LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 118/19

2016 m. vasario 5 d.Comunidad Autónoma de Galicia ir Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, S.A. (Retegal) pateiktas apeliacinis skundas dėl 2015 m. lapkričio 26 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) priimto sprendimo sujungtose bylose T-463/13 ir T-464/13 Comunidad Autónoma de Galicia ir Retegal/Komisija

(Byla C-70/16 P)

(2016/C 118/21)

Proceso kalba: ispanų

Šalys

Apeliantės: Comunidad Autónoma de Galicia ir Redes de Telecomunicación Galegas Retegal, S.A. (Retegal), atstovaujamos advokatų F. J. García Martínez ir B. Pérez Conde,

Kitos proceso šalys: Europos Komisija ir SES Astra

Apeliančių reikalavimai

Apeliantės Teisingumo Teismo prašo:

— nurodytus apeliacinio skundo pagrindus pripažinti priimtinais ir pagrįstais,

— panaikinti 2015 m. lapkričio 26 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą sujungtose bylose T-463/13 ir T-464/13,

— priimti galutinį sprendimą dėl ieškinio dėl panaikinimo ir pritarti ieškovės pirmojoje instancijoje reikalavimams, kiek tai susiję su 2013 m. birželio 19 d. Komisijos sprendimu dėl valstybės pagalbos SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), kurią Ispanijos Karalystė suteikė skaitmeninės antžeminės televizijos diegimui atokiuose ir mažiau urbanizuotuose regionuose (už Kastilijos-La Mančos ribų) (1),

— priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas per apeliacinį procesą.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas: teisės klaida dėl skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies nenuoseklumo konstatuotų ginčijamame sprendime padarytų klaidų, kurios išdėstytos ieškinių ketvirtajame pagrinde ir kurios susijusios su aiškiu Retegal kvalifikavimu kaip tiesioginės neteisėtos valstybės pagalbos gavėjos, atžvilgiu ir dėl susigrąžintinos sumos dydžio nustatymo.

Šiame pagrinde apeliantės nurodo padarytą akivaizdžią klaidą skundžiamame sprendime, kurio rezoliucinėje dalyje, pirma, nebuvo konstatuotos ginčijamame sprendime padarytos (ginčijamo sprendimo 193 ir 194 konstatuojamosios dalys) ir ieškiniuose nurodytos klaidos, susijusios su ypatinga Galicijos padėtimi, ir, antra, Retegal aiškiai kvalifikuota kaip tiesioginė neteisėtos valstybės pagalbos gavėja bei apskaičiuota susigrąžintina suma. Nors skundžiamame sprendime (153 punktas) panaikinamas šio klaidingo Retegal kvalifikavimo kaip valstybės pagalbos tiesioginės gavėjos (193 punktas) teisiškai privalomas pobūdis ir klaidingas sumos, kurią reikia susigrąžinti (rezoliucinė dalis) remiantis ginčijamu sprendimu, apskaičiavimas (194 punktas), kaip teigia apeliantės, Bendrasis Teismas šio aiškaus konstatavimo nepakartoja rezoliucinėje dalyje, nors pareikštame ieškinyje siekta panaikinti ginčijamame sprendime išdėstytus klaidingus teiginius, kurie teisingai ir realiai buvo pripažinti teisiškai neprivalomais. Dėl priežasčių, susijusių su vidiniu teisinių pagrindų ir rezoliucinės dalies nuoseklumu, ieškiniui iš dalies reikia pritarti dėl logiškų teisinio saugumo motyvų (kad būtų išvengta vėlesnių konfliktų aiškinant ginčijamo sprendimo apimtį susigrąžinimo etape, kaip nutiko šiuo atveju).

Antrasis apeliacinio skundo pagrindas: teisės klaida, susijusi su SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimu, grindžiama tuo, kad skundžiamame sprendime nuspręsta, jog tenkinamos sąlygos, kurių reikia laikytis, kad aptariama veikla būtų kvalifikuojama kaip valstybės pagalba.

Šiuo pagrindu apeliantės siekia panaikinti sprendimą dėl to, kad jame yra teisės klaida, nes Bendrasis Teismas atliko kontrolę, kuri neatitinka teismų praktikoje nustatytų kriterijų tikrinant, ar tenkinami visi nustatyti reikalavimai, kad nagrinėjamą Galicijos valdžios institucijų intervenciją būtų galima kvalifikuoti kaip valstybės pagalbą pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Nors per teismo procesą Komisija pripažino, kad neturi pakankamos, patikimos ir išsamios informacijos apie ypatingą Galicijos padėtį ir taip patvirtino ieškovių ieškinyje nurodytą vertinimo klaidą, skundžiamame sprendime klaidingai nuspręsta, kad nagrinėjami Galicijos veiksmai nesusiję su naudojimusi viešosios valdžios prerogatyva (valstybės intervencija reikalinga konstatavus rinkos neveikimą II zonoje, kad būtų galima užtikrinti, jog gyventojai galės toliau gauti televizijos signalą išjungus analoginę televiziją), o yra ekonominio pobūdžio. Bendrasis Teismas daro tokią išvadą, nes jis neatliko Komisijos nurodytų faktinių aplinkybių, konkrečiai fakto, kad savivaldybių skaitmeninis tinklas nėra ir negali būti naudojamas komerciniais tikslais, materialinio tikslumo kontrolės. Bendrasis Teismas taip pat padarė klaidą patvirtindamas, Komisijos prezumpciją, kad buvo galima „teikti kitas paslaugas“, nesusijusias su „AST priežiūros paslaugomis“ per savivaldybėms priklausančią priežiūros infrastruktūrą nepaisant to, kad tokia komercinio eksploatavimo prezumpcija materialiai ir teisiškai neįmanoma.

