse konkrečiai nenurodyti.

(žr. 141–143 punktus)

5. Remiantis Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėmis, darytina išvada, kad horizontaliuosius kartelius, kuriais siekiama nustatyti kainas, galima kvalifikuoti kaip labai sunkius remiantis tik pačiu pažeidimo pobūdžiu, ir Komisija neprivalo įrodyti konkretaus pažeidimo poveikio rinkai, o nedidelis aptariamos geografinės rinkos dydis neužkerta kelio tokiam kvalifikavimui. Šią išvadą patvirtina aplinkybė, jog sunkių pažeidimų aprašyme aiškiai nurodytas poveikis rinkai ir įtaka didesnėje bendrosios rinkos dalyje, o labai sunkių pažeidimų atveju neminimas konkretaus poveikio rinkai arba poveikio tam tikroje specialioje teritorijoje reikalavimas.

Vertinant konkurencijos taisyklių pažeidimo sunkumą lemiamos reikšmės turi tai, ar kartelio nariai padarė viską, ką galėjo, kad jų ketinimai padarytų konkretų poveikį. Kadangi, kalbant apie faktiškai egzistavusias rinkos kainas, tam, kas įvyko vėliau, įtakos turėti galėjo kiti nuo kartelio narių kontrolės nepriklausantys veiksniai, kartelio nariai negali pasitelkti jų pastangoms priešingų išorės veiksnių ir juos naudoti kaip įrodymus, pagrindžiančius baudos sumažinimą.

Kai kartelio įgyvendinimas įrodytas, negalima iš Komisijos reikalauti sistemiškai įrodyti, kad susitarimai aptariamoms įmonėms iš tikrųjų leido pasiekti aukštesnį arba pirkimo kartelių atveju, – žemesnį sandorių kainos lygį nei tuo atveju, jei kartelinių susitarimų nebūtų. Būtų neproporcinga prašyti tokio įrodymo, kuris pareikalautų didelių išteklių, nes tam reikėtų pasiremti hipotetiniais skaičiavimais taikant ekonominius modelius, kurių tikslumą sunku įvertinti Sąjungos teisme ir kurių teisingumas nėra įrodytas.

Geografinės rinkos dydis nėra savarankiškas kriterijus, nes tik keliose valstybėse narėse daromi pažeidimai galėtų būti kvalifikuojami kaip labai sunkūs. Nei Sutartis, nei Reglamentas Nr. 1/2003, nei gairės, nei teismų praktika nesuteikia galimybės teigti, kad tik labai didelės geografinės apimties konkurencijos ribojimai gali būti taip kvalifikuojami. Beje, susitarimai, kuriais siekiama būtent nustatyti prikimo kainas ir pasiskirstyti perkamą kiekį, gali, remiantis tik jų pobūdžiu, lemti pažeidimų kvalifikavimą kaip labai sunkių, ir nereikia tokių veiksmų apibūdinti konkrečiu geografiniu dydžiu. Todėl aptariamos geografinės rinkos dydis, net jei ta rinka maža, neužkerta kelio konstatuoto pažeidimo kvalifikuoti kaip labai sunkaus.

(žr. 148, 149, 168, 169, 172 punktus)

6. Nustatant baudas už konkurencijos teisės pažeidimą pareiga motyvuoti įvykdoma, kai Komisija sprendime nurodo vertinamus aspektus, kuriais remdamasi nustatė pažeidimo sunkumą ir trukmę.

Atliekant analizes dėl EB 81 straipsnio pažeidimų, EB 253 straipsnis negali būti aiškinamas taip, kad juo Komisijai nustatyta pareiga sprendimuose paaiškinti priežastis, dėl kurių skaičiuodama baudos dydį ji laikėsi būtent tokio metodo, kuris nurodytas ginčijamame sprendime.

(žr. 175, 177 punktus)

7. Komisija laikosi pareigos paisyti įmonių teisės būti išklausytoms, jei pranešime apie kaltinimus ji aiškiai nurodo, kad spręs klausimą, ar tam tikroms įmonėms turi būti skirtos baudos, ir jei nurodo pagrindines faktines ir teisines aplinkybes, dėl kurių gali būti skirta bauda, kaip antai įtariamo pažeidimo sunkumą ir trukmę bei tai, ar pažeidimas buvo padarytas tyčia, ar dėl neatsargumo. Tai padariusi, ji suteikia joms būtinus pagrindus gynybai ne tik dėl paties pažeidimo konstatavimo, bet ir dėl baudos skyrimo.

Tačiau jeigu Komisija nurodė faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis ketina grįsti baudos apskaičiavimą, ji neprivalo patikslinti, kaip pasinaudojo kiekviena iš šių aplinkybių nustatydama baudos dydį. Be to, atsižvelgdama į administracinę procedūrą, sprendime Komisija taip pat gali peržiūrėti ar papildyti faktinius ar teisinius argumentus suformuluotiems kaltinimams pagrįsti.

Darytina išvada, kad, kiek tai susiję su baudos dydžio nustatymu, aptariamų įmonių teisė į gynybą Komisijos užtikrinama suteikiant joms galimybę pateikti pastabas dėl inkriminuojamų faktinių aplinkybių trukmės, sunkumo ir antikonkurencinio pobūdžio.

(žr. 180–182 punktus)

8. Komisijos pradėtoje procedūroje dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo inkriminavimo proporcingumo principo taikymas reiškia, kad baudos neturi būti pernelyg didelės, palyginti su siekiamais tikslais, t. y. palyginti su tų taisyklių paisymu, o įmonei skirta bauda už konkurencijos teisės pažeidimą turi būti proporcinga pažeidimui, vertinamam kaip visuma, atsižvelgiant būtent į jo sunkumą. Konkrečiai kalbant, proporcingumo principas reiškia, kad Komisija turi nustatyti baudą proporcingai aplinkybėms, į kurias atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, ir ji turi tuo tikslu taikyti minėtas aplinkybes nuosekliai ir objektyviai pagrįstai.

Šiuo klausimu nei Reglamente Nr. 1/2003, nei Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse nenurodyta, kad baudų dydis turi būti nustatomas tiesiogiai atsižvelgiant į paveiktos rinkos dydį, nes šis veiksnys yra ne privaloma aplinkybė, o tik viena iš reikšmingų aplinkybių pažeidimo sunkumui įvertinti. Taigi, šios nuostatos savaime neįpareigoja Komisijos atsižvelgti į tai, kad prekių rinka nedidelė.

Taikytinoje teisėje juo labiau nėra bendrojo taikymo principo, kuriuo remiantis sankcija turi būti proporcinga įmonės pasiektai apyvartai aptariamoje rinkoje. Nustatant baudą galima atsižvelgti tiek į bendrą įmonės apyvartą, kuri rodo, nors ir apytiksliai bei nepakankamai, įmonės dydį ir ekonominę galią, tiek į prekių, kurios yra pažeidimo objektas, apyvartos dalį, kuri dėl tos priežasties rodo to pažeidimo mastą. Nei vienam, nei kitam iš šių dydžių nereikia suteikti pernelyg daug reikšmės kitų vertinimo kriterijų atžvilgiu, todėl tinkamas baudos nustatymas negali būti paprasto skaičiavimo, grindžiamo bendra apyvarta, rezultatas. Taip yra ypač tuo atveju, kai aptariamos prekės sudaro tik nedidelę šios apyvartos dalį. Be to, jei galutinės baudos dydis neviršija 10 % nuo suinteresuotosios įmonės bendros apyvartos paskutiniais pažeidimo darymo metais, bauda negali būti laikoma neproporcinga tik dėl to, kad viršija aptariamoje rinkoje pasiektą apyvartą.

(žr. 189, 190, 196, 197, 199 punktus)

9. Kadangi, kalbant apie baudos už konkurencijos taisyklių pažeidimą apskaičiavimą, atgrasymo tikslas susijęs su įmonių elgesiu Sąjungoje, atgrasymo veiksnys yra vertinamas atsižvelgiant į daugelį aplinkybių, o ne tik į aptariamos įmonės konkrečią situaciją.

Nustatydama baudos dydį Komisija neprivalo atsižvelgti į sunkią įmonės finansinę padėtį, nes tokios pareigos pripažinimas reikštų, jog prasčiausiai prie rinkos sąlygų prisitaikiusioms įmonėms būtų suteiktas nepagrįstas konkurencinis pranašumas. Taigi bendrovė negali ginčyti dauginimo koeficiento taikymo atgrasymo tikslais remdamasi aplinkybe, kad kartelio įgyvendinimo laikotarpiu ji patyrė nuostolių, dėl kurių pradėjus administracinę procedūrą nebeveikia su karteliu susijusioje rinkoje.

Be to, pagal Sąjungos teisę savaime nedraudžiama institucijoms imtis priemonių, kurios lemtų tam tikros įmonės bankrotą ar likvidavimą. Iš tikrųjų, nors konkrečios teisinės formos įmonės likvidavimas gali pažeisti savininkų, akcininkų ar dalininkų finansinius interesus, tai nereiškia, kad asmeniniai, materialiniai ir nematerialiniai įmonės elementai taip pat praras savo vertę.

(žr. 221–224 punktus)

10. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 3 punkto antroje įtraukoje numatyta lengvinanti aplinkybė dėl neteisėtų susitarimų arba veiksmų neįgyvendinimo praktiškai grindžiama kiekvienai įmonei būdingu elgesiu. Todėl, vertinant šią lengvinančią aplinkybę, būtina įvertinti ne pažeidimo, kaip visumos, pasekmes, į kurias turi būti atsižvelgta vertinant pažeidimo konkretų poveikį rinkai, kai yra nustatomas pažeidimo sunkumas (gairių 1 punkto A dalies pirmoji pastraipa), bet kiekvienos įmonės individualų elgesį, kad būtų įvertintas kiekvienos įmonės dalyvavimo darant pažeidimą sunkumas.

Bet kuriuo atveju tam, kad būtų taikoma gairių 3 punkto antra įtrauka, pažeidėjai turi įrodyti, jog rinkoje veikė konkurencingai ar bent jau aiškiai ir reikšmingai pažeidė kartelį įgyvendinančius įsipareigojimus tiek, kad sutrikdė jo veikimą, ir kad akivaizdžiai neprisijungė prie susitarimo ir taip neskatino kitų įmonių įgyvendinti tokį kartelį.

(žr. 273, 275 punktus)

11. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 3 punkto trečioje išnašoje nustatyta, kad Komisijos skirta pagrindinė bauda gali būti sumažinta, jei kaltinama įmonė nutraukia pažeidimą Komisijai įsikišus.

Tačiau toks baudos sumažinimas negali būti automatiškas, jis priklauso nuo konkretaus atvejo aplinkybių vertinimo, kurį Komisija atlieka naudodamasi savo diskrecija. Bylos aplinkybės gali lemti, kad Komisija nuspręs neteisėto susitarimo šalimi buvusiai įmonei netaikyti pagrindinės baudos sumažinimo.

Pripažinus lengvinančių aplinkybių taikymą tais atvejais, kai įmonė yra akivaizdžiai neteisėto susitarimo šalis ir kai ji žinojo arba negalėjo nežinoti, kad tai yra pažeidimas, įmonės gali būti paskatintos tęsti slaptą susitarimą kuo ilgiau, tikintis, kad jų veiksmai niekada nebus atskleisti, ir žinant, kad jei ir būtų atskleisti, joms skirta bauda galėtų būti sumažinta dėl pažeidimo nutraukimo. Toks pripažinimas panaikintų bet kokį atgrasomąjį skirtos baudos poveikį ir sumažintų EB 81 straipsnio 1 dalies veiksmingumą.

Be to, tyčinio pažeidimo nutraukimas negali būti laikomas lengvinančia aplinkybe, jeigu jis buvo nutrauktas įsikišus Komisijai.

(žr. 282–284 punktus)

12. Teisė remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu atsiranda, kai tenkinamos trys sąlygos. Pirma, suinteresuotasis asmuo iš valdžios institucijų turi būti gavęs patvirtintų ir patikimų šaltinių pateiktas tikslias, besąlygines ir nuoseklias garantijas. Antra, šios garantijos turi būti tokios, kad asmeniui, kuriam jos skirtos, atsirastų teisėtų lūkesčių. Trečia, šios garantijos turi atitikti galiojančias teisės normas.

Konkurencijos srityje tik aplinkybė, jog ankstesniuose sprendimuose Komisija yra nusprendusi, kad tam tikri dalykai yra lengvinančios aplinkybės, į kurias atsižvelgiama nustatant baudos dydį, nereiškia, jog vėliau priimtuose sprendimuose jos vertinimas turi būti toks pats. Todėl bendrovė negali remtis argumentu, jog ši lengvinanti aplinkybė kitų pažeidimų atvejais buvo pritaikyta, ir kad šiuo atveju buvo pažeisti jos teisėti lūkesčiai.

