Sujungtos bylos T‑259/02–T‑264/02 ir T‑271/02

Raiffeisen Zentralbank Österreich AG ir kt.

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Austrijos bankų rinka – „Lombardo klubas“– Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai – Baudų nustatymas“

2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) sprendimas II‑0000

Sprendimo santrauka

1. Ieškinys dėl panaikinimo – Bendrijos teismo kompetencija

(EB 229 straipsnis ir EB 230 straipsnio ketvirtoji pastraipa)

2. Ieškinys dėl panaikinimo – Fizinio arba juridinio asmens, kuriam skirtas ginčijamas sprendimas, pareikštas ieškinys ? Ieškinio perleidimas trečiajam asmeniui – Nepriimtinumas

(EB 229 straipsnis ir EB 230 straipsnio ketvirtoji pastraipa)

3. Konkurencija – Administracinė procedūra – Fizinio ar juridinio asmens prašymas konstatuoti pažeidimą

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 3 straipsnio 1 ir 2 dalys ir Reglamento Nr. 2842/98 6–8 straipsniai)

4. Konkurencija – Karteliai – Draudimas – Pažeidimai – Susitarimai ir suderinti veiksmai, kuriuos galima vertinti kaip vieną pažeidimą

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

5. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pažeidimą konstatuojantis Komisijos sprendimas

6. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pažeidimą konstatuojantis Komisijos sprendimas

7. Konkurencija – Karteliai – Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

8. Konkurencija – Karteliai – Rinkos apibrėžimas – Dalykas

(EB 81 straipsnio 1 dalis ir EB 82 straipsnis)

9. Konkurencija – Karteliai – Rinkos apibrėžimas – Dalykas

(EB 81 straipsnis)

10. Konkurencija – Karteliai – Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai

(EB 81 straipsnis)

11. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

12. Konkurencija – Karteliai – Karteliniai susitarimai, laikomi vieno antikonkurencinio susitarimo sudedamosiomis dalimis

(EB 81 straipsnis)

13. Konkurencija – Bendrijos normos – Pažeidimai – Tyčia

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

14. Konkurencija – Karteliai – Pranešimas – Pasekmės

(EB 81 straipsnio 1 ir 3 dalys; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 5 dalies a punktas)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudų už konkurencijos normų pažeidimus nustatymo metodo gairės

(Pagrindinių teisių chartijos 49 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

16. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Teisinis pagrindas

(Tarybos reglamento Nr. 17 3 straipsnis ir 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimai 96/C 207/04 ir 98/C 9/03)

17. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas

(Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

18. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas

(Tarybos reglamentas Nr. 17; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

19. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

20. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

21. Konkurencija – Bendrijos normos – Pažeidimai – Priskyrimas

22. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalies 2 ir 3 papunkčiai)

23. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pranešimas apie kaltinimus – Būtinas turinys

(Tarybos reglamento Nr. 17 17 straipsnis)

24. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

25. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo trukmė

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

26. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Lengvinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punktas)

27. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Lengvinančios aplinkybės

(Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punkto pirma įtrauka)

28. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Lengvinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punkto antraįtrauka)

29. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Sunkinančios ar lengvinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punkto trečia įtrauka)

30. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Lengvinančios aplinkybės

31. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Lengvinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

32. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas ar jos sumažinimas dėl kaltinamosios įmonės bendradarbiavimo

(Tarybos reglamento Nr. 17 11 straipsnio 1, 2, 4 ir 5 dalys ir 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 96/C 207/04)

33. Konkurencija – Administracinė procedūra – Prašymas pateikti informacijos

(Tarybos reglamento Nr. 17 11 straipsnio 2 ir 5 dalys)

34. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas ar jos sumažinimas dėl kaltinamosios įmonės bendradarbiavimo

(Tarybos reglamento Nr. 17 11 straipsnio 5 dalis; Komisijos pranešimas 96/C 207/04)

35. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas ar jos sumažinimas dėl kaltinamosios įmonės bendradarbiavimo

(Tarybos reglamento Nr. 17 11 straipsnio 5 dalis; Komisijos pranešimo 96/C 207/04 D skyriaus 2 punktas)

36. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Sumažinimas, pagrįstas per administracinę procedūrą padarytais pažeidimais – Sąlyga

1. Bendrijos teismas gali atsižvelgti į proceso šalies pavadinimo pasikeitimą, ir asmens, kurio atžvilgiu priimtas sprendimas, ieškinys dėl panaikinimo gali būti tęsiamas vienintelio teisių perėmėjo, – būtent fiziniam asmeniui mirus arba juridiniam asmeniui nustojus egzistuoti, jei visas jo teises ir pareigas perėmė kitas asmuo. Tokioje situacijoje vieninteliam teisių perėmėjui kyla visos ginčijamo sprendimo teisinės pasekmės taip, lyg jis būtų asmuo, kurio atžvilgiu priimtas tas sprendimas.

Tačiau Bendrijos teismas nei ieškinio dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį atveju, nei vykdydamas neribotą jurisdikciją dėl baudų skyrimo pagal EB 229 straipsnį neturi teisės keisti kitos Bendrijos institucijos sprendimo pakeisdamas asmenį, kuriam jis skirtas, kitu fiziniu ar juridiniu asmeniu, kai tebeegzistuoja asmuo, kuriam skirtas sprendimas. Tokią kompetenciją turi tik tą sprendimą priėmusi institucija. Kompetentingai institucijai priėmus sprendimą ir taip identifikavus asmenį, kuriam jis turi būti skirtas, Pirmosios instancijos teismas negali jo pakeisti kitu asmeniu.

(žr. 71 ir 72 punktus)

2. Pagal EB 230 straipsnį ir (arba) pagal EB 229 straipsnį savo teises ginančio asmens, kuriam skirtas sprendimas, pateiktas ieškinys atitinkamai dėl jo panaikinimo ar pakeitimo negali būti perleidžiamas trečiajam asmeniui, kuriam jis nėra skirtas. Jei toks perleidimas būtų galimas, atsirastų prieštaravimas tarp ieškinį padavusio asmens ir ieškinį toliau palaikančio asmens statusų. Be to, dėl tokio perleidimo asmuo, kuriam skirtas sprendimas, skirtųsi nuo subjekto, kuris dalyvauja procese kaip asmuo, kuriam skirtas sprendimas.

(žr. 73 punktą)

3. Remiantis Reglamento Nr. 17 3 straipsnio 1 dalimi, jeigu Komisija „pagal prašymą arba savo pačios iniciatyva“ gali nustatyti EB 81 ar 82 straipsnio pažeidimą ir priimti sprendimą, įpareigojantį atitinkamas įmones arba įmonių asociacijas minėtą pažeidimą nutraukti, kadangi vadovaujantis Reglamento Nr. 17 3 straipsnio 2 dalimi teisę pateikti tokį prašymą turi fizinis ir juridinis asmuo, remdamasis teisėtu interesu, iš Reglamento Nr. 2842/98 dėl šalių išklausymo nagrinėjant tam tikras bylas pagal EB 81 ir 82 straipsnius 6–8 straipsnių taip pat išplaukia, kad asmenys, pateikę tokį prašymą, turi tam tikras procedūrines teises, kurioms, be kita ko, priskiriama teisė gauti nekonfidencialią pranešimo apie kaltinimus kopiją.

Toks prašymas gali būti pateiktas teisėtai taip pat, jei pažeidimo procedūra buvo pradėta savo iniciatyva. Iš tikrųjų Reglamentai Nr. 17 ir Nr. 2842/98 nereikalauja, kad siekiant pripažinti pareiškėjo statusą atitinkamu prašymu prasidėtų Komisijos pažeidimo procedūra ir kad dar nebūtų pradėtas ginčijamo pažeidimo tyrimas. Priešingu atveju asmenys, turintys teisėtą interesą, kad būtų konstatuotas konkurencijos normų pažeidimas, per procedūrą negalėtų įgyvendinti su šiuo statusu pagal Reglamento Nr. 2842/98 6?–8 straipsnius susijusių procedūrinių teisių.

Atsižvelgdama į tai, politinė partija gali tinkamai remtis savo, kaip banko paslaugų klientės, statusu ir tuo, jog antikonkurencinė praktika pažeidė jos ekonominius interesus, kad pagrįstų savo teisėtą interesą pateikti Komisijai prašymą konstatuoti, jog ši praktika yra EB 81 ir 82 straipsnių pažeidimas.

Iš esmės niekas neprieštarauja tam, kad galutinis prekių ar paslaugų pirkėjas galėtų turėti teisėtą interesą Reglamento Nr. 17 3 straipsnio prasme. Galutinis klientas, įrodęs, jog dėl nagrinėjamo konkurencijos apribojimo jo teisės buvo pažeistos ar gali būti pažeisti jo ekonominiai interesai, turi teisėtą interesą šios nuostatos prasme pateikti prašymą arba skundą, kad Komisija konstatuotų EB 81 ir 82 straipsnių pažeidimą.

Šiuo atveju nesvarbu, kad šis galutinis pirkėjas iš pradžių rėmėsi bendru interesu, kurį jis norėjo ginti kaip opozicinė politinė partija, ir tik po to nurodė, kad kartelis, apie kurį jis pranešė, pažeidė jo, kaip galutinio nagrinėjamų paslaugų kliento, ekonominius interesus. Iš tikrųjų šie pirmieji veiksmai negalėjo iš jo atimti galimybės, siekiant įrodyti teisėtą interesą Reglamento Nr. 17 prasme, remtis savo, kaip bankų, kurių atžvilgiu pradėta procedūra, kliento, statusu, taip pat ir ekonominio pobūdžio žala, kurią jis tariamai patyrė dėl nagrinėjamų susitarimų.

Be to, pareiškėjo statuso pripažinimas suinteresuotajam asmeniui ir pranešimo apie kaltinimus perdavimas jam negali priklausyti nuo aplinkybės, kad Komisija dar nebuvo išklausiusi ieškovų. Reglamentai Nr. 17 ir Nr. 2842/98 nenumato specialaus termino, per kurį teisėtą interesą turintis tretysis asmuo pareiškėjas ar skundą pateikęs asmuo turi įgyvendinti savo teisę gauti pranešimą apie kaltinimus ir būti išklausytas pažeidimo procedūroje. Reglamento Nr. 2842/98 7 ir 8 straipsniai tik nustato, kad Komisija perduoda kaltinimus šiam pareiškėjui ar skundą pateikusiam asmeniui ir nustato terminą, per kurį jis turi pranešti savo nuomonę raštu, taip pat šis tretysis asmuo gali būti išklausytas, jei jis to prašo. Iš to aišku, kad pareiškėjo ar skundą pateikusio asmens teisė gauti kaltinimus ir būti išklausytam administracinėje procedūroje dėl EB 81 ir 82 straipsnių pažeidimų nustatymo gali būti įgyvendinta, kol vyksta procedūra.

(žr. 95–98, 100 ir101 punktus)

4. EB 81 straipsnio 1 dalis gali būti pažeista ne tik atskiru veiksmu, bet ir veiksmų daugetu arba tęstine veika. Šio aiškinimo negalima užginčyti remiantis tuo, kad viena ar kelios atskiros šių veiksmų daugeto ar tęstinės veikos sudedamosios dalys galėtų būti pripažintos atskiru šios nuostatos pažeidimu. Kai atskirais veiksmais vykdomas „bendras planas“, nes siekiama vieno tikslo – iškreipti konkurenciją bendrojoje rinkoje, Komisija turi teisę, remdamasi dalyvavimu pažeidimuose, numatyti atsakomybę už šiuos pažeidimus juos įvertindama kartu.

Todėl kaip vieną bendrą kartelį galima kvalifikuoti bankų organizuotą apskritojo stalo susitikimų sistemą siekiant reguliariai koordinuoti veiksmus dėl esminių konkurencijos veiksnių valstybės narės bankininkystės produktų ir paslaugų rinkoje, kai vienas iš jų, kaip viršesnė visų kitų apskritojo stalo susitikimų instancija, nagrinėja kelių specialių apskritojo stalo susitikimų klausimus, priima esminius sprendimus, atlieka arbitro tarp įvairių grupių iškilus drausmės problemoms laikantis susitarimų funkciją ir kai yra glaudus ryšys tarp apskritojo stalo susitikimų ir jų sprendimų priėmimo proceso, nes vykstant apskritojo stalo susitikimams kartais yra rengiami bendri posėdžiai, sutampa grupių kompetencija ir tarp įvairių apskritojo stalo susitikimų yra keičiamasi informacija apie vykdomą veiklą.

(žr. 111, 114, 117–120 ir 126 punktus)

5. Konkurencijos normų taikymo procedūrose tai, kad Komisija vieno ūkio subjekto atžvilgiu, kuris buvo panašioje padėtyje kaip nubaustas ūkio subjektas, nekonstatavo pažeidimo, bet kuriuo atveju nepašalina nubaustam ūkio subjektui inkriminuojamo pažeidimo, jei jis buvo tinkamai įrodytas.

(žr. 138 punktą)

6. Esant labai kompleksiškam susitarimų tinklui, Komisija turi diskreciją nuspręsti, kokie iš daugelio susitarimų, jos nuomone, yra ypač reikšmingi, o šiam pasirinkimui gali būti taikoma tik ribota teisminė kontrolė.

(žr. 144 punktą)

7. Įmonių susitarimas gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą, jei remiantis objektyvių teisinių ir faktinių aplinkybių visuma galima pakankamai užtikrintai numatyti, kad jis gali tiesiogiai arba netiesiogiai, iš tikrųjų arba potencialiai paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą taip, kad galėtų sutrukdyti pasiekti vieningos tarpvalstybinės rinkos tikslus. Taigi apskritai poveikis Bendrijos vidaus prekybai konstatuotinas, kai tenkinama keletas veiksnių, kurie, nagrinėjami atskirai, nebūtinai yra lemiami.

Šiuo atžvilgiu nėra svarbu, ar kartelio poveikis prekybai yra nepalankus, neutralus ar palankus. Konkurencijos apribojimas gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą tada, kai jis prekybos srautus gali nukreipti kita linkme, nei jie paprastai būtų nukreipti. Todėl darant išvadą, kad kartelis gali turėti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai, galima atsižvelgti ne tik į rinkos atskyrimo poveikį.

Vien kartelio galimo poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai, t. y. jo potencialaus poveikio, taip pat pakanka, kad būtų taikomas EB 81 straipsnis, ir nereikia įrodyti faktinio poveikio prekybai. Tai, kad a posteriori vertinamas padarytas pažeidimas, negali pakeisti šio kriterijaus, nes šiuo atveju pakanka potencialaus kartelio poveikio prekybai.

Tačiau potencialus kartelio poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai turi būti reikšmingas, t. y. jis negali būti tik nežymus.

