Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai – Vertinimo kriterijai – Potencialus didelis poveikis – Visą valstybės narės teritoriją apimantis kartelis – Nacionalinių rinkų atskyrimas – Nepriimtinumas

(EB 81 ir 82 straipsniai)

2. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai – Didelis poveikis – Vertinimas, atsižvelgiant į šalių padėtį ir dydį rinkoje

(EB 81 straipsnis)

3. Konkurencija – Kompetencijos pasidalijimas tarp Komisijos ir nacionalinių konkurencijos institucijų – Komisijos pranešimas dėl konkurencijos institucijų tarpusavio bendradarbiavimo – Įmonių teisė į tai, kad jų bylas nagrinėtų konkreti konkurencijos institucija – Nebuvimas

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnio 6 dalis; Komisijos pranešimo 101/C 03/8 8 ir 31 punktai)

4. Europos Bendrijos – Kalbinis režimas – Pranešimas apie dokumentus kita nei šalių vartojama kalba – Šalių sutikimas – Pažeidimo nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 1 3 straipsnis)

5. Konkurencija – Sąjungos taisyklės – Pažeidimai – Inkriminavimas – Patronuojančioji bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis vienetas – Vertinimo kriterijai – Lemiamos įtakos, kurią patronuojančioji bendrovė daro jai 100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms, prezumpcija

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

6. Konkurencija – Sąjungos taisyklės – Pažeidimai – Inkriminavimas – Patronuojančioji bendrovė ir dukterinės bendrovės – Lemiamos įtakos, kurią patronuojančioji bendrovė daro jai 100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms, prezumpcija

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

7. Konkurencija – Sąjungos taisyklės – Pažeidimai – Inkriminavimas – Patronuojančioji bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis vienetas – Vertinimo kriterijai – Lemiamos įtakos, kurią patronuojančioji bendrovė daro jai 100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms, prezumpcija – Bausmių individualizavimo principo pažeidimas – Nebuvimas – Nekaltumo prezumpcijos pažeidimas – Nebuvimas

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

8. Konkurencija – Sąjungos taisyklės – Pažeidimai – Inkriminavimas – Patronuojančioji bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis vienetas – Vertinimo kriterijai – Lemiamos įtakos, kurią patronuojančioji bendrovė daro jai 100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms, prezumpcija – Dukterinė bendrovė, priklausanti tarpininkaujančiai holdingo bendrovei – Aplinkybė, kurios nepakanka prezumpcijai paneigti

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

9. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Sprendimai – Motyvavimo nebuvimo ištaisymas proceso metu – Nepriimtinumas

(EB 253 straipsnis)

10. Procesas – Tyrimo priemonės – Liudytojų apklausa

(Bendrojo Teismo procedūros reglamento 64 ir 65 straipsniai)

11. Konkurencija – Baudos – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas ir kuris priimtas po to, kai buvo priimtas nacionalinės konkurencijos institucijos laikinas sprendimas atleisti nuo baudų arba jas sumažinti – „Ne bis in idem“ principo pažeidimas – Nebuvimas

(EB 81 straipsnis; Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 54 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 5, 14 ir 23 straipsniai)

12. Konkurencija – Baudos – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas ir kuris priimtas po to, kai buvo priimtas nacionalinės konkurencijos institucijos laikinas sprendimas atleisti nuo baudų arba jas sumažinti – Teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimas – Nebuvimas – Gero administravimo principo pažeidimas – Nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Vertinimo kriterijai

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

14. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Nuoseklumas tarp kelioms įmonėms skirtų baudų

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Atsižvelgimas į įmonės į ekonominį pajėgumą padaryti žalą

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

16. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasomasis pobūdis

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

17. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Recidyvas – Sąvoka

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

18. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Sąlygos – Didelė atitinkamos įmonės pateiktų įrodymų pridėtinė vertė

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

19. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Komisijos diskrecija

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

20. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos sumažinimas, atsižvelgiant į kaltinamos įmonės bendradarbiavimą – Sąlygos – Baudos sumažinimas tuo atveju, kai faktinės aplinkybės neginčijamos

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimai 96/C 207/04 ir 2002/C 45/03)

21. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymas – Baudos sumažinimas ne pagal šį pranešimą dėl neginčijimo

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimai 96/C 207/04 ir 2002/C 45/03)

22. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Baudos sumažinimas ne pagal Pranešimą dėl bendradarbiavimo dėl neginčijimo – Proporcingumas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

23. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Baudos sumažinimas, viena vertus, dėl Pranešimo dėl bendradarbiavimo ir, kita vertus, ne pagal Pranešimą dėl bendradarbiavimo dėl neginčijimo

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

24. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atitinkamos įmonės bendra apyvarta

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 5 punkto b papunktis)

25. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Proporcingumo principo paisymas – Sąlygos

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

Summary

1. Su poveikiu valstybių narių tarpusavio prekybai susijusios sąlygos, įtvirtintos EB 81 ir 82 straipsniuose, aiškinimo ir taikymo atskaitos taškas turi būti šios sąlygos tikslas, t. y. reglamentuojant konkurenciją Sąjungos teisės sritį apibrėžti valstybių narių teisės srities atžvilgiu. Taip į Sąjungos teisės taikymo sritį patenka visi karteliai ir veiksmai, kurie gali paveikti laisvą prekybą tarp valstybių narių, trukdant vieningos rinkos tarp valstybių narių tikslų įgyvendinimui, ypač atskiriant nacionalines rinkas arba pakeičiant konkurencijos sąlygas bendrojoje rinkoje.