(žr. 289, 291 punktus)

13. Reglamente Nr. 26 dėl tam tikrų konkurencijos taisyklių taikymo žemės ūkio produktų gamybai ir prekybai jais, konkrečiai kalbant, jo 2 straipsnyje, įtvirtinta EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo išimtis susitarimams, sprendimams ir veiksmams, susijusiems su EB sutarties I priede išvardytų prekių gamyba ar prekyba, kurie yra nacionalinės rinkos organizavimo dalis arba kurie būtini EB 33 straipsnyje nurodytiems tikslams pasiekti.

Kiek tai susiję su EB 81 straipsnio 1 dalies visuotinio taikymo taisyklės išimtimi, Reglamento Nr. 26 2 straipsnis turi būti aiškinamas siaurai. Be to, Reglamento Nr. 26 2 straipsnio 1 dalies pirmasis sakinys, kuriame numatyta nurodyta išimtis, taikomas tik tuo atveju, jei nagrinėjamu susitarimu sudaromos palankios sąlygos visiems 33 straipsnio tikslams įgyvendinti. Be to, kaip matyti iš paties Reglamento Nr. 26 2 straipsnio 1 dalies pirmojo sakinio teksto, nagrinėjamas susitarimas turi būti „būtinas“ minėtiems tikslams pasiekti.

Šiuo atveju, kadangi pranešimo ir formalios procedūros nebuvo, įmonė, dalyvavusi darant akivaizdų ir labai sunkų EB 81 straipsnio pažeidimą žaliavinio tabako sektoriuje, negali teigti, kad jai kilo abejonių dėl galimybės, kad aptariamas susitarimas gali patekti į Reglamente Nr. 26 numatytos išimties taikymo sritį. Be to, pagal tokią sistemą, kuri nustatyta Reglamente Nr. 26, nenumatyta, kad privatūs subjektai Komisijos atliekamą tinkamiausių priemonių EB 33 straipsnio tikslams pasiekti vertinimą galėtų pakeisti savo vertinimu ir imtųsi neteisėtos iniciatyvos, grindžiamos aplinkybe, kad jie siekia tų tikslų. Be to, veiksmingos konkurencijos žemės ūkio rinkose išsaugojimas yra bendrosios žemės ūkio politikos ir bendro aptariamų rinkų organizavimo tikslų sudedamoji dalis. Todėl tokia įmonė negali teigti, kad akivaizdžiai antikonkurenciniais susitarimais, kuriuose ji dalyvavo, buvo siekiama EB 33 straipsnio 1 dalyje nurodytų tikslų.

(žr. 298–300, 303, 305 punktus)

14. Remiantis Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 3 punkto šešta įtrauka, pagrindinė bauda gali būti sumažinta už aktyvų įmonės bendradarbiavimą tyrimo metu, nepatenkantį į pranešimo apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju taikymo sritį. Ši speciali lengvinanti aplinkybė taikoma tik pažeidimams, nepatenkantiems į pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymo sritį.

Pranešimas dėl bendradarbiavo neturi tapti neveiksmingas dėl gairių 3 punkto šeštos įtraukos taikymo. Jame nustatytas pagrindas, pagal kurį įmonėms, dalyvaujančioms arba dalyvavusioms Sąjungai poveikį darančiuose slaptuose karteliuose, atlyginama už bendradarbiavimą Komisijai atliekant tyrimą. Remiantis šio pranešimo tekstu ir sandara darytina išvada, kad įmonėms skirta bauda iš esmės gali būti sumažinta už jų bendradarbiavimą tik tuo atveju, jeigu jos įvykdo griežtas šiame pranešime nustatytas sąlygas.

Todėl, siekdama apsaugoti pranešimo dėl bendradarbiavimo veiksmingumą, tik išimtiniais atvejais Komisija gali įmonėms skirtas baudas sumažinti pagal gairių 3 punkto šeštą įtrauką. Taip yra būtent tuo atveju, kai įmonės bendradarbiavimas, kuris yra platesnis, nei reikalauja jos teisiniai įsipareigojimai bendradarbiauti, tačiau nesuteikiantis teisės į baudos sumažinimą pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo, yra objektyviai naudingas Komisijai.

(žr. 327–330 punktus)

15. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse aiškiai nenumatyta jokia lengvinanti aplinkybė, susijusi su precedentų nebuvimu rinkoje, kurioje darytas pažeidimas. Tačiau gairių 3 punkto paskutinėje įtraukoje numatyta galimybė Komisijai atsižvelgti į kitas aplinkybes, nei nurodytos ankstesnėse įtraukose, kad būtų galima sumažinti pagrindinę baudą. Taigi Komisija turi diskreciją taikydama lengvinančias aplinkybes. Konkrečiai kalbant, Komisija neprivalo švelninti baudų, kai pirmą kartą veikia konkrečiame sektoriuje.

(žr. 342 ir 343 punktus)

16. Kai Komisija skiria baudą už konkurencijos taisyklių pažeidimą, ji neprivalo blogą nagrinėjamo sektoriaus finansinę padėtį laikyti lengvinančia aplinkybe. Karteliai paprastai atsiranda, kai sektorius patiria sunkumų. Todėl jei Komisija atsižvelgtų į šiuos sunkumus, baudos turėtų būti mažinamos beveik visų kartelių atveju.

Nors iš tikrųjų Komisijos sprendimų priėmimo praktikoje struktūrinės krizės kartais buvo laikomos lengvinančiomis aplinkybėmis, tai, kad Komisija ankstesnėse bylose atsižvelgė į sektoriaus ekonominę situaciją kaip į lengvinančią aplinkybę, vis dėlto nereiškia, kad ji būtinai turi toliau laikytis tokios praktikos.

(žr. 352 ir 353 punktus)

17. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir gerą teisingumo vykdymą, tam, kad ieškinys būtų priimtinas, reikia, kad esminės faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis grindžiamas, būtų nurodytos bent jau glaustai, bet nuosekliai ir suprantamai pačiame ieškinio tekste. Šiuo apsektu, nors ieškinio tekstas specifiniais klausimais gali būti pagrįstas ir papildytas pateikiant nuorodas į prie jo pridėtų dokumentų ištraukas, bendroji nuoroda į kitus dokumentus, netgi ieškinio priedus, negali kompensuoti esminių teisinės argumentacijos aplinkybių nebuvimo, kurios turi būti nurodytos pačiame ieškinyje. Be to, Bendrasis Teismas neturi ieškinio prieduose ieškoti ir nustatyti pagrindų bei argumentų, kuriuos jis galėtų laikyti pagrindžiančiais ieškinį, nes priedai atlieka tik įrodomąją ir pagalbinę funkciją.

Taigi, jei būtų nuspręsta priimti ieškinyje pakankamai neišplėtotus ieškinio pagrindus, kuriuose daroma nuoroda į trečiųjų asmenų kitoje byloje, į kurią daroma netiesioginė nuoroda šiame ieškinyje, tariamai pateiktus pagrindus, tai leistų apeiti imperatyvius Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkte išdėstytus reikalavimus.

Bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas turi atmesti kaip nepriimtinus jam pateikto ieškinio reikalavimus, kai iš paties ieškinio teksto nėra nuosekliai ir suprantamai aišku, kokios yra esminės teisinės ir faktinės aplinkybės, kuriomis pagrįsti šie reikalavimai, ir kad tokių aplinkybių nenurodymas ieškinyje negali būti kompensuojamas jas nurodant per posėdį.

(žr. 366, 371 ir 372 punktus)

18. Komisijos pranešimo apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atvejais logikai būdinga tai, kad tuo pranešimu siekiama karteliuose sukurti nesaugumo klimatą ir taip paskatinti juos išduoti Komisijai. Šis nesaugumas kyla būtent dėl to, kad kartelio dalyviai žino, jog tik vienam iš jų galės būti pritaikytas atleidimas nuo baudos išdavus kitus kartelio dalyvius, kuriems dėl tos priežasties kyla pavojus, kad bus skirtos baudos. Pagal šią sistemą ir remiantis ta pačia logika, greičiausiai suskubusioms bendradarbiauti įmonėms gali būti taikomas didesnis baudų, kurios kitu atveju joms būtų skirtos, sumažinimas, nei ne taip greitai pradėjusioms bendradarbiauti įmonėms taikomas sumažinimas. Taigi chronologinė tvarka ir kartelio narių bendradarbiavimo greitumas yra pagrindiniai pranešime dėl bendradarbiavimo nustatytos sistemos elementai.

Pranešimo dėl bendradarbiavimo nuostatos tikslo aiškinimas turi būti suderinamas su pačia to pranešimo logika. Todėl šio pranešimo 23 punkto paskutinė pastraipa turi būti aiškinama taip, kad ja siekiama atsilyginti įmonei, net jeigu ji nebuvo pirmoji, pateikusi su nagrinėjamu karteliu susijusį prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, jeigu ji pirma pateikia Komisijai įrodymų apie Komisijai iki tol nežinomus faktus, kurie tiesiogiai susiję su kartelio veiklos pavojingumu ar trukme. Kitaip tariant, jei įmonės pateikti įrodymai susiję su aplinkybėmis, kurios sudaro galimybę Komisijai pakeisti tuo metu jos jau parengtą kartelio pavojingumo ar trukmės vertinimą, tuos įrodymus pateikusiai įmonei atlyginama atleidžiant ją nuo baudos, kai vertinamos aplinkybės, kurios gali būti įrodytos remiantis jos pateikta informacija.

Todėl pranešimo apie kaltinimus 23 punkto paskutinė pastraipa netaikoma atvejams, kai įmonė paprasčiausia pateikė naujų ar išsamesnių įrodymų dėl faktinių aplinkybių, apie kurias Komisija jau žinojo. Ši pastraipa taip pat netaikoma tais atvejais, kai įmonė praneša apie naujas faktines aplinkybes, dėl kurių Komisijos pateiktas kartelio pavojingumo ar trukmės vertinimas nesikeičia. Tačiau ši nuostata taikoma tais atvejais, kai įvykdomos dvi sąlygos: pirma, nagrinėjama įmonė pirmoji pateikia įrodymų apie iki tol Komisijai nežinomas faktines aplinkybes, antra, šios faktinės aplinkybės, turinčios tiesioginį poveikį įtariamo kartelio pavojingumui ar trukmei, suteikia Komisijai galimybę padaryti naujas išvadas dėl pažeidimo.

(žr. 379–382 punktus)

19. Įmonė, dalyvavusi darant konkurencijos taisyklių pažeidimą ir vykdžiusi tam tikrą jai priskirtiną veiklą, atitinkančią susitarimo ar suderintų veiksmų, kurių tikslas yra antikonkurencinis pagal EB 81 straipsnio 1 dalį ir kuriais buvo siekiama įgyvendinti bendrus pažeidimo tikslus, sąvokas, dalyvavimo darant tą pažeidimą laikotarpiu taip pat yra atsakinga už kitų įmonių veiksmus darant tą pažeidimą.

Įmonė taip pat gali būti laikoma atsakinga už visą kartelį, net jei nustatyta, kad ji tiesiogiai dalyvavo tik vienoje ar keliose jo sudedamosiose dalyse, jei žinojo ar turėjo žinoti, pirma, jog slaptas susitarimas, kuriame ji dalyvavo, buvo bendro plano dalis, ir, antra, kad šis bendras planas apėmė visas kartelio sudedamąsias dalis.

(žr. 394 ir 395 punktus)

BENDROJO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS

2011 m. spalio 5 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Italijos žaliavinio tabako pirkimo ir pirminio perdirbimo rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas – Kainų nustatymas ir rinkos padalijimas – Neteisėtų veiksmų inkriminavimas – Baudos – Proporcingumas – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Lengvinančios aplinkybės – Bendradarbiavimas“

Byloje T‑39/06

Transcatab SpA, įsteigta Kazertoje (Italija), atstovaujama advokatų C. Osti ir A. Prastaro,

ieškovė,

prieš

Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą F. Amato, vėliau – V. Di Bucci ir galiausiai – É. Gipsini Fournier ir L. Malferrari, padedamų advokato F. Ruggeri Laderchi,

atsakovę,

dėl, pirma, prašymo iš dalies panaikinti 2005 m. spalio 20 d. Komisijos sprendimą C (2005) 4012 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnio 1 dalį (byla COMP/C.38.281/B.2 – Žaliavinis tabakas – Italija), antra, prašymo sumažinti tuo sprendimu Transcatab skirtą baudą ir, trečia, Komisijos priešpriešinio prašymo padidinti minėtą baudą,

BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas J. Azizi, teisėjai E. Cremona (pranešėja) ir S. Frimodt Nielsen,

posėdžio sekretorius J. Palacio González, vyriausiasis administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. lapkričio 30 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

1 Ieškovė Transcatab SpA yra šiuo metu likviduojama pagal Italijos teisę įsteigta bendrovė, kurios pagrindinė veikla – pirminis žaliavinio tabako perdirbimas. Faktinių aplinkybių, kurios nagrinėjamos šioje byloje, atsiradimo momentu Transcatab buvo 100 % valdoma Standard Commercial Corp. (toliau – SCC), vienos didžiausių pasaulyje nepriklausomų prekiautojų tabako lapais, Italijoje esanti dukterinė bendrovė. 2005 m. gegužės 13 d., t. y. per administracinę procedūrą, SCC susijungė su Dimon, Inc. ir įsteigė naują subjektą Alliance One International, Inc. (toliau – Alliance One), kuri 100 % valdo Transcatab.

