GENERALINIO ADVOKATO

HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE IŠVADA,

pateikta 2019 m. kovo 28 d. ( 1 )

Byla C‑163/18

HQ,

IP, kurį pagal įstatymą atstovauja HQ,

JO

prieš

Aegean Airlines

(Rechtbank Noord-Nederland (Šiaurės Nyderlandų apylinkės teismas, Nyderlandai) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Oro transportas – Reglamentas (EB) Nr. 261/2004 – Bendros kompensavimo ir pagalbos keleiviams taisyklės atsisakymo vežti ir skrydžių atšaukimo arba atidėjimo ilgam laikui atveju – 8 straipsnio 2 dalis – Teisė atgauti sumokėtą sumą – Direktyva 90/314/EEB – Kelionės paslaugų paketas – Skrydžio atšaukimas – Turizmo kelionių organizatoriaus bankrotas – Teisė iš oro vežėjo atgauti už lėktuvo bilietą sumokėtą sumą“

I. Įžanga

1. Rechtbank Noord-Nederland (Šiaurės Nyderlandų apylinkės teismas, Nyderlandai) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su Reglamento (EB) Nr. 261/2004 ( 2 ), kuriuo, jį aiškinant kartu su Direktyvos 90/314/EEB ( 3 ), susijusios su kelionės paslaugų paketą įsigijusių vartotojų teisėmis, nuostatomis, keleiviams suteikiamos suderintos teisės jų skrydžio atšaukimo atveju, 8 straipsnio 2 dalies išaiškinimu.

2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant kelių keleivių ginčą su oro vežėju dėl už lėktuvo bilietus sumokėtų sumų sugrąžinimo; jų suinteresuotieji asmenys prašė atšaukus skrydį, kuris buvo kelionės paslaugų paketo, įsigyto iš kitos bendrovės, dalis. Negalėję atgauti pinigų iš šio turizmo kelionių organizatoriaus dėl jo bankroto, ieškovai pagrindinėje byloje tvirtina, kad tokiu atveju žalą jiems turi atlyginti už skrydį atsakingas oro vežėjas.

3. Dėl šioje išvadoje išdėstytų priežasčių manau, kad Reglamento Nr. 261/2004 8 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad keleivis, turintis teisę už lėktuvo bilietus sumokėtą sumą atgauti iš savo organizuotos turistinės kelionės organizatoriaus pagal nacionalines nuostatas, kuriomis į nacionalinę teisę buvo perkelta Direktyva 90/314, neturi teisės to reikalauti iš skrydį vykdančio oro vežėjo pagal šį reglamentą, net kai minėtas organizatorius yra finansiškai nepajėgus sugrąžinti už bilietą sumokėtos sumos ir nevykdė savo pareigos imtis šioje direktyvoje numatytų atsargumo priemonių, kad toks grąžinimas būtų užtikrintas.

II. Teisinis pagrindas

A. Direktyva 90/314

4. Direktyvos 90/314 1 straipsnyje nustatyta, kad ja „siekiama suderinti valstybių narių įstatymus, kitus teisės aktus ir administracines nuostatas, susijusias su Bendrijoje parduodamais ar siūlomais parduoti paketais“.

5. Šios direktyvos 4 straipsnio 6 dalies b punkte nustatyta, kad „[j]eigu <…> dėl kurios nors kitos priežasties, išskyrus vartotojo kaltę, kelionių organizatorius anuliuoja paketą prieš sutartą išvykimo dieną, tada vartotojas turi teisę <…> kuo greičiau susigrąžinti visas jo pagal sutartį įmokėtas sumas“.

6. Pagal minėtos direktyvos 5 straipsnio 1 dalį „[v]alstybės narės imasi reikiamų veiksmų užtikrinti, kad kelionių organizatorius ir (arba) kelionių pardavimo agentas, sutarties šalis, prisiima atsakomybę prieš vartotoją už sutartyje numatytų įsipareigojimų tinkamą vykdymą, nepaisant to, ar tuos įsipareigojimus turi vykdyti kelionių organizatorius ir (arba) kelionių pardavimo agentas, ar kiti paslaugų teikėjai, nepažeidžiant kelionių organizatoriaus ir (arba) kelionių pardavimo agento teisės išieškoti žalą iš kitų paslaugų teikėjų“.

7. Remiantis šios direktyvos 7 straipsniu, „[k]elionių organizatorius ir (arba) kelionių pardavimo agentas, kuris yra sutarties šalis, turi pateikti pakankamas garantijas, kad įmokėti pinigai bus grąžinti arba vartotojas nemokumo atveju bus repatrijuotas“.

8. 2018 m. liepos 1 d. Direktyva 90/314 buvo panaikinta Direktyva (ES) 2015/2302 ( 4 ), remiantis pastarosios 29 straipsniu. Vis dėlto, atsižvelgiant į tai, kada susiklostė pagrindinėje byloje nagrinėjamos aplinkybės, šiuo atveju taikoma pirmoji direktyva.

B. Reglamentas Nr. 261/2004

9. Reglamento Nr. 261/2004 1, 2 ir 16 konstatuojamosiose dalyse nustatyta: „(1) Bendrijos veiksmais oro transporto srityje, be kita ko, turėtų būti siekiama užtikrinti aukštą keleivių apsaugos lygį. Be to, turėtų būti visokeriopai atsižvelgiama į vartotojų apsaugos reikalavimus apskritai. (2) Atsisakymas vežti ir skrydžių atšaukimas arba atidėjimas ilgam laikui sukelia keleiviams rimtų nemalonumų ir nepatogumų. <…> (16) Šis reglamentas neturėtų būti taikomas tais atvejais, kai organizuota turistinė kelionė atšaukiama dėl kitų priežasčių nei skrydžio atšaukimas.“

10. Šio reglamento 1 straipsnio „Tikslas“ 1 dalies b punkte nurodyta, kad šis reglamentas „jame nurodytomis sąlygomis nustato minimalias keleivių teises, kai [,be kita ko,] jų skrydis atšaukiamas“.

11. Minėto reglamento 3 straipsnio „Taikymo sritis“ 6 dalyje nustatyta, kad šis reglamentas „neturi įtakos keleivių teisėms pagal Direktyvą 90/314/EEB“ ir kad jis „netaikomas tais atvejais, kai organizuota turistinė kelionė atšaukiama dėl kitų priežasčių nei skrydžio atšaukimas“.

12. To paties reglamento 5 straipsnio „Skrydžių atšaukimas“ 1 dalies a punkte nurodyta, kad „[a]tšaukus skrydį <…> skrydį vykdantis oro vežėjas atitinkamiems keleiviams teikia pagalbą pagal 8 straipsnį“.

13. Reglamento Nr. 261/2004 8 straipsnio „Teisė atgauti sumokėtą sumą arba vykti kitu maršrutu“ 1 ir 2 dalyse nustatyta: „1. Kai daroma nuoroda į šį straipsnį, keleiviams leidžiama rinktis: a) – per septynias dienas 7 straipsnio 3 dalyje numatytu būdu atgauti visą už bilietą jį perkant sumokėtą sumą, už neįvykusios kelionės dalį arba dalis sumokėtą sumą ir už jau įvykusią kelionės dalį ar dalis sumokėtą sumą, jei pagal keleivio numatytą kelionės planą skrydis nebeteko prasmės, taip pat tam tikrais atvejais – kaip galima greičiau skrydį į pirmąją išvykimo vietą; b) kaip galima greitesnį nukreipimą kitu maršrutu į galutinę paskirties vietą <…>; c) nukreipimą kitu maršrutu į galutinę paskirties vietą <…> kitu keleiviui patogiu laiku <…>. 2. 1 dalies a punktas taip pat taikomas keleiviams, kurių skrydžiai yra paketo dalis, išskyrus teisę atgauti sumokėtą sumą, jei tokia teisė įgyjama pagal Direktyvą 90/314.“

14. Šio reglamento 13 straipsnyje „Teisė į žalos atlyginimą“ nurodyta, kad „[t]ais atvejais, kai skrydį vykdantis oro vežėjas išmoka kompensaciją arba įvykdo kitas jam pagal šį reglamentą tenkančias prievoles, jokia šio reglamento nuostata negali būti aiškinama kaip apribojanti jo teises pagal taikytiną teisę reikalauti kompensacijos iš bet kurio asmens, įskaitant trečiąsias šalis. Pirmiausia šis reglamentas jokiu būdu neriboja skrydį vykdančio oro vežėjo teisės reikalauti, kad turizmo kelionių organizatorius arba kitas asmuo, su kuriuo skrydį vykdantis oro vežėjas yra sudaręs sutartį, grąžintų sumokėtą sumą. Analogiškai, jokia šio reglamento nuostata negali būti aiškinama kaip ribojanti turizmo kelionių organizatoriaus ar trečiosios šalies, išskyrus keleivį, su kuria skrydį vykdantis oro vežėjas yra sudaręs sutartį, teisę reikalauti, kad skrydį vykdantis oro vežėjas pagal atitinkamus taikytinus įstatymus grąžintų sumokėtą sumą arba išmokėtų kompensaciją“.

III. Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme

15. Aegean Airlines SA, kuri yra Graikijoje įsteigta oro transporto bendrovė, su G. S. Charter Aviation Services Ltd (toliau – G. S. Charter), Kipre įsteigta bendrove, sudarė užsakomųjų skrydžių sutartį, pagal kurią ji turėjo pastarajai suteikti tam tikrą kiekį vietų už užsakomųjų skrydžių vietos kainą. Tada G. S. Charter pardavė vietas, be kita ko, Nyderlanduose įsisteigusiam turizmo kelionių organizatoriui Hellas Travel BV (toliau – Hellas).

16. G. S. Charter ir Hellas sudarė susitarimą, pagal kurį nuo 2015 m. gegužės 1 d. iki rugsėjo 24 d. kiekvieną penktadienį turėjo būti vykdomas skrydis tarp Korfu (Graikija) ir Eldės (Nyderlandai) pirmyn ir atgal, o bendrovei Aegean Airlines turėjo būti mokamas avansas ir kiekvieną pirmadienį turėjo būti sumokama už skrydį atgal, kuris būtų vykdomas ateinantį penktadienį.

17. 2015 m. kovo 19 d. HQ, IP – kuriam pagal įstatymą atstovauja HQ – ir JO (toliau – HQ ir kt.) užsisakė iš Hellas skrydžius iš Eldės į Korfu ir atgal. Šie skrydžiai buvo kelionės paslaugų paketo, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 90/314, kurio kaina sumokėta Hellas, dalis.

18. HQ ir kt. gavo elektroninius bilietus su Aegean Airlines logotipu šiems skrydžiams, numatytiems 2015 m. liepos 17 ir 24 d., bei dokumentus, kuriuose Hellas nurodyta kaip užsakomųjų skrydžių bendrovė.

19. 2015 m. liepos 13 d.Hellas išsiuntė HQ ir kt. laišką, juo informavo, kad minėti skrydžiai, kaip ir visi skrydžiai į ir iš Korfu, buvo atšaukti dėl sumažėjusių užsakymų ir skrydžių atšaukimo, kuriuos lėmė tuometė „neaiški padėtis Graikijoje“. Be to, jame ji nurodė, kad per aktyvias derybas su Aegean Airlines nepasiekta sprendimo dėl Hellas keleivių / klientų.

20. Elektroniniame laiške (data nenurodyta) Hellas paaiškino HQ ir kt., kad atsižvelgiant į tai, jog ji nebegalėjo įvykdyti įsipareigojimų, susijusių su kaina, dėl kurios buvo susitarta su Aegean Airlines, ši nusprendė nebevykdyti skrydžių nuo 2015 m. liepos 17 d.

21. 2016 m. rugpjūčio 3 d.Hellas buvo iškelta bankroto byla. Ji negrąžino HQ ir kt. pinigų už bilietus.

22. Pastarieji pareiškė ieškinį Nyderlandų teisme, siekdami, kad Aegean Airlines būtų nurodyta sumokėti jiems kompensaciją dėl 2015 m. liepos 17 d. atšaukto skrydžio ir grąžinti pinigus už šį skrydį pagal atitinkamai, pirma, Reglamento Nr. 261/2004 5 straipsnio 1 dalies c punktą, 7 straipsnio 1 dalies b punktą ir, antra, pagal jo 8 straipsnio 1 dalies a punktą.

23. Aegean Airlines atmetė šiuos prašymus, motyvuodama tuo, kad šiomis aplinkybėmis Reglamentas Nr. 261/2004 netaikomas, be kita ko, remiantis jo 3 straipsnio 6 dalimi.

24. Vis dėlto ieškinį gavęs teismas 2017 m. lapkričio 14 d. tarpine nutartimi atmetė šį gynybos argumentą, motyvuodamas tuo, kad pagal minėtą nuostatą Reglamentas Nr. 261/2004 kelionės paslaugų paketą įsigijusiems keleiviams netaikomas tik tuo atveju, jeigu skrydžio atšaukimas nepriklauso nuo oro vežėjo valios vykdyti ar nevykdyti skrydžius, kurie yra dalis šios kelionės, tačiau šiuo atveju taip nebuvo ( 5 ).

25. Taigi, remdamasis minėtu reglamentu, šis teismas pripažino HQ ir kt. teisę į nustatyto dydžio kompensaciją, kurios jie prašė dėl nagrinėjamo atšaukto skrydžio ( 6 ). Kita vertus, jis nenagrinėjo prašymo dėl pinigų už lėktuvo bilietus grąžinimo.

26. Dėl pastarojo klausimo Aegean Airlines gindamasi tvirtina, kad net jeigu Reglamentas Nr. 261/2004 būtų taikomas, šiuo atveju vis tiek kalbama apie kelionės paslaugų paketą, todėl pagal šio reglamento 8 straipsnio 2 dalį ji neprivalo HQ ir kt. sugrąžinti pinigų, kuriuos šie sumokėjo Hellas, įsigydami lėktuvo bilietus.

27. Šiomis aplinkybėmis 2018 m. vasario 21 d, nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2018 m. kovo 1 d., rechtbank Noord-Nederland (Šiaurės Nyderlandų apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Reglamento Nr. 261/2004 8 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad keleivis, kuris pagal (į nacionalinę teisę perkeltą) Direktyvą 90/[314] dėl kelionių, atostogų ir organizuotų išvykų paketų turi teisę atgauti už lėktuvo bilietus sumokėtą sumą iš savo turizmo kelionių organizatoriaus, nebegali reikalauti šios sumos iš oro vežėjo? 2. Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai: ar keleivis vis dėlto galėtų reikalauti už lėktuvo bilietus sumokėtos sumos grąžinimo iš oro vežėjo, jeigu reikėtų manyti, kad, kilus turizmo kelionių organizatoriaus atsakomybei, jis finansiškai negalėtų atlyginti už lėktuvo bilietus sumokėtos sumos ir nėra pasirūpinęs jokiomis atsargumo priemonėmis, kad užtikrintų šios sumos grąžinimą?“

28. Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė HQ ir kt., Aegean Airlines, Čekijos ir Vokietijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija. 2019 m. sausio 16 d. posėdyje buvo išklausytos šalys pagrindinėje byloje, Vokietijos vyriausybė ir Komisija.

IV. Analizė

A. Dėl prejudicinių klausimų dalyko

29. Dviem savo prejudiciniais klausimais, kuriuos, atsižvelgiant į glaudų jų tarpusavio ryšį ( 7 ), reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti Reglamento Nr. 261/2004, kuriame nustatomos tam tikros minimalios keleivių teisės skrydžio atšaukimo atveju ( 8 ), ir Direktyvos 90/314, kuria derinamos valstybių narių nuostatos, taikomos kelionės paslaugų paketą įsigijusiems vartotojams ( 9 ), tarpusavio ryšį.

30. Konkrečiau kalbant, šis teismas prašo, kad Teisingumo Teismas pirmą kartą išaiškintų minėto reglamento 8 straipsnio 2 dalį, kurioje nustatyta, kad šio straipsnio 1 dalies a punkte esanti taisyklė, kad keleivis, kurio skrydis buvo atšauktas, turi galėti iš skrydį vykdančio oro vežėjo ( 10 ) atgauti už savo bilietą sumokėtą sumą ( 11 ) ir, esant reikalui, jam turi būti suteiktas skrydį į pirmąją jo išvykimo vietą, „taip pat taikom[a] keleiviams, kurių skrydžiai yra paketo dalis, išskyrus teisę atgauti sumokėtą sumą ( 12 ), jei tokia teisė įgyjama pagal Direktyvą 90/314“ (išskirta mano).

31. Teisingumo Teismo iš esmės prašoma nustatyti, ar ši nuostata reiškia, kad dėl to, jog keleivis, kuris užsisakė skrydį, esantį atšauktos organizuojamos turistinės kelionės dalimi, ir dėl to įgijo teisę iš savo turistinės kelionės organizatoriaus ( 13 ) reikalauti sugrąžinti visą sumą pagal Direktyvą 90/314 ( 14 ), perkeltą į nacionalinę teisę ( 15 ), neturi galimybės reikalauti, kad už jo bilietą sumokėtą sumą grąžintų oro vežėjas pagal Reglamentą Nr. 261/2004.