Kad būtų daromas poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai, susitarimai, sprendimai ar veiksmai, atsižvelgiant į faktinių ir teisinių aplinkybių visumą, turi leisti pakankamai tiksliai numatyti, kad jie gali tiesiogiai ar netiesiogiai, realiai ar potencialiai daryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir kliudyti kurti vieningą valstybių narių rinką. Be to, šis poveikis neturi būti nedidelis. Taigi poveikis Bendrijos vidaus prekybai paprastai daromas, kai tenkinami keli veiksniai, kurie, nagrinėjami atskirai, nebūtinai turi lemiamos reikšmės. Visą vienos valstybės teritoriją apimantis kartelis vien dėl savo pobūdžio sustiprina nacionalinės rinkos atskyrimą, sudarydamas kliūčių Sutartimi siekiamai ekonominei skvarbai.

(žr. 55–57, 60 punktus)

2. Galimas susitarimo ar suderintų veiksmų poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai turi būti vertinamas atsižvelgiant, be kita ko, į šalių pozicijas ir reikšmę atitinkamų produktų rinkoje. Tuo atveju, kai kartelyje dalyvaujančioms įmonėms bendrai priklauso didžioji atitinkamų produktų pasiūlos tam tikroje rinkoje dalis, galima laikyti, kad minėtu karteliu daromas didelis poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai.

Be to, Komisija neprivalo įrodyti, kad antikonkurenciniai veiksmai daro didelį poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai. Pagal EB 81 straipsnio 1 dalį reikalaujama tik to, kad susitarimai ir suderinti veiksmai, kuriais ribojama konkurencija, galėtų padaryti poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.

(žr. 67–69 punktus)

3. Iš Reglamento Nr. 1/2003 nuostatų matyti, kad Komisija atlieka svarbiausią vaidmenį nustatant ir konstatuojant Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimus, kuriam neturi įtakos paraleli kompetencija, kurią pagal šį reglamentą turi nacionalinės konkurencijos institucijos. Remiantis Reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnio 6 dalimi, net jeigu nacionalinė institucija jau nagrinėja bylą, Komisija, prieš tai pasitarusi su šia institucija, turi teisę pradėti procedūrą siekdama priimti sprendimą. Be to, remiantis minėta nuostata, Komisijai pradėjus procedūrą, nacionalinės konkurencijos institucijos toje byloje netenka kompetencijos taikyti Sąjungos konkurencijos taisykles.

Be to, remiantis Pranešimo dėl konkurencijos institucijų tarpusavio bendradarbiavimo 31 punktu, šis pranešimas susijusioms įmonėms nesuteikia individualios teisės į tai, kad bylą nagrinėtų konkreti institucija. Vadinasi, įmonė negali teigti, kad ji turi teisę į tai, jog nacionalinės konkurencijos institucijos vietoje Komisijos vykdytų persekiojimą dėl konkretaus pažeidimo, ar kad ji turi tokių teisėtų lūkesčių.

Be to, minėto pranešimo 8 punktas nėra privalomas, nes iš jo formuluotės matyti, kad papraščiausia galimybė pasidalyti užduotis, apie kurią jame kalbama, nėra susijusi su Komisijos pareiga nenagrinėti bylos, kai tenkinamos jame numatytos sąlygos.

(žr. 76, 77, 80 punktus)

4. Komisija yra daugiakalbė institucija ir reikia laikyti, kad ji turi galimybę dirbti visomis oficialiosiomis Bendrijos kalbomis. Įmonė ieškovė negali teigti, jog tai, kad pranešimas apie kaltinimus ir sprendimas, kuriuo užbaigiama administracinė procedūra, buvo paskelbti tam tikra oficialiąja kalba, nors per administracinę procedūrą buvo vartojamos kitos oficialiosios kalbos, pažeidžia jos teisę į gynybą, jeigu ji pripažįsta sutikusi su dokumentų skelbimu minėta kalba.

(žr. 86, 414 punktus)

5. Atsakomybė už dukterinės bendrovės elgesį gali tekti patronuojančiajai bendrovei, ypač kai, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančiosios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius. Esant tokiai situacijai patronuojančioji bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto narės, todėl sudaro vieną įmonę. Taigi aplinkybė, kad patronuojančioji bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiajai bendrovei, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį šios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą.

Tuo ypatingu atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % jos Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios dukterinės bendrovės kapitalo, viena vertus, ši patronuojančioji bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui ir, kita vertus, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojančioji bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui.

Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiajai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas, kad būtų preziumuojama, jog patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės komercinei politikai. Tada Komisija gali pripažinti, kad patronuojančioji bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojančioji bendrovė, kuri gali nuginčyti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai.

(žr. 94–97, 310–313 punktus)

6. Tuo ypatingu atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % jos Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios dukterinės bendrovės kapitalo, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojančioji bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui. Tuo atveju, kai minėtų įmonių organizaciniai, ekonominiai ir teisiniai ryšiai gali patvirtinti patronuojančiųjų bendrovių įtaką jų dukterinių bendrovių strategijai, jas pagrįstai galima laikyti vienu ekonominiu vienetu.

