GENERALINĖS ADVOKATĖS

ELEANOR SHARPSTON IŠVADA,

pateikta 2019 m. spalio 31 d. ( 1 )

Byla C‑234/18

Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo

prieš

BP,

AB,

PB,

ТRAST B ООD,

AGRO IN 2001 EOOD,

ACCAUNT SERVICE 2009 EOOD,

INVEST MANAGEMENT OOD,

ESTEYD OOD,

BROMAK OOD,

BROMAK FINANCE EAD,

Viva Telecom Bulgaria EAD,

BULGARIAN TELECOMMUNICATIONS COMPANY EAD,

HEDZH INVESTMANT BULGARIA AD,

КЕМIRA OOD,

Dunarit AD,

TEHNOLOGICHEN TSENTAR-INSTITUT PO MIKROELEKTRONIKA AD,

ЕVROBILD 2003 EOOD,

ТЕCHNOTEL INVEST AD,

КЕN TREYD EAD,

КОNSULT AV EOOD,

Louvrier Investments Company 33 SA,

EFV International Financial Ventures Ltd,

InterV Investment SARL,

LIC Telecommunications SARL,

V Telecom Investment SCA,

V2 Investment SARL,

Empreno Ventures SARL,

dalyvaujant:

Corporate Commercial Bank, likviduojamam

(Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Direktyva 2014/42/ES – Pamatinis sprendimas 2005/212/TVR – 2 ir 5 straipsniai – Konfiskavimas – Nekaltumo prezumpcija – Nacionaliniai teisės aktai dėl konfiskavimo nesant apkaltinamojo nuosprendžio“

1. Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Sofiyski gradski sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) klausia Teisingumo Teismo, kaip aiškinti kelias Sąjungos teisės nuostatas dėl nusikalstamu būdu įgytų lėšų, priemonių nusikaltimui vykdyti („nusikaltimo priemonių“) ( 2 ) ir turto konfiskavimo. Šis klausimas kyla civiliniame teisme nagrinėjant pagal nacionalinę teisę iškeltą bylą dėl konfiskavimo, kuri nėra susijusi su apkaltinamuoju nuosprendžiu, taip pat dėl tokio proceso suderinamumo su Sąjungos teise. Atsakant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus Teisingumo Teismui reikia išnagrinėti dviejų Sąjungos teisės aktų dėl konfiskavimo, t. y. Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR ir Direktyvos 2014/42/ES, taikymą ratione materiae ir ratione temporis bei jų tarpusavio ryšį.

Sąjungos teisė

Europos Sąjungos sutartis

2. Europos Sąjungos sutarties (Pamatinio sprendimo priėmimo metu galiojusios redakcijos) 31 straipsnio 1 dalies c punkte numatyta, kad bendrą veiklą, susijusią su teisminiu bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose, sudaro „valstybėse narėse taikomų teisės normų suderinamumo užtikrinimas tokiu mastu, koks gali būti reikalingas tokiam bendradarbiavimui gerinti“. Pagal jos 34 straipsnio 2 dalies b punktą Tarybai, veikiančiai vieningai bet kurios valstybės narės arba Komisijos iniciatyva, suteikiama kompetencija priimti pamatinius sprendimus „siekiant suderinti valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus. Pamatiniai sprendimai valstybėms narėms yra privalomi rezultatų, kuriuos reikia pasiekti, atžvilgiu, bet palieka nacionalinėms valdžios institucijoms galimybę pasirinkti jų įgyvendinimo formą ir būdus. Jie nėra tiesiogiai veikiantys.“

Protokolas Nr. 36 dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų

3. Protokolu Nr. 36 užtikrinamas perėjimas nuo sutarčių, taikomų iki Lisabonos sutarties įsigaliojimo, institucinių nuostatų prie minėtoje Sutartyje numatytų nuostatų ( 3 ). Protokolo 9 straipsnyje numatyta, kad „[k]ol įsigalios Lisabonos sutartis, Sąjungos institucijų, organų ir įstaigų aktų, priimtų remiantis Europos Sąjungos sutartimi, teisinė galia išlieka tol, kol įgyvendinant Sutartis šie aktai nepanaikinami, neanuliuojami arba iš dalies nepakeičiami <…>“.

Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija

4. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) ( 4 ) 48 straipsnyje numatyta, kad „[k]iekvienas kaltinamas padaręs nusikaltimą asmuo laikomas nekaltu, kol jo kaltė neįrodyta pagal įstatymą“.

5. Pagal 51 straipsnio 1 dalį Chartijos nuostatos „skirtos Sąjungos institucijoms, įstaigoms ir organams, <…> bei valstybėms narėms tais atvejais, kai šios įgyvendina Sąjungos teisę“.

Pamatinis sprendimas 2005/212/TVR

6. Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR konstatuojamosiose dalyse numatyta: pagrindinis tarpvalstybinio organizuoto nusikalstamumo motyvas yra finansinė nauda. Bet koks tokio nusikalstamumo prevencijos ir kovos su juo bandymas, kad būtų veiksmingas, turėtų būti sutelktas į nusikalstamu būdu įgytų lėšų suradimą, įšaldymą, areštavimą ir konfiskavimą. Skirtingi valstybių narių teisės aktai šioje srityje tai apsunkina ( 5 ). 1998 m. gruodžio mėnesio Vienos Europos Vadovų Tarybos išvadose ( 6 ) Europos Vadovų Taryba ragino sustiprinti pastangas kovojant su tarptautiniu organizuotu nusikalstamumu, vadovaujantis veiksmų planu dėl to, kaip geriau įgyvendinti Amsterdamo sutarties nuostatas dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės ( 7 ). Vis dėlto galiojančiais dokumentais šioje srityje nepasiektas pakankamai veiksmingas tarpvalstybinis bendradarbiavimas, susijęs su konfiskavimu, nes vis dar tebėra tam tikras skaičius valstybių narių, kurios negali konfiskuoti lėšų, gautų iš nusikaltimų, už kuriuos baudžiama ilgesniu nei vienų metų laisvės atėmimu ( 8 ). Pamatinio sprendimo tikslas yra užtikrinti, kad visos valstybės narės turėtų veiksmingas taisykles, reglamentuojančias nusikalstamu būdu įgytų pajamų konfiskavimą, inter alia, susijusias su įrodinėjimo našta dėl asmens, nuteisto už su organizuotu nusikalstamumu susijusį nusikaltimą, turimo turto šaltinio ( 9 ).