1. Administracinė procedūra

2 2002 m. sausio 15 d. Europos Bendrijų Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, kuris yra Pirmasis reglamentas, įgyvendinantis Sutarties 85 ir 86 straipsnius (OL L 13, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3) 11 straipsniu, Italijos tabako perdirbėjų ir gamintojų profesinėms asociacijoms, t. y. atitinkamai Associazione professionale trasformatori tabacchi italiani (APTI, Italijos žaliavinio tabako perdirbėjų profesinė asociacija) ir Unione italiana tabacco (Unitab, Italijos žaliavinio tabako augintojų asociacijų konfederacija), pateikė prašymą pateikti informacijos apie Italijos žaliavinio tabako rinką.

3 2002 m. vasario 19 d. Komisija gavo Deltafina SpA, perdirbėjos – ATPI narės, prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL 2002, C 45, p. 3, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo).

4 2002 m. balandžio 4 d. įvyko APTI posėdis. Per šį posėdį Deltafina informavo dalyvius, taip pat Transcatab ir Dimon Italia Srl (Dimon dukterinė bendrovė, tapusi Mindo Srl), apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti ir apie Komisijos sprendimą jai suteikti sąlyginį atleidimą.

5 Tą pačią dieną Komisija gavo Dimon Italia prašymą atleisti nuo baudos pagal pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punktą ir, nepatenkinus šio prašymo, prašymą sumažinti bet kokią baudą pagal minėto pranešimo 20–27 punktus ir, po kelių valandų, Transcatab prašymą tuo pačiu pagrindu sumažinti bet kokią baudą.

6 2002 m. balandžio 9 d. Komisija, remdamasi pranešimo dėl bendradarbiavimo 25 punktu, patvirtino gavusi Transcatab pateiktą prašymą. 2002 m. balandžio 10 d. Transcatab pateikė naują prašymą, kuriame išdėstė paaiškinimus ir pridėjo 44 priedus. 2002 m. balandžio 30 d. Komisija taip pat patvirtino jį gavusi pagal pranešimo dėl bendradarbiavimo 25 punktą.

7 2002 m. balandžio 18 ir 19 d. Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 17 14 straipsniu, atliko patikrinimus Dimon Italia ir Transcatab patalpose bei Trestina Azienda Tabacchi SpA ir Romana Tabacchi SpA patalpose.

8 2002 m. spalio 8 d. Komisija informavo Dimon Italia ir Transcatab, jog jos buvo atitinkamai pirmoji ir antroji įmonės, pateikusios įrodymų apie pažeidimą pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo, ir kad dėl to ji ketina, pasibaigus administracinei procedūrai, atitinkamai 30–50 % ir 20–30 % sumažinti baudą, kuri joms bus skirta už galimus konstatuotus pažeidimus, palyginti su bauda, kuri būtų skirta joms nebendradarbiavus.

9 2004 m. vasario 25 d. Komisija priėmė pranešimą apie kaltinimus, kurį išsiuntė dešimčiai įmonių ar asociacijų, tarp jų Transcatab, Deltafina, Dimon Italia ir Romana Tabacchi (toliau – perdirbėjai) ir kai kurių iš jų patronuojančioms bendrovėms, t. y. SCC, Dimon ir Universal Corp., Deltafina patronuojančiai bendrovei. Pranešimo apie kaltinimus adresatai turėjo galimybę pateikti atsakymus raštu ir per 2004 m. birželio 22 d. įvykusį išklausymą.

10 2004 m. gruodžio 21 d. priėmus minėto pranešimo apie kaltinimus papildymą dėl Deltafina padaryto pranešime dėl bendradarbiavimo nustatytos pareigos bendradarbiauti pažeidimo, nes ji atskleidė, jog pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti (žr. šio sprendimo 4 punktą), 2005 m. kovo 1 d. šalys buvo išklausytos antrą kartą.

11 Pasikonsultavusi su Konkurenciją ribojančios veiklos ir monopolijų patariamuoju komitetu ir atsižvelgusi į galutinę bylas nagrinėjančio pareigūno ataskaitą, 2005 m. spalio 20 d. Komisija priėmė Sprendimą C (2005) 4012 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnio 1 dalį (byla COMP/C.38.281/B.2 – Žaliavinis tabakas – Italija) (toliau – ginčijamas sprendimas), kurio santrauka paskelbta 2006 m. vasario 13 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL L 353, p. 45).

2. Ginčijamas sprendimas

12 Ginčijamas sprendimas susijęs, visų pirma, su horizontaliu karteliu, kurį Italijos žaliavinio tabako rinkoje įgyvendino tabako perdirbėjai.

13 Įgyvendindami šį kartelį laikotarpiu nuo 1995 m. iki 2002 m. pradžios perdirbėjai nustatė žaliavinio tabako pirkimo sandorių Italijoje sąlygas, taikomas tiesioginiam pirkimui iš augintojų ir pirkimui iš „trečiųjų šalių pakuotojų“, įskaitant kainos nustatymą ir rinkos pasidalijimą.

14 Ginčijamas sprendimas taip pat susijęs su dviem kitais su perdirbėjų įgyvendintu karteliu nesusijusiais pažeidimais, vykusiais nuo 1999 m. pradžios iki 2001 m. pabaigos, t. y. APTI nustatė sutartines kainas, dėl kurių ji derėjosi savo narių vardu dėl tarpšakinių sutarčių su UNITAB sudarymo, o UNITAB nustatė kainas, dėl kurių derėjosi savo narių vardu su ATPI dėl tokių pačių sutarčių sudarymo.

15 Ginčijamame sprendime Komisija nusprendė, jog perdirbėjų veiksmai sudaro vieną ir tęstinį EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimą (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 264–269 konstatuojamąsias dalis).

16 Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 1 dalyje atsakomybę už kartelį ji priskyrė perdirbėjams bei Universal ir Alliance One kaip bendrovei, susikūrusiai susijungus Dimon ir SCC.

17 Ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje Komisija ankstesniame punkte nurodytoms įmonėms ir ATPI bei Unitab skyrė baudas (žr. šio sprendimo 71 punktą).

Ginčijamo sprendimo adresatai

18 Ginčijamo sprendimo 325–351 konstatuojamosiose dalyse nustatyti to sprendimo adresatai.

19 Visų pirma Komisija rėmėsi nusistovėjusia teismų praktika, pagal kurią sąvoka „įmonė“, kalbant apie konkurencijos teisę, turi būti suprantama kaip reiškianti ekonominį vienetą atsižvelgiant į nagrinėjamo susitarimo dalyką, net jei teisiniu požiūriu šį ekonominį vienetą sudaro keletas fizinių ar juridinių asmenų (ginčijamo sprendimo 325 konstatuojamoji dalis).

20 Vėliau Komisija teigė esant įrodyta, jog Deltafina, Dimon Italia, Transcatab ir Romana Tabacchi, taip pat APTI ir Unitab atitinkamų pažeidimų darymo laikotarpiu tiesiogiai dalyvavo darant įrodytus pažeidimus, todėl ginčijamas sprendimas skirtas visoms šioms įmonėms ir asociacijoms (ginčijamo sprendimo 327 konstatuojamoji dalis).

21 Komisija toliau tęsė tyrimą ir nagrinėjo klausimą dėl tam tikrų dukterinių bendrovių (Deltafina, Dimon Italia ir Transcatab) darytų pažeidimų inkriminavimo atitinkamoms jų patronuojančioms bendrovėms. Dėl šio aspekto ji priminė, kad pažeidimų darymo laikotarpiu Deltafina buvo Universal visiškai priklausanti dukterinė bendrovė, Dimon Italia – Dimon Inc. visiškai priklausanti dukterinė bendrovė, o Transcatab – SCC visiškai priklausanti dukterinė bendrovė (ginčijamo sprendimo 328 konstatuojamoji dalis).

22 Komisija, be kita ko, teigia, kad, remiantis teismų praktika, patronuojanti bendrovė gali būti laikoma atsakinga už dukterinės bendrovės neteisėtus veiksmus, jei pastaroji negali savarankiškai priimti sprendimų dėl savo elgesio rinkoje. Šiuo aspektu ji priminė, jog galima daryti prielaidą, kad tuo atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso visas dukterinės bendrovės įstatinis kapitalas, ji turi lemiamą įtaką dukterinės bendrovės veiksmams, kai pastaroji daro EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimą (ginčijamo sprendimo 329 ir 330 konstatuojamosios dalys).

23 Ginčijamo sprendimo 331 konstatuojamojoje dalyje ji padarė išvadą, jog, kalbant apie Deltafina, Dimon ir Transcatab, galima daryti pagrįstą prielaidą, kad joms „trūko savarankiškumo“, nes Dimon Italia atveju jas visiškai valdo ar valdė jų atitinkamos patronuojančios bendrovės.

24 Atmetusi minėtų bendrovių atsakymuose į pranešimą apie kaltinimus išdėstytą teiginį, kad, be visiško valdymo, reikėtų ir kitų įrodymų dėl lemiamos įtakos darymo, Komisija pažymėjo, kad bet kokia tokios įtakos prielaida yra nuginčijama, kai dukterinė bendrovė yra visiškai kontroliuojama. Priešingų parodymų turi pateikti šalis, kuri siekia paneigti tokią prielaidą „tvirtais įrodymais“, kurie negali būti paprasčiausia bendra informacija, nepagrįsta įtikinamais įrodymais (ginčijamo sprendimo 334 konstatuojamoji dalis).

25 Šiuo aspektu Komisija paeiliui išnagrinėjo ginčijamo sprendimo adresatėmis esančių patronuojančių bendrovių pateiktus argumentus.

26 Komisija visų pirma atmetė bendrą aptariamų patronuojančių bendrovių pateiktą argumentą dėl vietos vadovybės visiškos atsakomybės už atitinkamų jų dukterinių bendrovių veiklą. Jos nuomone, tai, kad Dimon ir SCC nepakeitė esamos vadovybės, kai įgijo visišką atitinkamų dukterinių bendrovių kontrolę, nepaneigia, jog minėtos patronuojančios bendrovės turėjo lemiamos įtakos atitinkamoms dukterinėms bendrovėms Italijoje, nes yra įprasta vietos vadovybei palikti visiškai valdomos dukterinės bendrovės einamųjų reikalų tvarkymą (ginčijamo sprendimo 338 konstatuojamoji dalis).

27 Pasak Komisijos, nė viena iš šių įmonių apskritai neįrodė grupės ypatumo, dėl kurio dukterinės bendrovės veikla didžiąja dalimi nepriklausytų nuo jos įtakos (ginčijamo sprendimo 339 konstatuojamoji dalis).

28 Šiuo aspektu Komisija išanalizavo Deltafina, Dimon Italia, Transcatab ir jų patronuojančių bendrovių ekonominių ryšių tvirtumą, kuris įrodo, jog Italijoje esančios dukterinės bendrovės sudaro vieną ūkio subjektą kartu su likusia jų grupės dalimi. Komisija pažymėjo, kad aptariamos grupės buvo pačios didžiausios pasaulyje tabako lapų prekiautojos ir kad jos dažnai įsigydavo bei parduodavo Italijoje esančių dukterinių bendrovių nupirktą tabaką (ginčijamo sprendimo 340 konstatuojamoji dalis).

29 Dėl SCC Komisija pažymėjo, kad prieš įsigydama visą Transcatab įstatinį kapitalą ji ją jau valdė kartu su Italijoje esančiu partneriu. Todėl tai, kad po šio dukterinės bendrovės įsigijimo ji „paliko nepakeistą vadovybę“, negali būti laikoma įrodymu, kad tapusi vienintele savininke ji nedarė jokios įtakos vadovams. Kalbėdama, be kita ko, apie vykdomųjų įgaliojimų perdavimą Transcatab generaliniam direktoriui, Komisija pripažino neturinti jokios informacijos, kuria remdamasi galėtų daryti išvadą, kad jo, kaip ir kitų valdybos narių, nepaskyrė SCC (ginčijamo sprendimo 341 ir 342 konstatuojamosios dalys).

30 Komisija taip pat atmetė SCC argumentą, kad nebuvo jokio bendravimo tarp jos ir dukterinės bendrovės (ginčijamo sprendimo 343 ir 344 konstatuojamosios dalys).

31 Šiuo aspektu ji pažymėjo, kad Transcatab veikla buvo laikoma Standard Commercial Tobacco Co., Inc., SCC 100 % priklausiusios ir dalį SCC grupės sudariusios akcinės bendrovės, veikla ir kad ji buvo analizuojama atsižvelgiant į visos grupės veiklą, į kurią patenka ir SCC grupės vykdomas pardavimas cigarečių gamintojams. Ji padarė išvadą, kad apie Transcatab veiklos rezultatus buvo pranešama aukštesnėms grupės instancijoms, kur vėliau buvo apibendrinama (ginčijamo sprendimo 344 konstatuojamoji dalis).