Kita vertus, aplinkybė, kad įmonės ieškovės savarankiškai dalyvavo administracinėje procedūroje ir pateikė individualų atsakymą į pranešimą apie kaltinimus, negali paneigti patronuojančiųjų bendrovių atsakomybės už jų dukterinių bendrovių veiksmus prezumpcijos. Nors tai, kad patronuojančioji bendrovė prisistato kaip vienintelė Komisijos pašnekovė atitinkamo pažeidimo klausimu, gali reikšti, jog iš tikrųjų daroma lemiama įtaka dukterinės bendrovės elgesiui, vis dėlto aplinkybė, kad grupės dukterinės bendrovės pateikė atskirus atsakymus į pranešimą apie kaltinimus, negali būti šių dukterinių bendrovių savarankiškumo įrodymas.

(žr. 96, 125–127 punktus)

7. Pagal bausmių ir sankcijų individualizavimo principą, taikomą visose administracinėse procedūrose, kurios gali pasibaigti sankcijų skyrimu pagal Sąjungos konkurencijos normas, įmonė gali būti nubausta tik už veiksmus, kuriais ji kaltinama individualiai. Tačiau šis principas turi būti suderintas su įmonės sąvoka. Komisija gali sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti bendrovių grupės patronuojančiajai bendrovei ne dėl to, kad patronuojančioji bendrovė kurstė dukterinę bendrovę padaryti pažeidimą, ir juo labiau ne dėl to, kad patronuojančioji bendrovė dalyvavo darant šį pažeidimą, o todėl, kad jos sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį. Be to, ankstesnė Komisijos sprendimų praktika negali būti perkelta konkrečiai bylai. Komisijos sprendimai kitose bylose gali turėti tik orientacinę vertę, jei bylų aplinkybės nėra identiškos.

Nekaltumo prezumpcijos principas, įtvirtintas, be kita ko, Europos žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnio 2 dalyje, yra viena iš Sąjungos teisės sistemoje pripažįstamų pagrindinių teisių ir jis buvo dar kartą patvirtintas SESV 6 straipsnio 2 dalimi ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 48 straipsnio 1 dalimi. Atsižvelgiant į atitinkamų pažeidimų pobūdį ir už juos skirtų sankcijų pobūdį bei griežtumą, nekaltumo prezumpcijos principas galioja ir per procedūras dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimo, per kurias gali būti skirtos vienkartinės ar periodinės baudos.

Tokiomis aplinkybėmis pažeidimo inkriminavimo taisyklė, kaip antai prezumpcija, kad patronuojančioji bendrovė, kuriai priklauso 100 % jos dukterinių bendrovių kapitalo, joms daro lemiamą įtaką, nepažeidžia nekaltumo prezumpcijos. Europos Žmogaus Teisių Teismas nusprendė, jog pagal Europos žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnį nėra draudžiamos faktinės ar teisinės prezumpcijos, aptinkamos baudžiamuosiuose įstatymuose, bet reikalaujama, kad joms būtų taikomos protingos ribos, atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą ir užtikrinant teisę į gynybą. Taigi nekaltumo prezumpcija nepažeidžiama, jei per su konkurencija susijusias procedūras tam tikros išvados padaromos remiantis bendrąja patirtimi, su sąlyga, kad atitinkamos įmonės turi galimybę šias išvadas paneigti.

(žr. 106–108, 112, 114 punktus )

8. Galimybė galutinei patronuojančiajai bendrovei skirti sankciją už jos dukterinės bendrovės pažeidimus neužkerta kelio skirti sankcijas tarpininkaujančiai holdingo bendrovei ar pačiai dukterinei bendrovei, jei Komisija pripažįsta kad minėtos bendrovės sudaro vieną įmonę. Panašiai, jei tenkinamos inkriminavimo sąlygos, Komisija gali skirti sankcijas darant pažeidimą dalyvavusiai dukterinei bendrovei, tarpininkaujančiai patronuojančiajai bendrovei, kuri ją kontroliavo tuo laikotarpiu, ir galutinei grupės patronuojančiajai bendrovei. Bendrovių grupės atveju holdingo bendrovė – tai bendrovė, kuri turi sujungti įvairių bendrovių akcinio kapitalo dalis ir užtikrinti vieningą valdymą.

(žr. 119, 122 punktus)

9. Nors motyvuodama sprendimą, kurį Komisija priima siekdama užtikrinti konkurencijos taisyklių taikymą, ši institucija nėra įpareigota aptarti visų faktinių ir teisės klausimų bei argumentų, dėl kurių priėmė tokį sprendimą, vis dėlto pagal EB 253 straipsnį ji turi bent nurodyti faktines aplinkybes ir argumentus, turinčius esminę reikšmę jos sprendimo turiniui, kurie leistų Sąjungos teismams ir suinteresuotosioms šalims susipažinti su sąlygomis, kuriomis ji taikė Sutartį. Be to, išskyrus išimtinių aplinkybių atvejus, motyvai turi būti nurodyti sprendimo tekste ir negali būti pirmą kartą pateikti a posteriotri vykstant teismo procesui. Taigi motyvai suinteresuotajam asmeniui iš principo turi būti pateikti kartu su jo nenaudai priimtu sprendimu.

(žr. 133, 146, 399 punktus)

10. Kiek tai susiję su pirmosios instancijos teismo atliekamu vienos iš ginčo šalių pateiktų prašymų taikyti proceso organizavimo ar tyrimo priemones vertinimu, tik Bendrasis Teismas gali spręsti dėl būtinybės papildyti informaciją, kurią jis turi apie nagrinėjamas bylas.

Jis negali patenkinti įmonės ieškovės prašymo apklausti liudytojus, kai parodymai, kuriuos ši įmonė ketina gauti atlikus tokią apklausą Bendrajame Teisme, jau buvo duoti Komisijoje ir kai buvo pripažinta, kad jų nepatvirtina dokumentiniai įrodymai ir netgi kad jie prieštarauja tam tikriems bylos medžiagoje esantiems įrodymams.