32. Jeigu šiam aiškinimui bus pritarta, Teisingumo Teismas, atsakydamas į antrąjį pateiktą klausimą, taip pat turės išaiškinti, kiek tai vis dėlto nebūtų taikoma tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, t. y. tuo konkrečiu atveju, kai atitinkamas kelionių organizatorius faktiškai nėra finansiškai pajėgus ( 16 ) sugrąžinti už bilietą sumokėtą sumą ( 17 ) ir nesiėmė jokių priemonių, kad toks sugrąžinimas būtų garantuotas.

33. Atsižvelgiant į nagrinėjant šią bylą pateiktas pastabas, šiuo klausimu yra dvi priešingos nuomonės. Remiantis pirmąja, kurią gina HQ ir kt., taip pat Komisija, keleivis, įsigijęs skrydį, kuris yra atšauktos organizuotos turistinės kelionės dalis, turi teisę reikalauti, kad skrydį vykdantis oro vežėjas sugrąžintų už jo lėktuvo bilietą sumokėtą sumą pagal Reglamentą Nr. 261/2004, kai šios sumos jam negalėjo faktiškai grąžinti jo turizmo kelionės organizatorius pagal Direktyvą 90/314 perkeliančias nacionalinės teisės nuostatas.

34. Priešingai, remiantis antrąja nuomone, kurią gina Aegean Airlines ir Čekijos bei Vokietijos vyriausybės, toks keleivis neturi minėtos teisės, nes savo turizmo kelionių organizatoriaus atžvilgiu jis turi iš Direktyvos 90/314 kildinamą teisę atgauti sumokėtą sumą, įskaitant tada, kai pasinaudojus šia teise nebuvo pasiekta konkretaus rezultato dėl kelionių organizatoriaus lėšų trūkumo. Dėl toliau nurodytų priežasčių pritariu antrajai nuomonei.

B. Dėl siūlomo Reglamento Nr. 261/2004 8 straipsnio 2 dalies aiškinimo

35. Manau, kad Reglamento Nr. 261/2004 8 straipsnio 2 dalies aiškinimas, kuriuo siūlau remtis ir kuriuo remiantis į pirmąjį pateiktą klausimą būtų atsakyta teigiamai, o į antrąjį pateiktą klausimą – neigiamai, atitinka visus vertinimo kriterijus, kuriuos Teisingumo Teismas paprastai naudoja ( 18 ) ir kurie bus pritaikyti toliau.

1. Dėl susijusių nuostatų teksto

36. Manau, kad iš minėtos 2 dalies teksto matyti, kad vien„teis[ės] atgauti sumokėtą sumą, [kuri] įgyjama pagal Direktyvą 90/314“ egzistavimo pakanka, kad keleivis, įsigijęs organizuotą turistinę kelionę, kuri buvo atšaukta dėl skrydžio atšaukimo ( 19 ), neturėtų teisės pagal šį reglamentą reikalauti, kad už jo bilietą sumokėtą sumą grąžintų skrydį vykdantis oro vežėjas.

37. Iš tikrųjų, atsižvelgdamas ne tik į Reglamento Nr. 261/2004 versiją prancūzų kalba, bet ir į jo versijas kitomis kalbomis ( 20 ), manau, pakankamai aišku, kad minėtą frazę reikėtų aiškinti taip, kad pakanka to, jog suinteresuotasis asmuo turi nagrinėjamą teisę pagal Direktyvą 90/314, perkeltą į valstybių narių teisės sistemą, ir nesvarbu, ar pasinaudojus šia teise faktiškai susigrąžinama norima suma ( 21 ). Manau, kad jeigu Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs, kad ši 2 dalis būtų aiškinama kitaip, jis tikrai tai būtų išdėstęs aiškiai, pažymėdamas, kad Reglamentas Nr. 261/2004 turi turėti poveikį, kai iš Direktyvos 90/314 nuostatų kildinama teisė atgauti sumokėtą sumą faktiškai nėra įgyvendinta. Tačiau jis ne tik nenustatė reikalavimo, kad minėta suma negali būti grąžinta pagal šią direktyvą, bet, priešingai – tik nurodė, kad iš jos gali kilti teisė atgauti sumokėtą sumą, jeigu įvykdytos visos joje nurodytos sąlygos.

38. Be to, Reglamento Nr. 261/2004 8 straipsnio 2 dalyje, beje, kaip ir kitose šio reglamento nuostatose ( 22 ), nenustatyta, kad jo rengėjai norėjo išskirti tokias aplinkybes, apie kurias kalbama antrajame prejudiciniame klausime ( 23 ), todėl sugrąžinti už bilietą sumokėtą sumą būtų galima pareikalauti iš oro vežėjo tuo atveju, kai turizmo kelionių organizatorius yra finansiškai nepajėgus to padaryti pagal Direktyvą 90/314 ir nepasirūpino jokiomis garantijomis ( 24 ). Teisingumo Teismas negali Sąjungos teisės nuostatos papildyti teisiniais kriterijais, kurių Sąjungos teisės aktų leidėjas nenustatė ir net neplanavo nustatyti ( 25 ), nes priešingu atveju jis nuostatą aiškintų pernelyg plačiai, gal net contra legem.

39. Kaip savo žodinėse pastabose nurodė Aegean Airlines ir Vokietijos vyriausybė, nors kitas Reglamento Nr. 261/2004 nuostatas Teisingumo Teismas jau aiškino plačiau, nei a priori buvo galima aiškinti remiantis jų pažodine prasme ( 26 ), vis dėlto platus aiškinimas, kurį šioje byloje siūlo HQ ir kt. bei Komisija, prieštarautų šio reglamento 8 straipsnio 2 dalies tekstui, kuris, manau, yra tikrai aiškus. Be to, tokiu aiškinimu taip pat nebūtų panaikinta (o tai galėtų būti sveikintina) galima minėto reglamento, aiškinamo kartu su Direktyva 90/314, spraga, atsižvelgiant į toliau nurodytus argumentus.

2. Dėl susijusių nuostatų priėmimo aplinkybių

40. Manau, kad aiškinimą, kurį siūlau Teisingumo Teismui, patvirtina išvados, daromos iš Reglamento Nr. 261/2004 priėmimo aplinkybių.

41. Visų pirma reikia priminti, kad jis pakeitė tik su atsisakymu vežti susijusį Reglamentą (EEB) Nr. 295/91 ( 27 ), kuriame jau buvo nuostatų, reglamentuojančių santykį su Direktyva 90/314, priimta nedaug anksčiau nei jis; pagal tas nuostatas atsisakymo vežti atveju organizuotos turistinės kelionės organizatorius, remiantis šia direktyva, turėjo išmokėti kompensaciją savo klientams dėl sutarties nevykdymo, tačiau galiausiai oro vežėjas buvo įpareigotas jam pervesti kompensaciją ( 28 ).

42. Taip pat reikia pažymėti, kad manau, jog Reglamento Nr. 261/2004 parengiamieji darbai atskleidžia teisės aktų leidėjo ketinimus, susijusius su šio dokumento 8 straipsnio 2 dalies turiniu.

43. Iš tikrųjų, kaip pažymi Aegean Airlines, pirmajame Komisijos pateiktame reglamento pasiūlyme siekta numatyti, kad jis visas būtų taikomas keleiviams, kurių skrydis yra kelionės paslaugų paketo dalis ( 29 ). Europos Parlamentas nesutiko, kad šie keleiviai būtų įtraukti į būsimo reglamento taikymo sritį, motyvuodamas tuo, kad jiems jau suteikta tinkama apsauga pagal Direktyvą 90/314, pagal kurią turizmo kelionių organizatoriai yra atsakingi už tinkamą organizuotos kelionės įvykdymą ( 30 ), įskaitant oro transportą ( 31 ). Savo iš dalies pakeistame pasiūlyme Komisija vis dėlto nepakeitė savo pradinio pasiūlymo, tvirtindama, kad šioje direktyvoje numatyta apsauga nėra lygiavertė, nes ja keleiviams nebuvo suteikiamos vadinamosios „automatinės“ teisės ( 32 ). Europos Sąjungos Taryba pasirinko tarpinį sprendimą iš to, ką siūlė Komisija, ir to, ką siūlė Parlamentas ( 33 ), sutikę pritarti šiam kompromisiniam sprendimui, laikydamiesi nuomonės, kad jis tikrai sudaro sąlygas pasiekti jų atitinkamuose siūlymuose nurodytus tikslus ( 34 ).