7. 1 straipsnio trečioje įtraukoje sąvoka „nusikaltimo priemonės“ apibrėžiama kaip „bet koks turtas, visas arba iš dalies kuriuo nors būdu naudojamas arba planuojamas panaudoti nusikaltimo arba nusikaltimų padarymui“. Šio straipsnio ketvirtoje įtraukoje sąvoka „konfiskacija“ apibrėžiama kaip „byloje dėl nusikaltimo arba nusikaltimų teismo numatyta turto galutinio atėmimo bausmė arba priemonė“.

8. 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „[k]iekviena valstybė narė imasi būtinų priemonių, kad galėtų konfiskuoti visas arba dalį nusikaltimo priemonių ir lėšų, įgytų iš nusikaltimų, už kuriuos baudžiama laisvės atėmimu daugiau kaip vieneriems metams, arba turtą, kurio vertė atitinka tokias lėšas“. 2 straipsnio 2 dalyje numatyta speciali leidžianti nukrypti nuostata dėl „mokesčių teisės pažeidimų“ (kurie nėra apibrėžti): valstybės narės „gali naudoti kitas nei baudžiamąsias procedūras, skirtas iš pažeidėjo atimti nusikalstamu būdu įgytas lėšas“.

9. Pagal 4 straipsnį „[k]iekviena Šalis imasi reikalingų priemonių užtikrinti, kad suinteresuotos šalys, kurioms taikomos 2 ir 3 straipsniuose numatytos priemonės, turėtų veiksmingas priemones apginti savo teises“.

10. Pagal 5 straipsnį šis pamatinis sprendimas „nekeičia pareigos gerbti pagrindines teises ir pagrindinius principus, visų pirma įskaitant nekaltumo prezumpciją, kaip įtvirtinta Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnyje“.

11. Pagal 7 straipsnį valstybės narės iki 2007 m. kovo 15 d. turi imtis būtinų priemonių šiam pamatiniam sprendimui įgyvendinti.

Direktyva 2014/42

12. Direktyvos 2014/42 5 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad „priėmus būtiniausias taisykles bus suderinta valstybėse narėse taikoma įšaldymo ir konfiskavimo tvarka ir taip bus padėta sustiprinti tarpusavio pasitikėjimą bei palengvinti bendradarbiavimą tarpvalstybiniu mastu“. 9 konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad direktyva siekiama „iš dalies pakeisti ir praplėsti pamatinių sprendimų 2001/500/TVR ir 2005/212/TVR nuostatas. Valstybių narių, kurioms ši direktyva yra privaloma, atžvilgiu turėtų būti pakeistos tam tikros tų pamatinių sprendimų dalys.“ ( 10 )

13. Pagal 1 straipsnio 1 dalį šia direktyva „nustatomos būtiniausios taisyklės, reglamentuojančios turto įšaldymą, siekiant jį prireikus vėliau konfiskuoti, ir turto konfiskavimą baudžiamosiose bylose“.

14. 2 straipsnio 3 punkte sąvoka „nusikaltimo priemonės“ apibrėžiama taip pat, kaip apibrėžta Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR 1 straipsnio trečioje įtraukoje. 4 punkte sąvoka „konfiskavimas“ apibrėžiama kaip „dėl nusikalstamos veikos teismo paskirtas galutinis turto paėmimas“.

15. 3 straipsnyje apibrėžiama materialinė direktyvos taikymo sritis ( 11 ): „Ši direktyva taikoma nusikalstamoms veikoms, kurių atžvilgiu taikoma: a) Konvencija dėl kovos su korupcija, susijusia su Europos Bendrijų pareigūnais ar Europos Sąjungos valstybių narių pareigūnais, parengta vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsnio 2 dalies c punktu <…>; b) 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2000/383/TVR dėl apsaugos nuo padirbinėjimo griežtinimo kriminalinėmis bausmėmis ir kitokiomis sankcijomis ryšium su euro įvedimu; c) 2001 m. gegužės 28 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2001/413/TVR, skirtas kovai su sukčiavimu negrynosiomis mokėjimo priemonėmis ir jų klastojimu; d) 2001 m. birželio 26 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2001/500/TVR dėl pinigų plovimo, nusikaltimo priemonių ir nusikalstamu būdu įgytų pajamų nustatymo, paieškos, įšaldymo, areštavimo ir konfiskavimo; e) 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2002/475/TVR dėl kovos su terorizmu; f) 2003 m. liepos 22 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2003/568/TVR dėl kovos su korupcija privačiame sektoriuje; g) 2004 m. spalio 25 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2004/757/TVR, nustatantis būtiniausias nuostatas dėl nusikalstamų veikų sudėties požymių ir bausmių neteisėtos prekybos narkotikais srityje; h) 2008 m. spalio 24 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2008/841/TVR dėl kovos su organizuotu nusikalstamumu; i) 2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/36/ES dėl prekybos žmonėmis prevencijos, kovos su ja ir aukų apsaugos, pakeičianti Tarybos pamatinį sprendimą 2002/629/TVR; j) 2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/93/ES dėl kovos su seksualine prievarta prieš vaikus, jų seksualiniu išnaudojimu ir vaikų pornografija, kuria pakeičiamas Tarybos pamatinis sprendimas 2004/68/TVR; k) 2013 m. rugpjūčio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/40/ES dėl atakų prieš informacines sistemas, kuria pakeičiamas Tarybos pamatinis sprendimas 2005/222/TVR, taip pat kiti teisiniai dokumentai, jeigu tuose dokumentuose konkrečiai numatyta taikyti šią direktyvą jais suderintoms nusikalstamoms veikoms.“

16. Pagal 4 straipsnio 1 dalį „[v]alstybės narės imasi reikiamų priemonių, kad būtų užtikrinta galimybė visiškai arba iš dalies konfiskuoti nusikaltimo priemones ir pajamas arba turtą, kurio vertė atitinka tokias nusikaltimo priemones arba pajamas, jeigu yra priimtas galutinis apkaltinama[s]is nuosprendis dėl nusikalstamos veikos, kuris taip pat gali būti priimtas pritaikius in absentia procedūrą“. 4 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad „[j]eigu konfiskavimas pagal 1 dalį neįmanomas, bent jau tais atvejais, kai jis neįmanomas dėl įtariamojo arba kaltinamojo ligos arba slapstymosi, valstybės narės imasi reikiamų priemonių, kad būtų užtikrinta galimybė konfiskuoti nusikaltimo priemones ir pajamas tais atvejais, kai baudžiamasis procesas pradėtas dėl nusikalstamos veikos, kuri gali tiesiogiai arba netiesiogiai duoti ekonominės naudos, ir pagal tą procesą būtų buvę galima priimti apkaltinamąjį nuosprendį, jeigu įtariamasis arba kaltinamasis būtų galėjęs dalyvauti procese“.