32 Komisija pažymėjo, jog dėl to, kad grupės, kurioms Transcatab ir Dimon Italia priklausė pažeidimo laikotarpiu, nustojo egzistavusios po susijungimo į naują ūkio subjektą Alliance One, ji, kaip šių dviejų grupių teisių perėmėja, yra ginčijamo sprendimo adresatė (ginčijamo sprendimo 349 konstatuojamoji dalis).

33 Atsižvelgusi į šią informaciją, ginčijamo sprendimo 351 punkte Komisija padarė išvadą, kad Deltafina, Universal, Mindo (buvusi Dimon Italia), Transcatab, Alliance One, Romana Tabacchi, APTI ir Unitab turi būti laikomos atsakingomis už pažeidimus ir joms turi būti skirtas ginčijamas sprendimas.

Baudos dydžio nustatymas

34 Ginčijamo sprendimo 356–404 konstatuojamosiose dalyse Komisija išnagrinėjo klausimą dėl baudų, kurias reikia skirti to sprendimo adresatams.

35 Baudų dydžius Komisija nustatė atsižvelgdama į nagrinėjamų pažeidimų sunkumą ir trukmę, t. y. į abu 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk. 2 t., p. 205) 23 straipsnio 3 dalyje ir Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje aiškiai nurodytus kriterijus (ginčijamo sprendimo 356 ir 357 konstatuojamosios dalys).

Pradinio baudų dydžio nustatymas

36 Dėl nagrinėjamo pažeidimo sunkumo Komisija priminė, kad vertindama šį veiksnį turėjo atsižvelgti į pažeidimo pobūdį, jo konkretų poveikį rinkai, jeigu jis gali būti įvertintas, ir į aptariamos geografinės rinkos dydį (ginčijamo sprendimo 365 konstatuojamoji dalis).

37 Po to Komisija nurodė, kad žaliavinio tabako gamyba Italijoje sudarė 38 % Europos Sąjungos gamybos kvotos, o tai sudaro 67 338 mln. eurų 2001 m., t. y. paskutiniais pilnais pažeidimo darymo metais (ginčijamo sprendimo 366 konstatuojamoji dalis).

38 Dėl pažeidimo pobūdžio Komisija konstatavo, kad jis yra labai sunkus, nes pažeidimo esmė buvo žaliavinio tabako rūšių pirkimo kainų Italijoje nustatymas ir nuperkamo kiekio pasiskirstymas. Darydama nuorodą į ginčijamo sprendimo dalį, kurioje kalbama apie konkurencijos ribojimo analizę (272 ir tolesnės konstatuojamosios dalys), Komisija teigė, kad sudarytas kartelis dėl pirkimo gali iškreipti augintojų norą generuoti tam tikrą pelningumą ir riboti perdirbėjų konkurenciją pardavimo rinkose. Ji taip pat tvirtino, kad taip būna ypač tais atvejais, kai, kaip ir šioje byloje, prekė, dėl kurios sudarytas kartelis, šiuo atveju – žaliavinis tabakas, yra svarbi vėlesnio gamybos etapo, šiuo atveju – pirminio tabako perdirbimo ir perdirbto tabako pardavimo, dalyvių vykdomos veiklos sąnaudų dalis (ginčijamo sprendimo 367 ir 368 konstatuojamosios dalys).

39 Ginčijamo sprendimo 369 konstatuojamojoje dalyje Komisija, remdamasi pirmiau išdėstytais argumentais, padarė išvadą, kad perdirbėjų padarytas pažeidimas turi būti laikomas labai sunkiu.

40 Toliau, ginčijamo sprendimo 370–376 konstatuojamosiose dalyse Komisija išnagrinėjo „konkretaus vaidmens“ ir „atgrasymo“ klausimą. Šiuo aspektu ji nurodė, kad nustatant baudos dydį reikia atsižvelgti „į kiekvienos įmonės konkretų vaidmenį ir į tikėtiną jos neteisėtų veiksmų atgarsį“ (ginčijamo sprendimo 370 konstatuojamoji dalis).

41 Taigi, Komisija nusprendė, kad baudos turi būti nustatytos atsižvelgiant į kiekvienos aptariamos šalies poziciją rinkoje (ginčijamo sprendimo 371 konstatuojamoji dalis).

42 Šiuo aspektu Komisija nusprendė, kad Deltafina skirta pradinė bauda turi būti didžiausia, nes ji buvo didžiausia pirkėja, o 2001 m. jos rinkos dalis sudarė maždaug 25 % (ginčijamo sprendimo 372 konstatuojamoji dalis).

43 Kadangi 2001 m. Transcatab, Dimon Italia ir Romana Tabacchi užimamos aptariamos rinkos dalys buvo mažesnės, t. y. apie 9–11 %, Komisija nusprendė, kad šios įmonės „turi būti suskirstytos į grupes“ ir kad joms skirta pradinė bauda turi būti mažesnė (ginčijamo sprendimo 373 konstatuojamoji dalis).

44 Vis dėlto Komisija nusprendė, kad pradinė bauda, kuri atspindi tik užimamą rinkos dalį, Deltafina, Dimon Italia (Mindo) ir Transcatab neturės pakankamo atgrasomojo poveikio, nes, nepaisant santykinai ribotos jų apyvartos, kiekviena jų priklauso (Mindo atveju – priklausė) didelį ekonominį ir finansinį pajėgumą turinčioms tarptautinėms grupėms, kurios yra pagrindinės pasaulyje tabako prekiautojos, ir tabako pramonėje veikia įvairiais lygmenimis įvairiose geografinėse rinkose (ginčijamo sprendimo 374 konstatuojamoji dalis).

45 Todėl siekdama baudai suteikti atgrasomąjį poveikį Komisija nusprendė, kad reikia taikyti dauginimo koeficientą 1,5, t. y. 50 % padidinti Deltafina nustatytą pradinę baudą, o Dimon Italia (Mindo) ir Transcatab skirtoms pradinėms baudoms taikyti dauginimo koeficientą 1,25, t. y. baudas padidinti 25 % (ginčijamo sprendimo 375 konstatuojamoji dalis).

46 Taigi ginčijamo sprendimo 376 konstatuojamojoje dalyje Komisija nustatė tokias pradines baudas:

– Deltafina: 37,5 mln. eurų,

– Transcatab: 12,5 mln. eurų,

– Dimon Italia (Mindo): 12,5 mln. eurų,

– Romana Tabacchi: 10 mln. eurų.

Pagrindinių baudų nustatymas

47 Ginčijamo sprendimo 377 ir 378 konstatuojamosiose dalyse Komisija išnagrinėjo pažeidimo trukmės klausimą.

48 Ji nusprendė, kad perdirbėjų įgyvendintas kartelis pradėtas vykdyti 1995 m. rugsėjo 29 d. ir, remiantis jų parodymais, nustojo egzistavęs 2002 m. vasario 19 d. Komisija nusprendė, kad perdirbėjams, išskyrus Romana Tabacchi, kuri kartelyje dalyvavo trumpiau, skirtas pradines baudas reikia padidinti 60 %.

49 Todėl ginčijamo sprendimo adresatėms buvo skirtos tokios pagrindinės baudos:

– Deltafina: 60 mln. eurų,

– Transcatab: 20 mln. eurų,

– Dimon Italia (Mindo): 20 mln. eurų,

– Romana Tabacchi: 12,5 mln. eurų.

Lengvinančios aplinkybės

50 Ginčijamo sprendimo 380–398 konstatuojamosiose dalyse Komisija išnagrinėjo, ar reikia atsižvelgti į lengvinančias aplinkybes.

51 Transcatab atveju Komisija atmetė visus jos argumentus, kuriais remiantis jai turėjo būti pritaikytos lengvinančios aplinkybės.

52 Visų pirma Komisija nurodė, kad perdirbėjų kartelio įgyvendinimas nesusijęs su APTI sudarytais tarpšakiniais susitarimais. Tuo remdamasi ji padarė išvadą, kad Italijos teisės aktais nebuvo skatinamas perdirbėjų elgesys, kuriems dėl tos priežasties negalėjo būti pritaikytas joks baudos sumažinimas remiantis šiuo argumentu (ginčijamo sprendimo 381 konstatuojamoji dalis).

53 Po to Komisija atmetė perdirbėjų argumentą, kad jiems turi būti taikomas sumažinimas, nes jie nutraukė pažeidimą iki pirmųjų Komisijos veiksmų. Dėl šio aspekto Komisija priminė teismų praktiką, pagal kurią bylose dėl sunkių konkurencijos taisyklių pažeidimų, kuriuos darydamos šalys žinojo ar tikrai turėjo žinoti, jog jų elgesys iš esmės yra neteisėtas, į faktą, kad jos nutraukia pažeidimą iki pirmųjų Komisijos veiksmų, iš esmės neturi būti atsižvelgiama apskaičiuojant baudos dydį ir taikant baudos sumažinimą (ginčijamo sprendimo 382 konstatuojamoji dalis).

54 Komisija taip pat tvirtino negalinti teigti, kad kartelis nebuvo įgyvendintas, nes remiantis faktinių aplinkybių aprašymu galima daryti išvadą, jog šalys užtikrino kartelio įgyvendinimą būtent dalyvaudamos nuolatiniuose susitikimuose ir nuolat keisdamosi informacija apie kainas ir kiekius pirkimo laikotarpiu (ginčijamo sprendimo 383 konstatuojamoji dalis).

55 Komisija galiausiai atmetė Transcatab pateiktą argumentą, kad reikia atsižvelgti į specifinį Italijos žaliavinio tabako rinkos ekonominį ir socialinį kontekstą, kad būtų galima nustatyti baudos dydį remiantis Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių (OL 1998, C 9, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171, toliau – gairės) 5 punkto b papunktį. Komisija atkreipė dėmesį, kad minėto gairių 5 punkto b papunkčio taikymas yra išimtinis ir kad nagrinėjamoje byloje nėra aplinkybių, kurios būtų tokios pačios ar panašios į Transcatab nurodytą bylą jos pateiktam argumentui pagrįsti. Komisija dar sykį patvirtino, kad nenustatyta, jog neteisėti veiksmai kai kurių Italijos regionų tabako sektoriuje galėjo turėti lemiamos įtakos bei išprovokuoti aptariamus veiksmus ir kad bendro rinkų organizavimo reformos poveikis buvo pernelyg neaiškus ir tolimas laiko atžvilgiu, kad į tai būtų galima pagrįstai atsižvelgti kaip į lengvinančią aplinkybę (ginčijamo sprendimo 384 konstatuojamoji dalis).

56 Vėliau Komisija įvertino ypatingą Deltafina padėtį ir nusprendė, kad už jos bendradarbiavimą reikia 50 % sumažinti jai skirtą baudą (ginčijamo sprendimo 385–398 konstatuojamosios dalys).

57 Pritaikiusi lengvinančias aplinkybes, Komisija nustatė tokias baudas (ginčijamo sprendimo 399 konstatuojamoji dalis):

– Deltafina: 30 mln. eurų,

– Dimon Italia (Mindo): 20 mln. eurų,

– Transcatab: 20 mln. eurų,

– Romana Tabacchi: 8,75 mln. eurų.

58 Galiausiai Komisija priminė, kad remiantis Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalimi vienai įmonei ar įmonių asociacijai – pažeidimo dalyvei skiriama bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais. Dėl šio aspekto ji papildomai nurodė, kad kai nagrinėjamos įmonės priklauso grupei, laikoma įrodyta, jog toms įmonėms lemiamą įtaką daro jų patronuojančios bendrovės, ir kad dėl to, jog pastarosios yra solidariai atsakingos už jų dukterinei bendrovei skirtą baudą, būtent į grupės apyvartą pasaulio mastu turi būti atsižvelgta, kai reikia nustatyti minėtą 10 % ribą (ginčijamo sprendimo 400 ir 401 konstatuojamosios dalys).

59 Todėl ji nusprendė, kad Romana Tabacchi skirta bauda neturi viršyti 2,05 mln. eurų ir kad nereikia mažinti kitų baudų pagal šią nuostatą (ginčijamo sprendimo 402 ir 403 konstatuojamosios dalys).

Pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymas

60 Ginčijamo sprendimo 405–500 konstatuojamosiose dalyse Komisija išdėstė nuomonę dėl pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymo šioje byloje.

61 Deltafina, Dimon Italia ir Transcatab paprašė joms taikyti minėtą pranešimą. Dėl Deltafina Komisija priminė, kad jai buvo suteiktas sąlyginis atleidimas nuo baudos. Be to, Komisija patvirtino padariusi preliminarią išvadą, kad Dimon Italia ir Transcatab atitinkamai buvo pirmoji ir antroji įmonės, pateikusios įrodymų apie įtariamą pažeidimą, kurie turėjo didelės papildomosios vertės palyginti su jos jau turimais įrodymais, kaip nurodyta pranešimo dėl bendradarbiavimo 22 punkte (ginčijamo sprendimo 405–407 konstatuojamosios dalys).