44. Manau, kad šios aplinkybės rodo, jog galutinės Reglamento Nr. 261/2004 versijos rengėjai nesiekė visiškai jo netaikyti kelionės paslaugų paketą įsigijusiems keleiviams, tačiau kartu siekė jų atžvilgiu išsaugoti pakankamą apsaugą užtikrinančios sistemos, kuri buvo anksčiau sukurta pagal Direktyvą 90/314, poveikį. Šiuo klausimu pritariu Aegean Airlines nuomonei, kad iš dalies pakeistame Komisijos pasiūlyme pateikti prieštaravimai ( 35 ) nebuvo pagrįsti. Iš tikrųjų šioje direktyvoje, kaip ir Reglamente Nr. 261/2004, nustatomos teisės, kurios turi būti taikomos nepareiškiant ieškinio teisme, siekiant pareikalauti, kad jų būtų paisoma, išskyrus atvejus, kai skolininkas nevykdo įsipareigojimų.

45. Konkrečiau kalbant, kiek tai susiję su organizuotos turistinės kelionės atšaukimu dėl skrydžio atšaukimo ir iš to kylančia teise atgauti už lėktuvo bilietą sumokėtą sumą, manau, kad galutinis tekstas labiau patvirtina Parlamento siūlytą sprendimą, nes teisės aktų leidėjas laikėsi nuomonės, jog tokią kelionę įsigijusių keleivių interesai yra pakankamai apsaugoti pagal Direktyvą 90/314, atsižvelgiant į tai, kad laikoma, jog joje numatytos apsaugos priemonės valstybėse narėse veikia tinkamai ( 36 ). Taigi, manau, kad iš minėto reglamento 8 straipsnio 2 dalies matyti, jog šio straipsnio 1 dalies a punktas taikomas tokiems keleiviams tiek, kiek sudaro jiems sąlygas, pirma, esant reikalui, gauti skrydį į pirmąją jų išvykimo vietą ir, antra, atgauti už savo lėktuvo bilietą sumokėtą sumą, tačiau tik jeigu teisė atgauti sumokėtą sumą dar nėra kilusi iš Direktyvos 90/314, taigi tik tuo atveju, kai joje nustatytos sąlygos nėra įvykdytos, kad tokia teisė kiltų.

46. Be to, manau, kad šioje išvadoje pasiūlytas sprendimas nepažeidžia vienodo požiūrio principo ( 37 ), kuriuo Teisingumo Teismas, žinoma, rėmėsi sprendimuose, susijusiuose su kitų Reglamento Nr. 261/2004 nuostatų išaiškinimu ( 38 ), atsižvelgiant į Sąjungos teisės aktų leidėjo teisėtus sprendimus dėl šio reglamento ir Direktyvos 90/314 tarpusavio santykio. Šis teisės aktų leidėjas nusprendė, kad kelionės paslaugų paketą įsigiję asmenys iš esmės turi patekti į minėto reglamento taikymo sritį, tačiau turi būti numatytos konkrečios sąlygos ( 39 ). Be to, manau, kad šiuo atveju nebuvo įvykdytos lygybės principo taikymo sąlygos, nes kartu su kelionės paslaugų paketu skrydį įsigijusių keleivių padėtis, vertinant objektyviai, nėra panaši į padėtį tų keleivių, kurie įsigijo tą patį skrydį, tačiau ne kartu su tokiu paketu, kuris paprastai apima kelias paslaugas.

47. Galiausiai reikia pažymėti, kad minėtuose parengiamuosiuose darbuose tikrai nebuvo planuota, kad nagrinėjamame reglamente bus nustatyta išimtis dėl tų atvejų – nurodytų antrajame prejudiciniame klausime – kai turizmo kelionių organizatorius neturi finansinių išteklių, kad savo klientui sugrąžintų sumokėtą sumą, ir tuo klausimu nepasirūpino atsargos priemonėmis.

3. Dėl susijusių nuostatų konteksto

48. Reglamento Nr. 261/2004 8 straipsnio 2 dalies kontekstas tiek šiame reglamente, tiek atsižvelgiant į jį supančias normas, yra specifinis ir patvirtina mano siūlomą aiškinimą.

49. Pirma, Komisija nurodo, kad šio 8 straipsnio 2 dalyje nukrypta nuo principo, pagal kurį oro vežėjas turi išmokėti kompensaciją keleiviams ir Reglamente Nr. 261/2004 nustatytomis sąlygomis jiems teikti pagalbą, taigi, kaip Teisingumo Teismas yra nusprendęs dėl kitų šio akto nuostatų ( 40 ), ši nuostata turi būti aiškinama siaurai.

50. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad pats Sąjungos teisės aktų leidėjas šią nuostatą suformulavo taip, kad jos taikymo sritis jau yra labai siaura, nes joje nustatyta išimtis susijusi tik su šio straipsnio 1 dalies a punkto pirmoje įtraukoje numatyta teise atgauti sumokėtą sumą ( 41 ). Be to, minėtos 8 straipsnio 2 dalies tikslas yra labai konkretus, dėl kurio, manau, ji skiriasi nuo kitų Teisingumo Teismo jau išaiškintų Reglamento Nr. 261/2004 nuostatų, nes ja siekiama užtikrinti tinkamą jos ryšį su Direktyva 90/314 ir, kalbant konkrečiau, dėl šio sumokėtos sumos sugrąžinimo tenkančią atsakomybę priskirti, atsižvelgiant į konkretų atvejį, oro vežėjui arba turizmo kelionių organizatoriui. Galiausiai, šią nuostatą aiškinant siaurai, negalima joje įžvelgti nenurodytų sąlygų.

51. Taigi, manau, kad atsižvelgiant į tai, jog šia 2 dalimi nukrypstama nuo bendros taisyklės, negalima daryti tiesioginės išvados, kad oro vežėjas turėtų išmokėti kompensaciją keleiviui, įsigijusiam kelionės paslaugų paketą, tais atvejais, kai šios kelionės organizatorius to nepadarė pagal Direktyvą 90/314. Visiškai priešingai, jeigu, be šioje direktyvoje turizmo kelionių organizatoriui jau nustatytų pareigų, teisės aktų leidėjas būtų norėjęs tokią pareigą – pasirūpinti garantija – nustatyti oro vežėjui, jis minėtame reglamente tikrai tą būtų aiškiai nurodęs.

52. Manau, kad šią nuomonę patvirtina kitos Reglamento Nr. 261/2004 nuostatos, susijusios su šio reglamento ir Direktyvos 90/314 deriniu, t. y. minėto reglamento 3 straipsnio 6 dalies turinys ( 42 ). Iš tikrųjų toje dalyje nustatyta, viena vertus, kad Reglamentu Nr. 261/2004 nepažeidžiamos iš šios direktyvos kildinamos kelionės paslaugų paketą įsigijusių keleivių teisės, kita vertus, ji negali būti taikoma tuo atveju, kai atitinkama kelionė buvo atšaukta dėl kitų priežasčių nei atitinkamo skrydžio atšaukimas ( 43 ). Manau, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas norėjo tam tikrą pirmenybę suteikti Direktyvai 90/314, net jeigu Reglamentas Nr. 261/2004 lygiagrečiai taikomas tokiems keleiviams, atsižvelgiant į tokius nustatytus apribojimus.

53. Antra, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 261/2004 konkretų minėtą tikslą, manau, kad jo 8 straipsnio 2 dalį, kiek tai susiję su jos kontekstu, reikėtų aiškinti ne tik nagrinėjant kitas šio reglamento nuostatas, bet taip pat atsižvelgiant į kitą šioje nuostatoje nurodytą dokumentą, kitaip tariant, tinkamai atsižvelgiant į Direktyvos 90/314 turinį.

54. Šios direktyvos 4 straipsnio 6 dalies b punkte nustatyta atitinkama tvarka, pagal kurią turizmo kelionių organizatoriui atšaukus kelionę iki sutartos išvykimo datos, neatsižvelgiant į atšaukimo priežastį, šią kelionę įsigijęs keleivis turi teisę „kuo greičiau susigrąžinti visas jo pagal sutartį [sudarytą su šiuo prekybininku] įmokėtas sumas“ ( 44 ). Sugrąžinant šias sumas grąžinama, be kita ko, ir už lėktuvo bilietą sumokėta suma.