17. 5 straipsnis susijęs su išplėstiniu turto, priklausančio dėl nusikalstamos veikos nuteistam asmeniui, galinčio tiesiogiai ar netiesiogiai duoti ekonominės naudos, kai teismas yra įsitikinęs, jog tas turtas įgytas iš nusikalstamos veikos, konfiskavimu. Jame pateikiamas neišsamus „nusikalstamų veikų“, kurioms jis „bent“ turėtų būti taikomas, sąrašas.

18. 6 straipsnio 1 dalyje numatyta galimybė konfiskuoti pajamas arba kitą turtą, kurio vertė atitinka tokias pajamas, kuriuos įtariamasis arba kaltinamasis perdavė tretiesiems asmenims arba kuriuos tretieji asmenys įsigijo iš įtariamojo arba kaltinamojo, bent tuo atveju, jei tie tretieji asmenys žinojo arba turėjo žinoti, kad perdavimo arba įsigijimo tikslas buvo išvengti konfiskavimo.

19. 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „[v]alstybės narės imasi reikiamų priemonių, kad būtų užtikrinta, kad, siekiant išsaugoti asmenų, kuriems daro poveikį šioje direktyvoje numatytos priemonės, teises, jie turėtų teisę į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą“.

20. Pagal 12 straipsnį šios direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas yra 2016 m. spalio 4 d.

21. 14 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR 1 straipsnio pirmos keturios įtraukos bei 3 straipsnis pakeičiami šia direktyva valstybėms narėms, kurioms ši direktyva yra privaloma, nedarant poveikio tų valstybių narių pareigoms, susijusioms su tų pamatinių sprendimų perkėlimo į nacionalinę teisę terminais“. 14 straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad „[v]alstybėms narėms, kurioms ši direktyva yra privaloma, nuorodos į 1 dalyje nurodyt[a]s <…> pamatinių sprendimų 2001/500/TVR ir 2005/212/TVR nuostatas laikomos nuorodomis į šią direktyvą“.

22. Pagal 15 straipsnį ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Oficialiajame leidinyje (2014 m. balandžio 29 d.) ( 12 ).

Nacionalinės teisės nuostatos

Neteisėtai įgyto turto konfiskavimo įstatymas

23. 2012 m. Bulgarijos Respublikoje priimtas Zakon za otnemane v polza na darzhavata na nezakonno pridobito imushtestvo (Neteisėtai įgyto turto paėmimo valstybės naudai įstatymas, toliau – 2012 m. įstatymas), kuris įsigaliojo 2012 m. lapkričio 19 d. Šis įstatymas panaikintas Zakon za protivodeiystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobito imushtestvo (Kovos su korupcija ir neteisėtai įgyto turto paėmimo įstatymas), paskelbtu 2018 m. sausio 19 d. Remiantis pastarojo įstatymo 5 straipsnio 1 dalimi pagal 2012 m. įstatymą pradėtus tyrimus ir procedūras, laikydamasi to įstatymo nuostatų, užbaigia Kovos su korupcija ir neteisėtai įgyto turto paėmimo komisija (toliau – Kovos su korupcija komisija).

24. 1 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad įstatymo tikslas – reglamentuoti neteisėtai įgyto turto paėmimo sąlygas ir tvarką. Pagal 1 straipsnio 2 dalį, jei negali būti nustatytas joks tokio turto įsigijimo teisėtas šaltinis, šis turtas laikomas gautu neteisėtai.

25. Pagal 5 straipsnio 1 dalį įsteigiama Kovos su korupcija komisija – nepriklausoma, specializuota ir nuolatinė institucija.

26. 2 straipsnyje nustatyta, kad „šiame įstatyme numatytos procedūros taikomos neatsižvelgiant į baudžiamąjį procesą, pradėtą prieš asmenį, dėl kurio atliekamas teisminis tyrimas, ir (arba) su juo susijusius asmenis“.

27. Pagal 21 straipsnio 1 dalį Kovos su korupcija komisija pradeda procesą, kai pagrįstai gali įtarti, kad tam tikras turtas įgytas neteisėtai. 21 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad yra pagrįstų priežasčių, kai atlikus tyrimą paaiškėja, kad asmenų, dėl kurių atliekamas tyrimas, turimas turtas iš esmės skiriasi. Be to, 22 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „21 straipsnio 2 dalyje numatytas tyrimas pradedamas <…> tais atvejais, kai asmuo kaltinamas padaręs nusikalstamą veiką, numatytą <…> Baudžiamojo kodekso 201–203 straipsniuose“.

28. 66 straipsnio 1 ir 2 dalys susijusios su juridiniams asmenims perduotu ar jų kontroliuojamu turtu. Jose nustatyta, kad „turtas, kurį tiriamas asmuo perleido juridiniam asmeniui arba perkėlė į juridinio asmens kapitalą kaip piniginį ar nepiniginį įnašą, paimamas, jei juridiniam asmeniui vadovaujantys ar jį kontroliuojantys asmenys žinojo arba tomis aplinkybėmis galėjo įtarti, kad turtas įgytas neteisėtai“, ir kad „neteisėtai įgytas turtas taip pat paimamas iš juridinio asmens, kurį kontroliuoja tiriamas asmuo ir (arba) su juo susiję asmenys“.

Baudžiamasis kodeksas

29. Pagal Nakazatelen kodeks (Baudžiamasis kodeksas) 203 straipsnio 1 dalį vadovo pareigas einančio asmens įvykdytas didelio masto turto pasisavinimas priskiriamas prie labai sunkaus nusikaltimo, už kurį baudžiama laisvės atėmimu nuo 10 iki 20 metų.

Faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai

30. 2014 m. liepos 28 d. Sofijos prokuratūra informavo Kovos su korupcija komisiją, kad dėl BP veiksmų pradėtas ikiteisminis tyrimas remiantis tuo, kad nuo 2011 m. gruodžio mėn. iki 2014 m. birželio 19 d. jis, eidamas pareigas (Korporativna targovska banka AD (toliau – bankas) stebėjimo tarybos pirmininkas) (bendrininkaudamas su kitais), kaip kurstytojas palenkė kitus asmenis pasisavinti bankui priklausančias lėšas, kurios jiems buvo perduotos arba patikėtos saugoti ar valdyti. Sumos siekė daugiau kaip 205 mln. BGN (apie 105 mln. EUR). Taigi, faktinės aplinkybės leidžia manyti, kad buvo padarytas nusikaltimas, nurodytas Baudžiamojo kodekso 203 straipsnio 1 dalyje.