(žr. 163, 164, 166 ir 167 punktus)

8. Atitinkamos rinkos apibrėžimas EB 81 straipsnio taikymui neturi tokios pačios reikšmės kaip EB 82 straipsnio taikymui. Taikant EB 81 straipsnį, atitinkamą rinką reikia nustatyti norint išsiaiškinti, ar susitarimas, įmonių asociacijos sprendimas arba suderinti veiksmai gali paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir jų tikslas ar poveikis yra trukdyti, riboti arba iškreipti konkurenciją bendrojoje rinkoje. Dėl šios priežasties EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo atžvilgiu kaltinimams dėl Komisijos naudoto rinkos apibrėžimo negali būti teikiama savarankiška reikšmė, palyginti su kaltinimais dėl poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai ir konkurencijos ribojimo. Todėl prieštaravimai dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo yra nepagrįsti, jeigu Komisija, priėjo prie teisingos išvados, kad nagrinėjamas susitarimas iškreipė konkurenciją ir galėjo reikšmingai paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą.

(žr. 172 punktą)

9. Konkurencijos srityje vertintina rinka apima visus produktus, kurie dėl savo požymių ypač tinkami patenkinti nuolatinę paklausą ir tik ribotai gali būti pakeičiami kitais produktais.

Nors skirtingos bankininkystės paslaugos, numatytos tarpbankiniuose susitarimuose, negali būti pakeičiamos vienos kitomis, daugelis universalių bankų klientų vis dėlto nori naudotis visu bankininkystės paslaugų paketu, apimančiu indėlius, kreditus ir mokėjimo operacijas, ir kadangi bankų konkurencija gali vykti visų šių paslaugų atžvilgiu, siauras atitinkamos rinkos apibrėžimas šioje veiklos srityje būtų dirbtinis. Be to, atskiras įvertinimas neleistų visapusiškai išnagrinėti susitarimų, kurie, nors ir buvo sudaryti dėl skirtingų produktų ar paslaugų ir skirtingų klientų (privačių asmenų arba įmonių), tačiau priklausė tai pačiai veiklos sričiai, poveikio. Iš tiesų poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai gali būti netiesioginis, o rinka, kurioje jis gali atsirasti, nebūtinai yra tapati produktų ir paslaugų, kurių kainas nustatė kartelis, rinkai. Taigi plataus spektro bankininkystės paslaugų kainų nustatymas privatiems asmenims ir įmonėms kartu gali daryti poveikį kitoms rinkoms.

Darant tokią prielaidą, Komisija nebuvo įpareigota, šiuo atveju vertindama poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai, atskirai išnagrinėti skirtingų minėtuose susitarimuose aptartų bankininkystės produktų rinkų.

(žr. 173–175 punktus)

10. Aplinkybė, kad tam tikrų susitarimo išlygų tikslas ar poveikis nėra konkurencijos apribojimas, neprieštarauja bendram poveikio vertinimui. Ši išvada juo labiau taikytina tada, kai tam tikriems vieno kartelio susitarimams gali būti taikoma išimtis.

Iš to išplaukia, kad Komisija, nagrinėdama bankų įdiegtą apskritojo stalo susitikimų sistemą siekiant koordinuoti veiksmus dėl esminių konkurencijos veiksnių valstybės narės bankininkystės produktų ir paslaugų rinkoje, gali atsižvelgti į galimą bendrą visų apskritojo stalo susitikimų poveikį, norėdama išsiaiškinti, ar visas kartelis galėjo neigiamai paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą. Tačiau šiuo klausimu nėra svarbu, ar kiekvienas apskritojo stalo susitikimas, vertinamas atskirai, galėjo neigiamai paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą. Todėl tam, kad būtų nustatyta, ar bendras kartelis gali neigiamai paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą, nebūtina įrodyti, kad vienas ar kitas atskiras apskritojo stalo susitikimas gali turėti tokį poveikį. Taigi galimas apskritojo stalo susitikimų poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai nereiškia, kad atskirų susitarimų dalykas buvo tarptautinio pobūdžio paslaugos.

(žr. 176–178, 195–196 ir 208 punktus)

11. Visoje vienos valstybės narės teritorijoje taikomas kartelinis susitarimas vien dėl savo pobūdžio sustiprina nacionalinės rinkos atskyrimą, sudarydamas kliūčių Sutartimi siekiamai ekonominei skvarbai.

Iš to darytina išvada, kad yra bent jau rimta prielaida, jog ribojantys konkurenciją veiksmai, taikomi visoje vienos valstybės narės teritorijoje, gali prisidėti prie rinkų atskyrimo ir paveikti Bendrijos vidaus prekybą. Ši prielaida išnyksta tik tada, kai nagrinėjant susitarimo požymius ir bendrą ekonominį jo priėmimo kontekstą prieinama prie priešingos išvados.

Šiuo klausimu kalbant apie bankų sektorių, reikia nurodyti, kad gali būti susitarimų, kurie apima visą tam tikros valstybės narės teritoriją, tačiau neturi reikšmingo poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai.

Tačiau taip nėra kompleksinio pažeidimo atveju, padaryto apskritojo stalo susitikimuose sudarius susitarimus, kurie apima ne tik beveik visas nagrinėjamos valstybės narės kredito įstaigas, bet ir labai platų bankininkystės produktų ir paslaugų, visų pirma indėlių ir kreditų, spektrą ir kurie todėl gali pakeisti konkurencijos sąlygas visoje šioje valstybėje narėje.

Tokiu atveju argumentas, kad kartelio nariai nesiėmė jokių priemonių iš rinkos eliminuoti užsienio konkurentų, neleidžia daryti išvados, jog nebuvo tarptautinio poveikio.

Toks pažeidimas galėjo prisidėti prie patekimo į rinką kliūčių taikymo, sudarydamas sąlygas išlaikyti nagrinėjamos valstybės narės bankų rinkos struktūras, kurių neveiksmingumą, be kita ko, buvo pripažinęs vienas iš kartelio dalyvių, ir atitinkamus vartotojų įpročius.

(žr. 180–185 punktus)

12. Siekdama parodyti įmonę dalyvavus vieningame susitarime, Komisija turi įrodyti, kad įmonė savo veiksmais norėjo padėti pasiekti bendrus visų dalyvių užsibrėžtus tikslus, kad jai buvo žinomi kitų įmonių siekiant šių tikslų planuoti arba faktiškai atlikti veiksmai arba kad ji galėjo pagrįstai tai numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti su tuo susijusią riziką.

Taip yra tuomet, kai bankų įdiegtoje apskritojo stalo susitikimų sistemoje siekiant reguliariai koordinuoti veiksmus dėl esminių konkurencijos veiksnių valstybės narės bankininkystės produktų ir paslaugų rinkoje vienas iš jų dalyvavo svarbiausiuose apskritojo stalo susitikimuose dėl kreditų suteikimo ir indėlių sąlygų ir kai šie susitikimai buvo ypač glaudžiai susiję su šiai sistemai vadovaujančia įmone, o minėtam bankui negalėjo būti nežinoma, kad apskritojo stalo susitikimai, kuriuose jis dalyvavo, buvo didelio susitarimų komplekso dalis ir kad dalyvaudamas apskritojo stalo susitikimų dėl aktyvių ir pasyvių operacijų susitarimuose jis padėjo siekti bendro kartelio tikslų.

Šiai išvadai neturi reikšmės, kad nagrinėjamas bankas nedalyvavo apskritojo stalo susitikimuose. Aplinkybė, kad įmonė dalyvavo ne visuose kartelį sudarančiuose veiksmuose arba kad jos dalyvavimas juose buvo mažareikšmis, yra nesvarbi norint įrodyti šios įmonės padaryto pažeidimo faktą. Į šias aplinkybes turi būti atsižvelgiama tik vertinant pažeidimo sunkumą ir prireikus nustatant baudos dydį.

Tai pat nesvarbi yra aplinkybė, kad nagrinėjamam bankui nebuvo žinomos įvairių apskritojo stalo susitikimų, kuriuose jis nedalyvavo, susitarimų detalės nei tai, kad jis nežinojo buvus tam tikrus apskritojo stalo susitikimus.

(žr. 189–193 punktus)

13. Tam, kad konkurencijos normų pažeidimas būtų vertinamas kaip padarytas tyčia, nėra būtina, jog įmonė suvoktų pažeidžianti šias normas; pakanka to, jog ji negalėjo nežinoti, kad jos elgesiu siekiama apriboti konkurenciją bendrojoje rinkoje.

Šiuo požiūriu svarbu yra ne tai, ar atitinkamai įmonei buvo žinomas Komisijos arba teismų taikomas tarptautinio pobūdžio kriterijaus išaiškinimas, o tai, ar jai buvo žinomos aplinkybės, kurios konkrečiai lemia kartelio galėjimą paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą, arba ar ji bent jau negalėjo apie tai nežinoti.

Taip yra tuomet, kai bankų įdiegtoje apskritojo stalo susitikimų sistemoje siekiant reguliariai koordinuoti veiksmus dėl esminių konkurencijos veiksnių valstybės narės bankininkystės produktų ir paslaugų rinkoje, šie bankai dėl to, kad dalyvavo svarbiausiuose apskritojo stalo susitikimuose, žinojo, kad tinklas apėmė visą valstybės narės teritoriją ir labai platų svarbių bankininkystės produktų, ypač indėlių ir kreditų, spektrą. Taigi jiems buvo žinomos svarbiausios aplinkybės, iš kurių išplaukia kartelio poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai.

Šiame kontekste nėra svarbu, kiek šie bankai suvokė savo veiksmų nesuderinamumą su EB 81 straipsniu. Tai, kad pagal valstybės teisę tam tikri karteliai nebuvo visiškai uždrausti, o juos, gavęs prašymą, galėjo uždrausti kompetentingas teismas, taip pat neturi jokios įtakos EB 81 straipsnio pažeidimo kvalifikavimui kaip tyčinio pažeidimo. Galiausiai tai, kad apie susitikimus buvo viešai žinoma ir kad juose dalyvavo nacionalinės institucijos, neturi įtakos nei ketinimams apriboti konkurenciją, nei aplinkybių, iš kurių išplaukia galimas kartelio poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai, žinojimui.

(žr. 205–207 ir 209 punktus)

14. Pranešimas nėra vien formalumas, kurį turi atlikti įmonės, bet privaloma esminė tam tikrų lengvatų suteikimo sąlyga. Remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 5 dalies a punktu, negali būti skiriama bauda už veiksmus, padarytus po pranešimo, jeigu jie sudaro pranešime apibūdintos veiklos dalį. Tokią įmonėms, kurios pranešė apie susitarimą arba suderintus veiksmus, suteiktą teisę kompensuoja rizika, su kuria įmonė susiduria, pati pranešdama apie susitarimą arba suderintus veiksmus. Ši įmonė gali tikėtis ne tik to, jog bus konstatuotas susitarimo arba suderintų veiksmų nesuderinamumas su EB 81 straipsnio 1 dalimi ir atsisakyta taikyti 3 dalį, bet ir to, kad jai bus skirta bauda už veiksmus iki pranešimo. Įmonei, kuri nenorėjo prisiimti tokios rizikos, neleidžiama prieštarauti baudos, paskirtos už nepraneštą pažeidimą, nustatymui, remiantis tuo, kad pranešimo atveju galėtų būti taikoma išimtis.

(žr. 213 punktą)

15. Kadangi įmonė galėjo protingai numatyti Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių, ypač jose nustatyto naujo baudų apskaičiavimo metodo buvimą iki jų priėmimo atitinkamų pažeidimų padarymo momentu, ji negali prieštarauti baudų apskaičiavimo metodui, argumentuodama tuo, kad Komisija, taikydama šias gaires ir dar kartą sugriežtinusi savo ankstesnę praktiką, pažeidė Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 7 straipsnyje ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 49 straipsnyje įtvirtintą negaliojimo atgal principą.

(žr. 217 ir 218 punktus)

16. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairės yra priemonė, skirta atsižvelgiant į viršesnę galią turinčius teisės aktus patikslinti kriterijus, kuriuos Komisija ketina taikyti įgyvendindama jai pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį suteiktą diskreciją nustatyti baudas.

Komisija, savo gairėse paskelbdama, kokį metodą ji ketina taikyti baudoms pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį apskaičiuoti, jokiu būdu neperžengė šia nuostata nustatytų teisės normų ir teisės aktų leidėjo jai suteiktos diskrecijos.

Nors taisyklės, kuriomis siekiama išorinio poveikio, negali būti kvalifikuojamos kaip teisės normos, kurių administracija turėtų paisyti bet kuriuo atveju, vis dėlto jos nustato elgesio taisykles, nurodančias taikytiną praktiką, nuo kurios tam tikru atveju administracija negali nukrypti nenurodydama priežasčių, atitinkančių vienodo požiūrio principą.

Priimdama tokias elgesio taisykles ir pranešdama jas viešai paskelbiant, kad nuo šio momento taikys jas atvejams, kuriems skirtos šios normos, aptariama institucija apribojo savo diskreciją ir negalėjo nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju jai gali būti paskirta sankcija už bendrųjų teisės principų, pavyzdžiui, vienodo požiūrio ar teisėtų lūkesčių apsaugos, pažeidimą.

Nors šios gairės nesudaro sprendimo, baudžiančio Bendrijos konkurencijos normas pažeidusią įmonę, kuris grindžiamas Reglamento Nr. 17 3 straipsniu ir 15 straipsnio 2 dalimi, teisinio pagrindo, vis dėlto jos bendrai ir abstrakčiai nustato metodiką, kurios Komisija laikosi siekdama nustatyti pagal šį sprendimą skiriamų baudų dydžius, ir užtikrina įmonių teisinį saugumą.

Tačiau iš gairių priėmimo išplaukiantis Komisijos diskrecijos saviapribojimas nėra nesuderinamas su didelės Komisijos diskrecijos išsaugojimu. Iš tikrųjų šiose gairėse yra įvairių lanksčių normų, leidžiančių Komisijai įgyvendinti savo diskrecinius įgaliojimus laikantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio nuostatų, kaip jas išaiškino Teisingumo Teismas.

Pranešimas dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais, kaip ir gairės, sukėlė teisėtų įmonių lūkesčių, todėl Komisija įpareigota jų laikytis per baudos dydžio nustatymo procedūrą, vertindama jų bendradarbiavimą.

Todėl Pirmosios instancijos teismas, vykdydamas ginčijamo sprendimo teisėtumo kontrolę, turi patikrinti, ar Komisija savo diskreciją įgyvendino laikydamasi gairėse ir pranešime dėl bendradarbiavimo aprašyto metodo, o jei būtų nustatyta, kad ji nuo jo nukrypo, ar šis nukrypimas yra leistinas ir teisiškai pakankamai pagrįstas.