Jei būtų atlikta išsami konkrečių ginčo elementų kontrolė teismų praktikoje nustatytomis sąlygomis, Bendrasis Teismas nebūtų padaręs tokios išvados, nes skaitmeninė infrastruktūra po aptariamos Galicijos valdžios institucijų intervencijos negalėjo būti eksploatuojama komerciniais tikslais dėl techninių savybių (paprasčiausias stulpas ir namelis), įrangos lygio (tik AST įranga) ir taikytino teisinio režimo (nacionalinės teisės norma, pagal kurią tik vietos savivaldos institucijos gali teikti skaitmeninės televizijos signalo siuntimo paslaugą be finansinio atlygio), todėl negalima teigti, kad ši priemonė patenka į SESV 107 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.

Trečiasis apeliacinio skundo pagrindas: teisės klaida, padaryta pažeidus pareigą motyvuoti teismo sprendimą (Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnis ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 81 straipsnis) ir SESV 107 straipsnio 1 dalį, nes skundžiamame sprendime klaidingai įvertintas pagalbos atrankinis pobūdis.

Šiame pagrinde apeliantės pabrėžia aplinkybę, kad skundžiamame sprendime (85 punktas), kiek tai susiję su aptariamos priemonės atrankiniu pobūdžiu, nesilaikyta pareigos motyvuoti ir padaryta ta pati vertinimo klaida kaip ir ginčijamame sprendime (113 konstatuojamoji dalis), nes neišanalizavęs nemotyvavimo ir klaidos, apie kuriuos kalbama ieškinyje, ir nepateikęs į tai atsakymo, Bendrasis Teismas, aiškiai ir nedviprasmiškai neišdėstydamas savo argumentų, tik patvirtina Komisijos poziciją šiuo klausimu ir taip ne tik nesilaiko pareigos motyvuoti savo sprendimus, bet ir neatlieka lyginamosios analizės, kuri būtina siekiant įvertinti, ar pagalba yra atrankinio pobūdžio. Jeigu Bendrasis Teismas būtų atlikęs šia privalomą analizę, jis būtų konstatavęs, kad Galicijos II zonos savivaldybių ir kitų „įmonių, naudojančių kitas technologijas“, kaip antai į bylą įstojusios šalies, padėtis visiškai negali būti palyginta nei faktiniu, nei teisiniu aspektu, nes šios kitos „įmonės“ neteikia (nacionalinės teisės aktuose nustatytomis sąlygomis: „be finansinio atlygio“) skaitmeninės televizijos signalo siuntimo paslaugos Galicijos II zonos gyventojams ir nei privalo, nei ketina tai daryti.

Ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas: teisės klaida dėl SESV 14 straipsnio ir 106 straipsnio 2 dalies, SESV Protokolo Nr. 26 dėl bendrus interesus tenkinančių paslaugų ir juos aiškinančios teismų praktikos išaiškinimo.

Šis pagrindas skirstomas į tris dalis, kuriose atskleidžiamas SESV 14 straipsnio, 106 straipsnio 2 dalies, SESV Protokolo Nr. 26 ir juos aiškinančios teismų praktikos pažeidimas, nes Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime pateikia klaidingą Sutarties nuostatų dėl BESP išaiškinimą. Pirmoji dalis grindžiama aplinkybe, kad skundžiamame sprendime nesilaikyta valstybių narių turimos diskrecijos apibrėžti BESP ir šioje byloje pateiktas išaiškinimas, kuriame į šią diskreciją neatsižvelgiama ir dėl kurio ji netenka prasmės. Oficialiame dokumente, kuriuo aptariamoms valdžios institucijoms suteikiama teisė įsikišti, buvo pateikta aiški ir tiksli su viešąją paslauga susijusios užduoties apibrėžtis ir ji atitiko visus teismų praktikoje nustatytus reikalavimus, kad būtų galima teigti, jog tai yra teisėtai pateikta BESP apibrėžtis. Antroje dalyje pažymėta aplinkybė, kad skundžiamame sprendime neįvertinta akivaizdi klaida, padaryta viešosios paslaugos apibrėžtyje, ir nekonstatuota, jog viešosios valdžios institucijų pateikta apibrėžtis yra akivaizdžiai klaidinga, nors Bendrasis Teismas konstatavo, jog tai aiškiai yra veikla, kurią materialiai puikiai galima kvalifikuoti kaip BESP. Trečioje dalyje apeliantės nurodo Bendrojo Teismo padarytas teisės klaidas, padarytas klaidingai išaiškinus nacionalinės teisės normas; tai lėmė jo sprendimą, kad nepateikta aiški ir tiksli BESP apibrėžtis, kaip reikalaujama Sprendime Altmark (2).

(1) 2013 m. birželio 19 d. Komisijos sprendimas dėl valstybės pagalbos SA.28599 (C 23/10 (ex NN 36/10, ex CP 163/09)), kurią Ispanijos Karalystė suteikė skaitmeninės antžeminės televizijos diegimui atokiuose ir mažiau urbanizuotuose regionuose (už Kastilijos-La Mančos ribų) (OL L 217, 2014, p. 52)

(2) EU:C:2003:415