31. 2014 m. rugpjūčio 5 d. Kovos su korupcija komisija pradėjo tyrimą, apimantį laikotarpį nuo 2004 m. rugpjūčio 4 d. iki 2010 m. rugpjūčio 4 d., per kurį buvo nustatyti ženklūs BP asmeninio turto neatitikimai. Atlikdama tyrimą Kovos su korupcija komisija išanalizavo komercinių bendrovių atsakovių, kurios, kaip manoma, yra susijusios su BP arba yra jo kontroliuojamos, finansinę padėtį ir jų sudarytus sandorius. Atliekant šią analizę padaryta išvada, kad vieni sandoriai įvykdyti panaudojant neteisėtai įgytas lėšas, o kiti sandoriai faktiškai neįvykdyti, nes jais buvo siekiama nuslėpti neteisėtos kilmės turtą arba lėšas, ir kad piniginės lėšos gautos iš neužtikrintų banko paskolų, dėl ko bankas tapo nemokus.

32. 2015 m. gegužės 14 d. Kovos su korupcija komisija kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą dėl turto, kurį galimai neteisėtai įgijo BP, taip pat fiziniai ir juridiniai asmenys, kurie, kaip manoma, yra su juo susiję ar jo kontroliuojami, įšaldymo (toliau – prašymas įšaldyti turtą). 2015 m. gegužės 20 d. ir 28 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pritaikė turto, kurį prašoma konfiskuoti, įšaldymo priemones.

33. Šis procesas, susijęs su galimai neteisėtai įgyto turto konfiskavimu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme buvo pradėtas 2016 m. kovo 22 d.

34. Baudžiamasis procesas dėl BP ir kitų asmenų buvo pradėtas Spetsializiran nakazatelen sad (Specializuotas baudžiamasis teismas, Bulgarija) 2017 m. ir prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikimo dieną dar tebevyko.

35. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal nacionalinės teisės aktus, taikytinus klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms, tokios kaip nagrinėjamoji civilinės bylos dėl turto konfiskavimo nagrinėjamos neatsižvelgiant į tai, ar tiriamas asmuo nuteistas įsiteisėjusiu teismo nuosprendžiu. Jis išreiškia abejonių dėl šios teisės suderinamumo su Direktyvoje 2014/42 numatytais minimaliais turto konfiskavimo standartais, pagal kuriuos numatyta, kad gali būti konfiskuotas turtas, įgytas įvykdžius nusikalstamą veiką, dėl kurios ją padaręs asmuo yra nuteistas įsiteisėjusiu teismo nuosprendžiu.

36. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo priimti prejudicinį sprendimą dėl šių klausimų: „1) Ar [Direktyvos 2014/42] 1 straipsnio 1 dalis, kurioje nustatytos „būtiniausios taisyklės, reglamentuojančios turto įšaldymą, siekiant jį prireikus vėliau konfiskuoti <…>“, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją valstybės narės turi teisę nustatyti nusavinimo, nepagrįsto teismo nuosprendžiu, taisykles? 2) Ar pagal [Direktyvos 2014/42] 1 straipsnio 1 dalį, aiškinamą kartu su 4 straipsnio 1 dalimi, pakanka tik iškelti baudžiamąją bylą asmeniui, kurio turtas yra konfiskavimo objektas, kad būtų galima inicijuoti ir įvykdyti nusavinimo procedūrą? 3) Ar galimas toks platus [Direktyvos 2014/42] 4 straipsnio 2 dalyje nurodytų pagrindų aiškinimas, pagal kurį leidžiamas nusavinimas be teismo nuosprendžio? 4) Ar [Direktyvos 2014/42] 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad jau vien tuo atveju, kai turto vertė neatitinka asmens teisėtai gautų pajamų, turtinė teisė gali būti atimta kaip įgyta tiesiogiai ar netiesiogiai dėl nusikalstamos veikos, nesant įsiteisėjusio teismo nuosprendžio, kuriuo konstatuota, kad asmuo įvykdė nusikalstamą veiką? 5) Ar [Direktyvos 2014/42] 6 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją konfiskavimas iš trečiųjų asmenų yra papildoma ar alternatyvi tiesioginio konfiskavimo priemonė arba papildoma išplėstinio konfiskavimo priemonė? 6) Ar [Direktyvos 2014/42] 8 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją garantuojamas ir nekaltumo prezumpcijos taikymas, ir teismo nuosprendžiu nepagrįsto konfiskavimo draudimas?“

37. Pastabas raštu pateikė Kovos su korupcija komisija, bendrai BP, AB, PB ir Trast B OOD, Dunarit AD, AGRO IN 2001 EOOD ir bankas, Bulgarijos, Čekijos ir Airijos vyriausybės bei Europos Komisija. Per 2019 m. birželio 5 d. vykusį posėdį Kovos su korupcija komisija, BP, AB, PB ir Trast B OOD, Dunarit AD, bankas, Bulgarijos ir Airijos vyriausybės bei Komisija pateikė žodines pastabas.

Vertinimas

38. Šioje byloje yra tam tikrų ypatybių, dėl kurių Teisingumo Teismui reikėtų nukrypti nuo faktiškai pateiktų klausimų, siekiant pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui naudingus atsakymus į iškeltus klausimus.

39. Pateikti klausimai grindžiami paprasta prielaida, kad Direktyva 2014/42 taikytina nagrinėjamoje byloje. Vis dėlto, mano nuomone, reikia atlikti gilesnę analizę, kad būtų nustatyta Sąjungos teisė, taikytina ratione temporis ir ratione materiae. Taip pat turi būti nagrinėjamas šios direktyvos ir Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR nuostatų santykis.

40. Išnagrinėjusi šiuos klausimus pereisiu prie prejudicinių klausimų esmės ir, kaip to prašo Teisingumo Teismas, sutelksiu dėmesį į Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR 2 ir 5 straipsnių aiškinimą.

Sąjungos teisė, taikytina „ratione materiae“

41. Nacionalinis teismas turi nustatyti tikslų nusikaltimų, apie kuriuos Kovos su korupcija komisijai pranešė Sofijos prokuratūra ir dėl kurių pradėta ši byla, pobūdį. Atsižvelgiant į tai man atrodo, kad lėšų pasisavinimas, kaip antai nurodytas nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nėra vienas iš nusikaltimų, patenkančių į Direktyvos 2014/42 3 straipsnyje numatytų teisės aktų taikymo sritį. Dėl to darytina išvada, kaip nurodė Bulgarijos ir Čekijos vyriausybės, kad nacionalinio proceso dalykas nepatenka į Direktyvos 2014/42 materialinę taikymo sritį.