62 Išnagrinėjusi Deltafina padėtį ir nusprendusi, kad jos negalima atleisti nuo baudos ar ja sumažinti dėl to, kad ji pažeidė pranešime dėl bendradarbiavimo nustatytą pareigą bendradarbiauti (žr. ginčijamo sprendimo 408–484 konstatuojamąsias dalis ir šio sprendimo 4 ir 10 punktus), Komisija nagrinėjo Dimon Italia ir Transcatab atvejus.

63 Pirma, Komisija nusprendė, kad galutinis atleidimo nuo baudos netaikymas Deltafina neturi jokios tiesioginės įtakos pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymui Dimon Italia ir Transcatab (ginčijamo sprendimo 485–491 konstatuojamosios dalys).

64 Antra, remdamasi minėtu pranešimu, ji nustatė, kiek galima sumažinti baudą, be kita ko, Transcatab.

65 Dėl šio aspekto Komisija visų pirma konstatavo, kad Transcatab laikėsi jai nustatytų sąlygų, t. y. nutraukė dalyvavimą darant pažeidimą ne vėliau kaip tą dieną, kai pateikė įrodymus (ginčijamo sprendimo 492 ir 493 konstatuojamosios dalys).

66 Galiausiai Komisija patvirtino, kad nustatydama, kiek sumažinti baudą, ji atsižvelgė į tai, kada buvo pateikti įrodymai, kokią papildomąją vertę jie turėjo ir įmonių bendradarbiavimo apimtį bei tęstinumą po to, kai buvo pateikti įrodymai (ginčijamo sprendimo 494 konstatuojamoji dalis).

67 Pirma, Komisija pažymėjo, kad Transcatab prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikė anksčiau, nei ji ėmėsi aktyviu tikrinimo priemonių, kad jos prašymas pateiktas dėl viso pažeidimo laikotarpio ir kad pateikti įrodymai įvairiais aspektais patvirtino Komisijos jau turėtus įrodymus (ginčijamo sprendimo 495 konstatuojamoji dalis).

68 Antra, kiek tai konkrečiai susiję su Transcatab pateiktais dokumentais, Komisija pripažino, kad faktinių aplinkybių nupasakojimas yra ypač išsamus ir kad jis buvo ypač naudingas siekiant suprasti pažeidimą ir, be kita ko, tam tikrus jos aspektus (kaip antai tarpšakinio susitarimo sudarymas 1999 m. dėl perteklinės tabako gamybos 1998 m.). Vis dėlto ji nurodė, kad atsižvelgė į visas faktines aplinkybes, dėl kurių Transcatab pateikė įrodymus (ginčijamo sprendimo 497 konstatuojamoji dalis).

69 Galiausiai Komisija taip pat pripažino, kad Transcatab bendradarbiavo per visą procedūrą ir neginčijo faktinių aplinkybių, kuriomis Komisija rėmėsi pranešime apie kaltinimus (ginčijamo sprendimo 498 konstatuojamoji dalis).

70 Todėl Komisija nusprendė Transcatab taikyti patį didžiausią baudos sumažinimą, numatytą pagal atitinkamas ribas, t. y. jai skirtą baudą sumažinti 30 % (ginčijamo sprendimo 499 konstatuojamoji dalis).

71 Remdamasi Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalimi, Komisija galiausiai nustatė (žr. ginčijamo sprendimo 2 dalį) tokias ginčijamo sprendimo adresatėmis esančioms įmonėms ir įmonių asociacijoms skirtinas baudas:

– Deltafina ir Universal solidariai: 30 mln. eurų,

– Dimon Italia (Mindo) ir Alliance One: 10 mln. eurų, Alliance One atsakinga už visos baudos sumokėjimą, o Mindo solidariai atsakinga tik už 3 990 000 eurų sumokėjimą,

– Transcatab ir Alliance One solidariai: 14 mln. eurų,

– Romana Tabacchi: 2,05 mln. eurų,

– APTI: 1 000 eurų,

– Unitab: 1 000 eurų.

Procesas ir šalių reikalavimai

72 2006 m. sausio 24 d. Bendrojo Teismo (buvęs Pirmosios instancijos teismas) kanceliarijai pateiktu pareiškimu Alliance One pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo iš dalies (byla T‑25/06). 2006 m. vasario 3 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu Transcatab pareiškė šį ieškinį.

73 Pareiškime Alliance One paprašė sujungti tą bylą su šia byla. Pareiškime Transcatab taip pat pateikė tokį prašymą.

74 Bendrasis Teismas nepatenkino prašymo sujungti bylas.

75 2009 m. lapkričio 24 d. Bendrasis Teismas, pritaikęs Bendrojo teismo procedūros reglamento 64 straipsnyje nustatytas proceso organizavimo priemones, raštu pateikė klausimą Transcatab, kuri į jį atsakė per nustatytą terminą. 2010 m. vasario 4 d. Komisija pateikė pastabas dėl Transcatab atsakymo.

76 Susipažinęs su teisėjos pranešėjos pranešimu, Bendrasis Teismas nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, pritaikęs proceso organizavimo priemones, paprašė Transcatab pateikti dokumentą. Dokumentas buvo pateiktas per nustatytą terminą.

77 Per 2010 m. lapkričio 30 d. teismo posėdį buvo išklausytos šalių žodinės pastabos ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.

78 Per posėdį Bendrais Teismas, remdamasis procedūros reglamento 64 straipsniu, paprašė Transcatab pateikti kitą dokumentą. 2010 m. gruodžio 22 d. Transcatab tą dokumentą pateikė.

79 Transcatab Bendrojo Teismo prašo:

– iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą,

– sumažinti jai skirtą baudą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

80 Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– skirti 15 mln. eurų baudą remiantis EB 229 straipsniu jam suteiktais įgaliojimais,

– priteisti iš Transcatab bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

81 Ieškiniui pagrįsti Transcatab pateikia penkis pagrindus, iš kurių kelis galima skirstyti į keletą dalių. Pirmajame pagrinde Transcatab iš esmės teigia, kad Komisija padarė teisės klaidų pripažindama Alliance One atsakinga už jos veiksmus, kad Komisija nepakankamai motyvavo savo poziciją šiuo klausimu ir kad ji taip pat pažeidė jos teisę į gynybą. Antrasis pagrindas susijęs su teisės klaida, motyvavimo nebuvimu ir nelogišku motyvavimu, teisės į gynybą pažeidimu ir proporcingumo, vienodo požiūrio bei teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu nustatant baudą. Trečiasis pagrindas susijęs su teisės klaida ir motyvavimo nepateikimu nustatant baudos dydį, kiek tai susiję su pažeidimo trukmės įvertinimu, principo ne bis in idem pažeidimu, kiek tai susiję su APTI skirta bauda, ir su vienodo požiūrio principo pažeidimu. Ketvirtajame pagrinde Transcatab teigia, kad Komisija ginčijamame sprendime klaidingai nusprendė, kad netaikytina nė viena jos nurodyta lengvinanti aplinkybė. Penktajame pagrinde ji galiausiai teigia, kad Komisija padarė klaidų taikydama pranešimą dėl bendradarbiavimo.

82 Komisija mano, kad trečiuoju pagrindu Transcatab grįžo prie ankstesnio bendradarbiavimo, per kurį neginčijo pranešime apie kaltinimus nustatytų faktinių aplinkybių. Todėl priešpriešiniu reikalavimu Komisija Bendrojo Teismo prašo Transcatab taikyti ne 30 %, o 25 % baudos sumažinimą ir naudojantis neribota jurisdikcija skirti 15 mln. eurų baudą.

1. Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su pažeidimo inkriminavimu Transcatab patronuojančiai bendrovei

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo pirmos dalies, susijusios su klaidingu teismų praktikos aiškinimu, neatsižvelgimu į pateiktus įrodymus ir teisės į gynybą pažeidimu

Šalių argumentai

83 Pirma, Transcatab neigia ginčijamo sprendimo išvadas, kuriose pasakyta, kad vien tik fakto, jog pažeidimo darymo laikotarpiu SCC valdė 100 % jos kapitalo, pakanka daryti prielaidai, jog ji atsakinga už dukterinės bendrovės neteisėtus veiksmus. Tokia prielaida prieštarauja teismų praktikai. Pasak Transcatab, Komisija turi įrodyti, jog egzistuoja kiti požymiai, kuriais remiantis galima teigti, jog patronuojanti bendrovė tikrai darė lemiamą įtaką dukterinei bendrovei. Šiuo atveju Komisija tik preziumavo SCC atsakomybę ir nenurodė kitų požymių, kuriais būtų galima pagrįsti tą atsakomybę. Ji taip pat perkėlė įrodinėjimo naštą, kuri turi tekti ne Transcatab ar jos patronuojančiai įmonei, o pačiai Komisijai.

84 Antra, Transcatab teigia, kad SCC pateikė Komisija pakankamai įrodymų, kad ji nesusijusi su Transcatab veiksmais. Tie įrodymai susiję tiek su Italijos rinkos vietinėmis realijomis, tiek su SCC grupei būdingomis savybėmis, kurios įrodo jos dukterinių bendrovių nepriklausomumą. Be to, tie įrodymai susiję su jos valdybos ir generalinio direktoriaus savarankiškumu.

85 Dublike Transcatab, be kita ko, pabrėžia, jog Komisijos teiginys, kad lemiamos įtakos prezumpciją galima paneigti tik tuo atveju, kai dalyvavimas yra išimtinai finansinio pobūdžio, prieštarauja teismų praktikai. Jos nuomone, Komisija atidžiai neišnagrinėjo per administracinę procedūrą pateiktų įrodymų ir paprasčiausiai atmetė visus argumentus remdamasi nepagrįstu išankstiniu nusistatymu. Pirma, teiginys, kad neįtikėtina, jog patronuojanti bendrovė gali deleguoti visą dukterinės bendrovės valdymą, yra nepagrįstas. Per administracinę procedūrą Transcatab teigė, kad dėl grupės šakinės sandaros neįmanoma jos valdyti centralizuotai. Antra, lemiamos įtakos prielaidą Komisija taikė net ir laikotarpiui, kuriuo SCC valdė tik 50 % Transcatab kapitalo, nors pastaroji įmonė ir SCC įrodė, kad Transcatab valdyba ir generalinis direktorius, kuriems buvo suteikti visi bendrovės valdymo įgaliojimai, buvo paskirti anksčiau, nei SCC įgijo išskirtinę Transcatab kontrolę. Trečia, to, kad tam tikri dokumentai buvo parengti anglų kalba, nepakanka patronuojančios bendrovės įtakai Transcatab komercinės veiklos valdymui įrodyti. Galiausiai, Komisija nepagrįstai atmetė pateiktus įrodymus nepateikusi pakankamų ar logiškų motyvų ir nepalyginusi tų įrodymų su kitais įrodomąją ar bent tokią pačią vertę turinčiais dokumentais. Taigi, Komisija nesilaikė jai tenkančios pareigos nešališkai išnagrinėti bylą.

86 Trečia, Komisija pažeidė Alliance One teisę į gynybą, nes ginčijamame sprendime naudojosi dokumentais, kurie nebuvo paminėti pranešime apie kaltinimus, o dėl to SCC negalėjo pateikti apie juos nuomonės ir buvo pažeisti jos teisių perėmėjos Alliance One teisėti lūkesčiai. Transcatab pripažįsta, kad apie tuos dokumentus šalims buvo žinoma. Tačiau, kadangi tie dokumentai nebuvo paminėti pranešime apie kaltinimus, šalys galėjo pagrįstai manyti, kad jie bylai buvo nereikšmingi ir kad nereikėjo pateikti nuomonės apie tuos dokumentus. Dublike ir per teismo posėdį Transcatab patvirtino, kad remiasi jos teisės į gynybą pažeidimu.

87 Komisija prašo atmesti Transcatab argumentus. Kiek tai konkrečiai susiję su kaltinimu dėl Alliance One teisių pažeidimo, Komisija abejoja dėl jo priimtinumo, nes Transcatab teigia, kad buvo pažeista ne jos, o kitos šalies teisė į gynybą. Kaltinimo išplėtimas į Transcatab teisę į gynybą yra pavėluotas, todėl nepriimtinas.

Bendrojo Teismo vertinimas

– Dėl taisyklių, reglamentuojančių dukterinės bendrovės veiksmų inkriminavimo patronuojančiai bendrovei nesilaikymo

88 Dėl pirmojo Transcatab nurodyto kaltinimo reikia priminti, kad konkurencijos teisė taikoma įmonių veiklai (2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 59 punktas) ir kad sąvoka „įmonė“ apima bet kurį ūkinę veiklą vykdantį subjektą, neatsižvelgiant į jo teisinį statusą ar finansavimo būdus (2005 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 112 punktas ir 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją, C‑97/08 P, Rink. p. I‑8237, 54 punktas).