Vis dėlto Komisijos diskrecija ir jos apimtis neužkerta kelio Bendrijos teismams įgyvendinti savo neribotą jurisdikciją.

(žr. 219–227 punktus)

17. Tai, kad Komisija Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse patikslino pažeidimo sunkumo laipsnio įvertinimo metodą, nekliudo jai išsamiai įvertinti sunkumo laipsnio remiantis visomis svarbiomis konkretaus atvejo aplinkybėmis, įskaitant tuos aspektus, kurie jose nebuvo konkrečiai minimi.

Iš tiesų nustatant baudų dydį reikia atsižvelgti į pažeidimo trukmę ir visus veiksnius, svarbius įvertinant pažeidimų sunkumo laipsnį. Pažeidimų sunkumo laipsnis nustatytinas remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, specifinėmis bylos aplinkybėmis, kontekstu ir baudų atgrasomuoju poveikiu, tačiau privalomo ir baigtinio kriterijų, į kuriuos reikia būtinai atsižvelgti, sąrašo nėra.

Šiuo atžvilgiu būtent pažeidimo įvertinimas leidžia atsižvelgti į įvairius reikšmingus veiksnius, kurių baigtinis išvardijimas šiose gairėse neįmanomas ir tarp kurių yra potencialus pažeidimo poveikis (kuris skiriasi nuo konkrečios ir įvertinamos įtakos) rinkai.

(žr. 237–239 punktus)

18. Pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gaires trys aspektai, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant pažeidimo sunkumo laipsnį, t. y. pažeidimo pobūdis, įtaka rinkai, jeigu ji gali būti įvertinta, ir atitinkamos geografinės rinkos dydis, atliekant bendrą vertinimą turi nevienodą svorį. Pažeidimo pobūdžiui tenka lemiama reikšmė, visų pirma kvalifikuojant pažeidimus kaip „labai sunkius“. Šiuo požiūriu iš minėtose gairėse pateikto labai sunkių pažeidimų aprašymo išplaukia, kad susitarimai arba suderinti veiksmai, kurie visų pirma orientuoti į kainų nustatymą, vien dėl savo pobūdžio gali būti kvalifikuojami kaip „labai sunkūs“ ir tokiems veiksmams nebūtinai turi būti būdingas ypatingas poveikis arba ypatingas teritorinis mastas. Tai patvirtina aplinkybė, jog aprašant sunkius pažeidimus aiškiai nurodoma, kad jie turi poveikį rinkai ir pasireiškia didesnėje bendrosios rinkos dalyje, o labai sunkių pažeidimų atveju neminimas konkretaus poveikio rinkai arba poveikio tam tikroje specialioje teritorijoje reikalavimas.

Net jei šie trys kriterijai yra tarpusavyje susiję ta prasme, kad vieno ar kito kriterijaus didesnis sunkumo laipsnis gali kompensuoti mažesnį pažeidimo sunkumo laipsnį kitų aspektų atžvilgiu, geografinės rinkos dydis vis dėlto yra tik vienas iš trijų bendro pažeidimo sunkumo laipsnio įvertinimo kriterijų ir tarp šių tarpusavyje susijusių kriterijų nėra savarankiškas kriterijus ta prasme, kad tik tie pažeidimai, kurie susiję su daugeliu valstybių narių, gali būti kvalifikuojami kaip „labai sunkūs“. Nei Sutartis, nei Reglamentas Nr. 17, nei gairės ar teismų praktika iš esmės neleidžia manyti, kad taip gali būti kvalifikuojami tik geografiniu požiūriu labai paplitę apribojimai. Todėl kaip labai sunkūs pažeidimai šių gairių prasme gali būti kvalifikuojami ne tik tie, kuriuose dalyvavo beveik visos Europos rinkos įmonės.

(žr. 240, 241, 311, 313 ir 381 punktus)

19. Horizontalūs kainų karteliai, net ir nesukeldami kitų konkurencijos apribojimų, pavyzdžiui, rinkos atskyrimo, priskiriami „labai sunkiems“ pažeidimams Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių prasme.

Šių pažeidimų kaip „labai sunkių“ pobūdį ypač sustiprina aplinkybė, kad jie padaryti tokiame sektoriuje, kaip antai bankų sektorius, kuris svarbus visai ekonomikai, ir kad nagrinėjami susitarimai yra plačios apimties ir skirti plačiam svarbių produktų spektrui bei apima didžiausią dalį atitinkamos rinkos ūkio subjektų, įskaitant svarbiausias įmones. Pažeidimo pobūdžiu grindžiamas sunkumo laipsnis ypač priklauso nuo grėsmės, kurią jis kelia neiškreiptai konkurencijai. Tad kainų kartelių mastui tenka lemiamas vaidmuo tiek atitinkamų produktų, tiek dalyvavusių įmonių atžvilgiu ir didelio masto horizontalus kainų kartelis, susijęs su nepaprastai svarbiu ekonomikos sektoriumi, paprastai neatsižvelgiant į kontekstą kvalifikuojamas kaip labai sunkus pažeidimas.

Vertinant pažeidimo sunkumo laipsnį įtakos neturi tai, kad kartelis nėra slaptas, aplinkybė, kad jis buvo sukurtas ir veikė palaikomas atitinkamos valstybės narės, su baudos atgrasomuoju poveikiu susiję argumentai, tai, kad pažeidimo forma yra suderinti veiksmai, kad viešosios valdžios institucijos pritarė neteisėtam elgesiui arba jį toleravo, kad jis buvo susijęs ir su kitais, konkurencijos teisės požiūriu neutraliais, klausimais ar kad atitinkama valstybė narė neseniai įstojo į Sąjungą faktinių aplinkybių laikotarpiu.

(žr. 249, 250, 252, 254–257, 260, 262 ir 263 punktus)

20. Norėdama įvertinti konkrečią pažeidimo įtaką rinkai Komisija turi įvertinti įprastą konkurenciją, kuri būtų buvusi, jei nebūtų buvę pažeidimo.

Kainų kartelio atveju Komisija teisėtai gali daryti išvadą, kad pažeidimas turėjo poveikį, jei kartelio dalyviai imasi priemonių sutartoms kainoms taikyti, pavyzdžiui, pranešdami jas klientams, nurodydami darbuotojams vadovautis jomis kaip derybų pagrindu ir stebėdami, ar priemones taiko konkurentai bei jų pardavimo skyriai. Kad būtų galima konstatuoti poveikį rinkai, pakanka, jog sutartos kainos būtų naudojamos kaip pagrindas atskirų operacijų kainoms nustatyti, taip apribojant klientų galimybes derėtis.

Atvirkščiai, tuo atveju, kai kartelinių susitarimų įgyvendinimas įrodytas, negalima iš Komisijos reikalauti sistemiškai įrodinėti, kad susitarimai atitinkamoms įmonėms iš tikrųjų leido pasiekti aukštesnį operacijų kainos lygį nei tuo atveju, jei kartelinių susitarimų nebūtų.

Vertinant pažeidimo sunkumo laipsnį lemiamos reikšmės turi tai, ar kartelio dalyviai padarė viską, ką galėjo, kad jų ketinimai turėtų konkretų poveikį. Tam, kas vėliau vyko faktiškai pasiektų rinkos kainų lygiu, įtakos galėjo turėti kiti nuo kartelio narių nepriklausantys veiksniai. Kartelio nariai negali pasitelkti išorinių veiksnių, kurie sužlugdė jų pastangas, savo naudai ir juos interpretuoti kaip aplinkybes, pateisinančias baudos sumažinimą.

(žr. 284–287 punktus)

21. Iš principo už įmonės padarytą pažeidimą turi atsakyti tas fizinis ar juridinis asmuo, kuris vadovavo įmonei pažeidimo padarymo metu, net jei sprendimo, kuriuo nustatytas šis pažeidimas, priėmimo momentu įmonės valdymas buvo perduotas kito asmens atsakomybei. Kol egzistuoja juridinis asmuo, vadovavęs įmonei pažeidimo padarymo metu, atsakomybė už įmonės neteisėtą elgesį tenka šiam juridiniam asmeniui, net jei materialūs ir asmeniniai veiksniai, prisidėję prie pažeidimo padarymo, po pažeidimo buvo perleisti tretiesiems asmenims.

Tačiau, jeigu nuo pažeidimo padarymo momento iki momento, kai atitinkama įmonė turi už jį atsakyti, už šios įmonės veiklą atsakingas asmuo nustojo teisiškai egzistuoti, pirmiausia reikia apibrėžti visus materialius ir asmeninius veiksnius, prisidėjusius padarant pažeidimą, kad vėliau būtų nustatytas asmuo, tapęs atsakingas už jų veiklą, siekiant išvengti, jog, išnykus už šią veiklą pažeidimo padarymo metu atsakingam asmeniui, įmonė galėtų neatsakyti už pažeidimą.

Jeigu atitinkama įmonė nustojo egzistavusi dėl to, kad susijungė su įgijėju, pastarasis perima jos aktyvus ir pasyvus, įskaitant ir atsakomybę už Bendrijos teisės pažeidimą. Tokiu atveju atsakomybė už prijungtos įmonės padarytą pažeidimą gali būti perkelta įgijėjui.

Ši įgijėjo atsakomybė atsiranda net tuomet, kai atsakomybė už pažeidimą, kurį prijungta įmonė padarė prieš jos įgijimą, gali būti perkelta jos ankstesnei patronuojančiai bendrovei.

Ši galimybė savaime netrukdo nubausti pačios dukterinės bendrovės. Įmonei, t. y. ūkio subjektui, kurį sudaro asmeniniai, materialūs ir nematerialūs veiksniai, vadovauja jos įstatuose numatyti organai, ir bet koks sprendimas, kuriuo jai skiriama bauda, gali būti adresuotas įmonės įstatuose numatytai vadovybei, net jei finansines pasekmes galiausiai patiria savininkai. Ši taisyklė būtų pažeista, jei iš Komisijos, nagrinėjančios įmonės neteisėtą elgesį, būtų reikalaujama visuomet patikrinti, kas yra lemiamą įtaką įmonei darantis savininkas, kad galėtų skirti sankciją tik jam. Taigi kadangi galimybė už dukterinės bendrovės elgesį nubausti patronuojančią bendrovę neturi įtakos sprendimo, adresuoto tik pažeidime dalyvavusiai dukterinei bendrovei, teisėtumui, Komisija gali nuspręsti nubausti pažeidime dalyvavusią dukterinę bendrovę arba patronuojančią bendrovę, kuri ją kontroliavo darant pažeidimą.

Tokį pasirinkimą Komisija turi ir dukterinės bendrovės ekonominio kontrolės perėmimo atveju. Nors tokiu atveju Komisija gali inkriminuoti dukterinės bendrovės elgesį laikotarpiu iki jos perėmimo ankstesnei patronuojančiai bendrovei, o laikotarpiu po perėmimo – naujai patronuojančiai bendrovei, ji neprivalo to daryti ir gali nuspręsti už jos elgesį nubausti tik dukterinę bendrovę.

(žr. 324–326, 329, 331, 332 ir 372 punktus)

22. Siekiant suskirstyti įmones į kategorijas pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį nustatymo metodo gairių 1 punkto A dalies šeštąją pastraipą, reikia atsižvelgti į įmonių objektyvias ar struktūros savybes bei į situaciją nagrinėjamoje rinkoje.

Šioms objektyvioms savybėms priskiriamas ne tik įmonės dydis ir galia rinkoje, kaip jas atspindi jos pačios rinkos dalys ar jos pačios apyvarta, bet ir ryšiai su kitomis įmonėmis, jeigu jie gali turėti įtakos rinkos struktūrai. Iš tiesų faktinis įmonės pajėgumas padaryti didelės žalos ir realus jos padaryto pažeidimo poveikis turi būti vertinami atsižvelgiant į ekonominę realybę. Taigi teisinga, jei atsižvelgdama į gaires Komisija įvertina tokius ryšius, siekdama nustatyti tikrąjį kartelio narių ekonominį pajėgumą padaryti žalą ir jų pažeidimo sunkumą.

Šiuo atžvilgiu rinkos struktūra gali būti paveikiama, ne tik kai ryšiai tarp įmonių vienai iš jų suteikia galią vadovauti ar visiškai kontroliuoti kitų subjektų konkurencinį elgesį, kaip yra ūkio subjektų atveju. Tam tikros įmonės galia rinkoje taip pat gali viršyti jos turimą rinkos dalį, jeigu ji palaiko tvirtus ryšius su kitomis įmonėmis, per kuriuos neformaliai gali daryti įtaką jų veiksmams. Taip pat yra, kai tarp įmonių esantys ryšiai sumažina ar panaikina konkurenciją tarp jų. Aplinkybė, kad tokie ryšiai neleidžia konstatuoti, jog atitinkamos įmonės sudaro ūkio subjektą, nereiškia, kad Komisija turi jų nepaisyti ir įvertinti situaciją rinkoje, tarsi tokių ryšių nebūtų.

Atvirkščiai, konkretūs įvairių kartelio narių veiksmai arba jų individualios kaltės laipsnis savaime nėra lemiami suskirstant juos į kategorijas. Teisinga, kad tam tikros įmonės veiksmai gali parodyti santykių, kuriuos ji palaiko su kitomis įmonėmis, pobūdį. Tačiau konkretūs veiksmai, pavyzdžiui, pasikeitimo informacija su kitomis įmonėmis organizavimas arba aiškių pozicijų užėmimas per kartelio susitikimus, siekiant apginti jų interesus arba užtikrinti antikonkurencinių susitarimų paisymą, nėra nei būtini, nei savaime pakankami, kad būtų galima pateisinti atsižvelgimą į pastarųjų įmonių užimamos rinkos dalį vertinant pirmosios įmonės galią rinkoje. Nesant tvirtų ryšių su įmonėmis, su kuriomis keičiamasi informacija arba kurių interesams atstovaujama, toks elgesys nėra lemiamas suskirstant į kategorijas, nors prireikus į jį galima atsižvelgti vertinant sunkinančias ar lengvinančias aplinkybes pagal gairių 2 ir 3 punktus.

Iš to išplaukia, kad bankų įdiegtoje apskritojo stalo susitikimų sistemoje siekiant reguliariai koordinuoti veiksmus dėl esminių konkurencijos veiksnių valstybės narės bankininkystės produktų ir paslaugų rinkoje, kai ryšiai tarp vadovaujančių įmonių ir decentralizuotų jų grupių bankų vadovaujančioms įmonėms suteikė daug didesnę ekonominę galią, nei išplaukė iš jų, kaip komercinių bankų, rinkos dalių, kuri atitinka visos atitinkamos grupės rinkos dalį, siekiant teisingai įvertinti faktinį vadovaujančių įmonių pajėgumą padaryti didelės žalos ir specifinę jų neteisėto elgesio reikšmę, reikia atsižvelgti ne tik į jų, kaip komercinių bankų, rinkos dalis, bet ir į decentralizuotų bankų rinkos dalis. Šis teisingas vertinimas pateisina decentralizuotų sektorių rinkos dalių priskyrimą centrinėms įstaigoms.