42. Tačiau Pamatinis sprendimas 2005/212/TVR taikomas nusikaltimo priemonių ir lėšų, įgytų iš nusikaltimų, už kuriuos baudžiama ilgesne nei vienų metų laisvės atėmimo bausme, konfiskavimui. Darytina išvada, kad tokia nusikalstama veika, kaip nagrinėjama šioje byloje, už kurią baudžiama laisvės atėmimo bausme nuo 10 iki 20 metų, patenka į Pamatinio sprendimo taikymo sritį. Ši išvada neturi įtakos klausimui, ar šioje byloje nagrinėjama procedūra atitinka „konfiskavimą“, kaip tai suprantama pagal minėto Pamatinio sprendimo 1 straipsnio ketvirtą įtrauką.

Sąjungos teisė, taikytina „ratione temporis“

43. Šioje byloje yra du lygiagretūs nacionaliniai procesai. Pirma, 2017 m. Specializuotame baudžiamajame teisme pradėtas baudžiamasis procesas dėl lėšų pasisavinimo, kuris tebevyko, kai buvo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą. Antra, vyksta procesas, kuris pagal nacionalinę teisę yra klasifikuojamas kaip civilinis procesas, kuris buvo pradėtas 2015 m. gegužės 14 d. prašymu įšaldyti lėšas ir 2015 m. gegužės 20 d. ir 28 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo įvykdytu galimai neteisėtai įgytų lėšų įšaldymu. Šis procesas buvo tęsiamas 2016 m. kovo 22 d. Kovos su korupcija komisijai vykdant veiksmus, kuriais buvo siekiama konfiskuoti šį turtą, ir šiuo metu tebevyksta.

44. Atitinkamas datas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, vis dėlto man atrodo, kad nustatytas Direktyvos 2014/42 perkėlimo terminas baigėsi 2016 m. spalio 4 d. Ar ši direktyva taikoma šioje byloje ratione temporis? Net jei ši direktyva netaikoma ratione materiae, šis klausimas yra svarbus, nes direktyva pakeičia tam tikras Pamatinio sprendimo nuostatas.

45. Pagal suformuotą jurisprudenciją direktyva tiesiogiai veikia tik pasibaigus jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminui ( 13 ). Taigi Direktyva 2014/42 negalima remtis nacionaliniuose teismuose nagrinėjant bylą, pradėtą 2016 m. kovo 22 d., kai jos perkėlimo laikotarpis dar nebuvo pasibaigęs. Vis dėlto šiuo laikotarpiu valstybės narės privalo nepriimti nuostatų, kurios gali rimtai pakenkti direktyvos numatytam tikslui ( 14 ).

46. Darytina išvada, kad Sąjungos teisės aktas, aktualus su nusikaltimu susijusio turto konfiskavimui, taikomas tuo metu, kai klostėsi pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, yra Pamatinis sprendimas 2005/212/TVR.

Pamatinis sprendimas 2005/212/TVR įsigaliojus Direktyvai 2014/42

47. Kaip numatyta Protokolo Nr. 36 dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų 9 straipsnio 1 dalyje, Direktyva 2014/42 iš dalies pakeitė Pamatinį sprendimą 2005/212/TVR nuo direktyvos įsigaliojimo (20 dienų po jos paskelbimo 2014 m. balandžio 29 d. Oficialiajame leidinyje).

48. Direktyvos taikymo sritis yra apribota SESV 83 straipsnio 1 dalyje išvardytų nusikaltimų sritimis. Tai reiškia, kad Sąjungos teisės nuostatos konfiskavimo srityje tebegalioja, siekiant išlaikyti tam tikrą suderinimo laipsnį dėl nusikalstamų veikų, kurios nepatenka į Direktyvos 2014/42 taikymo sritį. Todėl ir toliau galioja Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR 2, 4 ir 5 straipsniai ( 15 ).

49. Konkrečiai kalbant, Direktyvos 2014/42 14 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta, kad direktyva pakeičia Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR 1 straipsnio pirmąsias keturias įtraukas ir 3 straipsnį valstybėse narėse, kurioms ši direktyva yra privaloma, ir kad nuorodos į pakeistus Pamatinio sprendimo straipsnius „laikomos nuorodomis į šią direktyvą“.

50. Todėl kyla klausimas: ar šios nuostatos turi būti aiškinamos kaip direktyvos, ar kaip Pamatinio sprendimo dalis?

51. Mano nuomone, kadangi šios nuostatos yra įtvirtintos direktyvoje, jas aiškinant turi būti remiamasi būtent direktyvos, o ne Pamatinio sprendimo tikslais ir struktūra. Tai atitinka aiškią direktyvos 14 straipsnio 2 dalies formuluotę. Taip pat atsižvelgiama į būtinybę vienodai aiškinti Sąjungos teisę: tos pačios nuostatos negali būti aiškinamos skirtingai, atsižvelgiant į tai, ar jos nagrinėjamos remiantis direktyva, ar Pamatiniu sprendimu.

52. Kadangi, vadovaujantis Protokolo Nr. 36 dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų 9 straipsniu, Pamatinis sprendimas „nepanaikin[tas], neanuliuo[tas] arba iš dalies nepakei[stas]“, jis išsaugo savo teisinį statusą. Tuo atveju, kai direktyva iš dalies keičiama (arba, kaip šiuo atveju, pakeičiama) konkreti nuostata, keičiasi tik šios nuostatos konkretus teisinis pobūdis. Vis dėlto, jei iš dalies keičiama konkreti nuostata, tai negali pakeisti viso teisės akto, kuriame ši nuostata numatyta, teisinio pobūdžio. Veikiau šiuo atveju pradinis Pamatinis sprendimas tampa mišriu teisės aktu, kuriame yra Pamatinio sprendimo ir direktyvos nuostatų ( 16 ).

53. Šios bylos ypatumas yra tas, kad nacionalinė konfiskavimo procedūra pradėta įsigaliojus direktyvai (taigi po Pamatinio sprendimo teksto pakeitimo), tačiau iki termino, per kurį ji turėjo būti perkelta į nacionalinę teisę, pabaigos.