89 Teismų praktikoje nustatyta, kad sąvoka „įmonė“ šiame kontekste turi būti suprantama kaip reiškianti ekonominį vienetą, net jei teisiniu požiūriu šį ekonominį vienetą sudaro keletas fizinių ar juridinių asmenų (2006 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, C‑217/05, Rink. p. I‑11987, 40 punktas ir 88 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 55 punktas; 2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo DaimlerChrysler prieš Komisiją, T‑325/01, Rink. p. II‑3319, 85 punktas).

90 Kai toks ūkio subjektas pažeidžia konkurencijos taisykles, remiantis asmeninės atsakomybės principu, jis turi atsakyti už šį pažeidimą (šiuo klausimu žr. 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 145 punktą, 2007 m. gruodžio 11 d. Sprendimo ETI ir kt., C‑280/06, Rink. p. I‑10893, 39 punktą ir 88 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 56 punktą).

91 Konkurencijos teisės pažeidimas turi būti nedviprasmiškai inkriminuotas juridiniam asmeniui, kad būtų galima jam skirti baudas. Kad būtų galima taikyti ir vykdyti Komisijos sprendimus konkurencijos teisės srityje, kaip jų adresatą būtina nurodyti juridinio asmens statusą turintį subjektą (šiuo klausimu žr. 1999 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij prieš Komisiją (vadinamoji PVC II byla), T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink. p. II‑931, 978 punktą).

92 Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, darytina išvada, kad dukterinės bendrovės elgesys gali būti inkriminuojamas patronuojančiai bendrovei būtent tuo atveju, kai, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius (žr. 88 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją 58 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

93 Kadangi tokiu atveju patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto nariai ir sudaro vieną įmonę pagal EB 81 straipsnį, Komisija gali sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiai bendrovei, nesant reikalo įrodyti asmeninio šios bendrovės dalyvavimo darant pažeidimą (šiuo klausimu žr. 88 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją 59 punktą).

94 Remiantis teismų praktika taip pat darytina išvada, kad konkrečiu atveju, kai patronuojanti bendrovė valdo 100 % konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios dukterinės bendrovės kapitalo, pirma, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui ir, antra, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ta patronuojanti bendrovė iš tikrųjų daro tokią įtaką (žr. 88 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją 60 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

95 Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas dukterinės bendrovės kapitalas, kad būtų preziumuojama, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką dukterinės bendrovės prekybos politikai. Tada Komisija gali pripažinti, kad patronuojanti bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojanti bendrovė, kuri turi paneigti šią prezumpciją, pateiktų pakankamų įrodymų, kuriais remdamasi galėtų įrodyti, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai (šiuo klausimu žr. 2006 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją, C‑286/98 P, Rink. p. I‑9925, 29 punktą ir 88 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 61 punktą).

96 Nors šio sprendimo 95 punkte minėto Sprendimo Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją 28 ir 29 punktuose Teisingumo Teismas nurodė ne tik 100 % dukterinės bendrovės kapitalo valdymą, bet ir kitas aplinkybes, kaip antai, kad nebuvo užginčyta, jog patronuojanti bendrovė darė įtaką dukterinės bendrovės prekybos politikai arba kad abiem bendrovėms buvo bendrai atstovaujama per administracinę procedūrą, vis dėlto šias aplinkybes Teisingumo Teismas nurodė tik siekdamas paminėti visus elementus, kuriais remdamasis Pirmosios instancijos teismas grindė savo motyvus, o ne tam, kad šio sprendimo 94 punkte minėtai prezumpcijai įgyvendinti nustatytų reikalavimą pateikti papildomų duomenų, kuriais remiantis būtų galima įrodyti, kad patronuojanti bendrovė tikrai darė įtaką (žr. 88 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją 62 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; 2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik prieš Komisiją, T‑69/04, Rink. p. II‑2567, 57 punktą).

97 Remiantis ginčijamu sprendimu darytina išvada, jog tam, kad patronuojančiai bendrovei priskirtų atsakomybę už jos dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą, Komisija iš pradžių darė prielaidą, kad ją priskirti galima, kai patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną ekonominį vienetą ir todėl yra viena įmonė, kaip nustatyta EB 81 straipsnyje (ginčijamo sprendimo 325 konstatuojamoji dalis).

98 Pagrindinis elementas, kuriuo Komisija rėmėsi įrodinėdama, kad patronuojančiai bendrovei galima inkriminuoti jos dukterinės bendrovės neteisėtus veiksmus, yra pastarosios nesavarankiškumas, kiek tai susiję su jos elgesiu rinkoje. Tas nesavarankiškumas yra natūrali patronuojančios bendrovės „lemiamos įtakos“ dukterinei bendrovei pasekmė, nes tai, kad tokia įtaka iš tikrųjų daroma, galima preziumuoti, remiantis teismų praktika, tuo atveju, kai patronuojanti bendrovė valdo visas dukterinės bendrovės akcijas (žr. ginčijamo sprendimo 329 ir 330 konstatuojamąsias dalis).

99 Taigi ginčijamo sprendimo 331 konstatuojamojoje dalyje Komisija nusprendė, kad šiuo atveju Transcatab „stokojo savarankiškumo“, nes ją visiškai valdė jos patronuojanti bendrovė SCC.

100 Priešingai nei dublike teigia Transcatab, t. y. kad šioje byloje prezumpciją iuris tantum Komisija pakeitė į prezumpciją iuris et de iure, šis samprotavimas nenukrypsta nuo nuginčijamos prezumpcijos logikos. Taigi, kaip ir kitų konkurencijos teisėje pripažįstamų prezumpcijų atveju, jei Komisija gali teisėtai preziumuoti faktinę aplinkybę, ji laikoma įrodyta, kol aptariama įmonė nepaneigs prezumpcijos pateikdama įtikinamų priešingų įrodymų (90 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni 121 ir 126 punktai bei 1999 m. liepos 8 d. Sprendimo Hüls prieš Komisiją, C‑199/92 P, Rink. p. I‑4287, 162 ir 167 punktai). Be to, atsižvelgiant į jos nuginčijamumą, minėta prezumpcija, kuri kiekvienu atveju gali būti paneigta, nesudaro prielaidos atsakomybę automatiškai priskirti visą dukterinės bendrovės įstatinį kapitalą valdančiai patronuojančiai bendrovei, nes tai prieštarautų asmeninės atsakomybės principui, kuriuo grindžiama konkurencijos teisė.

101 Taigi Komisija laikėsi dukterinės bendrovės veiksmų inkriminavimą jos patronuojančiai bendrovei reglamentuojančių taisyklių, kai iš esmės nusprendė, kad SCC, kurios teisių perėmėja yra Alliance One, atsakinga už Transcatab padarytą pažeidimą.

102 Reikia konstatuoti, kad tokia išvada negali būti paneigta Transcatab argumentais, išdėstytais atsakyme į Bendrojo Teismo raštu pateiktą klausimą dėl išvadų, kurias reikia padaryti atsižvelgiant į 88 punkte minėtą Sprendimą Akzo Nobel prieš Komisiją. Jos nuomone, pirma, tame sprendime Teisingumo Teismas klaidingai aiškino ankstesnę teismų praktiką, būtent 95 punkte minėtą Sprendimą Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją, ir bet kuriuo atveju teismų praktika šiuo klausimu yra nevienareikšmė. Antra, bylos, kurioje priimtas šis sprendimas, faktinės aplinkybės skiriasi nuo šios bylos faktinių aplinkybių, nes kartelyje dalyvavo daug dukterinių bendrovių ir todėl buvo sunkiau įrodyti, kad patronuojanti bendrovė nežinojo apie antikonkurencinę veiklą. Kalbant apie pirmąjį argumentą, pažymėtina, kad pakanka konstatuoti, jog remiantis 88 punkte minėtu Sprendimu Akzo Nobel prieš Komisiją (šiuo klausimu taip pat žr. generalinės advokatės J. Kokott išvados šioje byloje, Rink. p. I‑8241, 60 ir 61 punktus) darytina išvada, kad Teisingumo Teismas ne tik atsižvelgė į teismų praktiką, kuria Transcatab grindžia didžiąją dalį pagrindinių argumentų, ir, be kita ko, į 95 punkte minėtą Sprendimą Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją, bet ir vienareikšmiškai išaiškino ankstesnę teismų praktiką (88 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją 58–62 punktai). Kalbant apie antrąjį argumentą, pakanka konstatuoti, kad tariamas dviejų bylų skirtumas yra visiškai nereikšmingas, nes byloje, kurioje priimtas 88 punkte minėtas Sprendimas Akzo Nobel prieš Komisiją, atsakomybės priskyrimo kriterijus visiškai nebuvo patronuojančios bendrovės tiesioginio ar netiesioginio žinojimo apie dukterinės bendrovės ar įmonių įgyvendinamus veiksmus kriterijus. Bet kuriuo atveju, kaip visiškai teisingai nurodo Komisija, šiame sprendime į tokį elementą visiškai nebuvo atsižvelgta.

– Dėl neatsižvelgimo į įrodymus, pateiktus prezumpcijai paneigti

103 Kaip nurodyta šio sprendimo 94 ir 95 punktuose, kai visą dukterinės bendrovės kapitalą valdo patronuojanti bendrovė, Komisija gali preziumuoti, kad ji daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės veiksmams, ir neprivalo pateikti papildomų įrodymų, kad patronuojanti bendrovė tikrai darė tokią įtaką ar žinojo apie pažeidimą arba minėtos dukterinės bendrovės dalyvavimą darant tą pažeidimą. Tai nuginčijama prezumpcija, kurią galima paneigti priešingais įrodymais. Priešingai nei teigia Transcatab, būtent todėl SCC, kuri pažeidimo darymo laikotarpiu valdė 100 % Transcatab kapitalo (žr. ginčijamo sprendimo 336 konstatuojamąją dalį), turi paneigti tą prezumpciją pateikdama įrodymų, kad jos dukterinė bendrovė savarankiškai nustato veiksmų rinkoje politiką ir šios dvi bendrovės nėra vienas ekonominis vienetas. Priešingu atveju kontrolė laikoma įrodyta tuo, kad prezumpcija, grindžiama viso kapitalo valdymu, nebuvo paneigta (šiuo klausimu žr. 88 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją 60–62 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką; 2009 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją, T‑175/05, neskelbiamo Rinkinyje, 93 punktą).

104 Šiuo atveju ginčijamo sprendimo 335–344 konstatuojamosiose dalyse Komisija išnagrinėjo SCC atsakyme į pranešimą apie kaltinimus pateiktus argumentus ir įrodymus, kad ji nedarė lemiamos įtakos Transcatab prekybos politikai, ir nusprendė, kad jais negalima paneigti prezumpcijos.

105 Reikia konstatuoti, kad ieškinyje Transcatab paprasčiausiai teigia, nenurodydama jokio pagrindo, kad per administracinę procedūrą SCC įrodė, jog jos sandara yra decentralizuota ir ji turi vietinę savarankišką vadovybę, kuriai buvo perduotos visos funkcijos atsižvelgiant būtent į Italijos žaliavinio tabako rinkos ypatybes ir kad jos valdybos nariai bei generalinis direktorius yra savarankiški ir neturi jokių tiesioginių ar netiesioginių ryšių su SCC. Tačiau Transcatab visiškai nenurodė Komisijos galimai padarytų klaidų ginčijamame sprendime, kiek tai susiję su įrodymų vertinimu. Ir tik dublike atsakydama į tam tikrus Komisijos argumentus ji pateikia kelis argumentus, kuriais netiesiogiai kritikuoja ginčijamą sprendimą.

106 Bet kuriuo atveju visų pirma reikia pažymėti, kad, kaip visiškai teisingai ginčijamo sprendimo 338 konstatuojamojoje dalyje nurodė Komisija, tai, jog dukterinė bendrovė turi vietos vadovybę ir savo išteklius, savaime neįrodo, jog elgesį rinkoje ji nustato nepriklausomai nuo patronuojančios bendrovės. Tai, kad einamosios veiklos valdymas perduotas visiškai valdomos dukterinės bendrovės vietos vadovybei, yra įprasta praktika, todėl tuo remiantis negalima įrodyti realaus dukterinių bendrovių savarankiškumo. Tas pats pasakytina ir apie argumentą, susijusį su tariamomis Italijos žaliavinio tabako rinkos savybėmis, nes tos savybės netrukdo patronuojančiai bendrovei veiksmingai visiškai kontroliuoti dukterinę bendrovę.

107 Be to, reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 341 ir 342 konstatuojamosiose dalyse Komisija pažymėjo, pirma, kad prieš įsigydama visą Transcatab kapitalą SCC jau kontroliavo šią bendrovę su Italijoje esančiu partneriu ir kad dėl to faktas, jog ji nieko nekeitė jos vadovybėje perėmusi kontrolę, negali būti laikomas įrodymu, kad tapusi vienintele jos savininke ji nedarė jokios įtakos dukterinei bendrovei. Antra, Komisija nustatė, kad vykdomųjų pareigų delegavimas Transcatab generaliniam direktoriui, kuris, nesant tai paneigiančių įrodymų, galėjo pagrįstai būti laikomas paskirtu SCC, nesutrukdė kitiems valdybos nariams užimti vykdomųjų pareigų ir atlikti vykdomųjų funkcijų.