(žr. 359–362, 377, 404, 407 ir 409 punktus)

23. Komisija įvykdo savo pareigą užtikrinti šių įmonių teisę į gynybą, kai pranešime apie kaltinimus aiškiai nurodo, kad išnagrinės, ar atitinkamoms įmonėms reikia skirti baudas, ir baudos skyrimą lemiančias pagrindines teisines ir faktines aplinkybes, pavyzdžiui, įtariamo pažeidimo sunkumo laipsnį ir trukmę bei aplinkybę, ar jis buvo padarytas „tyčia ar dėl neatsargumo“. Atvirkščiai, jeigu Komisija nurodė faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis ketina pagrįsti baudos apskaičiavimą, ji neprivalo patikslinti būdo, kaip pasinaudos kiekviena iš šių aplinkybių nustatydama baudos dydį. Šią aplinkybę dar labiau pateisina tas faktas, kad dėl baudos dydžio nustatymo įmonės turi papildomą garantiją, nes Pirmosios instancijos teismas turi neribotą jurisdikciją ir pagal Reglamento Nr. 17 17 straipsnį gali panaikinti ar sumažinti baudą.

(žr. 369 punktą)

24. Komisijos metodas, pagal kurį nustatant baudų dydžius kartelio nariai yra suskirstomi į kelias kategorijas, suvienodinant pradines sumas, nustatytas tai pačiai kategorijai priklausančioms įmonėms, iš principo negali būti kritikuojamas, nors dėl jo ignoruojami tai pačiai kategorijai priskirtų įmonių dydžių skirtumai. Tuomet, kai baudos skiriamos kelioms darant tą patį pažeidimą dalyvavusioms įmonėms, Komisija neprivalo užtikrinti, kad galutinių baudų dydžiai atspindėtų visus atitinkamų įmonių dydžio skirtumus.

Tačiau tokio suskirstymo į kategorijas atveju turi būti paisoma vienodo požiūrio principo, o kiekvienos taip sukurtos kategorijos ribų nustatymas turi būti logiškas ir objektyviai pateisinamas.

(žr. 422 ir 423 punktus)

25. Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies paskutinioji pastraipa reikalauja, nustatant baudos dydį, atsižvelgti ne tik į pažeidimo sunkumą, bet ir į jo trukmę. Iš to išplaukia, kad iš principo pažeidimo trukmės įtaka pradinei baudos sumai turi būti reikšminga. Tai prieštarauja tam, kad, išskyrus ypatingas aplinkybes, pradinė suma dėl pažeidimo trukmės būtų padidinta tik simboliškai. Jei antikonkurencinio tikslo siekiantis susitarimas nebuvo įgyvendintas, vis dėlto reikia atsižvelgti į laikotarpį, kurį šis susitarimas buvo, t. y. į laikotarpį, praėjusį nuo jo sudarymo iki nutraukimo datos.

Todėl baudos padidinimas 10 % pradinės sumos per metus neturėtų būti taikomas tik išimtiniais atvejais. Iš tiesų Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairės numato tokią ribą tik ilgalaikiams pažeidimams, o vidutinės trukmės pažeidimams (paprastai nuo vienerių iki penkerių metų) nustatyta 50 % pradinės sumos vienoda maksimali riba, nepašalinant galimybės didinti baudos daugiau kaip 10 % per metus.

Be to, baudą padidinti dėl trukmės įmanoma ne tik tuomet, kai yra tiesioginis ryšys tarp trukmės ir padidintos žalos, padarytos Bendrijos tikslams, kurių siekiama konkurencijos normomis.

(žr. 465–467 punktus)

26. Skirdama baudas Komisija privalo laikytis savo pačios priimtų gairių. Tačiau Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairės nenurodo, kad Komisija visada privalo atskirai atsižvelgti į kiekvieną jų 3 punkte nurodytą lengvinančią aplinkybę ir neprivalo automatiškai papildomai sumažinti baudos, nes tinkamą baudos sumažinimo dėl lengvinančių aplinkybių dydį reikia nustatyti bendrai įvertinus visas svarbias aplinkybes.

Priėmus šias gaires netapo nereikšminga teismų praktika, pagal kurią Komisija turi diskrecijos teisę, jai leidžiančią, nelygu bylos aplinkybės, nustatant baudas, kurias ji ketina skirti, atsižvelgti į tam tikrus veiksnius arba ne. Nesant gairėse privalomų nurodymų dėl lengvinančių aplinkybių, į kurias gali būti atsižvelgta, Komisija turėjo tam tikrą laisvę, kad atlikdama bendrą įvertinimą galėtų priimti sprendimą dėl galimo baudos sumažinimo, atsižvelgiant į lengvinančias aplinkybes.

(žr. 472 ir 473 punktus)

27. Pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 3 punkto pirmąją pastraipą „tik pasyvus arba prisitaikėliškas prie lyderio (įmonės) elgesys“ darant pažeidimą, gali, jei buvo įrodytas, būti lengvinanti aplinkybė.

Šiuo atžvilgiu aplinkybe, patvirtinančia pasyvų įmonės vaidmenį kartelyje, gali būti laikoma tai, kad įmonė daug rečiau nei tikrieji kartelio nariai dalyvavo susitikimuose.

Tačiau jei įmonė net neaktyviai dalyvavo viename ar keliuose susitikimuose, turinčiuose antikonkurencinį tikslą, ji laikytina dalyvavusia kartelyje, nebent įrodytų atvirai atsiribojusi nuo neteisėtų susitarimų. Iš tikrųjų dalyvaudama susitikimuose įmonė pritarė arba bent leido kitiems dalyviams suprasti iš esmės pritarianti juose sudarytų antikonkurencinių susitarimų turiniui.

Šiuo klausimu norint įvertinti pasyvų ar prisitaikėlišką įmonės elgesį, nėra svarbu, ar ji gavo naudos iš susitarimų. Viena vertus, prisitaikėlis taip pat gali gauti naudos iš kartelio poveikio. Kita vertus, aplinkybė, kad iš pažeidimo nebuvo gauta naudos, negali būti lengvinanti, antraip skirta bauda prarastų atgrasomąjį poveikį.

(žr. 481, 482, 486 ir 489 punktus)

28. Pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 3 punkto antrąją pastraipą „neteisėtų susitarimų arba veiksmų neįgyvendinimas praktikoje“ gali būti lengvinanti aplinkybė. Vis dėlto tai, kad įmonė, kurios dalyvavimas susitarime su konkurentais buvo įrodytas, rinkoje veikia ne taip, kaip sutarta su konkurentais, nebūtinai yra veiksnys, į kurį, nustatant skirtinos baudos dydį, turi būti atsižvelgta kaip į lengvinančią aplinkybę.

Įmonė, kuri, nepaisant susitarimo su savo konkurentais, vykdo daugiau ar mažiau nepriklausomą politiką rinkoje, paprasčiausiai gali stengtis panaudoti kartelį savo naudai, o įmonė, neatsiribojanti nuo susitikimo, kuriame dalyvavo, rezultatų, iš esmės lieka visiškai atsakinga už dalyvavimą kartelyje. Todėl Komisija privalo kaip lengvinančią aplinkybę pripažinti kartelio neįgyvendinimą, tik jei įmonė, kuri remiasi šia aplinkybe, gali įrodyti, jog taip aiškiai ir ryžtingai priešinosi šio kartelinio susitarimo įgyvendinimui, kad net buvo sutrukdytas kartelio veikimas, ir kad ji nebuvo net tariamai pritarusi susitarimui bei taip paskatinusi kitas įmones jį įgyvendinti. Įmonėms būtų per daug paprasta sumažinti didelės baudos riziką, jeigu gavusios iš neteisėto kartelio naudos jos paskui galėtų pasinaudoti ir baudos sumažinimu dėl to, kad jų vaidmuo įgyvendinant pažeidimą buvo ribotas, nors jų pozicija skatino kitas įmones imtis labiau konkurencijai žalą darančių veiksmų.

(žr. 490 ir 491 punktus)

29. Remiantis Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 3 punkto trečia įtrauka, „pažeidimo nutraukimas Komisijai įsikišus (visų pirma jai atlikus patikrinimus)“ laikomas lengvinančia aplinkybe. Tačiau bauda negali būti automatiškai sumažinama dėl pažeidimo nutraukimo Komisijai įsikišus, o tai priklauso nuo konkretaus atvejo aplinkybių vertinimo, kurį Komisija atlieka naudodamasi savo diskrecija. Šiuo požiūriu minėtą gairių nuostatą ypač rekomenduojama taikyti įmonei tada, kai nagrinėjamo pažeidimo antikonkurencinis pobūdis nėra akivaizdus. Ir, atvirkščiai, iš esmės jos nereikėtų taikyti, jei nagrinėjamas elgesys, jeigu jis įrodytas, yra aiškiai antikonkurencinis.

Net jei Komisija anksčiau savanorišką pažeidimo nutraukimą yra vertinusi kaip lengvinančią aplinkybę, taikydama gaires ji gali atsižvelgti į tai, kad vis dar gana dažnai pasitaiko sunkių akivaizdžių pažeidimų, nors nuo pat Bendrijos konkurencijos politikos pradžios buvo aiškus jų neteisėtas pobūdis. Todėl ji gali laisvai nuspręsti nebetaikyti šios geranoriškos praktikos ir už tokio pažeidimo nutraukimą neatlyginti baudos sumažinimu.

Esant tokioms sąlygoms, tinkamas baudos sumažinimas dėl pažeidimo nutraukimo gali priklausyti nuo to, ar nagrinėjamos įmonės galėjo turėti pagrįstų abejonių dėl savo elgesio neteisėtumo ir ar nuoroda į viešai žinomą pažeidimo pobūdį yra pakankamas Komisijos pasirinkimo nemažinti baudų dėl šios priežasties motyvavimas.

(žr. 497–499 punktus)

30. Atsižvelgiant į Europos Sąjungos plėtrą, galimo konkurencijai prieštaraujančių susitarimų leistinumo pagal nacionalinę teisę savaime nepakanka, kad galėtų likti pagrįstų abejonių dėl juose dalyvaujančių įmonių veiksmų neteisėto pobūdžio Bendrijos teisės atžvilgiu. Ši išvada dar labiau pasitvirtina tuo atveju, kai nagrinėjamos įmonės disponuoja didelėmis lėšomis. Šios įmonės privalo pasirengti teisinėms valstybės narės, kurioje jos įsikūrusios, narystės Europos Sąjungoje pasekmėms ir visų pirma laiku susipažinti su joms taikytinų Bendrijos teisės (taip pat Europos ekonominės erdvės teisės) konkurencijos normų turiniu bei naujovėmis, kurias jos sukurs nacionalinės teisės atžvilgiu.

Nors negalima atmesti galimybės, kad, esant tam tikroms aplinkybėms, kuri nors nacionalinės teisės nuostata arba nacionalinių institucijų elgesys gali būti lengvinanti aplinkybė, negalima atsižvelgti į tai, jog nacionalinės valdžios institucijos pritarė tokiam pažeidimui arba jį toleravo, visų pirma turint omenyje lėšas, kuriomis nagrinėjamos įmonės disponavo, kad galėtų gauti tikslios ir teisingos teisinės informacijos.

(žr. 504 ir 505 punktus)

31. Bausdama už Bendrijos konkurencijos normų pažeidimą Komisija nėra įpareigota blogą atitinkamo sektoriaus finansinę padėtį laikyti lengvinančia aplinkybe. Vien dėl to, kad ankstesnėse bylose ji į ekonominę sektoriaus padėtį atsižvelgdavo kaip į lengvinančią aplinkybę, ji neprivalo toliau taikyti tokios praktikos. Apskritai karteliai paprastai atsiranda kaip tik tada, kai sektorius patiria sunkumų.

(žr. 510 punktą)

32. Konkurencijos srityje bendradarbiavimas atliekant tyrimą, kuris neviršija įmonei pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 4 ir 5 dalis tenkančių pareigų, nepateisina baudos sumažinimo. Tačiau toks sumažinamas pateisinamas tada, kai įmonė suteikia informacijos, išsamesnės už tą, kurios Komisija gali reikalauti pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį.

Kad įmonei bauda būtų sumažinta dėl bendradarbiavimo, jos veiksmai turi padėti Komisijai įvykdyti užduotį nustatyti Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimus bei už juos bausti ir atspindėti tikro bendradarbiavimo dvasią.

Todėl Pirmosios instancijos teismas, viena vertus, turi išnagrinėti, ar Komisija pakankamai įvertino, kiek šiuo atveju nagrinėjamų įmonių bendradarbiavimas viršijo Reglamento Nr. 17 11 straipsnio reikalaujamas ribas. Šiuo klausimu jis atlieka išsamią kontrolę, visų pirma dėl įmonių teisės į gynybą, susijusios su jų pareiga atsakyti į prašymą pateikti informacijos, ribų.

Kita vertus, Pirmosios instancijos teismas turi patikrinti, ar Komisija pranešimo dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais atžvilgiu teisingai įvertino bendradarbiavimo naudą pažeidimui nustatyti. Neviršydama šių pranešimo nubrėžtų ribų, Komisija naudojasi savo diskrecija įvertinti, ar informacija arba dokumentai, kuriuos įmonė pateikė savanoriškai, padėjo jai atlikti užduotį ir ar, remiantis šiuo pranešimu, įmonei reikia sumažinti baudą. Šiam įvertinimui taikoma ribota teisminė kontrolė.

Įgyvendindama savo diskreciją, Komisija vis dėlto negali nepaisyti vienodo požiūrio principo, kuris yra pažeidžiamas, kai panašios situacijos vertinamos skirtingai arba skirtingos situacijos vertinamos vienodai, išskyrus atvejus, kai toks vertinimas gali būti objektyviai pateisinamas. Šis principas prieštarauja tam, kad Komisija skirtingai vertintų įmonių, kurioms skirtas vienas ir tas pats sprendimas, bendradarbiavimą.

Tačiau remiantis vien aplinkybe, kad Komisija ankstesnėje sprendimų priėmimo praktikoje už tam tikrą elgesį tam tikra dalimi sumažindavo baudą, negalima daryti išvados, kad ji yra įpareigota per vėlesnę administracinę procedūrą vertindama panašų elgesį atitinkamai sumažinti baudą.