54. Dėl šios priežasties iki 2016 m. spalio 4 d. nacionaliniuose teismuose negali būti remiamasi direktyvos nuostatomis, kurios pakeitė Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR 1 straipsnio pirmąsias keturias įtraukas ir 3 straipsnį. Taigi, šioje byloje taikytinas nepakeistos formos Pamatinis sprendimas. Vis dėlto perkėlimo į nacionalinę teisę laikotarpiu valstybės narės privalo netaikyti jokių priemonių, galinčių rimtai pakenkti direktyvos, iš dalies keičiančios Pamatinį sprendimą, numatytam tikslui ( 17 ). Primenu, kad Sprendime Pupino įtvirtinta jurisprudencija, pagal kurią nacionaliniai teismai privalo aiškinti nacionalinę teisę kiek įmanoma atsižvelgdami į pamatinių sprendimų formuluotę ir tikslą, kad būtų pasiektas užsibrėžtas rezultatas, lieka labai svarbi ( 18 ).

Dėl prejudicinių klausimų

55. Pirmuoju–ketvirtuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar nacionalinė konfiskavimo procedūra, kaip antai nagrinėjama šioje byloje (kuri pradedama iškėlus baudžiamąją bylą, tačiau kurią taikant konfiskavimas vykdomas be apkaltinamojo nuosprendžio), yra suderinama su įvairiomis Direktyvos 2014/42 nuostatomis.

56. Šeštajame klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išreiškia susirūpinimą dėl nekaltumo prezumpcijos taikymo tiek, kiek pagal Direktyvos 2014/42 8 straipsnio 1 dalį konfiskacija neleidžiama, jei nėra apkaltinamojo nuosprendžio.

57. Nagrinėsiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus remdamasi ratione materiae ir ratione temporis taikoma Sąjungos teise, t. y. Pamatiniu sprendimu 2005/212/TVR, būtent jo 2 ir 5 straipsniais (kaip prašo Teisingumo Teismas). Nenagrinėsiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo penktojo klausimo, nes jis svarbus tik pagal Direktyvos 2014/42 6 straipsnio 1 dalį, kuri šioje byloje netaikoma.

Konfiskavimas pagal Pamatinį sprendimą 2005/212/TVR

58. Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta valstybių narių pareiga imtis priemonių, kad galėtų konfiskuoti nusikaltimo priemones ir lėšas, įgytas iš nusikaltimų, už kuriuos baudžiama ilgesniu nei vienų metų laisvės atėmimu. Pamatinio sprendimo 1 straipsnio ketvirtoje įtraukoje konfiskavimas apibrėžiamas kaip „byloje dėl nusikaltimo arba nusikaltimų teismo numatyta turto galutinio atėmimo bausmė arba priemonė“ ( 19 ).

59. Ar šias Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR nuostatas prieš jų pakeitimą Direktyva 2014/42 galima aiškinti taip, kad jomis valstybėms narėms draudžiama taikyti konfiskavimo tvarką, kaip antai nagrinėjamą šioje byloje, kai konfiskavimas nepriklauso nuo įsiteisėjusio apkaltinamojo nuosprendžio?

60. Mano nuomone, atsakymas yra ne.

61. Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR teisinis pagrindas yra Europos Sąjungos sutarties VI antraštinės dalies nuostatos dėl policijos ir teismų bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose, visų pirma jos 29 straipsnis, 31 straipsnio 1 dalies c punktas ir 34 straipsnio 2 dalies b punktas. Todėl Pamatinio sprendimo tikslas – užtikrinti nuostatų, taikomų valstybėms narėms, suderinamumą tiek, kiek yra būtina teismų bendradarbiavimui baudžiamosiose bylose pagerinti, suderinant jų įstatymus ir kitus teisės aktus, ir užtikrinti, kad valstybės narės turi veiksmingas taisykles, reglamentuojančias pajamų iš nusikaltimų konfiskavimą ( 20 ). Pamatinis sprendimas 2005/212/TVR yra susijęs su Pamatinio sprendimo 2006/783/TVR dėl tarpusavio pripažinimo principo taikymo nutarimams konfiskuoti priėmimu, kurio tikslas nustatyti taisykles, pagal kurias valstybė narė pripažįsta ir savo teritorijoje vykdo kitos valstybės narės kompetentingo teismo baudžiamosiose bylose priimtus nutarimus konfiskuoti ( 21 ).

62. Aiškinamajame rašte dėl Danijos Karalystės pasiūlymo dėl Pamatinio sprendimo dėl nusikalstamu būdu įgytų lėšų, nusikaltimo priemonių ir turto konfiskavimo projekto siūlomas Pamatinis sprendimas nurodytas kaip „horizontali priemonė“, kuria siekiama nedviprasmiškai nustatyti valstybėms narėms tenkančius įsipareigojimus konfiskuoti ( 22 ).

63. Remiantis Pamatinio sprendimo teisiniu pagrindu, tikslu ir jo priėmimo aplinkybėmis, darytina išvada, kad tai i) tik baudžiamosios teisės srities teisės aktas, ii) kuriuo siekiama užtikrinti valstybių narių teisės aktų suderinamumą tiek, kiek būtina jų bendradarbiavimui, iii) juo valstybėms narėms nustatyta pareiga imtis būtinų priemonių, siekiant konfiskuoti nusikalstamu būdu įgytas lėšas ir nusikaltimo priemones, ir iv) juo suderinami valstybių narių teisės aktai, patenkantys į jo taikymo sritį, siekiant palengvinti nutarimų konfiskuoti abipusį pripažinimą. Siekiama minimalaus teisės aktų derinimo („tiek, kiek būtina bendradarbiauti“).

64. Pagal Pamatinį sprendimą 2005/212/TVR nusikaltimo priemonės ir lėšos, įgytos iš nusikaltimų, turi būti konfiskuojamos (2 straipsnio 1 dalis) teismo nurodymu byloje „dėl nusikaltimo arba nusikaltimų“ (1 straipsnio ketvirta įtrauka). Ši apibrėžtis atitinka apibrėžtį, pateiktą 1990 m. lapkričio 8 d. Europos Tarybos konvencijoje dėl pinigų išplovimo ir nusikalstamu būdu įgytų pajamų paieškos, arešto bei konfiskavimo ( 23 ). Šiuo atveju naudinga prisiminti, kad šios konvencijos taikymo sritis apsiriboja nusikalstama arba su ja susijusia veika ( 24 ). Pamatinio sprendimo teisinis pagrindas, kontekstas ir formuluotė rodo, kad jis turi būti vertinamas panašiai.

65. Baudžiamasis procesas pradedamas tada, kai susijusiam asmeniui pranešama, kad jis įtariamas arba kaltinamas padaręs nusikalstamą veiką, ir tęsiasi, kol galutinai išsprendžiamas klausimas, ar šis asmuo padarė nusikalstamą veiką, įskaitant, jei taikoma, nuteisimą ir su bet kokiu apeliaciniu skundu susijusį sprendimą ( 25 ).

