Iš tikrųjų skirstant tarifines kvotas tradiciniams veiklos vykdytojams ir naujiems veiklos vykdytojams siekiama, kad į rinką ateitų tikrieji nauji veiklos vykdytojai, kurie visapusiškai vykdytų savo ekonominę veiklą. Taigi, kaip matyti iš Reglamento Nr. 2362/98 8 konstatuojamosios dalies, naujiems veiklos vykdytojams taikomais tinkamumo kriterijais siekiama, valdant tarifines kvotas, kad nebūtų registruojami visiškai fiktyvūs tarpininkai, o kiekiai nebūtų paskirstomi pagal dirbtines ar spekuliacines paraiškas. Todėl reikalavimu, susijusiu su Reglamento Nr. 2362/98 7 straipsnio a punkte nurodytu naujų veiklos vykdytojų vykdomos prekybinės veiklos autonomiškumu, siekiama, kad tradicinis veiklos vykdytojas, jau turintis dalį tarifinių kvotų, negalėtų pasisavinti, tarpininkaujant kitam veiklos vykdytojui, naujiems veiklos vykdytojams skirtos tarifinių kvotų dalies. Iš to matyti, kad šis reikalavimas turi būti aiškinamas kaip apimantis ir bananų importą, kurį vykdo nauji veiklos vykdytojai pagal tarifines kvotas.

Reglamento Nr. 2362/98, nustatančio išsamias Reglamento Nr. 404/93 dėl bananų importo į Bendriją įgyvendinimo taisykles, su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 1632/2000, 21 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama kaip draudžianti tokius sandorius, kuriais naujas veiklos vykdytojas, tarpininkaujant kitam kaip naujas veiklos vykdytojas registruotam ūkio subjektui, perka prekę iš tradicinio veiklos vykdytojo iki jos importavimo į Sąjungą, paskui, prekę jau importavus į Sąjungą ir tarpininkaujant tam pačiam tarpininkui, ją perparduoda šiam tradiciniam veiklos vykdytojui, jeigu šie sandoriai laikytini piktnaudžiavimu, o tai turi nustatyti nacionalinis teismas.

Dėl šių sandorių nepastovumo pažymėtina, kad, siekiant įrodyti piktnaudžiavimą, turi būti nustatyta, jog pagrindinis tokių sandorių tikslas yra leisti tradiciniam veiklos vykdytojui importuoti bananus taikant lengvatinį tarifą pagal naujiems veiklos vykdytojams skirtas tarifines kvotas. Tam, kad atitinkami sandoriai galėtų būti laikomi sandoriais, kurių pagrindinis tikslas buvo suteikti Sąjungoje esančiam pirkėjui nepagrįstą pranašumą, būtina, kad importuotojai būtų turėję ketinimą suteikti tokį pranašumą minėtam pirkėjui ir kad sandoriai šių importuotojų atveju neturėtų jokio ekonominio ir prekybinio pateisinimo. Nors tokių sandorių pagrindas būtų pirkėjo noras pasinaudoti lengvatiniu muito tarifu ir atitinkami importuotojai tai suvokia, tokie sandoriai šių importuotojų atveju a priori negali būti laikomi neturinčiais ekonominio pateisinimo. Vis dėlto negalima atmesti galimybės, kad, esant tam tikroms aplinkybėms, tokie sandoriai buvo sudaryti dirbtinai, siekiant pagrindinio tikslo – pasinaudoti lengvatiniu muito tarifu.

Minėtų pirkimo ir perpardavimo sandorių fiktyvumas pirmiausia turėtų būti vertinamas atsižvelgiant į tai, ar yra aplinkybių, kurios rodo, jog nauji veiklos vykdytojai minėtuose sandoriuose iš esmės buvo tik subjektas, skolinęs savo pavadinimą tradiciniam importuotojui pagal Reglamento Nr. 2362/98 3 straipsnį. Šiuo tikslu nacionalinis teismas gali atsižvelgti į visus teisinius, ekonominius ir (arba) asmeninius ryšius, kurie nagrinėjamus veiklos vykdytojus siejo vykdant šiuos sandorius ir į tai, kad importo licencijų turintis naujas veiklos vykdytojas vykstant nagrinėjamiems sandoriams nepatyrė jokios prekybinės rizikos, nes ją faktiškai padengė pirkėjas Sąjungoje, kuris yra ir tradicinis veiklos vykdytojas, arba į tai, kad, atsižvelgiant į atitinkamos prekės pirkimo ir perpardavimo kainas, naujų veiklos vykdytojų pelno marža buvo nedidelė. Be to, sandorių fiktyvumas galėtų išplaukti iš to, jog vykdant šiuos sandorius sistemingai dalyvavo bendrovė tarpininkė, registruota kaip nauja veiklos vykdytoja, jeigu paaiškėtų, kad tokiu dalyvavimu buvo siekta tik paslėpti tradicinio veiklos vykdytojo ir naujų veiklos vykdytojų ryšius siekiant išvengti Reglamento Nr. 2362/98 21 straipsnio 2 dalies taikymo.

(žr. 64–67, 69, 70 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)