Prašymas pateikti ankstesnį Komisijos sprendimą negali būti pripažintas būtinu, nes ankstesnė Komisijos sprendimų praktika negali būti teisinis pagrindas skiriant baudas konkurencijos srityje.

(žr. 151–153, 211 punktus)

11. Non bis in idem principas, taip pat įtvirtintas Europos žmogaus teisių konvencijos Protokolo Nr. 7 4 straipsnyje, yra vienas iš pagrindinių Sąjungos teisės principų, kurio laikymąsi užtikrina teismas. Sąjungos konkurencijos teisės srityje šis principas draudžia Komisijai dar kartą bausti arba persekioti įmonę už antikonkurencinius veiksmus, už kuriuos ji buvo nubausta arba dėl kurių buvo pripažinta neatsakinga ankstesniu neskundžiamu Komisijos sprendimu. Taigi non bis in idem principo taikymas suponuoja, kad buvo priimtas sprendimas dėl to, ar pažeidimas buvo iš tikrųjų padarytas, arba kad buvo patikrintas šio pažeidimo vertinimo teisėtumas. Vadinasi, non bis in idem principas draudžia tik iš naujo iš esmės įvertinti tai, ar pažeidimas buvo iš tikrųjų padarytas, dėl ko būtų skirta arba antra sankcija, kuri būtų pridėta prie pirmosios, jei iš naujo būtų pripažinta atsakomybė, arba pirma sankcija, jei atsakomybė, kuri nebuvo pripažinta pirmame sprendime, būtų pripažinta antrajame.

Kiek tai susiję su tuo, ar nacionalinės konkurencijos institucijos sprendimas gali užkirsti kelią Komisijai dar kartą nubausti arba persekioti tą pačią įmonę, non bis in idem principo taikymui yra nustatytos trys sąlygos: faktinių aplinkybių, pažeidėjo ir saugomo teisinio intereso tapatumas. Taigi šis principas draudžia, siekiant apsaugoti tą pačią teisinę vertybę, tą patį asmenį už tą patį neteisėtą elgesį bausti daugiau kaip vieną kartą.

Kadangi nacionalinės konkurencijos institucijos laikinas sprendimas atleisti nuo baudų arba jas sumažinti galutinai neužkirto kelio vykdyti tolesnį persekiojimą dėl konkurencijos teisės pažeidimo, jis neužkerta kelio Komisijai konstatuoti minėto pažeidimo ir už jį nubausti.

Be to, net jeigu Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 54 straipsniu tiek, kiek tai yra bendrojo Sąjungos teisės principo, t. y. non bis in idem principo, išraiška, galima remtis Sąjungos konkurencijos teisės srityje, reikia konstatuoti, kad nacionalinės konkurencijos institucijos priimtas laikinas sprendimas atleisti nuo baudų arba jas sumažinti bet kuriuo atveju negali būti laikomas patenkančiu į šios nuostatos taikymo sritį. Laikinas atleidimas nuo baudų nereiškia galutinio kelio užkirtimo vykdyti tolesnį persekiojimą, reikalaujamo pagal minėtą nuostatą.

(žr. 158–161, 166, 167, 174–176 punktus)

12. Kiek tai susiję su Komisijos sprendimu, kuriuo skiriamos sankcijos už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą ir kuris priimtas po to, kai nacionalinės konkurencijos institucijos priėmė laikinus sprendimus atleisti nuo baudų arba jas sumažinti, įmonė ieškovė negali remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu tuo atveju, kai nepateikia jokių įrodymų, iš kurių būtų matyti, kad, viena vertus, Komisija suteikė jai tikslių garantijų, jog minėtų institucijų aktai ją apsaugos nuo bet kokio persekiojimo ir nubaudimo ir, kita vertus, ji iš šių institucijų gavo tikslių garantijų, kad jų priimti aktai užkirs kelią Komisijai konstatuoti minėtą pažeidimą ir už jį nubausti.

Tai, kad Komisija neatsižvelgė į nacionalinių konkurencijos institucijų laikinus sprendimus atleisti nuo baudų arba jas sumažinti, taip pat nepažeidžia gero administravimo principo. Nors remiantis teisingumo principu, Komisija privalo atsižvelgti į sankcijas, kurios jau buvo pritaikytos tai pačiai įmonei už tas pačias faktines aplinkybes, jeigu tai yra sankcijos, skirtos už valstybės narės kartelių teisės pažeidimus, padarytus Sąjungos teritorijoje, taip nėra tuo atveju, kai minėtos nacionalinės institucijos įmonei ieškovei nėra skyrusios jokių sankcijų.

(žr. 181, 185, 186 punktus)

13. Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimų sunkumas turi būti vertinamas remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, konkrečiomis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasomuoju poveikiu, tačiau privalomo ir baigtinio kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti bet kuriuo atveju, sąrašo nėra. Atitinkamos rinkos dydis iš esmės yra ne privalomas veiksnys, o tik vienas iš reikšmingų veiksnių vertinant pažeidimo sunkumą, o Komisija neprivalo apibrėžti atitinkamos rinkos arba įvertinti jos dydžio, jei nagrinėjamo pažeidimo dalykas yra antikonkurencinis. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse nenumatyta, kad baudų dydis apskaičiuojamas pagal bendrąją apyvartą arba pagal įmonių apyvartą atitinkamoje rinkoje. Vis dėlto šiose gairėse nedraudžiama į tokią apyvartą atsižvelgti nustatant baudos dydį, kad būtų laikomasi bendrųjų Sąjungos teisės principų ir kai to reikia atsižvelgiant į aplinkybes.