108 Reikia atkreipti dėmesį, kad negavusi SCC paaiškinimų Komisija visiškai teisingai suteikė reikšmę faktui, kad SCC, tapusi vienintele akcininke, turėjo visas galias iš dalies arba visiškai atnaujinti valdybą, tačiau tuo klausimu nesiėmė jokių priemonių. Todėl darytina išvada, kad sprendimą valdybos narius ir, svarbiausia, generalinį direktorių palikti eiti pareigas galėjo priimti tik SCC, kaip vienintelė Transcatab akcininkė.

109 Be to, aplinkybė, kad vienas asmuo, t. y. generalinis direktorius, turi valdybos jam deleguotus didelius įgaliojimus, gali, atvirkščiai, reikšti, kad patronuojanti bendrovė norėjo supaprastinti dukterinės bendrovės kontrolę, valdybai suteikdama įgaliojimus veikti nereikšmingose veiklos srityse, o visą galią sutelkdama į „patikimo žmogaus“ rankas. Iš tikrųjų neįtikėtina, kad tarptautinė bendrovė visus sprendimus nacionalinėje rinkoje priimančios įmonės įgaliojimus deleguotų, kaip antai Transcatab atveju, t. y. įgijusi visišką kontrolę nekeistų buvusio įgaliojimų delegavimo fiziniam asmeniui, kuris, veikdamas visiškai savarankiškai ir tariamai nepaskirtas vienintelio akcininko, savo ruožtu pasirinktų valdybos narius, o visiems kitiems asmenims neleistų daryti jokios įtakos įmonės valdymui, ir kuris faktiškai niekam neteiktų ataskaitos apie savo veiksmus.

110 Dėl šių priežasčių ir atsižvelgiant į tai, kad įgaliojimų delegavimas dukterinės bendrovės generaliniam direktoriui nėra neįprastas, šiuo argumentu negalima paneigti patronuojančios bendrovės vykdomos Transcatab kontrolės.

111 Kiek tai susiję su argumentu, kuriuo kritikuojama tariama išvada, kurią Komisija padarė remdamasi aplinkybe, jog tam tikri dokumentai buvo rašomi anglų klaba, pakanka konstatuoti, kad, priešingai nei teigia Transcatab, 343–346 ginčijamo sprendimo konstatuojamosiose dalyse nurodytais dokumentais nebuvo siekiama nei įrodyti, kad patronuojančios bendrovės galėjo arba iš tikrųjų darė įtaką Italijoje esančių dukterinių bendrovių veiksmams, nei juo labiau įrodyti, kad patronuojančios bendrovės žinojo apie aptariamą kartelį. Priešingai, Komisija tam tikrus administracinėje byloje esančius dokumentus panaudojo tik tam, kad nustatytų atsakyme į pranešimą apie kaltinimus SCC pateiktų įrodymų ir argumentų prezumpcijai, kad ji darė lemiamą įtaką Transcatab, paneigti įtikimumą.

112 Galiausiai reikia pažymėti, kad, priešingai nei dublike teigia Transcatab, remiantis ginčijamu sprendimu negalima daryti išvados, kad lemiamos įtakos prezumpciją galima paneigti tik tuo atveju, kai patronuojančios bendrovės dalyvavimas yra tik finansinio pobūdžio.

113 Darytina išvada, kad kaltinimas, susijęs su neatsižvelgimu į įrodymus, pateiktus prezumpcijai paneigti, turi būti atmestas.

– Dėl teisės į gynybą pažeidimo

114 Dėl trečiojo Transcatab pateikto kaltinimo reikia priminti, kad teisės į gynybą paisymas vykdant administracines procedūras konkurencijos politikos srityje yra bendrasis Europos Sąjungos teisės principas, kurio laikymąsi užtikrina Sąjungos teismai (žr. 2009 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją, C‑534/07 P, Rink. p. I‑7415, 26 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

115 Remiantis teismų praktika, teisės į gynybą paisymas reikalauja, kad suinteresuotajai įmonei per administracinę procedūrą būtų suteikta galimybė veiksmingai pareikšti nuomonę dėl nurodomų faktų ir aplinkybių tikrumo bei tinkamumo, taip pat dėl Komisijos pateiktų dokumentų teiginiui dėl Sutarties pažeidimo pagrįsti (1983 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Musique Diffusion française prieš Komisiją, 100/80–103/80, Rink. p. 1825, 10 punktas ir 1995 m. balandžio 6 d. Sprendimo BPB Industries ir British Gypsum prieš Komisiją, C‑310/93 P, Rink. p. I‑865, 21 punktas).

116 Šis principas įgyvendinamas Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalimi, joje nustačius, kad šalims siunčiamas pranešimas apie kaltinimus, kuriame turi būti aiškiai išdėstyti pagrindiniai argumentai, kuriais Komisija remiasi toje procedūros stadijoje (šiuo klausimu žr. 80 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland prieš Komisiją 67 punktą), kad suinteresuotieji asmenys galėtų veiksmingai susipažinti su informacija apie veiksmus, kuriais Komisija juos kaltina, ir tinkamai apsiginti prieš Komisijai priimant galutinį sprendimą. Šio reikalavimo laikomasi, kai minėtame sprendime suinteresuotieji asmenys nekaltinami pranešime apie kaltinimus nenurodytais padarytais pažeidimais ir jame pateikiami tik tie faktai, dėl kurių suinteresuotieji asmenys galėjo pasiaiškinti (šiuo klausimu žr. 2003 m. kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo CMA CGM prieš Komisiją, T‑213/00, Rink. p. II‑913, 109 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

117 Vis dėlto ta informacija gali būti pateikta glaustai, o galutinis sprendimas nebūtinai turi visiškai atitikti pranešimą apie kaltinimus (šiuo klausimu žr. 115 punkte minėto Sprendimo Musique Diffusion française prieš Komisiją 14 punktą), nes tas pranešimas yra parengiamasis dokumentas, kuriame išdėstytas faktinių ir teisinių aplinkybių vertinimas yra tik laikinas (šiuo klausimu žr. 1987 m. lapkričio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo British American Tobacco ir Reynolds Industries prieš Komisiją, 142/84 ir 156/84, Rink. p. 4487, 70 punktą). Taigi leidžiama papildyti pranešimą apie kaltinimus atsižvelgiant į šalių, iš kurių argumentų matyti, kad jos galėjo veiksmingai įgyvendinti teisę į gynybą, atsakymą. Per administracinę procedūrą Komisija taip pat gali pakeisti ir papildyti faktinius bei teisinius argumentus suformuluotiems kaltinimams pagrįsti (šiuo klausimu žr. 2002 m. vasario 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Compagnie générale maritime prieš Komisiją, T‑86/95, Rink. p. II‑1011, 448 punktą ir 2002 m. spalio 22 d. Sprendimo Schneider Electric prieš Komisiją, T‑310/01, Rink. p. II‑4071, 438 punktą).

118 Beje, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad atsižvelgimas į per administracinę procedūrą įmonės pateiktą argumentą, nesuteikus jai galimybės šiuo klausimu išsakyti nuomonės prieš priimant galutinį sprendimą, negali būti savaime laikomas teisės į gynybą pažeidimu (2001 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo nutarties Irish Sugar prieš Komisiją, C‑497/99 P, Rink. p. I‑5333, 24 punktas).

119 Galiausiai taip pat reikia priminti, kad, remiantis teismų praktika, teisė į gynybą pažeidžiama, kai egzistuoja galimybė, jog dėl Komisijos padaryto pažeidimo jos vykdytos administracinės procedūros rezultatas galėjo būti kitoks. Ieškove esanti įmonė įrodo, kad toks pažeidimas padarytas, jei pateikia pakankamai įrodymų ne dėl to, kad Komisijos sprendimo turinys būtų buvęs kitoks, o dėl to, kad ji būtų galėjusi geriau apsiginti, jei nebūtų buvę pažeidimo, pavyzdžiui, dėl to, jog gynybai ji būtų galėjusi panaudoti dokumentus, su kuriais per administracinę procedūrą jai nebuvo leista susipažinti (šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Thyssen Stahl prieš Komisiją, C‑194/99 P, Rink. p. I‑10821, 31 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei 2010 m. liepos 1 d. Sprendimo Knauf Gips prieš Komisiją, C‑407/08 P, Rink. p. I‑0000, 28 punktą).

120 Šiuo atveju reikia atkreipti dėmesį, kad pranešime apie kaltinimus Komisija, grįsdama SCC atsakomybę už Transcatab, kurios 100 % kapitalo ji valdė, padarytus kartelių teisės pažeidimus, iš esmės galėjo, atsižvelgdama į šio sprendimo 94–96 punktuose nurodytus teismų praktikos principus, tik nurodyti, kaip buvo pasiskirstęs kapitalas tarp dukterinių bendrovių ir patronuojančių bendrovių (žr. pranešimo apie kaltinimus 336–338 punktus). Galutiniame sprendime taikydama šiuos teismų praktikoje nustatytus principus Komisija turėjo išreikšti nuomonę apie atsakymuose į minėtą pranešimą aptariamai prezumpcijai paneigti pateiktus šalių argumentus (žr. ginčijamo sprendimo 335 ir kitas konstatuojamąsias dalis).

121 Be to, dėl Transcatab teiginio, kad Komisija ginčijamame sprendime naudojosi pranešime apie kaltinimus nenurodytais dokumentais, reikia pažymėti, kad tik vertindama šalių argumentus ir įrodymus, kuriuos jos pateikė per administracinę procedūrą, ginčijamo sprendimo 335–344 konstatuojamosiose dalyse Komisija iš tikrųjų nagrinėja tam tikrus konkrečius dokumentus ir aspektus, susijusius su SCC ir Trancatab ryšiais, ir tuo tikslu remiasi administracinėje byloje esančiais dokumentais. Atsižvelgimas į šiuos aspektus ir dokumentus negalėjo daryti įtakos Trancatab teisės į gynybą veiksmingumui, juo labiau kad per administracinę procedūrą ji galėjo susipažinti su minėtais dokumentais, kuriuos bet kuriuo atveju ir taip turėjo.

122 Pagaliau, remiantis bylos dokumentais darytina išvada, kad ir SCC, ir Transcatab galėjo atsakyti į joms skirtame pranešime apie kaltinimus aiškiai išdėstytą kaltinimą ir per apklausą pas bylas nagrinėjantį pareigūną išdėstyti gynybos argumentus. Taigi per administracinę procedūrą rungtyniškumo principo buvo laikytasi.

123 Bet kuriuo atveju taip pat reikia priminti, kad, kaip nustatė Teisingumo Teismas, kalbant apie pažeidimo inkriminavimą, pranešime apie kaltinimus Komisija neprivalo pateikti jokių duomenų, išskyrus įrodymus dėl patronuojančios bendrovės valdomo dukterinių bendrovių kapitalo, todėl argumentui dėl teisės į gynybą pažeidimo pritarti negalima (šiuo klausimu žr. 88 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją 64 punktą).

124 Todėl reikia iš esmės atmesti kaltinimą, susijusį su teisės į gynybą pažeidimu ir nereikia priimti sprendimo dėl Komisijos iškelto klausimo dėl jo priimtinumo.

125 Todėl atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, ieškinio pirmojo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta visa.

Dėl ieškinio pirmojo pagrindo antros dalies, susijusios su Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies pažeidimu

Šalių argumentai

126 Transcatab teigia, kad pripažinusi Alliance One atsakinga už aptariamus pažeidimus, Komisija jai skyrė baudą, kuri viršija maksimalią 10 % nuo jos paskutinių metų iki ginčijamo sprendimo priėmimo apyvartos ribą, nustatytą Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje. Jai skirta bauda siekia maždaug 43 % jos apyvartos.

127 Dėl likusios dalies Transcatab daro nuorodą į Alliance One ieškinyje, kurio kopiją ji pateikia, išdėstytus argumentus (byla T‑25/06).

128 Komisija prašo atmesti Trancatab argumentus.

Bendrojo Teismo vertinimas

129 Visų pirma reikia atkreipti dėmesį, kad ši dalis glaudžiai susijusi su šio pagrindo pirmąja dalimi, nes jos atmetimas neišvengiamai turi įtakos šios ieškinio pagrindo dalies pagrįstumui. Todėl atsižvelgiant į argumentus, kuriais remiantis buvo atmesta šio pagrindo pirmoji dalis, reikia daryti išvadą, kad Komisija nepadarė klaidos, kai atsižvelgė į SCC konsoliduotą apyvartą, kad nustatytų 10 % nuo apyvartos ribą, numatytą Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje (šiuo klausimu žr. 103 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją 114 punktą).