Jei pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 1 ir 2 dalis būtų gauta informacija, kurią paviešinti Komisija savo sprendimu gali pareikalauti pagal šio straipsnio 5 dalį, tokiu atveju tik skubus atitinkamos įmonės atsakymas galėtų būti kvalifikuojamas kaip savanoriškas bendradarbiavimas. Komisijos užduotis yra vertinti, ar tokia skuba taip palengvino jos darbą, kad pateisintų baudos sumažinimą, o pranešimas dėl bendradarbiavimo jos neįpareigoja dėl minėtos priežasties sistemiškai mažinti baudą.

Be to, nors kartelio pripažinimas gali labiau palengvinti Komisijos darbą vykstant tyrimui nei paprasčiausias faktinių aplinkybių pripažinimas ir todėl Komisija faktines aplinkybes pripažinusias įmones gali vertinti kitaip nei įmones, kurios pripažino ir kartelio buvimą, vis dėlto ji neįpareigota daryti tokio skirtumo. Ji kiekvienu atskiru atveju privalo įvertinti, ar toks prisipažinimas iš tikrųjų palengvino jos darbą. Taip nėra tuomet, kai antikonkurencinis daugelio susitikimų, skirtų pasiekti susitarimą dėl kainų ar kitų konkurencijos veiksnių, tikslas aiškiai išplaukia iš jų dalyko.

(žr. 529–534, 536 ir 559 punktus)

33. Konkurencijos procedūroje Komisija, pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 5 dalį perduodama prašymą pateikti informacijos, negali įpareigoti įmonės pateikti atsakymus, kuriais ši turėtų pripažinti pažeidimo faktą, kurį įrodyti privalo Komisija. Tačiau, siekdama užtikrinti Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 2 ir 5 dalių veiksmingą poveikį, ji vis dėlto turi teisę nurodyti įmonėms pateikti visą būtiną informaciją apie faktus, kurie joms gali būti žinomi, ir prireikus perduoti jai turimus su tuo susijusius dokumentus, net jeigu jais pasinaudojus galima nustatyti konkurenciją pažeidžiančius veiksmus. Taigi Komisija gali įpareigoti įmones atsakyti vien į klausimus dėl faktų ir prašyti pateikti esančius dokumentus.

Tačiau prašymai pateikti informacijos, kuriais įmonių prašoma nurodyti susitikimų, kur jos tariamai dalyvavo, dalyką ir eigą bei jų rezultatus arba išvadas, jei kyla įtarimas, kad šių susitikimų dalykas buvo konkurencijos apribojimas, yra nesuderinami su teise į gynybą, nes toks prašymas pateikti informacijos gali priversti įmones prisipažinti dalyvavus darant Bendrijos konkurencijos normų pažeidimą.

Iš to išplaukia, kad jeigu Komisija po patikrinimų turi daug įrodymų dėl organizuoto susitarimų, priimtų daugelyje apskritojo stalo susitikimų dėl visų bankininkystės produktų, tinklo buvimo atitinkamoje rinkoje, ji teisėtai gali, pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 5 dalį perduodama prašymą pateikti informacijos, pareikalauti iš nagrinėjamų bankų nurodyti apskritojo stalo susitikimų – ir tų, kurių atveju Komisija po minėtų patikrinimų turėjo tikslios informacijos, pavyzdžiui, apie tam tikrų susitikimų pavadinimus ir datas, ir visų kitų apskritojo stalo susitikimų – datas ir dalyvius.

(žr. 539–541 ir 543 punktus)

34. Įmonės dokumentų, kurių reikalauti Komisija turėjo teisę pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 5 dalį, pateikimas negali būti kvalifikuojamas kaip savanoriškas bendradarbiavimas pranešimo dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais prasme.

(žr. 544 punktą)

35. Jeigu, vykstant konkurencijos procedūrai, nagrinėjamos įmonės savanoriškai pateikė išsamesnės informacijos, nei reikalauta prašyme pateikti informacijos pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 5 dalį, Komisija neviršija jai priklausančios diskrecijos įvertinti, ar bendradarbiavimas pagal pranešimo dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais D skyriaus 2 punkto pirmą įtrauką padeda „atskleisti padarytą pažeidimą“, galimybę atsižvelgti į šį bendradarbiavimą susiedama su papildomos naudos reikalavimu, išplaukiančiu iš pranešimo apie „naujus faktus“ arba iš bylą suprasti padedančių paaiškinimų. Nei pranešimas dėl bendradarbiavimo, nei teismų praktika šioje srityje neįpareigoja Komisijos sumažinti baudos už praktinę ar logistinę pagalbą jos tyrimui.

(žr. 552 ir 553 punktus)

36. Nors konkurencijos srityje tam tikrais per administracinę procedūrą padarytais pažeidimais kartais galima pateisinti baudos sumažinimą, net jeigu jie negali lemti ginčijamo sprendimo panaikinimo, šį sumažinimą galima pateisinti tik tokiais procedūros pažeidimais, kurie gali padaryti didelės žalos juos nurodančios šalies interesams. Taip, be kita ko, galėtų būti, jei kalbama apie Žmogus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos pažeidimus.

(žr. 568 ir 569 punktus)

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (antroji kolegija)

SPRENDIMAS

2006 m. gruodžio 14 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Austrijos bankų rinka – „Lombardo klubas“ – Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai – Baudų nustatymas“

Sujungtose bylose T‑259/02?T‑264/02 ir T‑271/02

Raiffeisen Zentralbank Österreich AG, įsteigtas Vienoje (Austrija), atstovaujamas advokato S. Völcker,

ieškovas byloje T‑259/02,

Bank Austria Creditanstalt AG, įsteigtas Vienoje, atstovaujamas advokatų C. Zschocke ir J. Beninca,

ieškovas byloje T‑260/02,

Anteilsverwaltung BAWAG PSK AG, anksčiau Bank für Arbeit und Wirtschaft AG, įsteigtas Vienoje, atstovaujamas advokatų H.‑J. Niemeyer ir M. von Hinden, vėliau H.‑J. Niemeyer,

ieškovas byloje T‑261/02,

Raiffeisenlandesbank Niederösterreich-Wien AG, įsteigtas Vienoje, atstovaujamas advokato H. Wollmann,

ieškovas byloje T‑262/02,

BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft und Österreichische Postsparkasse AG, anksčiau Österreichische Postsparkasse AG, įsteigtas Vienoje, atstovaujamas advokatų H.‑J. Niemeyer ir M. von Hinden, vėliau H.‑J. Niemeyer,

ieškovas byloje T‑263/02,

Erste Bank der oesterreichischen Sparkassen AG, įsteigtas Vienoje, atstovaujamas advokatų W. Kirchhoff, F. Montag, G. Bauer ir A. Wegner, vėliau F. Montag ir A. Wegner,

ieškovas byloje T‑264/02,

Österreichische Volksbanken AG, įsteigtas Vienoje,

Niederösterreichische Landesbank-Hypothekenbank AG, įsteigtas St. Pölten (Austrija),

atstovaujami advokatų R. Roniger, A. Ablasser, R. Bierwagen ir F. Neumayr,

ieškovai byloje T‑271/02,

prieš

Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą S. Rating, vėliau A. Bouquet, padedamų advokatų D. Waelbroeck ir U. Zinsmeister,

atsakovę,

dėl prašymo visiškai arba iš dalies panaikinti 2002 m. birželio 11 d. Komisijos sprendimą 2004/138/EB, susijusį su EB 81 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/36.571/D-1, Austrijos bankai – „Lombardo klubas“) (OL L 56, 2004, p. 1), o nepatenkinus šio prašymo ? sumažinti ieškovams skirtas baudas,

EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas J. Pirrung, teisėjai N. J. Forwood ir S. Papasavvas,

posėdžio sekretorė C. Kristensen, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. spalio 11 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Faktinės bylos aplinkybės

I – Bylos dalykas

1 2002 m. birželio 11 d. Sprendimu 2004/138/EB, susijusiu su EB 81 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/36.571/D-1, Austrijos bankai – „Lombardo klubas“) (OL L 56, 2004, p. 1, toliau – ginčijamas sprendimas arba sprendimas), Komisija konstatavo, kad įvairios įmonės sudarė daugybę susitarimų ir dalyvavo suderintuose veiksmuose EB 81 straipsnio 1 dalies prasme.

2 Tai, be kita ko, buvo šie aštuoni bankai, kuriems skirtas ginčijamas sprendimas:

– Erste Bank der oesterreichischen Sparkassen AG (toliau – Erste),

– Raiffeisen Zentralbank Österreich AG (toliau – RZB),

– Bank Austria AG, nuo 2002 m. rugpjūčio 13 d. – Bank Austria Creditanstalt AG (toliau – BA-CA),

– Bank für Arbeit und Wirtschaft AG (toliau – BAWAG),

– Österreichische Postsparkasse AG (toliau – PSK),

– Österreichische Volksbanken-AG (toliau – ÖVAG),

– Niederösterreichische Landesbank-Hypothekenbank AG (toliau ‑NÖ‑Hypo),

– Raiffeisenlandesbank Niederösterreich-Wien AG (toliau – RLB).

3 Komisija ginčijamo sprendimo adresatus iš esmės kaltina surengus plataus turinio ir formaliai glaudžiai susijusius susitikimus, jos pavadintus „Lombardo tinklu“ (toliau – apskritojo stalo susitikimai), per kuriuos jie reguliariai koordinavo savo veiksmus dėl esminių konkurencijos veiksnių Austrijos bankininkystės produktų ir paslaugų rinkoje.

4 Remdamasi nustatytomis faktinėmis aplinkybėmis ir ginčijamame sprendime atliktu jų teisiniu vertinimu, Komisija atitinkamoms įmonėms skyrė baudas.

5 Šiais ieškiniais neginčijami ginčijamame sprendime nurodyti faktai. Iš esmės jie susiję tik su kai kuriais šių faktų teisinio vertinimo aspektais ir ieškovams skirtų baudų dydžiu.

II – Ieškovai

6 Austrijoje skiriami vienpakopės struktūros bankai ir daugiapakopės struktūros, vadinamosios „decentralizuota“, bankų grupės, taip pat vadinamos „decentralizuotomis“. Taupomosios kasos ir kredito unijos turi dvipakopę struktūrą, o agrarinės kredito unijos (Raiffeisen bankai) – tripakopę struktūrą. Kiekvienoje iš šių daugiapakopių struktūrų (toliau – taupomųjų kasų sektorius, Raiffeisen sektorius, kredito unijų sektorius, kartu – decentralizuoti sektoriai) centrinė įmonė, paprastai vadinama „vadovaujanti įmonė“ (toliau – centrinė arba vadovaujanti įmonė), tam tikro sektoriaus bankams teikia paramą ir paslaugas. Erste, RZB ir ÖVAG atitinkamai yra centrinės taupomųjų kasų sektoriaus, Raiffeisen sektoriaus ir kredito unijų sektoriaus įmonės. Įvairūs šių įmonių ir kitų sektoriaus narių santykiai bei jų tarpusavio teisės ir pareigos sureguliuotos 1993 m. liepos 30 d. paskelbtame ir 1994 m. sausio 1 d. įsigaliojusiame Federaliniame bankų sistemos įstatyme (Bankwesengesetz) (BGBl. 1993, p. 3903).

A – Erste (byla T‑264/02)

7 Akcinė bendrovė Erste nuo 1993 m. yra 1819 m. Vienoje įkurtos ir „Erste österreichische Spar-Cassa“ pavadintos taupomosios kasos teisių perėmėja. Devintajame dešimtmetyje, ypač nuo 1990 m., pastaroji išplėtė veiklą už pirminės savo rinkos ribų. Iš pradžių ieškovas vadinosi „Die Erste Österreichische Spar-Casse-Bank AG“ (toliau ? EÖ). 1997 m. gegužės mėn. jis nupirko 53 % GiroCredit Bank der österreichischen Sparkassen AG (toliau ? GiroCredit), vadovaujančios taupomųjų kasų įmonės, akcijų. Nuo 1994 m. iki momento, kai ieškovas (tuo metu vadintas EÖ) nupirko akcijas, GiroCredit akcijų daugumą turėjo Bank Austria grupė.

8 GiroCredit liko savarankišku juridiniu asmeniu ir iki 1997 m. spalio mėn., kai GiroCredit susijungė su Erste, o ieškovas buvo pervadintas „Erste Bank der oesterreichischen Sparkassen AG“, atliko vadovaujančios taupomųjų kasų įmonės vaidmenį. 1997 m. spalio mėn. įvykus susijungimui, Erste perėmė maždaug 70 taupomųjų kasų, sprendimui reikšmingu laikotarpiu veikusių Austrijoje, vadovaujančios įmonės vaidmenį. GiroCredit veiksmai ginčijamame sprendime priskiriami Erste bankui.

B – RZB (byla T‑259/02)

9 RZB yra Raiffeisen sektoriaus vadovaujanti įmonė, kurios pirmasis lygmuo apima maždaug 615 nepriklausomų vietos bankų kartu su jų dukterinėmis bendrovėmis. Aštuoni regioniniai bankai (Raiffeisen-Landesbanken) sudaro antrąjį lygmenį. Tos pačios federalinės žemės vietos Raiffeisen bankai yra savo regioninio banko savininkai. RZB, kuriam pavestos centrinės paslaugų teikimo funkcijos, sudaro trečiąjį lygmenį. 80 % RZB akcijų turi regioniniai bankai.

C – RLB (byla T‑262/02)

10 RLB yra vienas iš regioninių Raiffeisen sektoriaus bankų. 1997 m. jis įsigijo Raiffeisenbank Wien AG (toliau ? RBW), būdamas pastarojo pagrindiniu akcininku. RBW dalyvavo apskritojo stalo susitikimuose, jo pažeidimai inkriminuojami RLB bankui.

D – BA-CA (byla T‑260/02)

11 BA-CA yra kredito įstaiga, susikūrusi 1998 m. rugsėjo mėn. sujungus Bank Austria AG (toliau ? BA) ir Creditanstalt AG (toliau ? CA). BA-CA buvo pervadintas „Bank Austria Creditanstalt AG“ tik 2002 m. rugpjūčio 13 d., t. y. jau priėmus ginčijamą sprendimą, tačiau dar prieš pareiškiant ieškinį. CA veiksmai iki susijungimo buvo priskirti BA-CA bankui.