Tokiomis aplinkybėmis, kadangi bendro baudos dydžio už su viena valstybe nare susijusį pažeidimą Komisija nenustatė atsižvelgdama į paveiktos rinkos dydį, tačiau savo sprendimą grindė šio pažeidimo pobūdžiu ir jo geografiniu paplitimu, argumentas, kad už kartelį šioje valstybėje narėje skirta bendra pradinė bauda turi atspindėti tariamai ribotą atitinkamos rinkos dydį, yra pagrįstas klaidinga prielaida, o Komisijos sprendimas nepažeidžia proporcingumo principo.

Tas pats pasakytina apie neatsižvelgimą į pažeidimo poveikį rinkai. Remiantis minėtų gairių 1 A punkto pirma pastraipa, Komisija, vertindama pažeidimo sunkumą, konkrečią įtaką rinkai turi išnagrinėti tik tuomet, jei ši įtaka gali būti įvertinta. Norėdama įvertinti šią įtaką, Komisija turi atsižvelgti į įprastą konkurenciją, kuri būtų buvusi, jei nebūtų buvę pažeidimo. Tačiau kai Komisija mano, kad neįmanoma įvertinti pažeidimo konkretaus poveikio rinkai atitinkamoms įmonėms neįrodžius priešingai ir savo sprendimą grindžia sunkiu pažeidimo pobūdžiu ir jo geografiniu paplitimu, neatsižvelgdama į pažeidimo įtaką rinkai, ji akivaizdžiai neperžengia savo diskrecijos, kurią turi nustatydama baudas už konkurencijos taisyklių pažeidimus, ribų.

(žr. 193, 208–211, 215, 216, 218–220, 226–230, 239, 240, 243 punktus)

14. Net jeigu būtų daroma prielaida, kad tame pačiame sprendime konstatavusi kelis labai sunkius pažeidimus Komisija turi laikytis tam tikro nuoseklumo tarp bendrų pradinių baudų dydžių ir skirtingo paveiktų rinkų dydžio, nėra pagrindo manyti, jog bendri pradiniai dydžiai, nustatyti už pažeidimus keliose valstybėse narėse, nepakankamai nuoseklūs arba kad buvo nukrypta nuo tariamo apskaičiavimo metodo, nes pradinės baudos dydžius Komisija nustatė tuo didesnius, kuo didesnis buvo rinkos dydis ir netaikė konkrečios matematinės formulės, kurios taikyti ji bet kuriuo atveju neprivalo.

(žr. 235 ir 236 punktus)

15. Apskaičiuojant pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį skiriamas baudas, diferencijuotas atitinkamų įmonių vertinimas neatsiejamai susijęs su pagal šią nuostatą Komisijai suteiktų įgaliojimų įgyvendinimu. Naudodamasi savo diskrecija Komisija turi individualizuoti sankciją, atsižvelgdama į atitinkamų įmonių veiksmus ir požymius, kad kiekvienu atveju būtų užtikrintas visiškas Sąjungos konkurencijos taisyklių veiksmingumas. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse nustatyta, kad, esant tam tikram pažeidimo sunkumo laipsniui, jei pažeidimą padaro kelios įmonės (pavyzdžiui, kartelio atveju), gali prireikti pakoreguoti bendrą pradinį dydį, kad būtų nustatytos konkrečios pradinės baudos, kuriomis būtų atsižvelgta į kiekvienos įmonės dydį ir tikrą jos pažeidimo įtaką konkurencijai, visų pirma tuomet, kai to paties tipo pažeidimus padaro labai skirtingo dydžio įmonės. Ypač būtina atsižvelgti į faktinę ekonominę pažeidėjų galimybę padaryti didelę žalą kitiems ūkio subjektams, visų pirma vartotojams.

Be to, remiantis tų gairių 1 A punkto septinta pastraipa, įmonių, dalyvavusių darant tą patį pažeidimą, diferenciacija neturi būti atliekama pagal aritmetinius skaičiavimus. Pagal proporcingumo ir vienodo požiūrio principus nereikalaujama, kad visiems skirtingiems kartelio dalyviams pradinis baudos dydis sudarytų tą pačią procentinę dalį nuo individualios apyvartos. Todėl siekdamas įvertinti, ar kartelio dalyvių suskirstymas į kategorijas yra suderinamas su vienodo požiūrio ir proporcingumo principais, Bendrasis Teismas, tikrindamas Komisijos pasinaudojimo šioje srityje turima diskrecija teisėtumą, turi apsiriboti patikrinimu, ar šis suskirstymas yra nuoseklus ir objektyviai pateisinamas. Tuo atveju, kai įmonė dalyvavo tik vienoje kartelio dalyje, jos galimybė padaryti didelę žalą konkurencijai yra nedidelė. Vadinasi, Komisijos sprendimas, kuriuo konkretus pradinės baudos dydis tokiai įmonei nustatomas kitokiu būdu, nėra diskriminuojantis.

Be to, tai, kad pradinis baudos dydis nebūtinai visų kartelio dalyvių atveju turi sudaryti tą pačią procentinę dalį nuo kiekvieno iš jų atitinkamos apyvartos, yra neatsiejama nuo įmonių skirstymo į kategorijas metodo, kurį taikant prie tos pačios kategorijos priskirtoms įmonėms yra nustatomas fiksuotas pradinis dydis. Nors taikant tokį metodą neatsižvelgiama į skirtumą tarp tos pačios kategorijos įmonių dydžių, iš esmės jis negali būti ginčijamas.