55. Be to, visų pirma Direktyvos 90/314 7 straipsnyje jau yra nustatyti konkretūs reikalavimai, kuriais siekiama užtikrinti, kad, kaip numatyta šioje direktyvoje, sumokėtos sumos būtų sugrąžintos net ir tuo atveju, kai turizmo kelionių organizatorius būtų nemokus ar bankrutuotų ( 45 ). Jeigu jis nevykdo pagal minėtą 7 straipsnį jam tenkančių prievolių, nėra pagrindo teigti, kad atsakomybė dėl tokių numatytų garantijų turėtų būti perkelta oro vežėjui, šį įpareigojant sugrąžinti atitinkamo kelionių organizavimo paslaugų teikėjo klientams už jų lėktuvo bilietus sumokėtas sumas. Reikia pažymėti, kad tokia numatyta garantijų sistema, jeigu valstybėse narėse ji teisingai įgyvendinta, ypač gerai apsaugo keliautojus ( 46 ). Neatsižvelgiant į tai, kad dėl šių nuostatų pažeidimo nenumatyta sankcijų, jos yra privalomojo pobūdžio, ir manau, kad turizmo kelionių organizatorius turi jų laikytis, prižiūrint kompetentingoms nacionalinėms valdžios institucijoms ( 47 ). Jeigu paaiškėtų, kad valstybės narės valdžios institucijos nesiėmė visų pagal šią direktyvą būtinų priemonių tam, kad būtų užtikrinta teisė atgauti sumokėtą sumą ( 48 ), negalima atmesti galimybės, kad atsakinga galėtų būti laikoma ši valstybė ( 49 ).

56. Taigi atsižvelgdamas į Direktyvą 90/314 manau, kad klausimas dėl galimo turizmo kelionių organizatoriaus nemokumo arba bankroto patenka tik į šios direktyvos, bet ne Reglamento Nr. 261/2004 taikymo sritį, o tai, beje, aiškiai patvirtina nauja direktyva dėl kelionės paslaugų paketų ( 50 ). Taigi antrajame prejudiciniame klausime nurodytos aplinkybės negali pagrįsti, kad konkrečiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytu atveju oro vežėjui tenka atsakomybė kelionės paslaugų paketą įsigijusiam keleiviui, kuriam šios turizmo kelionės organizatorius negrąžinto už jo lėktuvo bilietą sumokėtų sumų, jas sugrąžinti.

4. Dėl susijusių nuostatų tikslų

57. Neatsižvelgdamas į HQ ir kt. bei Komisijos pateiktus kaltinimus, manau, kad šioje išvadoje siūlomas išaiškinimas neprieštarauja atitinkamose nuostatose nurodytiems tikslams tiek bendrų Reglamento Nr. 261/2004 tikslų, tiek konkrečių 8 straipsnio 2 dalies tikslų požiūriu.

58. Aišku, kad, kaip nurodyta šio reglamento preambulėje ( 51 ), jo bendras tikslas yra užtikrinti aukštą keleivių, kuriems jis taikomas, apsaugos lygį, siekiant panaikinti rimtus nepatogumus, su kuriais šie asmenys susiduria, be kita ko, atšaukus skrydį. Teisingumo Teismas dažnai rėmėsi šiuo tikslu, visų pirma siekdamas pagrįsti platų šiems keleiviams suteiktų teisių aiškinimą ( 52 ).

59. Vis dėlto, kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, Reglamentu Nr. 261/2004 taip pat siekiama kito tikslo, į kurį irgi turi būti tinkamai atsižvelgta, t. y. tikslo užtikrinti saugomų keleivių ir oro vežėjų interesų pusiausvyrą ( 53 ). Nors Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė skrydį vykdančiam oro vežėjui nustatyti pagrindinę atsakomybę išmokant kompensaciją ir teikiant pagalbą, į kuriuos keleiviai turi teisę, be kita ko, skrydžio atšaukimo atveju ( 54 ), tai vis dėlto nereiškia, kad visais atvejais finansinę našą turi prisiimti tik šis vežėjas.

60. Visų pirma, kiek tai susiję su skrydžio, kuris yra organizuotos turistinės kelionės dalis, atšaukimu, manau, kad su tuo susijusi atsakomybė ir išlaidos turi būti padalytos tarp turizmo kelionės organizatoriaus ir oro vežėjo, atsižvelgiant į atitinkamas jų prievoles, nustatytas ne tik taikytinose Direktyvos 90/314 arba Reglamento Nr. 261/2004 nuostatose, bet taip pat kildinamas iš įsipareigojimų, prisiimtų pagal sutartis, sudarytas, viena vertus, tarp turizmo kelionės organizatoriaus ir jo kliento, kita vertus, tarp šio organizatoriaus ir oro vežėjo ( 55 ).

61. Bet kuriuo atveju manau, kad nėra ne tik teisinio pagrindo, bet net ir objektyvios priežasties atsakomybę dėl su minėto organizatoriaus bankrotu susijusios garantijos praktiškai perkelti oro vežėjui, jam nustatant prievolę tokiu atveju sugrąžinti sumokėtą sumą pagal kelionės paslaugų paketą keliaujančiam keleiviui, juo labiau kad, kaip jau pažymėjau, Direktyvoje 90/314 įtvirtintos nuostatos, leidžiančios būtent ir išspręsti tokio pobūdžio problemas, jeigu tų nuostatų laikomasi ( 56 ).

62. Be to, atsižvelgimas į Reglamente Nr. 261/2004 bendrai nustatytą keleivių apsaugos tikslą negali lemti Teisingumo Teismo sprendimo jo 8 straipsnio 2 dalį aiškinti taip, kad aiškinimas prieštarautų šios nuostatos tekstui ir specifiniam tikslui.

63. Pastaruoju klausimu manau, kad minėta 8 straipsnio 2 dalimi visų pirma siekiama užtikrinti tinkamą Reglamento Nr. 261/2004 ir Direktyvos 90/314 sąsają, siekiant išlaikyti kiekvieno iš šių apsaugos priemones nustatančių dokumentų taikymo sritį ir kartu užkertant kelią atitinkamiems vartotojams pasinaudoti teisėmis, kurios dėl galimos normų kumuliacijos galėtų būti perteklinės.

64. Siekis išvengti, kad žalą patyrusiam keleiviui būtų užtikrinta perteklinė apsauga dėl kumuliatyvaus šiame reglamente ir šioje direktyvoje nustatytų teisių taikymo, taip pat matyti iš Komisijos komunikato, kuriame, be kita ko, kalbama apie tinkamą minėto reglamento ir naujosios direktyvos dėl kelionės paslaugų paketų ( 57 ) taikymą kartu, pažymint, kad pastarojoje aiškiai atmetama „permokų“ galimybė, kai keleiviui atlyginama žala ( 58 ).

65. Taip pat manau, kad keleivis niekada neturėtų galėti atgauti dvigubos už jo lėktuvo bilietą sumokėtos sumos, kai organizuota turistinė kelionė buvo atšaukta ir yra galimybė savo nuožiūra remtis Direktyva 90/314 ir (arba) Reglamentu Nr. 261/2004. Taigi, jei suinteresuotasis asmuo atitinka nustatytas sąlygas, kad jam būtų suteikta teisė atgauti sumokėtą sumą pagal šią direktyvą, manau, kad jis negali to reikalauti ir pagal šį reglamentą, nors pasinaudojus šia teise ir nebūtų, kaip ir nagrinėjamu atveju, pasiektas konkretus rezultatas dėl vienintelio skolininko, kuris yra turizmo kelionių organizatorius, įsipareigojimų nevykdymo, tačiau reikia pažymėti, kad tokia ekonominė rizika visada išlieka ( 59 ) ir minėtos direktyvos 7 straipsniu jau siekiama išvengti, kad minėtais atvejais vartotojas neatgautų jokių sumų.

66. Galiausiai papildomai reikia pažymėti, kad šioje išvadoje siūlomas išaiškinimas dera su praktiniais sumetimais, į kuriuos negalima visai neatsižvelgti. Kaip tvirtino Aegean Airlines ir Vokietijos vyriausybė, jeigu būtų nuspręsta, kad faktinis skrydį vykdantis oro vežėjas turi keleiviui sugrąžinti už jo lėktuvo bilietą, įsigytą iš trečiosios šalies kaip kelionės paslaugų paketo dalį, sumokėtą sumą, paprastai būtų labai sunku, gal net neįmanoma, nustatyti, kokią sumą jam išmokėti. Iš tikrųjų, atsižvelgiant į tai, kad skrydžio kaina yra įtraukta į paprastai kelias paslaugas apimančią bendrą kainą, kurios sudėtį paprastai žino tik turizmo kelionių organizatorius, nei vežėjas ( 60 ), nei pirkėjas nežino, kokią šios kainos dalį sudaro atitinkamas skrydis. Kitaip tariant, manau, nerealu manyti, kad vežėjas visada galėtų nustatyti tikslią tokiomis aplinkybėmis šiam keleiviui grąžintiną sumą ( 61 ).