E – Anteilsverwaltung BAWAG PSK AG (byla T‑261/02) ir BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft ir Österreichische Postsparkasse AG (byla T‑263/02)

12 Anteilsverwaltung BAWAG PSK AG (ieškovas byloje T‑261/02, toliau‑AVB) nuo 2005 m., kai buvo reorganizuota bendrovių grupė, kuriai priklausė BAWAG ir PSK, yra vadinamas BAWAG, kuris nuo 2005 m. spalio 1 d. visas banko operacijas pavedė atlikti bankams BAWAG PSK Bank für Arbeit und Wirtschaft ir Österreichische Postsparkasse AG (ieškovas byloje T‑263/02, toliau ? BAWAGPSK). Iki to momento BAWAG buvo kredito įstaiga, o nuo 2000 m. gruodžio mėn. ? pagrindinis PSK akcininkas. Pastarasis buvo akcinės bendrovės formą turinti kredito įstaiga, kuri 1997 m. tapo Österreichische Postsparkasse, viešosios teisės reglamentuojamo juridiniuo asmens, teisių perėmėja. PSK turėjo Bank der Österreichischen Postsparkasse AG (toliau ? PSK-B), su kuriuo 1998 m. susijungė ir kurio veiksmai ginčijamame sprendime jam priskiriami, akcijų daugumą. Iki PSK ir BAWAG PSK susijungimo, įsigaliojusio 2005 m. spalio 1 d., BAWAG ir PSK buvo akcinės bendrovės ir teisės atžvilgiu nepriklausomi bankai.

F – ÖVAG ir NÖ-Hypo (byla T‑271/02)

13 ÖVAG yra regiono lygmeniu veikianti Austrijos kredito įstaiga, kuri kaip komercinis bankas Austrijos rinkoje teikia bankininkystės paslaugas visų pirma mažoms ir vidutinėms įmonėms (MVĮ) bei privatiems asmenims. Teritoriniu požiūriu jo veikla apsiriboja Viena ir jos priemiesčiais; su ginčijamu sprendimu susijusiu laikotarpiu Vienoje jis turėjo 26 filialus, o Žemutinėje Austrijoje ? 2 dukterines bendroves. ÖVAG atlieka ne tik komercinio banko funkcijas, bet ir yra Austrijos kredito unijų federacijos vadovaujanti įmonė. Per holdingą ÖVAG akcijų daugumą turi minėtos įmonės. Be to, ÖVAG turi mažesnių įmonių, teikiančių bankininkystės ir finansines paslaugas, akcijų; joms priskiriama NÖ-Hypo.

14 1888 m. NÖ-Hypo buvo įkurtas kaip regioninė nekilnojamojo turto kreditų įstaiga. Iki 1992 m. jis buvo Žemutinės Austrijos federalinei žemei priklausantis viešosios teisės reglamentuojamas juridinis asmuo. 1992 m. rugsėjo mėn. jis pertvarkytas į akcinę bendrovę, įnešus kapitalą. Nuo 1997 m. sausio 1 d. NÖ-Hypo yra dalis ÖVAG grupės. Jis turi 27 padalinius, iš jų 20 Žemutinėje Austrijoje ir 7 Vienoje. NÖ-Hypo visų pirma veikia viešajame sektoriuje. Teritoriniu požiūriu jo veikla apsiriboja Žemutinės Austrijos ir Vienos federalinėmis žemėmis.

III – Administracinė procedūra

15 1997 m. balandžio mėn. sužinojusi apie dokumentą, leidžiantį įtarti, kad Austrijos bankų rinkoje buvo sudaryti EB 81 straipsnį pažeidžiantys susitarimai ir atlikti suderinti veiksmai, Komisija pradėjo formalią tyrimo procedūrą. 1997 m. birželio 30 d. politinė partija Freiheitliche Partei Österreichs (Austrijos laisvės partija, toliau ? FPÖ) pagal 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties 81 ir 82 straipsnius, 3 straipsnį (OL 13, 1962, p. 204) pateikė skundą prieš aštuonias Austrijos kredito įstaigas, įtariamas dalyvaujant konkurenciją ribojančiuose susitarimuose ir (arba) suderintuose veiksmuose.

16 1998 m. birželio 23 ir 24 d. Komisija nepranešusi atliko patikrinimus keliuose bankuose, daugelis kurių buvo ginčijamo sprendimo adresatai. 1998 m. rugsėjo 21 d. Komisija daugeliui kredito įstaigų, įtariamų dalyvavus susitarimuose arba suderintuose veiksmuose, pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 2 dalį pateikė prašymus pateikti informacijos.

17 Gavę prašymus pateikti informacijos atitinkami pagrindiniai bankai nedelsdami pasisiūlė „bendradarbiauti“ su Komisija tiriant faktines aplinkybes, siūlydami „savanoriškai“ jas išdėstyti (užuot atsakę į prašymą pateikti informacijos) ir nerengti apklausos. Savo ruožtu Komisijos Konkurencijos generalinis direktoratas turėtų atsiimti savo prašymus pateikti informacijos ir skirti „negriežtą“ administracinę baudą. Komisija teigiamai įvertino bankų sprendimą bendradarbiauti, tačiau atmetė galimybę sudaryti bet kokį susitarimą šiuo klausimu.

18 Vėliau visi adresatai atsakė į prašymą pateikti informacijos. Tačiau kai kurie šiuo klausimu laikėsi nuomonės, kad nėra įpareigoti atsakyti į daugumą pateiktų klausimų ir todėl, atsižvelgiant į minėtą bendradarbiavimą, negali savanoriškai pateikti atitinkamų dokumentų arba atsakyti į užduotus klausimus. Komisija nepritarė tokiam teisiniam požiūriui.

19 Kiek vėliau pagrindiniai suinteresuoti bankai, kuriems priklausė ieškovai, išskyrus RLB, pateikė Komisijai 132 puslapių dokumentą, pavadintą „Bendru faktinių aplinkybių aprašu“, kuriame jie išsamiai aprašė istorinį kartelio kontekstą ir trumpai apibendrino apskritojo stalo susitikimų turinį, išplaukiantį iš paimtų ir pareikalautų pateikti dokumentų, bei įvertino jį iš savo perspektyvos. Kartu jie pateikė šešiolika segtuvų su dokumentais, suskirstytais pagal apskritojo stalo susitikimus, ir pridėjo išsamų turinį. Kad galėtų įvertinti galimą šių kartu su faktinių aplinkybių aprašu pateiktų dokumentų vertę, Komisija paprašė bankų pateikti informacijos apie tai, ar šie dokumentai ? ir jei taip, kurie ? jai dar nėra žinomi. Tačiau, bankų nuomone, tai buvo neįmanoma ir nebūtina.

20 1999 m. rugsėjo 13 d. Komisija aštuoniems bankams pateikė pranešimą apie kaltinimus, priimtą 1999 m. rugsėjo 11 dieną. Bankams susipažinus su byla ir pateikus rašytines pastabas, 2000 m. sausio 18 ir 19 d. surengta apklausa. 2000 m. lapkričio 22 d. Komisija pateikė bankams papildomą pranešimą apie kaltinimus. Atitinkamoms įmonėms susipažinus su byla ir Komisijai pateikus naujas rašytines pastabas, 2001 m. vasario 27 d. įvyko antra apklausa.

21 2002 m. birželio 11 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.

IV – Ginčijamas sprendimas

A – Bendrosios pastabos

22 Ginčijamo sprendimo l straipsnyje Komisija tvirtina, kad aštuoni bankai, kuriems šis sprendimas yra skirtas, pažeidė EB sutarties 81 straipsnio 1 dalį tuo, kad dalyvavo susitarimuose ir suderintuose veiksmuose dėl kainų, banko komisinių mokesčių ir kitų konkurencijos veiksnių, taikytų nuo 1995 m. sausio 1 d. iki 1998 m. birželio 24 d., siekiant apriboti konkurenciją Austrijos bankininkystės produktų ir paslaugų rinkoje.

23 Remiantis ginčijamo sprendimo 2 straipsniu, jo 1 straipsnyje nurodytos įmonės turi nedelsdamos nutraukti atitinkamą pažeidimą, jei to dar nepadarė, ir nebekartoti tų veiksmų ar praktikos, kuriais siekiama tokių pačių tikslų arba kurie turi tokį patį poveikį kaip šis pažeidimas.

24 Ginčijamo sprendimo 3 straipsnyje adresatams skiriamos tokios baudos:

– Erste: 37,69 milijonai eurų,

– RZB: 30,38 milijonai eurų,

– BA-CA: 30,38 milijonai eurų,

– BAWAG: 7,59 milijonai eurų,

– PSK: 7,59 milijonai eurų,

– ÖVAG: 7,59 milijonai eurų,

– NÖ-Hypo: 1,52 milijonai eurų,

– RLB: 1,52 milijonai eurų.

B – Dėl kartelio konteksto, įvairių apskritojo stalo susitikimų, jų santykio ir vadovaujančių įmonių vaidmens

25 Ginčijamame sprendime sakoma, kad bankų susitarimai, visų pirma dėl palūkanų ir komisinių mokesčių normos, Austrijoje turi senas tradicijas ir iki devintojo dešimtmečio iš dalies buvo grindžiami teisės aktais, kurie neteko galios vėliausiai 1994 m. sausio 1 d., kai Austrijos Respublika prisijungė prie Europos ekonominės erdvės (EEE) ir įsigaliojo Bankwesengesetz.

26 Tačiau buvusiam tinklui priklausiusios kredito įstaigos ir toliau sudarinėjo susitarimus visų pirma dėl debeto ir kredito palūkanų.

27 Ginčijamo sprendimo 5 skyriuje teigiama, kad susitarimai buvo išsamaus turinio, labai organizuoti ir glaudžiai tarpusavyje susiję bei apėmė visą Austrijos teritoriją. Dėl kiekvieno bankininkystės produkto buvo rengiami atskiri apskritojo stalo susitikimai, kuriuose dalyvavo atitinkami atsakingi suinteresuotųjų bankų antrojo arba trečiojo hierarchijos lygmens darbuotojai. Tačiau praktikoje šio teorinio atskyrimo griežtai nebuvo laikomasi: kartais susiję keleto apskritojo stalo susitikimų klausimai buvo svarstomi per tą patį susitikimą. Galiausiai atskiri apskritojo stalo susitikimai buvo organizuotos sistemos dalis.

28 Kartą per mėnesį, išskyrus rugpjūčio mėn., susitikdavo pagrindinių Austrijos bankų vadovybės atstovai, sudarę aukščiausią instanciją (vadinamasis „Lombardo klubas“). Greta bendrojo intereso konkurencijos požiūriu neutralių temų jie aptarinėdavo palūkanų normų keitimo, reklamos priemonių ir kitus klausimus. Kai kuriuose apskritojo stalo susitikimuose dalyvavo Austrijos nacionalinio banko (toliau ? OeNB) atstovai.

29 Žemesniu lygmeniu dėl specifinių produktų vykdavo techninio pobūdžio apskritojo stalo susitikimai. Svarbiausi buvo vadinamieji susitikimai dėl aktyvių operacijų, t. y. kreditų, ir pasyvių operacijų, t. y. indėlių; kaip rodo šių susitikimų pavadinimas, jų tikslas buvo suderinti kreditų suteikimo ir indėlių priėmimo sąlygas (t. y. palūkanų normas), o susitikimai vykdavo atskirai arba kaip bendri apskritojo stalo susitikimai. Tarp šių ir „Lombardo klubo“ susitikimų vykdavo labai intensyvus pasikeitimas informacija.

30 Visose Austrijos federalinėse žemėse reguliariai vykdavo daug ir įvairių regioninių apskritojo stalo susitikimų. Kai kuriose federalinėse žemėse netgi buvo perimta hierarchinė „Lombardo klubo“ ir techninių apskritojo stalo susitikimų struktūra.

31 Vienos bankų atstovai į federalinių apskritojo stalo susitikimus dėl aktyvių ir pasyvių operacijų atvykdavo susitikti su savo kolegomis iš federalinių žemių tam, kad jų sprendimai vėliau būtų taikomi visoje Austrijos teritorijoje.

32 Dėl sandorių su verslo klientais ir privačiais klientais, atstovaujančiais laisvosioms profesijoms, dėl hipotekos kredito ir būsto statybos kredito sandorių vyko specialūs susitikimai (vadinamieji „Minilombardas“, „Už stambius klientus atsakingų asmenų apskritojo stalo susitikimas“, „Laisvųjų profesijų apskritojo stalo susitikimas“, „Hipotekos kredito ložė“ ir „Būsto statybos kredito bankų apskritojo stalo susitikimas dėl pasyvių operacijų“).

33 Galiausiai reguliariai vykdavo daugybė kitų apskritojo stalo susitikimų konkurencijai svarbiais klausimais: finansų direktorių apskritojo stalo susitikime (Treasurerrunde) buvo aptariami kreditų suteikimo federalinei valstybei ir jų normų klausimai, per įvairius apskritojo stalo susitikimus dėl mokėjimo operacijų (visų pirma tuo pačiu vardu vadinami susitikimai, apskritojo stalo „Užsienis“ susitikimai (Bankenrunde Ausland) ir Austrijos kredito įstaigų federacijų organizacinio komiteto (Organisationskomitee der österreichischen Kreditinstitutsverbände susitikimai) ? komisinių ir šių operacijų mokesčių klausimai, per „Eksporto“ klubo (Exportklub) susitikimus ? eksporto finansavimo sąlygos, o per susitikimą „Vertybiniai popieriai“ (Bankenrunde Wertpapiere) ? minimalūs mokesčiai, banko komisiniai mokesčiai ir produktams taikomos normos.

34 Iš visų specialių apskritojo stalo susitikimų išskirtinas „Kontrolierių susitikimas“ (Controllerrunde), kuriame dalyvaudavo pagrindinių Austrijos bankų kompetentingų skyrių atstovai. Per juos buvo apibrėžti vienodi apskaičiavimo pagrindai ir parengti bendri pasiūlymai dėl pelno padidinimo. Taip bankai padidino tarpbankinį atitinkamų mokesčių ir apskaičiavimo skaidrumą.

35 Tarp visų šių susitikimų dėl kreditų suteikimo ir indėlių priėmimo sąlygų bei dėl banko komisinių mokesčių nuolat buvo keičiamasi informacija. Neretai vieno apskritojo stalo konsultacijos būdavo atidedamos, kol bus pasiektas susitarimas kitame apskritojo stalo susitikime. Galiausiai „Lombardo klubo“ svarba lėmė, kad kontraversiškais atvejais būdavo laukiama jo sprendimo.

36 Siekiant visoje Austrijos teritorijoje įgyvendinti Vienos apskritojo stalo susitikimuose priimtus susitarimus (arba siekiant kad jiems nebūtų prieštaraujama), reguliariai buvo teikiama informacija įvairiems apskritojo stalo susitikimams federalinėse žemėse arba iš jų perduodama centriniams apskritojo stalo susitikimams Vienoje. Kartais regioninių apskritojo stalo susitikimų atstovai būdavo siunčiami į federalinius apskritojo stalo susitikimus dėl aktyvių arba pasyvių operacijų.