Galiausiai Sąjungos teisėje nėra bendrai taikomo principo, kad sankcija turi būti proporcinga įmonės dydžiui produktų rinkoje, kurioje buvo padarytas pažeidimas.

(žr. 247, 248, 253, 254, 259, 260, 263, 274, 277 punktus)

16. Būtinybė užtikrinti pakankamai atgrasomąjį baudos poveikį, kai ji nepateisina bendro baudų dydžio padidinimo įgyvendinant konkurencijos politiką, reikalauja, kad bauda būtų pakoreguota siekiant atsižvelgti į siekiamą poveikį įmonei, kuriai ji skirta, kad ji nebūtų pernelyg maža arba, priešingai, per didelė, visų pirma atsižvelgiant į atitinkamos įmonės finansinį pajėgumą, laikantis reikalavimų, kylančių iš, viena vertus, būtinybės užtikrinti baudos veiksmingumą ir, kita vertus, proporcingumo principo laikymosi.

Komisija turi teisę atsižvelgti į bendrą kiekvienos kartelyje dalyvaujančios įmonės apyvartą kaip į reikšmingą kriterijų nustatant atgrasomąjį poveikį turintį daugiklį. Taigi įmonės dydis ir bendri ištekliai yra reikšmingi kriterijai, turint omenyje siekiamą tikslą – užtikrinti baudos veiksmingumą koreguojant jos dydį, atsižvelgiant į įmonės bendrus išteklius ir jos galimybes surinkti šiai baudai sumokėti būtinas lėšas. Pradinės baudos dauginimo koeficiento nustatymu tam, kad bauda būtų pakankamai atgrasanti, labiau siekiama užtikrinti baudos veiksmingumą, nei atsižvelgti į pažeidimo žalą normaliai konkurencijai, taigi – jo sunkumą.

Be to, galima pateisinti pradinės baudos padidinimą tam, kad būtų užtikrintas atgrasomasis baudos tikslas, nes taip laikomasi diferencijuoto požiūrio į to paties kartelio dalyvius siekiant atsižvelgti į tai, kokį poveikį iš tiesų jiems padarys bauda. Tokiu padidinimu nepažeidžiamas vienodo požiūrio principas vien dėl to, kad Komisija remiasi bendra dalyvių apyvarta, o ne apyvarta Sąjungoje ar atitinkamoje nacionalinėje rinkoje, siekdama įvertinti, ar reikia padidinti baudas tam, kad būtų užtikrintas atgrasomasis jų poveikis.

(žr. 285, 287, 292, 294 ir 295 punktus)

17. Pakartotinio pažeidimo sąvoka, kaip ji suprantama tam tikrose nacionalinėse teisės sistemose, reiškia, kad asmuo naujų pažeidimų padarė būdamas nubaustas už panašaus pobūdžio pažeidimus. Be to, Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 2 punkte tarp pavyzdinių sunkinančių aplinkybių, galinčių pateisinti pradinės baudos padidinimą, konkrečiai minimi tos pačios įmonės ar tų pačių įmonių pakartotiniai to paties tipo pažeidimai.

Negalima sutikti su tuo, jog nustatydama pakartotinio pažeidimo sunkinančios aplinkybės buvimą Komisija gali padaryti išvadą, kad įmonė turi būti pripažinta atsakinga už ankstesnį pažeidimą, už kurį nebuvo nubausta Komisijos sprendimu ir kurį nustatant ji nebuvo pranešimo apie kaltinimus adresatė, todėl tokia įmonė per procedūrą, per kurią buvo priimtas sprendimas, kuriuo konstatuojamas ankstesnis pažeidimas, neturėjo galimybės pateikti savo argumentų siekdama užginčyti tai, kad ji su kitomis įmonėmis gali sudaryti vieną ekonominį vienetą.

Tokia išvada juo labiau darytina atsižvelgiant į tai, kad nors tiesa, jog pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad vertinant įmonės polinkį nesilaikyti konkurencijos taisyklių būtų atsižvelgta į laiko tarpą tarp atitinkamo pažeidimo ir ankstesnio šių taisyklių nesilaikymo, Komisijos negali saistyti pakartotinio pažeidimo konstatavimo senaties terminas.

Taip pat, nors galima daryti pagrįstą išvadą, kad patronuojančioji bendrovė iš tiesų žino apie ankstesnį sprendimą, Komisijos adresuotą jos dukterinei bendrovei, kurios beveik visas kapitalas priklauso šiai patronuojančiajai bendrovei, toks žinojimas negali kompensuoti to, kad ankstesniame sprendime nebuvo konstatuota, jog tokia patronuojančioji bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną ekonominį vienetą, siekiant šią patronuojančiąją bendrovę pripažinti atsakinga už ankstesnį pažeidimą ir padidinti jai skirtas baudas dėl pakartotinio pažeidimo.

(žr. 308, 319, 320, 322 punktus)

18. Pranešimas apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju yra priemonė, kuria siekiama nepažeidžiant aukštesnės galios teisės aktų patikslinti kriterijus, kurių Komisija laikosi, kai naudojasi savo diskrecija nustatydama už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimus skirtas baudas. Iš to kyla šios diskrecijos apsiribojimas, kuris vis dėlto nėra nesuderinamas su didelės Komisijos diskrecijos išsaugojimu.