67. Atsižvelgdamas į visas šias aplinkybes, manau, kad Reglamento Nr. 261/2004 8 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad keleivis, kuris pagal į nacionalinę teisę perkeltą Direktyvą 90/314 turi teisę kreiptis į savo organizuotos turistinės kelionės organizatorių, kai ši kelionė atšaukiama, kad atgautų visas sumas, kurias jam sumokėjo pagal jų sutartį, pagal šį reglamentą neturi teisės reikalauti grąžinti už savo lėktuvo bilietą sumokėtos sumos iš faktinio skrydį vykdančio oro vežėjo, įskaitant atvejį, kai minėtas organizatorius yra finansiškai nepajėgus sugrąžinti už bilietą sumokėtą sumą ir nesiėmė nustatytų atsargumo priemonių, kad toks sugrąžinimas būtų užtikrintas.

V. Išvada

68. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau taip atsakyti į rechtbank Noord-Nederland (Šiaurės Nyderlandų apylinkės teismas, Nyderlandai) pateiktus prejudicinius klausimus: 2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 261/2004, nustatančio bendras kompensavimo ir pagalbos keleiviams taisykles atsisakymo vežti ir skrydžių atšaukimo arba atidėjimo ilgam laikui atveju, panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 295/91, 8 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad keleivis, kuris pagal į nacionalinę teisę perkeltą 1990 m. birželio 13 d. Tarybos direktyvą 90/314/EEB dėl kelionių, atostogų ir organizuotų išvykų paketų turi teisę kreiptis į savo organizuotos turistinės kelionės organizatorių, kai ši kelionė atšaukiama, kad atgautų visas sumas, kurias jam sumokėjo pagal jų sutartį, pagal šį reglamentą neturi teisės reikalauti grąžinti už savo lėktuvo bilietą sumokėtos sumos iš faktinio skrydį vykdančio oro vežėjo, įskaitant atvejį, kai minėtas organizatorius yra finansiškai nepajėgus sugrąžinti už bilietą sumokėtą sumą ir nesiėmė nustatytų atsargumo priemonių, kad toks sugrąžinimas būtų užtikrintas.

( 1 ) Originalo kalba: prancūzų.

( 2 ) 2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas, nustatantis bendras kompensavimo ir pagalbos keleiviams taisykles atsisakymo vežti ir skrydžių atšaukimo arba atidėjimo ilgam laikui atveju, panaikinantis Reglamentą (EEB) Nr. 295/91 (OL L 46, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 8 t., p. 10).

( 3 ) 1990 m. birželio 13 d. Tarybos direktyva dėl kelionių, atostogų ir organizuotų išvykų paketų (OL L 158, 1990, p. 59; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 10 t., p. 132).

( 4 ) 2015 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl kelionės paslaugų paketų ir susijusių kelionės paslaugų rinkinių, kuria iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2006/2004 ir Direktyva 2011/83/ES bei panaikinama Tarybos direktyva 90/314/EEB (OL L 326, 2015, p. 1).

( 5 ) Šiuo klausimu teismas laikėsi nuomonės, kad, viena vertus, iniciatyvos atšaukti skrydžius ėmėsi Aegean Airlines, kuri akivaizdžiai buvo pasirengusi vykdyti skrydį tik tuo atveju, jeigu Hellas jai iš anksto sumokėtų nustatytą kainą, ir, kita vertus, kad nebuvo nei teigta, nei įrodyta, kad Hellas paskelbė apie atšauktą turistinę kelionę dėl kitų priežasčių nei šis Aegean Airlines sprendimas. Reikia pažymėti, kad atsižvelgiant į tai, jog yra vertinamos faktinės aplinkybės, remsiuosi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo padaryta prielaida, kad pagrindinėje byloje Reglamentas Nr. 261/2004 yra taikomas.

( 6 ) Reikia paaiškinti, kad pagal 5 straipsnio 1 dalies c punktą ir 7 straipsnio 1 dalies b punktą atšaukus skrydį atitinkamiems keleiviams, jeigu jiems apie tai nebuvo pranešta šiame c punkte nustatytomis sąlygomis, skrydį vykdantis oro vežėjas turi išmokėti nustatyto dydžio kompensaciją, kurios dydis visų didesnio kaip 1500 kilometrų atstumo Bendrijos vidaus skrydžių atveju yra 400 eurų.

( 7 ) Čekijos vyriausybė ir Komisija savo rašytinėse pastabose, o Aegean Airlines savo žodinėse pastabose taip pat pasiūlė į juos atsakyti kartu.

( 8 ) Reikia pažymėti, kad minėti klausimai susiję tik su prašymu sugrąžinti pinigus už lėktuvo bilietus, nes pagrindinėje byloje jau buvo patenkinti prašymai skirti nustatyto dydžio kompensaciją, grindžiami Reglamento Nr. 261/2004 5 straipsnio 1 dalies c punktu ir 7 straipsnio 1 dalies b punktu, t. y. nuostatomis, kurios, kaip nusprendė teismas, kur pareikštas ieškinys, buvo tikrai taikytinos šiuo atveju (žr. šios išvados 22–25 punktus).

( 9 ) Atitinkami tikslai, kurie visų pirma kildinami iš kiekvieno iš šių teisės aktų 1 straipsnio.

( 10 ) Remiantis šio reglamento 2 straipsnio b punkte įtvirtinta sąvoka „skrydį vykdantis oro vežėjas“. Taip pat žr. 2018 m. liepos 4 d. Sprendimą Wirth ir kt. (C‑532/17, EU:C:2018:527, 17 ir paskesni punktai).

( 11 ) Sumokėta suma turi būti grąžinta laikantis minėtame a punkte ir to paties reglamento 7 straipsnio 3 dalyje nustatytų sąlygų.

( 12 ) Atsižvelgiant į šias nuostatas, manau, akivaizdu, kad, priešingai nei „teisės atgauti [už bilietą] sumokėtą sumą“ (tik ji svarbi nagrinėjamu atveju) atžvilgiu, teisės į „skrydį į [savo] pirmąją išvykimo vietą“, kuri papildomai numatyta šio 8 straipsnio 1 dalies a punkto antroje įtraukoje, atžvilgiu to paties straipsnio 2 dalies pabaigoje nustatyta išimtis netaikoma. Taip yra ir dėl teisių į „nukreipimą kitu maršrutu į galutinę paskirties vietą“, kurios kaip alternatyva numatytos minėtos 1 dalies b ir c punktuose.

( 13 ) Sąvokos „paketas“ ir „kelionės organizatorius“ apibrėžtos Direktyvos 90/314 2 straipsnio 1 ir 2 punktuose, į kuriuos daroma nuoroda Reglamento Nr. 261/2004 2 straipsnio d ir e punktuose.

( 14 ) Pagal šio direktyvos 4 straipsnio 6 dalies b punktą.

( 15 ) Direktyva 90/314 į Nyderlandų teisę perkelta Burgerlijk Wetboek (Civilinio kodekso) 7 knygos 7A dalyje „Kelionės sutartis“. Pagal šio kodekso 7:504 straipsnio 3 dalį turizmo kelionių organizatoriui nutraukus kelionės sutartį keleivis gali pareikalauti, be kita ko, kad jis sugrąžintų už bilietus sumokėtą sumą.

( 16 ) Kalbant konkrečiau, nagrinėjamu atveju tai lėmė bankroto bylos šiam kelionių organizatoriui iškėlimas.

( 17 ) Nepaisant to, kad minėtas kelionių organizatorius yra „laikomas atsakingu“, remiantis antrajame prejudiciniame klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo padaryta prielaida.

( 18 ) Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad Sąjungos teisė nuostata turi būti aiškinama savarankiškai ir vienodai visoje Sąjungoje, atsižvelgiant į nuostatos tekstą, kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus bei į šio akto priėmimo aplinkybes (žr., be kita ko, 2018 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Verbraucherzentrale Baden-Württemberg, C‑330/17, EU:C:2018:916, 23 punktą ir 2019 m. sausio 17 d. Sprendimo Brisch, C‑102/18, EU:C:2019:34, 22 punktą)

( 19 ) Atsižvelgiant į tai, kad, kaip nurodyta Reglamento Nr. 261/2004 16 konstatuojamojoje dalyje ir 3 straipsnio 6 dalyje, šis reglamentas netaikomas, kai organizuota turistinė kelionė buvo atšaukta „dėl kitų priežasčių nei skrydžio atšaukimas“.

( 20 ) Visų pirma versijos šiomis kalbomis: ispanų („cuando ese derecho se derive de la Directiva 90/314“), danų („medmindre retten til refusion følger af direktiv 90/314“), vokiečių („sofern dieser [Anspruch auf Erstattung] sich aus der Richtlinie 90/314 ergibt“), anglų („where such right arises under Directive 90/314“), italų („ad esclusione del diritto al rimborso qualora tale diritto sussista a norma della direttiva 90/314“), nyderlandų („indien dit recht bestaat krachtens Richtlijn 90/314“), portugalų („salvo quanto ao direito a reembolso quando este se constitua ao abrigo da Directiva 90/314“) ir švedų („om denna rättighet regleras i direktiv 90/314“).