37 Ginčijamame sprendime Komisija konstatuoja, kad tiriamuoju laikotarpiu (nuo 1994 m. sausio 1 d. iki 1998 m. birželio mėn. pabaigos) vien Vienoje, neskaičiuojant daugybės regioninių apskritojo stalo susitikimų, įvyko ne mažiau kaip 300 susitikimų. Šį skaičių pavertus darbo dienomis, reiškia, kad vien Vienoje susitikimai vykdavo maždaug kas keturias dienas. Už šio organizuoto tinklo ribų taip pat buvo palaikoma daug ryšių tarp atitinkamų bankų atstovų ? kartais aukščiausiu lygiu ? palūkanų normų ir banko komisinių mokesčių klausimais.

38 Komisija pabrėžia ypatingą vadovaujančių įmonių vaidmenį „Lombardo tinkle“, koordinuojant ir atstovaujant atitinkamai banko grupei, t. y. Erste (anksčiau GiroCredit) ? taupomųjų kasų sektoriuje, RZB ? Raiffeisen sektoriuje ir ÖVAG ? kredito unijų sektoriuje. Šios funkcijos tiesiogiai veikė sklandžią „Lombardo tinklo“ veiklą. Viena vertus, vadovaujančios įmonės organizavo abipusį keitimąsi informacija tarp Vienos ir federalinių žemių atitinkamos bankų grupės viduje; kita vertus, jos atstovavo šios grupės interesams kitų kartelyje dalyvavusių grupių atžvilgiu. Kiti kartelio dalyviai vadovaujančias įmones laikė atitinkamos grupės atstovėmis. Taigi susitarimai būdavo sudaromi ne tik tarp šių įmonių, bet ir tarp grupių.

39 Ginčijamo sprendimo 6?12 skyriuje Komisija toliau išsamiai aprašo, kaip šie organizuoti ir glaudžiai susiję išsamaus bei įvairaus turinio apskritojo stalo susitikimai leido dalyviams reguliariai derinti savo veiksmus rinkoje visų pirma dėl palūkanų normos ir banko komisinių mokesčių.

C – Bankų argumentų analizė ir teisinis vertinimas

40 Konstatavusi, kad atitinkami bankai neginčijo Komisijos nustatytų aplinkybių, susijusių su apskritojo stalo susitikimų eiga ir turiniu, ši institucija ginčijamo sprendimo 13 skyriuje atmetė bankų argumentus dėl specifinių istorinių, visuomeninių, ekonominių ir socialinių kartelio aspektų bei jų teiginį, paremtą profesoriaus von Weizsäcker ekonomine išvada, kad susitarimai neturėjo jokios įtakos Austrijos bankų rinkai.

41 Ginčijamo sprendimo 14 skyriuje pateikiamas teisinis kartelio vertinimas. Pirmiausia Komisija atmeta bankų teiginį, kad specifinė ekonominė sritis, į kurią patenka bankų sektoriaus, prieštarauja neribotam konkurencijos teisės taikymui šiame sektoriuje.

42 Nors Komisija bankų prieštaravimą dėl to, kad ji neturėjo kompetencijos bausti už 1994 m. padarytą EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą vertino kaip šio susitarimo veiksmingumui prieštaraujantį požiūrį, ji nekonstatavo EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimo nagrinėjamais metais.

43 Nustatytas aplinkybes Komisija kvalifikuoja kaip kompleksinį ilgalaikį pažeidimą, apimantį ir susitarimus, ir suderintus veiksmus. Komisija pažymi, kad atitinkamos įmonės siekė apriboti konkurenciją, be to, suderinti veiksmai turėjo realų poveikį Austrijos bankų rinkai, nepaisant to, kad bankai ne visada laikėsi prisiimtų įsipareigojimų.

44 Ginčijamo sprendimo šio skyriaus 438?469 konstatuojamosiose dalyse aprašomas nustatytų veiksmų poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai.

45 Dėl aplinkybės, kad ginčijamas sprendimas skirtas tik kai kuriems iš daugelio nagrinėjamuose veiksmuose dalyvavusių bankų, Komisija pažymi, kad ginčijamo sprendimo adresatai buvo atrinkti pagal jų dalyvavimo svarbiausiuose apskritojo stalo susitikimuose dažnumą, be to, jie, išskyrus NÖ-Hypo ir RLB, dėl savo dydžio vaidino svarbų vaidmenį Austrijos bankų rinkoje.

46 Dėl pažeidimo trukmės ginčijamame sprendime galiausiai nurodoma, kad nagrinėjamiems veiksmams nuo 1995 m. sausio 1 d. taikoma EB 81 straipsnio 1 dalis ir kad Komisija manė, jog po patikrinimų 1998 m. birželio mėn. apskritojo stalo susitikimai nebevyko, todėl tuo momentu pažeidimas nutrauktas.

D – Nurodymas nutraukti pažeidimą ir baudos apskaičiavimas

47 Ginčijamo sprendimo 16 skyrius skirtas Komisijos priimtoms „korekcinėms priemonėms“.

48 Pirma, Komisija reikalauja, kad atitinkami bankai nutrauktų pažeidimą pagal Reglamento Nr. 17 3 straipsnį.

49 Antra, dėl nustatytų baudų Komisija visų pirma teigia, kad pažeidimas buvo daromas tyčia.

50 Ginčijamo sprendimo adresatams skirtos baudos (žr. 24 punktą) apskaičiuotos taikant Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gaires (OL C 9, 1998, p. 3, toliau – gairės) ir Pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais (OL C 207, 1996, p. 4, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo).

51 Komisija bankų susitikimus kvalifikavo kaip „labai sunkius pažeidimus“, prieštaraujančius EB 81 straipsniui, o palyginti mažas atitinkamos geografinės rinkos dydis neturėjo įtakos šiam vertinimui. Vėliau susitarimų dalyvius pagal jų rinkos dalis ji suskirstė į penkias kategorijas. Vadovaujančioms įmonėms Komisija priskyrė bankų, kurių sektoriui jie vadovavo, rinkos dalis. Pavyzdžiui, visų Raiffeisen bankų rinkos dalis ji priskyrė RZB, dėl šios priežasties priskirtam pirmai iš penkių kategorijų, kuriai buvo nustatyta pradinė 25 milijonų eurų bauda.

52 Nustatydama pažeidimo trukmę, Komisija rėmėsi laikotarpiu nuo 1995 m. sausio 1 d. iki 1998 m. birželio mėn. pabaigos. Atsižvelgdama į trukmę, ji pradinę baudą padidino 35 %.

53 Komisija nė vienam bankui nesutiko taikyti lengvinančių aplinkybių; ji visų pirma manė, kad vaidmenų paskirstymas bankų susitikimuose nebuvo svarbus aspektas.

54 Galiausiai, taikydama pranešimą dėl bendradarbiavimo, Komisija ginčijamo sprendimo adresatams sumažino baudą 10 % dėl to, kad jie neginčijo faktinių aplinkybių.

Procesas ir šalių reikalavimai

55 Atskirais pareiškimais, Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje įregistruotais 2002 m. rugpjūčio 30 d. ir rugsėjo 2 d., ginčijamo sprendimo adresatai pareiškė šiuos ieškinius.

56 Išklausęs šalis, Pirmosios instancijos teismo antrosios kolegijos pirmininkas, remdamasis Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 50 straipsniu, 2005 m. rugsėjo 12 d. priėmė nutartį sujungti šias septynias bylas, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimamas galutinis sprendimas.

57 Išklausęs teismo posėdžio pranešimą, Pirmosios instancijos teismas (antroji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones raštu pateikė šalims klausimus, prašydamas į juos atsakyti bei pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys nurodymus įvykdė per nustatytus terminus.

58 Komisija prašė kai kuriuos jos pateiktuose dokumentuose nurodytus duomenis apie BA-CA kitų ieškovų atžvilgiu nagrinėti konfidencialiai, nes jie sudaro BA-CA komercinę paslaptį; ji pateikė nekonfidencialias atitinkamų dokumentų versijas. Kadangi konfidencialūs duomenys BA-CA argumentams įvertinti nėra reikšmingi ir susiję su kitų ieškovų argumentais, Pirmosios instancijos teismas nusprendė į bylą įtraukti tik nekonfidencialias atitinkamų dokumentų versijas, kad pagal Procedūros reglamento 67 straipsnio 3 dalį į konfidencialius duomenis nebūtų galima atsižvelgti.

59 Šalys buvo išklausytos ir pateikė atsakymus į Pirmosios instancijos teismo klausimus per 2005 m. spalio 11 d. posėdį. Pirmosios instancijos teismo prašymu Erste pateikė dokumentus apie savo rinkos dalį. Kitoms šalims pateikus rašytines pastabas dėl šių dokumentų, žodinė proceso dalis baigta 2005 m. lapkričio 7 dieną.

60 RZB (ieškovas byloje T‑259/02) Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su ieškovu,

– nepatenkinus pirmojo prašymo, sumažinti jam pakirtą baudą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

61 BA-CA (ieškovas byloje T‑260/02) Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su ieškovu,

– nepatenkinus pirmojo prašymo, atitinkamai sumažinti jam paskirtą baudą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

62 AVB (ieškovas byloje T‑261/02, anksčiau ? BAWAG) Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti ginčijamo sprendimo 1?3 straipsnius, kiek jie susiję su ieškovu,

– nepatenkinus pirmojo prašymo, sumažinti BAWAG paskirtą baudą iki tinkamo dydžio,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

63 RLB (ieškovas byloje T‑262/02) Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą,

– nepatenkinus pirmojo prašymo, panaikinti ginčijamo sprendimo 3 ir 4 straipsnius, kiek jie susiję su ieškovu,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

64 BAWAG PSK (ieškovas byloje T‑263/02, anksčiau ? PSK) Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti ginčijamo sprendimo 1?3 straipsnius, kiek jie susiję su PSK,

– nepatenkinus pirmojo prašymo, sumažinti PSK skirtą baudą iki tinkamo dydžio,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

65 Erste (ieškovas byloje T‑264/02) Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su ieškovu,

– nepatenkinus pirmojo prašymo, panaikinti jam paskirtą baudą,

– nepatenkinus antrojo prašymo, sumažinti paskirtą baudą iki tinkamo dydžio,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

66 ÖVAG ir NÖ-Hypo (ieškovai byloje T‑271/02) Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį, kiek jis susijęs su ieškovais,

– panaikinti sprendimo 2 straipsnio pirmąjį sakinį, kiek jis susijęs su ieškovais,

– panaikinti sprendimo 3 straipsnį, kiek jis susijęs su ieškovais, arba, nepatenkinus šio prašymo, sumažinti juo paskirtą baudą,

– nepatenkinus pirmojo prašymo, panaikinti sprendimus pripažinti FPÖ pareiškėja ir perduoti jai pranešimą apie kaltinimus,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

67 Komisija byloje T‑259/02 Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– RZB paskirtą baudą padidinti iki 33,75 milijonų eurų,

– priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.

68 Komisija bylose T‑260/02?T‑264/02 ir T‑271/02 Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti ieškinį

– priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.

Dėl BAWAG (byla T‑261/02) ir PSK (byla T‑263/02) restruktūrizacijos poveikio

69 2006 m. sausio 16 d. laišku BAWAG ir PSK advokatas informavo Pirmosios instancijos teismą, kad dėl koncerno, kuriam priklauso šios abi kredito įstaigos, restruktūrizacijos BAWAG PSK nuo šiol yra abiejų ieškovų bylose T‑261/02 ir T‑263/02 teisių perėmėjas.

70 Iš prie laiško pridėtų dokumentų išplaukia, pirma, kad BAWAG savo banko veiklą perdavė BAWAG PSK ir pakeitė savo pavadinimą į AVB, ir, antra, kad PSK susijungė su BAWAG PSK. Savo 2006 m. sausio 16 d. laiške BAWAG ir PSK advokatas pažymi, kad BAWAG PSK yra vienintelis BAWAG teisių perėmėjas, kiek tai susiję su pastarojo banko veikla.

71 Bendrijos teismas gali atsižvelgti į proceso šalies pavadinimo pasikeitimą. Be to, subjekto, kurio atžvilgiu priimtas sprendimas, ieškinys dėl panaikinimo gali būti tęsiamas vienintelio teisių perėmėjo, būtent – fiziniam asmeniui mirus arba juridiniam asmeniui nustojus egzistuoti, jei visas jo teises ir pareigas perėmė kitas asmuo (šiuo klausimu žr. 1983 m. spalio 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo Gutman prieš Komisiją, 92/82, Rink. p. 3127, 2 punktą ir 1986 m. balandžio 23 d. sprendimo Les Verts prieš Parlamentą, 294/83, Rink. p. 1339, 13–18 punktus). Reikia pažymėti, kad tokioje situacijoje vieninteliam teisių perėmėjui kyla visos ginčijamo sprendimo teisinės pasekmės taip, lyg jis būtų asmuo, kurio atžvilgiu priimtas tas sprendimas.

72 Tačiau Bendrijos teismas nei ieškinio dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį atveju, nei vykdydamas neribotą jurisdikciją dėl baudų skyrimo pagal EB 229 straipsnį neturi teisės keisti kitos Bendrijos institucijos sprendimo pakeisdamas asmenį, kuriam jis skirtas, kitu fiziniu ar juridiniu asmeniu, kai tebeegzistuoja asmuo, kuriam skirtas sprendimas. Tokią teisę turi tik tą sprendimą priėmusi institucija. Kompetentingai institucijai priėmus sprendimą ir taip identifikavus asmenį, kuriam jis turi būti skirtas, Pirmosios instancijos teismas negali jo pakeisti kitu asmeniu (šiuo klausimu žr. 2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo JFE Engineeringir kt. prieš Komisiją, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00, Rink. p. II‑2501, 47 punktą).

73 Taip pat reikia pažymėti, kad pagal EB 230 straipsnį ir (arba) pagal EB 229 straipsnį savo teises ginančio asmens, kuriam skirtas sprendimas, pateiktas ieškinys atitinkamai dėl jo panaikinimo ar pakeitimo negali būti perleidžiamas trečiajam asmeniui, kuriam jis nėra skirtas. Jei toks perleidimas būtų galimas, atsirastų prieštaravimas tarp ieškinį padavusio ir jį toliau palaikančio asmenų statusų. Be to, dėl tokio perleidimo asmuo, kuriam skirtas sprendimas, skirtųsi nuo subjekto, dalyvaujančio procese kaip asmuo, kuriam skirtas sprendimas (72 punkte minėto sprendimo JFE Engineeringir kt. prieš Komisiją 48 punktas).

74 Taigi reikia atsižvelgti į tai, kad BAWAG buvo pervadintas į AVB, ir į aplinkybę, kad po minėto susijungimo BAWAG PSK tapo PSK teisių perėmėju. Tačiau byloje T‑261/02AVB negali būti pakeista BAWAG PSK, nepaisant pasekmių, kurių Austrijos teisei turėjo atlikta restruktūrizacija. Todėl BAWAG (pervadintas į AVB) lieka ieškovu byloje T‑261/02, o BAWAG PSK tapo pilnateisiu ieškovu byloje T‑263/02.