130 Iš tikrųjų ši riba turi būti skaičiuojama atsižvelgiant apskritai į visų bendrovių, sudarančių vieną ekonominį vienetą, veikiantį kaip įmonė, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, apyvartą, nes tik visų jį sudarančių bendrovių bendra apyvarta gali būti nagrinėjamos įmonės dydžio ir ekonominės galios rodiklis (šiuo klausimu žr. 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją, T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 528 ir 529 punktus bei 103 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 114 punktą).

131 Antra, dėl Transcatab pateiktos bendros nuorodos į jos patronuojančios bendrovės Alliance One ieškinyje išdėstytus argumentus reikia pažymėti, kad tokia nuoroda, kurioje apie aptariamą pridėtą dokumentą kalbama tik apskritai ir kuria remdamasis Bendrasis Teismas negali tiksliai nustatyti argumentų, kuriuos būtų galima laikyti papildančiais dokumentuose išdėstytus pagrindus, turi būti pripažinta nepriimtina.

132 Reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnį ir Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką tam, kad ieškinys būtų priimtinas, reikia, kad svarbiausios faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis pagrįstas, būtų bent jau trumpai, bet nuosekliai ir suprantamai nurodytos pačiame ieškinio tekste. Nors ieškinio turinys specifiniais klausimais gali būti pagrįstas ir papildytas pateikiant nuorodas į prie jo pridėtų dokumentų ištraukas, bendroji nuoroda į kitus dokumentus, netgi ieškinio priedus, negali kompensuoti pagrindinių teisinių argumentų nebuvimo, kurie pagal pirmiau nurodytas nuostatas turi būti nurodyti pačiame ieškinyje. Be to, Bendrasis Teismas neprivalo prieduose ieškoti ir nustatyti pagrindų ir argumentų, kuriuos jis galėtų laikyti pagrindžiančiais ieškinį, nes priedai atlieka tik įrodomąją ir pagalbinę funkciją (žr. 2005 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Honeywell prieš Komisiją, T‑209/01, Rink. p. II‑5527, 56 ir 57 punktus bei 2007 m. rugsėjo 17 d. Sprendimo Microsoft prieš Komisiją, T‑201/04, Rink. p. II‑3601, 94 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

133 Todėl ieškinio pirmojo pagrindo antroji dalis taip pat turi būti atmesta iš dalies kaip nepagrįsta ir iš dalies kaip nepriimtina.

134 Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad turi būti atmestas visas pirmasis ieškinio pagrindas.

2. Dėl ieškinio antrojo pagrindo, susijusio su pradinės baudos nustatymu

Dėl ieškinio antrojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su pažeidimo sunkumu

135 Ieškinio antrojo pagrindo pirmoje dalyje Transcatab pateikia keletą kaltinimų, susijusių su pažeidimo kvalifikavimu „labai sunkiu“ ginčijamame sprendime.

136 Visų pirma reikia priminti bendruosius principus, kurie taikomi nustatant baudos dydį ir, konkrečiai, vertinant pažeidimo sunkumą.

137 EB 81 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose aiškiai nurodyta, kad su bendrąja rinka nesuderinami susitarimai ir suderinti veiksmai, kuriais siekiama tiesiogiai ar netiesiogiai nustatyti pirkimo ar pardavimo kainas arba kokias nors kitas prekybos sąlygas arba riboti ar kontroliuoti gamybą arba rinkas. Tokios rūšies pažeidimai, ypač kai kalbama apie horizontaliuosius kartelius, teismų praktikoje laikomi ypač sunkiais, nes jie daro tiesioginį poveikį esminiams konkurencijos atitinkamoje rinkoje parametrams (1999 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Thyssen Stahl prieš Komisiją, T‑141/94, Rink. p. II‑347, 675 punktas), arba akivaizdžiais konkurencijos taisyklių pažeidimais (1995 m. balandžio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tréfilunion prieš Komisiją, T‑148/89, Rink. p. II‑1063, 109 punktas ir 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo BPB de Eendracht prieš Komisiją, T‑311/94, Rink. p. II‑1129, 303 punktas).

138 Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalyje nurodyta, kad nustatant skirtinos baudos dydį už EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimus, reikia atsižvelgti ne tik į pažeidimo sunkumą, bet ir į jo trukmę.

139 Nusistovėjusioje teismų praktikoje nustatyta, kad konkurencijos teisės pažeidimų sunkumas turi būti nustatomas atsižvelgiant į daugelį veiksnių, kaip antai konkrečios bylos aplinkybės, jos kontekstas ir atgrasantis baudų poveikis, tačiau nėra nustatytas baigtinis ar išsamus kriterijų, į kuriuos būtinai reikia atsižvelgti sąrašas (88 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 241 punktas; 114 punkte minėto Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją 54 punktas ir 2009 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ir C‑137/07 P, Rink. p. I‑8681, 91 punktas).

140 Siekdama užtikrinti sprendimų, kuriais nustatomos baudos už konkurencijos teisės pažeidimus, skaidrumą ir nešališkumą, Komisija priėmė gaires (gairių pirmoji pastraipa).

141 Gairės yra priemonė, skirta, atsižvelgiant į viršesnę galią turinčius teisės aktus, patikslinti kriterijus, kuriuos Komisija ketina taikyti įgyvendindama jai pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį suteiktą diskreciją nustatyti baudas. Gairės nėra sprendimo, kuriuo skiriamos baudos, teisinis pagrindas, nes tas sprendimas grindžiamas Reglamentu Nr. 1/2003, tačiau jos bendrai ir abstrakčiai nustato metodiką, kurios Komisija laikosi siekdama tuo sprendimu nustatyti skiriamų baudų dydžius, ir užtikrina įmonių teisinį saugumą (88 punkte minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 209–213 punktai ir 2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją, T‑259/02–T‑264/02 ir T‑271/02, Rink. p. II‑5169, 219 ir 223 punktai).

142 Taigi, nors gairės negali būti laikomos teisės norma, kurios administracija bet kuriuo atveju turi laikytis, vis dėlto jose nustatytos elgesio taisyklės, nurodančios administracijos praktiką, nuo kurios konkrečiu atveju ji negali nukrypti nenurodžiusi pagrindo (šiuo klausimu žr. 88 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 209 ir 210 punktus ir 2006 m. gegužės 18 d. Sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją, C‑397/03 P, Rink. p. I‑4429, 91 punktą).

143 Komisijos priimtose gairėse nustatytas jos pačios diskrecijos apribojimas vis dėlto nėra nesuderinamas su tuo, kad Komisijai išsaugoma esminė diskrecija (šiuo klausimu žr. 2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mannesmannröhren-Werke prieš Komisiją, T‑44/00, Rink. p. II‑2223, 246, 274 ir 275 punktus). Tai, kad gairėse Komisija patikslino taikomą pažeidimo sunkumo nustatymo metodą, jai neužkerta kelio šį kriterijų vertinti globaliai ir atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes, įskaitant aspektus, kurie gairėse konkrečiai nenurodyti (141 punkte minėto Sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją 237 punktas).

144 Remiantis gairėse nustatytu metodu, aptariamoms įmonėms skirtinoms baudoms apskaičiuoti Komisija atskaitos tašku ima sumą, nustatytą atsižvelgiant į pažeidimui „būdingą“ sunkumą. Vertinant minėtą sunkumą reikia atsižvelgti į paties pažeidimo pobūdį, jo konkretų poveikį rinkai, jei jį galima įvertinti, ir aptariamos geografinės rinkos dydį (gairių 1 dalies A punkto pirmoji pastraipa).

145 Taigi, pažeidimai skirstomi į tris kategorijas, t. y. „lengvi pažeidimai“, už kuriuos galimai skirtinos baudos dydis svyruoja nuo 1 000 iki 1 mln. eurų, „sunkūs pažeidimai“, už kuriuos galimai skirtinos baudos dydis svyruoja nuo 1 mln. iki 20 mln. eurų, ir „labai sunkūs pažeidimai“, už kuriuos galimai skirtinos baudos dydis viršija 20 mln. eurų (gairių 1 dalies A punkto antros pastraipos pirmoji–trečioji įtraukos). Dėl labai sunkių pažeidimų Komisija nurodo, kad tai iš esmės yra horizontalūs apribojimai, pavyzdžiui, kainų karteliai, rinkos pasidalijimo kvotos ir tinkamam vidaus rinkos funkcionavimui pavojų keliantys veiksmai, pavyzdžiui, nacionalinių rinkų atskyrimas bei aiškus įmonių, turinčių kvazimonopolinę padėtį, piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi (gairių 1 dalies A punkto antros pastraipos trečioji įtrauka).

146 Beje, reikia pažymėti, kad šio sprendimo 144 punkte nurodyti trys pažeidimo sunkumo laipsnio įvertinimo aspektai atliekant bendrą vertinimą turi nevienodą svarbą. Pažeidimo pobūdžiui tenka lemiama reikšmė, visų pirma kvalifikuojant pažeidimus kaip „labai sunkius“ (139 punkte minėto Sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją 101 punktas ir 2010 m. balandžio 28 d. Bendrojo Teismo sprendimo Gütermann et Zwicky prieš Komisiją, T‑456/05 ir T‑457/05, Rink. p. II‑0000, 137 punktas).

147 Tačiau nei konkretus poveikis rinkai, nei geografinės rinkos dydis nėra būtini veiksniai pažeidimą kvalifikuojant kaip labai sunkų horizontalių kartelių atveju, kai siekiama, kaip ir šioje byloje, nustatyti kainas. Nors į šiuos du kriterijus reikia atsižvelgti vertinant pažeidimo sunkumą, tai tik vieni iš daugelio kriterijų, kuriais remiantis apskritai vertinamas sunkumas (šiuo klausimu žr. 114 punkte minėto Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją 74 ir 81 punktus bei 141 punkte minėto Sprendimo Tribunal Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją 240 ir 311 punktus, ir 2008 m. spalio 8 d. Sprendimo Carbone-Lorraine prieš Komisiją, T‑73/04, Rink. p. II‑2661, 91 punktą).

148 Taigi, pagal jau kurį laiką nusistovėjusią teismų praktiką, remiantis gairėmis, darytina išvada, kad horizontaliuosius kartelius, kuriais, kaip ir šiuo atveju, siekiama nustatyti kainas, galima kvalifikuoti kaip labai sunkius remiantis tik pačiu pažeidimo pobūdžiu, ir Komisija neprivalo įrodyti konkretaus pažeidimo poveikio rinkai (114 punkte minėto Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją 75 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2005 m. liepos 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Brasserie nationale ir kt. prieš Komisiją, T‑49/02–T‑51/02, Rink. p. II‑3033, 178 punktą ir 2005 m. spalio 25 d. Sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją, T‑38/02, Rink. p. II‑4407, 150 punktą), o nedidelis aptariamos geografinės rinkos dydis neužkerta kelio tokiam kvalifikavimui (šiuo klausimu žr. 139 punkte minėto Sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją 103 punktą ir 147 punkte minėto Sprendimo Carbone‑Lorraine prieš Komisiją 91 punktą).

149 Šią išvadą patvirtina aplinkybė, jog sunkių pažeidimų aprašyme aiškiai nurodytas poveikis rinkai ir įtaka didesnėje bendrosios rinkos dalyje, o labai sunkių pažeidimų atveju neminimas konkretaus poveikio rinkai arba poveikio tam tikroje specialioje teritorijoje reikalavimas (146 punkte minėto Sprendimo Gütermann ir Zwicky prieš Komisiją 137 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 148 punkte minėto Sprendimo Brasserie nationale ir kt. prieš Komisiją 178 punktą).

150 Be to, šie trys pažeidimo sunkumo vertinimo aspektai yra tarpusavyje susiję tuo, kad vieno ar kito apsekto didesnis sunkumo laipsnis gali kompensuoti mažesnį pažeidimo sunkumo laipsnį kitų aspektų atžvilgiu (141 punkte minėto Sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją 241 punktas).

151 Kalbant apie konkrečiai šią bylą, remiantis ginčijamu sprendimu darytina išvada, kad skirtingiems adresatams skirtą baudą Komisija nustatė remdamasi bendruoju metodu, kurį ji pati nustatė gairėse, nors minėtame sprendime tų kriterijų ji konkrečiai nenurodo.

Šalių argumentai

152 Visų pirma, Transcatab teigia, kad remiantis ginčijamo sprendimo 365 konstatuojamojoje dalyje nurodytu gairių tekstu darytina išvada, kad vertindama pažeidimo sunkumą Komisija turi atsižvelgti į tris kriterijus, t. y. pažeidimo pobūdį, jo konkretų poveikį rinkai, jei galima jį įvertinti, ir į aptariamos rinkos geografinį dydį. Taigi, Komisija negalėtų kartelio kvalifikuoti kaip labai sunkaus atsižvelgdama tik į pažeidimo pobūdį ir nevertindama kitų dviejų kriterijų.

153 Tačiau, nepaisant gairių nuostatų,