( 21 ) Aegean Airlines ir Vokietijos vyriausybė taip pat mano, kad pagal minėto reglamento 8 straipsnio 2 dalį kitoks aiškinimas iš esmės negalimas. Komisija mano, kad „[p]ažodinis [šios] 2 dalies aiškinimas reikštų, jog vien to, kad pagal Direktyvą 90/314 yra numatyta teisė susigrąžinti už bilietą sumokėtą sumą, pakanka, kad būtų panaikinta teisė susigrąžinti už bilietą sumokėtą sumą pagal Reglamentą Nr. 261/2004“, tačiau remiantis teleologiniu aiškinimu vis dėlto būtų prieita prie priešingos išvados.

( 22 ) Atsižvelgiant į tai, kad minėtame reglamente nekalbama apie galimą keleivio partnerių – oro vežėjo ir turizmo kelionių organizatoriaus – sunkią finansinę padėtį. Dėl jo 8 straipsnio 2 dalies konteksto žr. šios išvados 48 ir paskesnius punktus.

( 23 ) Reikia pažymėti, kad HQ ir kt. bei Komisija atitinkamai, mano manymu – neteisingai, tvirtina, kad keleivis neturėtų likti „tuščiomis rankomis“, nes jis negali (žinoma) būti kaltinamas nagrinėjamu atveju ir „tokiomis išimtinėmis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos šioje byloje, negali būti taip, kad galiausiai keleivis negauna nieko“.

( 24 ) Reikia konstatuoti, kad Direktyvos 90/314 rengėjai vis dėlto aiškiai numatė atvejį, kai kelionių organizatoriui iškeliama bankroto byla (šiuo klausimu žr. šios išvados 55 punktą).

( 25 ) Šiuo klausimu žr. šios išvados 47 punktą.

( 26 ) Be kita ko, 2009 m. lapkričio 19 d. Sprendimas Sturgeon ir kt. (C‑402/07 ir C‑432/07, EU:C:2009:716, 40–69 punktai), kurio turinį kai kurie komentuotojai ginčijo. Dėl šio sprendimo ir po jo priimtos jurisprudencijos žr., be kita ko, O. Cachard Le transport international aérien des passagers, Académie de droit international de La Haye, Adi-Poche, La Haye, 2015, 283 ir paskesni punktai ir J. Malenovský „Regulation 261: Three Major Issues in the Case Law of the Court of Justice of the ES“, Air Passenger Rights – Ten Years On, vadovas M. Bobek ir J. Prassl, J. Hart Publishing, Oxford, 2016, p. 27 ir paskesni.

( 27 ) 1991 m. vasario 4 d. Tarybos reglamentas, nustatantis bendras kompensavimo už atsisakymą vežti reguliariu oro transportu taisykles (OL L 36, 1991, p. 5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 306).

( 28 ) Reglamento Nr. 295/91 5 straipsnio 1 dalyje numatyta: „[j]eigu keleivį atsisakoma vežti orlaiviu, atliekančiu skrydį, kuris parduotas kaip turizmo paslaugų paketo dalis, vežėjas privalo išmokėti kompensaciją [kelionę organizavusiam] kelionių organizavimo paslaugų teikėjui, kuris sudarė sutartį su keleiviu ir įsipareigojo tinkamai įvykdyti minėtąją turizmo paslaugų paketo sutartį, sudarytą vadovaujantis <…> direktyva 90/314“, o jo 2 dalyje numatyta: „[n]epažeisdamas [šioje direktyvoje] numatytų teisių ir įpareigojimų, kelionių organizavimo paslaugų teikėjas privalo sumokėti keleiviui pagal 1 dalį gautas sumas“.

( 29 ) Žr. 2001 m. gruodžio 21 d. Pasiūlymo COM(2001) 784 final aiškinamojo memorandumo 19 punktą, 10 ir 11 konstatuojamąsias dalis (remiantis kuriomis, „[a]tsižvelgiant į tai, kad kelionių organizatoriai paprastai yra atsakingi už verslo sprendimus dėl kelionių <…> paketų, būtent jie turi užtikrinti <…> kompensaciją keleiviams, kurių skrydžiai yra šių kelionių dalis <…> skrydžio <…> atšaukimo <…> atveju“) ir 3 straipsnio 1 dalį.

( 30 ) Reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 90/314 5 straipsnio 1 dalį kelionių organizatoriai vis dėlto gali kitiems paslaugų teikėjams, atsakingiems už sutarties vykdymą, pareikšti ieškinius teisme. Taip pat žr. Direktyvos 2015/2302 36 konstatuojamąją dalį in fine ir 22 straipsnį.

( 31 ) Žr. konkrečiai 2, 3 ir 15 pakeitimus bei jų pagrindimus, pateiktus 2002 m. rugsėjo 12 d. pranešime dėl minėto pasiūlymo (A5-0298/2002), kuriuos Parlamentas priėmė 2002 m. spalio 24 d. (pozicija pirmuoju svarstymu OL C 300, 2003, p. 557).

( 32 ) 2002 m. gruodžio 4 d. pasiūlymo COM(2002) 717 final aiškinamojo memorandumo 2 punktas: „siūlomu reglamentu keleiviams suteikiamos aiškiai apibrėžtos, „automatinės“ teisės, kuriomis jie gali naudotis iškart, nesikreipdami į teismus“. Nėra pagrindo suteikti kitokią apsaugą keleiviams, susidūrusiems su panašiais sunkumais“.

( 33 ) Žr. 2003 m. kovo 18 d. bendrąją poziciją ir aiškinamąjį memorandumą (OL C 125 E, 2003, p. 63).

( 34 ) Žr. 2003 m. kovo 25 d. Komisijos komunikatą SEC(2003) 361 final, p. 3, 6 ir 7 bei 2003 m. liepos 3 d. Parlamento poziciją antruoju svarstymu (OL C 74 E, 2004, p. 807), kurioje kelionės paslaugų paketą įsigiję keleiviai įtraukti į taikymo sritį, o jų neįtraukti vėl pasiūlė jo pranešėjas 2003 m. birželio 13 d. (pranešimas A5-0221/2003, 1 ir 9 pakeitimai).

( 35 ) Žr. šios išvados 32 išnašą.

( 36 ) Dėl teisės susigrąžinti už kelionės paslaugų paketą sumokėtą sumą ir su tuo susijusią pagal šią direktyvą sukurtą garantijų sistemą žr. šios išvados 54 ir paskesnius punktus.

( 37 ) Ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, ir Teisingumo Teisme minėtame (32 išnaša) iš dalies pakeistame Komisijos pasiūlyme netiesiogiai, o HQ ir kt. tiesiogiai nurodytas principas, pagal kurį panašios situacijos negali būti vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pagrįstas.

( 38 ) Žr. 2009 m. lapkričio 19 d. Sprendimą Sturgeon ir kt. (C‑402/07 ir C‑432/07, EU:C:2009:716, 58 ir paskesni punktai); 2012 m. spalio 23 d. Sprendimą Nelson ir kt. (C‑581/10 ir C‑629/10, EU:C:2012:657, 33 ir paskesni punktai) ir 2017 m. rugsėjo 7 d. Sprendimą Bossen ir kt., C‑559/16, EU:C:2017:644, 19 ir paskesni punktai; taip pat 2016 m. spalio 5 d. Nutartį Wunderlich (C‑32/16, EU:C:2016:753, 21 ir paskesni punktai).

( 39 ) Šiuo klausimu žr. šios išvados 52 punktą.

( 40 ) Žr. Komisijos minėtą 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimą Wallentin-Hermann (C‑549/07, EU:C:2008:771, 20 punktas), taip pat 2014 m. lapkričio 14 d. Nutartį Siewert (C‑394/14, EU:C:2014:2377, 17 punktas) ir 2015 m. rugsėjo 17 d. Sprendimą van der Lans (C‑257/14, EU:C:2015:618, 35 ir 45 punktai), kurie visi susiję su Reglamento Nr. 261/2004 5 straipsnio 3 dalies aiškinimu.

( 41 ) Taip pat žr. šios išvados 12 išnašą.

( 42 ) Reikia pažymėti, kad HQ ir kt. pateikia argumentą, remdamiesi Reglamento Nr. 261/2004 13 straipsniu, kuriame nustatyta, jog tuo atveju, kai oro vežėjas išmoka kompensaciją (pavyzdžiui, tokią nustatyto dydžio kompensaciją, kaip mokėtina pagal jo 7 straipsnį) arba įvykdo kitas jam pagal šį reglamentą tenkančias prievoles, vėliau jis gali reikalauti kompensacijos, be kita ko, iš turizmo kelionių organizatoriaus, su kuriuo jis sudarė sutartį. Vis dėlto manau, kad ši nuostata neturi įtakos minėto reglamento santykiui su Direktyva 90/314.