75 Kadangi ginčijamas sprendimas buvo skirtas BAWAG ir PSK, o jie Pirmosios instancijos teismui pateikė rašytinius ir žodinius argumentus, naudodami savo senus pavadinimus, šie pavadinimai sprendime ir toliau bus vartojami.

Dėl teisės

I – Dėl prašymų panaikinti visą ginčijamą sprendimą

A – Dėl ieškinio pagrindų, susijusių su procedūros taisyklių pažeidimu

1. Dėl bylą nagrinėjančio pareigūno galutinės ataskaitos (bylos T‑260/02, T‑61/02 ir T‑263/02)

a) Ieškovų argumentai

76 BA-CA, BAWAG ir PSK pažymi, kad jiems pagal 2001 m. gegužės 23 d. Komisijos sprendimo dėl bylas nagrinėjančių pareigūnų įgaliojimų tam tikrose konkurencijos bylose (OL L 162, p. 21, toliau ? sprendimas dėl įgaliojimų) 16 straipsnio 3 dalį pateiktas bylas nagrinėjančio pareigūno galutinės ataskaitos egzempliorius nebuvo pasirašytas. Jie mano, kad tai yra esminių formos reikalavimų nesilaikymas, pagrindžiantis ginčijamo sprendimo panaikinimą.

77 BAWAG ir PSK (bylos T‑261/02 ir T‑263/02) teigia, kad netikrumas, ar jiems pateiktas galutinės ataskaitos egzempliorius iš tikrųjų yra galutinė jos redakcija, sumažino jų galimybes tinkamai gintis ginčijamo sprendimo atžvilgiu.

78 BA-CA (byla T‑260/02) tvirtina, kad Komisija ginčijamą sprendimą priėmė pažeisdama tvarką, nes bylą nagrinėjančio pareigūno galutinės ataskaitos autentiškumas nebuvo patvirtintas. Be to, žyma „projektas“ ant kopijų, pateiktų konsultaciniam komitetui ir kolegijai, galėjo turėti įtakos šių institucijų atliktam ataskaitos vertinimui, o kartu ir administracinės procedūros baigčiai. Taip pat kyla įtarimų, kad Komisijos kolegijai buvo pateikta tik vokiška galutinės ataskaitos redakcija, pažeidžiant 2000 m. lapkričio 29 d. Komisijos darbo tvarkos taisyklių 6 straipsnio ketvirtąją pastraipą, (OL L 308, p. 26, toliau ? darbo tvarkos taisyklės). BA?CA prašo Pirmosios instancijos teismo, priimant proceso organizavimo priemones, nurodyti Komisijai leisti jam išsamiai susipažinti su bylos medžiaga.

b) Pirmosios instancijos teismo vertinimas

79 Sprendimo dėl įgaliojimų 15 straipsnio pirmoji pastraipa nustato:

„Remdamasis aptariamos bylos sprendimo projektu, kuris bus pateiktas Konsultaciniam komitetui, bylas nagrinėjantis pareigūnas parengia galutinę ataskaitą raštu apie teisės būti išklausytam įgyvendinimą, kaip tai numatyta 13 straipsnio 1 dalyje. Šioje ataskaitoje taip pat bus atsižvelgiama, ar sprendimo projekte nagrinėjami tik prieštaravimai, dėl kurių šalims buvo suteikta galimybė pareikšti savo nuomonę, ar tam tikrais atvejais ir bet kurio tyrimo objektyvumo klausimas, kaip numatyta 14 straipsnyje.“

80 Sprendimo dėl įgaliojimų 16 straipsnis numato:

„1. Galutinė bylas nagrinėjančio pareigūno ataskaita pridedama prie Komisijai pateikiamo sprendimo projekto, siekiant užtikrinti, kad atskiros bylos atžvilgiu priimant sprendimą Komisijai bus pranešta visa svarbi informacija dėl bylos nagrinėjimo eigos ir teisės būti išklausytam įgyvendinimo.

2. Bylas nagrinėjantis pareigūnas gali daryti galutinėje ataskaitoje pakeitimus, atsižvelgdamas į bet kuriuos dalinius sprendimo projekto pakeitimus, kol Komisija dar nėra priėmusi sprendimo.

3. Komisija perduoda bylas nagrinėjančio pareigūno ataskaitą kartu su priimtu sprendimu adresatams, kuriems tas sprendimas skiriamas. Komisija paskelbia bylas nagrinėjančio pareigūno ataskaitą Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje kartu su sprendimu, atsižvelgdama į teisėtą įmonių interesą apsaugoti savo komercines paslaptis.

81 Pirmiausia dėl prieštaravimo, kad galutinė ataskaita nebuvo pasirašyta, konstatuotina, jog Komisija atsiliepimo į ieškinį priede pateikė tris šios ataskaitos kopijas (vokiečių kalba), t. y.:

– ginčijamo sprendimo adresatams perduotą kopiją,

– Konsultaciniam komitetui perduotą kopiją,

– Komisijos kolegijai perduotą kopiją.

Jų tekstai yra identiški, tačiau pasirašyta tik antroji kopija. Be to, dvi paskutinės kopijos turi žymas „projektas“ ir „vidinis dokumentas“.

82 Iš šių dokumentų išplaukia, kad bylas nagrinėjantis pareigūnas pasirašė bent vieną galutinės ataskaitos egzempliorių, ir tai rodo, kad šis tekstas yra galutinė redakcija ir kad kalbama apie tekstą, kurį bylas nagrinėjantis pareigūnas ketino perduoti kompetentingoms institucijoms. Esant tokioms aplinkybėms, faktas, kad kiti šios ataskaitos egzemplioriai, kurie (nepaisant to, jog kai kuriais atvejais nėra žymos „projektas“) sutampa su pasirašytąja redakcija, buvo perduoti adresatams nepasirašyti, negali būti laikomas esminių formos reikalavimų pažeidimu, pagrindžiančiu ginčijamo sprendimo panaikinimą.

83 BAWAG ir PSK prieštaravimas, kad trūkstamas parašas ant jiems kartu su ginčijamu sprendimu pateiktos galutinės ataskaitos apribojo jų teisę į gynybą dėl to, jog apsunkino jų pasirengimą gintis ginčijamo sprendimo atžvilgiu, yra nepagrįstas. Parašo nebuvimas negalėjo pažeisti ieškovų teisės į gynyba vykstant administracinei procedūrai. Dėl ieškovų teiginio, kad parašo nebuvimas galėjo sukelti abejonių dėl ataskaitos galutinio pobūdžio, dėl ko jos ginčijimas ir atsakovų gynyba teisme buvo apsunkinti, konstatuotina, jog tokias abejones buvo galima išsklaidyti taikant proceso organizavimo priemones ir jog Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalis suteikia proceso šalims galimybę ginti savo teises atsižvelgiant į tokių priemonių poveikį, prireikus leidžiant remtis naujais pagrindais.

84 Antra, reikia atmesti BA-CA prieštaravimą dėl to, kad buvo pažeista pareiga patvirtinti bylą nagrinėjančio pareigūno galutinės ataskaitos autentiškumą. Bylą nagrinėjančio pareigūno galutinė ataskaita nepriskiriama teisės aktams, nurodytiems EAPB 14 straipsnyje, EB 249 straipsnyje ir Euratomo sutarties 161 straipsnyje, kurių autentiškumas turi būti patvirtintas pagal darbo tvarkos taisyklių 18 straipsnio penktąją pastraipą.

85 Trečia, dėl žymos „projektas“ Konsultaciniam komitetui ir Komisijos kolegijai pateiktuose galutinės ataskaitos egzemplioriuose pasakytina, kad pagal sprendimo dėl įgaliojimų 16 straipsnio 2 dalį bylą nagrinėjantis pareigūnas gali daryti galutinėje ataskaitoje pakeitimus, kol dar nėra priimtas sprendimas. Todėl nėra neteisėta tai, kad perduodant ataskaitą kompetentingoms institucijoms joje buvo žyma „projektas“. Tai, kad šis „projektas“ nepadarius pakeitimų nėra keičiamas galutine redakcija, negali lemti sprendimo, priimto šio dokumento pagrindu, neteisėtumo. Negalima daryti prielaidos, kad Komisijos nariai, įgalioti priimti sprendimą dėl baudos skyrimo, nepaisytų sprendimo dėl įgaliojimų 16 straipsnio 2 dalyje įtvirtintos pareigos atsižvelgti į bylą nagrinėjančio pareigūno galutinę ataskaitą todėl, kad joje yra žyma „projektas“.

86 Ketvirta, konstatuotina, kad BA-CA abejonės, jog galutinė ataskaita nebuvo pateikta kompetentingoms institucijoms visomis reikiamomis kalbomis, yra nepagrįstos. Šiuo klausimu darbo tvarkos taisyklių 6 straipsnio ketvirtoji pastraipa numato:

„Darbotvarkės bei reikalingų darbo dokumentų išdalijimo Komisijos nariams laikotarpį ir darbo kalbas, kuriomis jie turi būti parengti, 25 straipsnyje nurodyta tvarka nustato Komisija.“

87 Visuotinai žinoma, kad Komisijos darbo dokumentai paprastai rengiami anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis.

88 Vadovaudamasi proceso organizavimo priemonėmis, Komisija pateikė galutinę ataskaitą anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis bei 2002 m. birželio 4 d. Komisijos generalinio sekretoriato pastabas, patvirtinančias, kad šios redakcijos buvo perduotos Komisijos nariams. Todėl BA-CA prieštaravimas iš esmės yra nepagrįstas.

89 Atmestinas ir BA-CA prašymas leisti jam susipažinti su visa Komisijos administracinės bylos medžiaga. Kaip pirmiau buvo konstatuota, ši priemonė nėra reikalinga, kad jam būtų galima sudaryti sąlygas įvertinti, ar bylą nagrinėjančio pareigūno galutinė ataskaita iš tikrųjų buvo pateikta visomis reikiamomis kalbomis. Be to, BA-CA nepaaiškino, kokiais kitais ieškinio pagrindais remdamasi Komisija turėtų pateikti administracinės bylos medžiagą.

90 Iš to išplaukia, kad BA-CA, BAWAG ir PSK prieštaravimai dėl bylą nagrinėjančio pareigūno galutinės ataskaitos turi būti atmesti.

2. Dėl politinės partijos FPÖ statuso administracinėje procedūroje (bylos T‑260/02 ir T‑271/02)

a) Šalių argumentai

91 BA-CA, ÖVAG ir NÖ-Hypo kaltina Komisiją, kad ši nusižengė tvarkai pripažindama FPÖ pareiškėja Reglamento Nr. 17 straipsnio 3 dalies prasme ir perduodama jai nekonfidencialias pranešimo apie kaltinimus redakcijas. Jie tvirtina, kad šiais sprendimais buvo pažeisti Reglamento Nr. 17 3 ir 20 straipsniai bei jų teisė į gynybą todėl, kad, pirma, FPÖ prašymas, pateiktas Komisijai pradėjus procedūrą, nebuvo šios procedūros inicijavimo priežastis, antra, FPÖ negali remtis teisėtu suinteresuotumu pateikti prašymą pagal Reglamento Nr. 17 3 straipsnį, nes tam nepakanka jai būti banko kliente, trečia, apklausa buvo įvykusi priimant abu sprendimus ir, ketvirta, FPÖ neįsipareigojo Komisijai laikytis pareiškėjos pareigų. Dėl šių tvarkos pažeidimų ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas.

92 Be to, BA-CA tvirtina, kad Komisija pažeidė jo teisę į gynybą ? nepaisant daugelio prašymų, ? nepateikdama jam tokio sprendimo šiuo klausimu, kurį būtų galima ginčyti teisme, ir todėl užkirto kelią imtis teisinių priemonių prieš pranešimo apie kaltinimus perdavimą. Be to, Komisija pažeidė EB sutartį, nesiėmusi visų galimų priemonių siekiant užkirsti kelią FPÖ piktnaudžiauti pranešimu apie kaltinimą ir nepaprieštaravusi dėl to, kad FPÖ naudojo perduotus dokumentus piktnaudžiavimo tikslais, o pirmiausia – nepareikalavusi jų grąžinti.

93 Komisija mano, kad prieštaravimai dėl pranešimų apie kaltinimus perdavimo FPÖ nėra niekaip susiję su šios bylos dalyku. Pripažinimas FPÖ pareiškėja neturėjo nė mažiausios įtakos ginčijamam sprendimui. Sprendimo dėl pranešimų apie kaltinimus perdavimą reikėjo ginčyti atskiroje byloje, o ginčijimas a posteriori šioje byloje nėra galimas vien dėl pasibaigusio termino.

94 Dublike Komisija priduria, kad ieškovai neturi teisės pareikšti ieškinio pagal EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą dėl pareiškėjos statuso pripažinimo FPÖ ir dėl pranešimo apie kaltinimus perdavimo, nes šios priemonės neturėjo įtakos jų teisinei padėčiai. Be to, jų tvirtinami apribojimai ir jiems tariamai padaryta žala atsirado ne dėl Komisijos veiksmų, o dėl vėlesnių pačios FPÖ veiksmų. Beje, Komisija mano turėsianti teisę pripažinti FPÖ pareiškėja ir pareigą perduoti jai pranešimą apie kaltinimus.

b) Pirmosios instancijos teismo vertinimas

95 Remiantis Reglamento Nr. 17 3 straipsnio 1 dalimi, jeigu Komisija „pagal prašymą arba savo pačios iniciatyva“ nustato Sutarties 81 ir 82 straipsnių pažeidimą, ji gali priimti sprendimą, reikalaujantį, kad atitinkamos įmonės arba įmonių asociacijos minėtą pažeidimą nutrauktų. Vadovaujantis Reglamento Nr. 17 3 straipsnio 2 dalimi, teisę pateikti prašymą turi fiziniai ir juridiniai asmenys, reiškiantys teisėtus interesus. Iš 1998 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2842/98 dėl šalių išklausymo nagrinėjant tam tikras bylas pagal EB steigimo sutarties 81 ir 82 straipsnius 6–8 straipsnių (OL L 354, p. 18) taip pat išplaukia, kad asmenys, pateikę tokį prašymą, turi tam tikras procedūrines teises, kurioms, be kita ko, priskiriama teisė gauti nekonfidencialaus pranešimo apie kaltinimus kopiją.

96 Dėl klausimo, ar Komisija, leisdama FPÖ dalyvauti procedūroje, pažeidė Reglamento Nr. 17 3 straipsnį, pirmiausia pasakytina, kad negalima pritarti ieškovo teiginiui, jog toks prašymas nebegali būti laikytinas pateiktu teisėtai, jei savo iniciatyva pradėta pažeidimo procedūra. Iš tikrųjų Reglamentai