Taigi Komisija turi didelę diskreciją vertinti, ar įrodymai, kuriuos pateikė įmonė, paprašiusi taikyti Pranešimą dėl bendradarbiavimo, turi didelę papildomąją vertę, kaip tai suprantama pagal minėto pranešimo 21 dalį.

Taip pat Komisija, konstatavusi, kad įrodymai turi didelę papildomąją vertę, kaip tai suprantama pagal Pranešimo dėl bendradarbiavimo 21 dalį, turi diskreciją nustatyti tikslų baudos sumažinimo atitinkamai įmonei lygį. Pranešimo dėl bendradarbiavimo 23 dalies b punkto pirmoje pastraipoje yra numatytos baudos dydžio sumažinimo ribos skirtingoms nurodytoms įmonių kategorijoms. Atsižvelgiant į minėtą diskreciją, Sąjungos teismas gali skirti sankciją tik už akivaizdų šios diskrecijos ribų peržengimą.

Tokiomis aplinkybėmis Komisija nepadaro akivaizdžios vertinimo klaidos, kai pagal Pranešimą dėl bendradarbiavimo baudą sumažina į minėtas ribas patenkančiu dydžiu, jei atitinkamos įmonės pateikta informacija, kuri šiai institucijai jau buvo žinoma arba nebuvo susijusi su faktinėmis aplinkybėmis, apie kurias ji iki tol nežinojo, nors ir galėjo sustiprinti Komisijos galimybę įrodyti pažeidimą, neturi didelės papildomosios vertės. Įmonė taip pat negali reikalauti papildomai sumažinti baudą, kurią Komisija jai skyrė atsižvelgusi į pažeidimo laikotarpio dokumentą, kurį ši įmonė jai pateikė, jei šį dokumentą Komisija jau turėjo, o įmonė papraščiausia pateikė papildomų jo reikšmės paaiškinimų.

Be to, vertindama kartelio dalyvių bendradarbiavimą, Komisija negali nepaisyti vienodo požiūrio principo. Šis principas nepažeidžiamas, jei, viena vertus, pagal Pranešimą dėl bendradarbiavimo pateikto prašymo papildomoji vertė vertinama atsižvelgiant į Komisijos jau turėtus įrodymus ir, kita vertus, viena iš susijusių įmonių pateikė pažeidimo laikotarpio dokumentinių įrodymų, turinčių didelę papildomąją vertę, o kita įmonė pateikė tik vieną pažeidimo laikotarpio įrodymą, todėl, atsižvelgiant į tai, kad šių dviejų įmonių padėtys nėra panašios, diferencijuotas jų vertinimas yra pagrįstas.

(žr. 332, 333, 335, 337, 350, 355, 357, 361, 363, 367–369 punktus)

19. Už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą nubausta bendrovė ieškovė negali remtis in dubio pro reo principu ir prašyti, kad jai būtų taikoma palankesnė procentinė dalis, kuria sumažinama Komisijos skirta bauda, tuo atveju, kai tariamai kyla abejonių dėl sprendimo motyvų, susijusių su šios procentinės dalies nustatymu. Šis principas yra susijęs su pažeidimo įrodinėjimu ir pagal jį siekiama nustatyti, ar Komisijos ginčijamame sprendime padaryti faktų konstatavimai yra pagrįsti jos pateiktais įrodymais.

(žr. 343 punktą)

20. Priešingai nei 1996 m. pranešimo dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių bylose D punkto 2 papunkčio antros įtraukos atveju, 2002 m. pranešime apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju nenumatyta galimybė sumažinti baudą įmonei, kuri, gavusi pranešimą apie kaltinimus, neginčija faktinių aplinkybių, kuriomis Komisija grindžia savo kaltinimus. Remiantis tokiu pranešimu, tam, kad įmonei būtų sumažinta bauda, ji privalo Komisijai pateikti įrodymų, kurie turėtų didelę papildomąją vertę Komisijos turimų įrodymų apie įtariamą pažeidimą atžvilgiu.

Remiantis 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 21 ir 22 dalimis, vertindama įmonės pateiktų įrodymų papildomąją vertę Komisija atsižvelgia ne tik į jų pobūdį ir (arba) nuodugnumą, bet ir į įrodymus, kuriuos jau turėjo tuo metu, kai atitinkama įmonė pateikė savo prašymą. Todėl vertinimą Komisija atlieka tiek atsižvelgusi į atitinkamos įmonės bendradarbiavimo kokybę, tiek palyginusi atitinkamą papildomąją vertę su savo jau turėtais įrodymais.

(žr. 378, 379, 382, 393, 398 punktus)

21. Teisę remtis teisėtų lūkesčių apsauga turi kiekvienas asmuo, esantis tokioje padėtyje, kai Sąjungos administracija paskatino jo pagrįstų lūkesčių atsiradimą, suteikusi jam tikslių garantijų. Kita vertus, teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu negalima remtis tuo atveju, kai administracija nesuteikė tikslių garantijų. Tokios garantijos – tai tiksli, nesąlyginė ir nuosekli informacija iš įgaliotų ir patikimų šaltinių.

Nustatant baudos už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą dydį, pranešime apie kaltinimus esantis teiginys, kad Komisija ketina sumažinti baudą ne pagal Pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju, negali būti tiksli garantija dėl to, kokiu mastu ar dydžiu tam tikrais atvejais bus sumažinta atitinkamų įmonių bauda. Todėl toks teiginys bet kuriuo atveju nesukuria kokių nors teisėtų lūkesčių šiuo atžvilgiu.