66. Akivaizdu, kad nacionaliniame teisme nagrinėjama byla nėra „baudžiamasis procesas“. Remiantis Teisingumo Teismui pateikta bylos medžiaga darytina išvada, kad tai taip pat nėra byla „dėl nusikaltimo arba nusikaltimų“, kaip tai suprantama pagal Pamatinio sprendimo 1 straipsnio ketvirtą įtrauką.

67. Nors šiuos faktus turi patikrinti nacionalinis teismas, ši byla Teisingumo Teisme buvo pristatyta kaip civilinė byla (egzistuojanti kartu su baudžiamosios teisės konfiskavimo sistema). Su baudžiamąja byla ši byla susijusi tik vienu aspektu: ją inicijuoja nacionalinė nepriklausoma institucija, kai ji informuojama, kad asmuo kaltinamas tam tikro nusikaltimo padarymu. Pradėta civilinė byla nagrinėjama nepriklausomai nuo asmeniui, dėl kurio pradėtas tyrimas, iškeltos baudžiamosios bylos (žr. 2012 m. įstatymo 2 straipsnį). Civilinėje byloje koncentruojamasi į turtą (o ne į asmenį, dėl kurio atliekamas tyrimas). Tiriama turto kilmė ir įgijimo būdas, siekiant nustatyti, ar šis turtas turi būti įšaldytas ir (arba) laiku konfiskuotas. Konfiskavimas lieka nesusijęs su baudžiamojo proceso baigtimi. Jis nėra susijęs su tuo, ar įrodoma, kad asmuo, dėl kurio atliekamas tyrimas, padarė nusikalstamą veiką.

68. Taigi sutinku su posėdyje Komisijos pareikšta pozicija, kad tokia konfiskavimo sistema nepatenka į Pamatinio sprendimo taikymo sritį. Tokią pat išvadą galima padaryti remiantis Pamatinio sprendimo, iš dalies pakeisto Direktyva 2014/42, 1 straipsnio ketvirta įtrauka. Nors sąvokos „konfiskavimas“ apibrėžtis buvo pakeista ( 26 ), pagrindinis matmuo „dėl nusikaltimo“ liko nepakeistas.

69. Nemanau, kad šiai išvadai turi įtakos tai, jog Pamatinio sprendimo 2 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad valstybės narės gali taikyti kitas nei baudžiamasis procesas procedūras, skirtas iš mokesčių teisės pažeidėjo nusikalstamu būdu įgytoms lėšoms atimti ( 27 ). Šios nuostatos formuluotė yra akivaizdžiai susijusi su baudžiamuoju procesu („pažeidėjas“ ir „nusikalstamu būdu įgytos lėšos“). Jos negalima aiškinti kaip praplečiančios Pamatinio sprendimo taikymo sritį, kad ji apimtų ir konfiskavimą, kuris nėra susijęs su baudžiamuoju procesu.

70. Siekdama išsamumo, pridursiu, kad tuo atveju, jei ginčas pagrindinėje byloje būtų laikomas susijusiu su baudžiamuoju procesu, taigi ir Pamatinio sprendimo taikymo sritimi, minėtame Pamatiniame sprendime (skirtingai nei Direktyvoje 2014/42) nėra nieko, dėl ko konfiskavimo taikymas priklausytų nuo galutinio apkaltinamojo nuosprendžio. To paties sprendimo 1 straipsnio ketvirtoje įtraukoje konfiskavimas apibrėžiamas kaip „byloje dėl nusikaltimo arba nusikaltimų teismo numatyta turto galutinio atėmimo bausmė arba priemonė“. Pamatiniame sprendime nieko nepasakyta apie baudžiamosios bylos baigtį. Tiesa, kad konfiskavimas remiantis direktyva vykdomas, „jeigu yra priimtas galutinis apkaltinamais nuosprendis dėl nusikalstamos veikos“ (4 straipsnio 1 dalis) ( 28 ). Tačiau šis straipsnis nėra vienas iš tų, kurie pakeitė Pamatinio sprendimo nuostatas.

71. Darytina išvada, kad Pamatinis sprendimas 2005/212/TVR nedraudžia konfiskavimo procedūros, kaip antai nagrinėjamos nacionaliniame teisme, kai ši procedūra nėra „susijusi su nusikaltimu“ ir jos vykdymas nepriklauso nuo apkaltinamojo nuosprendžio.

Dėl nekaltumo prezumpcijos

72. Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR 5 straipsnyje pakartojama pareiga laikytis nekaltumo prezumpcijos. Nekaltumo prezumpcija pripažįstama Chartijos 48 straipsnio 1 dalyje.

73. Pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos teisės sistemoje užtikrinamos pagrindinės teisės turi būti taikomos visose situacijose, kurias reglamentuoja Sąjungos teisė, tačiau neperžengiant šių situacijų ribų ( 29 ).

74. Dėl pirmiau nurodytų priežasčių konfiskavimo procedūra, kaip antai nagrinėjama prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, negali būti laikoma „susijusia su nusikaltimu“ ir patenkančia į Pamatinio sprendimo taikymo sritį. Taigi, Pamatinio sprendimo 5 straipsnis ir Chartijos 48 straipsnio 1 dalis šiuo atveju netaikytini.

Išvada

75. Atsižvelgdama į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Sofyski Gradski Sad (Sofijos miesto teismas, Bulgarija) pateiktus klausimus atsakyti taip: 2005 m. vasario 24 d. Pamatinis sprendimas 2005/212/TVR dėl nusikalstamu būdu įgytų lėšų, nusikaltimo priemonių ir turto konfiskavimo nedraudžia konfiskavimo procedūros, kaip antai nagrinėjamos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, kai ši procedūra nėra „susijusi su nusikaltimu“ ir jos vykdymas nepriklauso nuo apkaltinamojo nuosprendžio.

( 1 ) Originalo kalba: anglų.

( 2 ) Ši sąvoka apibrėžiama 2005 m. vasario 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2005/212/TVR dėl nusikalstamu būdu įgytų lėšų, nusikaltimo priemonių ir turto konfiskavimo (OL L 68, 2005, p. 49 (toliau – Pamatinis sprendimas 2005/212/TVR arba Pamatinis sprendimas)) 1 straipsnio trečioje įtraukoje ir 2014 m. balandžio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/42/ES dėl nusikaltimų priemonių ir pajamų iš nusikaltimų įšaldymo ir konfiskavimo Europos Sąjungoje (OL L 127, 2014, p. 39; klaidų ištaisymas OL L 138, 2014, p. 114) 2 straipsnio 3 punkte (žr. šios išvados 7 ir 14 punktus).