( 43 ) Reikia priminti, kad antroji taisyklė taip pat paminėta minėto reglamento 16 konstatuojamojoje dalyje.

( 44 ) Išskyrus atvejus, kai atšaukiama dėl vartotojo kaltės.

( 45 ) Šios direktyvos dvidešimt pirmojoje konstatuojamojoje dalyje ir 7 straipsnyje nurodyta, kad turizmo kelionių organizatorius turi pateikti pakankamų garantijų, kad įmokėti pinigai nemokumo arba bankroto atveju bus grąžinti. Be to, pagal Nyderlandų civilinio kodekso 7:512 straipsnio 1 dalį visi turizmo kelionių organizatoriai įpareigoti iš anksto imtis priemonių, kurios reikalingos siekiant užtikrinti, kad jeigu nemokumo atveju jie nebegali vykdyti įsipareigojimų keleiviui, juos perimtų trečioji šalis arba kad keleiviui būtų grąžinta už kelionę sumokėta suma.

( 46 ) Pažymėtina, kad tokia sistema neturi atitikmens kitose vartotojų teisės srityse.

( 47 ) Reikia pažymėti, kad situacija, su kuria susidūrė vartotojai šiuo atveju, susidarė ne dėl pagal Direktyvą 90/314 sukurtos sistemos spragos, kurią reikėtų ištaisyti Reglamentu Nr. 261/2004, bet dėl to, kad turizmo kelionių organizatorius nevykdė įstatymais nustatytų prievolių, kurių vykdymo užtikrinimo priežiūrą turi vykdyti valstybės narės.

( 48 ) Reikia priminti, kad Direktyvos 90/314 7 straipsnį Teisingumo Teismas yra išaiškinęs taip, kad pagal jį draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose įtvirtinta tvarka negalima pasiekti to, kad vartotojui realiai būtų užtikrinta, kad kelionių organizatoriaus nemokumo arba bankroto atveju visi jo sumokėti pinigai bus grąžinti (žr., be kita ko, 1999 m. birželio 15 d. Sprendimo Rechberger ir kt., C‑140/97, EU:C:1999:306, 64–66 ir 74–77 punktus ir 2014 m. sausio 16 d. Sprendimo Baradics ir kt., C‑430/13, EU:C:2014:32, 32–38 punktus).

( 49 ) Dėl ieškinių dėl valstybės narės atsakomybės, kuriuos gali pareikšti privatūs asmenys, visų pirma žr. 2013 m. kovo 14 d. Sprendimą Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, 41 ir paskesni punktai); 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimą X (C‑318/13, EU:C:2014:2133, 42 ir paskesni punktai) ir 2018 m. spalio 4 d. Sprendimą Kantarev (C‑571/16, EU:C:2018:807, 92 ir paskesni punktai).

( 50 ) Žr. Direktyvos 2015/2302 1 ir 38–44 konstatuojamąsias dalis ir 17 bei 18 straipsnius, kuriuose pateiktas svarbus paaiškinimas, net jeigu jis šiuo atveju nėra taikytinas.

( 51 ) Žr. Reglamento Nr. 261/2004 1–6 konstatuojamąsias dalis.

( 52 ) Žr., be kita ko, 2012 m. spalio 4 d. Sprendimą Finnair (C‑22/11, EU:C:2012:604, 23 ir 34 punktai); 2012 m. spalio 4 d. Sprendimą Rodríguez Cachafeiro ir Martínez-Reboredo Varela-Villamor (C‑321/11, EU:C:2012:609, 25 ir 33 punktai); 2012 m. spalio 23 d. Sprendimą Nelson ir kt. (C‑581/10 ir C‑629/10, EU:C:2012:657, 37 ir 38 punktai bei 74 ir paskesni punktai); 2013 m. sausio 31 d. Sprendimą McDonagh (C‑12/11, EU:C:2013:43, 47 ir paskesni punktai) ir 2016 m. birželio 22 d. Sprendimą Mennens (C‑255/15, EU:C:2016:472, 26 ir paskesni punktai).

( 53 ) Žr., be kita ko, 2009 m. lapkričio 19 d. Sprendimą Sturgeon ir kt. (C‑402/07 ir C‑432/07, EU:C:2009:716, 67 punktas); 2012 m. spalio 23 d. Sprendimą Nelson ir kt. (C‑581/10 ir C‑629/10, EU:C:2012:657, 39 punktas) ir 2018 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą Harms (C‑601/17, EU:C:2018:702, 15 punktas).

( 54 ) Kaip nustatyta Reglamento Nr. 261/2004 5 ir 8 straipsniuose. Savo minėtame komunikate (šios išvados 34 išnaša), p. 3, Komisija pažymėjo, kad „[t]ai praktinis sprendimas, nes faktiškai skrydį vykdantis vežėjas paprastai gali geriau užtikrinti, kad skrydžiai vyktų pagal planą, ir oro uostuose turi darbuotojų ir atstovų, kad padėtų keleiviams. Sistema taip pat yra tiesioginė ir paprasta, todėl lengvai suprantama keleiviams“.

( 55 ) Pagal analogiją žr. 2017 m. gegužės 11 d. Sprendimą Krijgsman (C‑302/16, EU:C:2017:359, 25 ir paskesni punktai), kur buvo nuspręsta, kad faktinis skrydį vykdantis oro vežėjas turi išmokėti kompensaciją keleiviui, skrydį įsigijusiam per kelionių agentą, net jeigu vežėjas laiku pranešė šiam kelionių agentui apie skrydžio laiko pasikeitimą, o šis keleivį informavo pavėlavęs, tačiau kur taip pat priminta, kad pagal Reglamento Nr. 261/2004 13 straipsnį vežėjas gali pareikalauti kompensacijos iš bet kurio asmens, su kuriuo sudarė sutartį.

( 56 ) Žr. šios išvados 55 punktą. Per posėdį Aegean Airlines pagrįstai pažymėjo, kad HQ ir kt. bei Komisijos pasiūlytas išaiškinimas galėtų net prieštarauti vartotojų interesams, nes turizmo kelionių organizatoriai nebebūtų skatinami pasirūpinti pagal Direktyvą 90/314 reikalaujamomis garantijomis, jeigu žinotų, kad oro vežėjai privalės atsakyti už jų pareigų nevykdymą pagal Reglamentą Nr. 261/2004.

( 57 ) Žr. Reglamento Nr. 261/2004 aiškinamųjų gairių (OL C 214, 2016, p. 5) 2.2.6 punktą „Reglamento taikymo sritis, kiek ji susijusi su Kelionių paketų direktyva“. Šį neprivalomojo pobūdžio dokumentą taip pat nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris pagrįstai pažymi, kad jo 4.2 punkte kalbama apie teisę atgauti sumokėtą sumą atšaukimo atveju, tačiau nepateikiamas minėto reglamento 8 straipsnio 2 dalies turinys.

( 58 ) Iš tikrųjų Direktyvos 2015/2302 36 konstatuojamojoje dalyje ir 14 straipsnio 5 dalyje paaiškinta, kad dėl netinkamo kelionės paslaugų teikimo pagal šią direktyvą atlyginta žala ir pagal kitus Sąjungos teisės aktus, įskaitant Reglamentą Nr. 261/2004, atlyginta žala „turėtų būti išskaitomi vienas iš kito, kad būtų išvengta permokų“. Nors ši direktyva, kuri pakeitė Direktyvą 90/314, šiuo atveju netaikoma (žr. šio išvados 8 punktą), manau, kad toks Sąjungos teisės aktų leidėjo pateiktas paaiškinimas šioje byloje vis dėlto nėra nereikšmingas.

( 59 ) Deja, neretai nutinka, kad vartotojas susiduria su prekybininko, su kuriuo sudarė sutartį, nemokumu ar bankrotu ir nėra galimybės, kad dėl sutarties neįvykdymo jam kada nors bus atlyginta žala arba sumokėta kompensacija.

( 60 ) Manau, kad negalima daryti prielaidos, jog tokiems keleiviams grąžintina suma yra lygi turizmo kelionių organizatoriaus ir vežėjo sutartai lėktuvo vietos įsigijimo kainai, nes parduodamas bilietus savo klientams šis organizatorius galėjo nuspręsti taikyti kitokią kainą.

( 61 ) Reikia priminti, kad Reglamento Nr. 261/2004 8 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta „atgauti visą už bilietą jį perkant sumokėtą sumą“, o ne į ją panašią sumą.