Juo labiau ankstesnė Komisijos sprendimų praktika negali būti teisinis pagrindas skiriant baudas konkurencijos srityje.

(žr. 4 21–425 punktus)

22. Pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina atitinkamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl kai galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi nurodytiems tikslams.

Šiuo atžvilgiu, remiantis tuo, kad po to, kai buvo atsiųstas pranešimas apie kaltinimus, pasiūlyto bendradarbiavimo vertė buvo nedidelė, Komisijos sprendimas, kuriuo suteikiamas tik minimalus 1 % dydžio baudos sumažinimas dėl faktinių aplinkybių neginčijimo, nepažeidžia proporcingumo principo, nes šis sumažinimas pridedamas prie tų, kurie jau buvo suteikti pagal Pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju.

(žr. 428, 432, 449 punktus)

23. Vertindama kartelio dalyvių bendradarbiavimą Komisija negali nepaisyti vienodo požiūrio principo. Tačiau, be to, kad baudų sumažinimai pagal Pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju ir baudų sumažinimai ne pagal šį pranešimą yra skirtingi baudų apskaičiavimo etapai, viena vertus, įmonių, bendradarbiavusių tiek pagal minėtą pranešimą, tiek ne pagal šį pranešimą ir, kita vertus, įmonių, bendradarbiavusių tik ne pagal tą pranešimą, padėtys nėra panašios. Todėl dėl bendradarbiavimo ne pagal Pranešimą dėl bendradarbiavimo Komisija teisėtai gali, viena vertus, tiesiogiai sumažinti visą įmonių, kurios nebendradarbiavo pagal minėtą pranešimą, baudą ir, kita vertus, sumažinti pagal minėtą pranešimą jau sumažintą baudą įmonėms, kurios bendradarbiavo pagal tą pranešimą.

(žr. 435 ir 437 punktus)

24. Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad kiekvienai Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusiai įmonei ar įmonių asociacijai skiriama bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais. Apyvarta, apie kurią kalbama šioje nuostatoje, – tai bendra atitinkamos įmonės apyvarta. Taigi minėtoje nuostatoje numatyta 10 % apyvartos viršutinė riba turi būti skaičiuojama remiantis visų bendrovių, sudarančių ekonominį vienetą, veikiantį kaip įmonė, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, bendra apyvarta.

(žr. 443 ir 444 punktus)

25. Remiantis proporcingumo principu, nustatant baudų už Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą dydį baudos neturi būti per didelės siekiamų tikslų, t. y. konkurencijos taisyklių laikymosi, atžvilgiu, o baudos, kuri skiriama įmonei už pažeidimą konkurencijos srityje, dydis turi būti proporcingas pažeidimui kaip visumai, atsižvelgiant, be kita ko, į jo sunkumą. Be to, nustatydama baudų dydį Komisija pagrįstai gali atsižvelgti į būtinybę užtikrinti pakankamai atgrasomąjį jų poveikį.

Pirma, karteliai, kuriuos iš esmės sudaro slaptas konkurentų susitarimas pasidalyti rinkas arba įšaldyti turimas rinkų dalis, pasiskirstant naujų liftų ir (arba) eskalatorių pardavimo ir montavimo projektus, ir nekonkuruoti tarpusavyje dėl liftų ir eskalatorių priežiūros ir modernizavimo, dėl paties savo pobūdžio yra vieni sunkiausių EB 81 straipsnio pažeidimų. Šiuo atžvilgiu sąlyginai mažas nagrinėjamų produktų rinkos dydis, net jeigu jis būtų įrodytas, turi tik nedidelę reikšmę, palyginti su visais kitais pažeidimo sunkumą parodančiais veiksniais.

Antra, taisyklė, kad baudos turi būti proporcingos atitinkamų ekonominių vienetų, veikiančių kaip įmonė, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, dydžiui ir ekonominiam pajėgumui, nepažeidžiama, jeigu jos neviršija Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje numatytos viršutinės ribos, kuria siekiama išvengti, kad baudos būtų neproporcingos įmonės dydžiui.

Trečia, apskaičiuodama baudas Komisija gali atsižvelgti, be kita ko, į ekonominio vieneto, veikiančio kaip įmonė, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, dydį ir ekonominį pajėgumą. Tačiau atitinkama įmonė, į kurią turi būti atsižvelgta, reiškia ne kiekvieną dukterinę bendrovę, dalyvavusią darant konstatuotus pažeidimus, bet patronuojančiąją bendrovę sudarančias įmones ir visas jos dukterines bendroves.

Ketvirta, nustatydama baudų dydį pagal pažeidimo sunkumo laipsnį ir trukmę tuo atveju, kai baudos skiriamos kelioms tą patį pažeidimą padariusioms įmonėms, Komisija neprivalo užtikrinti, kad galutinės šioms įmonėms apskaičiuotos baudos atskleistų visus jų bendros apyvartos arba apyvartos rinkoje, su kuria susijęs pažeidimas, skirtumus. Galutinis baudos dydis nėra a priori tinkamas elementas nustatyti, kad bauda yra galbūt neproporcinga kartelio dalyvių dydžio atžvilgiu. Galutinio baudos dydžio nustatymas priklauso, be kita ko, nuo įvairių aplinkybių, susijusių su individualiu atitinkamos įmonės elgesiu, o ne su jos rinkos dalimi ar apyvarta, pavyzdžiui, nuo pažeidimo trukmės, sunkinančių ar lengvinančių aplinkybių ir atitinkamos įmonės bendradarbiavimo laipsnio.

(žr. 450–456 punktus)