( 3 ) Žr. Protokolo Nr. 36 dėl SESV pereinamojo laikotarpio nuostatų pirmą konstatuojamąją dalį.

( 4 ) OL C 303, 2007, p. 1.

( 5 ) 1 konstatuojamoji dalis.

( 6 ) Žr. 1998 m. gruodžio 3 d. Teisingumo ir vidaus reikalų tarybos priimtą Tarybos ir Komisijos veiksmų planą, kaip geriausiai įgyvendinti Amsterdamo sutarties nuostatas dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės (OL C 19, 1999, p. 1).

( 7 ) 2 konstatuojamoji dalis.

( 8 ) 9 konstatuojamoji dalis.

( 9 ) 10 konstatuojamoji dalis.

( 10 ) Jungtinė Karalystė ir Danija nedalyvavo priimant Direktyvą 2014/42 ir ji nebuvo joms privaloma ar taikoma. Žr. atitinkamai direktyvos 43 ir 44 konstatuojamąsias dalis.

( 11 ) Dėl aiškumo praleidau prie šio sąrašo esančias nuorodas į OL; jos nurodytos pačioje Direktyvoje 2014/42.

( 12 ) 2014 m. balandžio 29 d. yra direktyvos pirminio paskelbimo Oficialiajame leidinyje data, vėliau buvo paskelbtas klaidų ištaisymas (žr. 2 išnašą) ir 2014 m. gegužės 19 d. konsoliduota versija.

( 13 ) Žr. 2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Velasco Navarro, C‑246/06, EU:C:2008:19, 25 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.

( 14 ) Žr., be kita ko, 1997 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Inter-Environnement Wallonie, C‑129/96, EU:C:1997:628, 45 punktą.

( 15 ) Tokia yra pozicija, pareikšta Europos Komisijos aiškinamojo memorandumo dėl pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl pajamų iš nusikaltimų įšaldymo ir konfiskavimo Europos Sąjungoje (COM(2012) 85 final) 2.3 punkte.

( 16 ) Požiūris, kurį pateikiau šioje byloje, atitinka vieną iš dviejų galimų būdų, kaip aiškinti pamatinius sprendimus, kaip nurodo H. Satzger, „Legal effects of directives amending or repealing Pre-Lisbon framework decisions“, New Journal of European Criminal Law, 6 t., 4 leid., 2015, p. 528–537. Antrasis galimas būdas, kurį šis autorius atmetė, – pripažinti, kad pamatiniai sprendimai, kai juos „paliečia“ keičianti direktyva, virsta direktyvomis (Karaliaus Mido auksinio palietimo teisinis atitikmuo). Iš tiesų, jei būtų pritarta šiai idėjai, teisinės priemonės, kurios nebuvo priimtos nustatant garantijas, kurios taikomos direktyvoms (galvoju būtent apie Europos Parlamento vaidmenį per vieną ir kitą procedūrą), automatiškai sukeltų direktyvų teisinių pasekmių. Taigi atmetu F. Zeder teiginį, kad Protokolo Nr. 36 dėl pereinamojo laikotarpio nuostatų 9 straipsnis ir 10 straipsnio 2 dalis gali būti suprantami tik taip, kad „bet koks bet kokios nuostatos pakeitimas reiškia „lisabonizuoti“ visą aktą (žr. F. Zeder „Typology of pre-Lisbon acts and their legal effects according to Protocol No 36“, New Journal of European Criminal Law, 6 t., 4 leid., 2015, p. 487).

( 17 ) Žr. šios išvados 45 punktą ir 13 išnašą.

( 18 ) 2005 m. birželio 16 d. Sprendimo Pupino, C‑105/03, EU:C:2005:386, 43 punktas. Taip pat žr. K. Lenaerts, „The contribution of the European Court of Justice to the area of freedom, security and justice“, International and comparative law quarterly, t. 59, Nr. 2, 2010, p. 255–301, 271.

( 19 ) Direktyvos 2014/42 2 straipsnio 4 punkte konfiskavimo apibrėžimas šiek tiek skiriasi: „dėl nusikalstamos veikos teismo paskirtas galutinis turto paėmimas“. Šia apibrėžtimi pakeičiama Pamatiniame sprendime esanti apibrėžtis, kaip paaiškinta šios išvados 49 ir 54 punktuose.

( 20 ) Žr. Europos Sąjungos sutarties 31 straipsnio 1 dalies c punktą ir Pamatinio sprendimo 10 konstatuojamąją dalį.

( 21 ) 2006 m. spalio 6 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2006/783/TVR (OL L 328, 2006, p. 59). Žr. Pamatinio sprendimo 2005/212/TVR 10 konstatuojamąją dalį.

( 22 ) Danijos Karalystės pranešimas, Tarybos dokumentas Nr. 9956/02 ADD 1 (toliau – Danijos pasiūlymo aiškinamasis raštas).

( 23 ) Žr. Danijos pasiūlymo aiškinamąjį raštą, p. 5. Šiuo klausimu pažymiu, kad pagal 2001 m. birželio 26 d. Tarybos pamatinio sprendimo dėl pinigų plovimo, nusikaltimo priemonių ir nusikalstamu būdu įgytų pajamų nustatymo, paieškos, įšaldymo, areštavimo ir konfiskavimo (OL L 182, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 158) 3 straipsnį, siekiant apibrėžti sąvoką „konfiskavimas“ pagal jos kontekstą, daroma nuoroda į minėtą konvenciją.

( 24 ) Žr. aiškinamąjį pranešimą dėl 1990 m. lapkričio 8 d. Europos Tarybos konvencijos dėl pinigų išplovimo ir nusikalstamu būdu įgytų pajamų paieškos, arešto ir konfiskavimo, p. 6 ir 7.

( 25 ) Šiuo klausimu, bet kiek tai susiję su 2010 m. spalio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2010/64/ES dėl teisės į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas baudžiamajame procese (OL L 280, 2010, p. 1) 1 straipsnio 2 dalimi, žr. 2016 m. birželio 9 d. Sprendimo Balogh, C‑25/15, EU:C:2016:423, 36 punktą.

( 26 ) Žr. šios išvados 14 punktą.

( 27 ) Žr. šios išvados 8 punktą.

( 28 ) Žr. šios išvados 16 punktą.

( 29 ) 2013 m. vasario 26 d. Sprendimo Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, 21 punkte Teisingumo Teismas pažymėjo, kad „Sąjungos teisės taikymas lemia Chartija garantuojamų pagrindinių teisių taikymą“ (išskirta mano). Taip pat žr. 2017 m. gegužės 16 d. Sprendimo Berlioz Investment Fund, C‑682/15, EU:C:2017:373, 49 punktą.