Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad, lygindama nuopelnus, paskyrimų tarnyba visų pirma atsižvelgia į ataskaitas apie pareigūnus, einančius tam tikro lygio, prie kurio jie priskirti vykdant atitinkamą pareigų paaukštinimo procedūrą, pareigas, kalbas, kurias jie vartoja atlikdami savo pareigas, išskyrus tą kalbą, apie kurios puikų mokėjimą jie yra pateikę įrodymų, ir atliekamų pareigų lygį. Vis dėlto ši nuostata suteikia paskyrimų tarnybai tam tikrą diskreciją, laikantis vienodo požiūrio principo, dėl to, kokią reikšmę suteikti kiekvienam iš trijų kriterijų, paminėtų Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnyje, atliekant nuopelnų palyginimą, o nuopelnai yra šio vertinimo lemiamas kriterijus.

Vis dėlto stažas yra tiesiogiai susijęs su pirmuoju iš trijų kriterijų, į kuriuos turi būti atsižvelgta atliekant nuopelnų palyginimą, numatytą Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnyje ir grindžiamą ataskaitomis apie pareigūnus. Konkrečiau kalbant, šis vertinimo kriterijus suteikia galimybę geriau atsižvelgti į visus pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, nuopelnus, vertinamus remiantis šiuo pirmuoju kriterijumi. Taigi šis atsižvelgimas gali leisti paskyrimų tarnybai rasti teisingą pusiausvyrą tarp siekio užtikrinti greitą puikių pareigūnų, kurie išsiskiria tuo, kad teikia neįprastai aukštos kokybės paslaugas, karjerą ir siekio užtikrinti įprastą tų pareigūnų, kurie per ilgą laikotarpį įrodė, kad jų paslaugos nuolat yra aukštos kokybės, karjerą.

Kai lyginant pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, nuopelnus padarytą pažeidimą sudaro tai, kad Pareigūnų tarnybos nuostatuose formaliai nenumatytas jungtinis patariamasis organas nesiekia tikslo, kurį paskyrimų tarnyba jam numatė savo pačios priimtose nuostatose, ir nepateikia rekomendacijų dėl pareigų paaukštinimo, būtent ši tarnyba turi imtis veiksmų, kad bet kuriuo atveju būtų įvykdytos jos pareigos, numatytos Pareigūnų tarnybos nuostatuose. Tokiomis aplinkybėmis ši tarnyba turi ištaisyti pažeidimą, padarytą jungtinio patariamojo organo, kurį ji pati sukūrė priimdama bendrąsias įgyvendinimo nuostatas tam, kad jis padėtų jai įvykdyti Pareigūnų tarnybos nuostatuose nustatytas pareigas, nes tik ši tarnyba turi atsakomybę priimti sprendimus dėl pareigų paaukštinimo ir atlikti Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnyje numatytą nuopelnų palyginimą.

Paskyrimų tarnyba turi vykdyti kasmetinę pareigų paaukštinimo procedūrą net jeigu nėra paskutinės suinteresuotojo asmens vertinimo ataskaitos, kuri laikoma būtina. Taigi juo labiau negalima reikalauti, kad ši tarnyba neribotam laikui atidėtų sprendimų dėl visų institucijos pareigūnų pareigų paaukštinimo priėmimą, kai jungtinis patariamasis organas neturėjo galimybės šiai tarnybai pateikti savo rekomendacijų dėl pareigų paaukštinimo.

Vis dėlto paskyrimų taryba savo vertinimą turi pagrįsti visa turima reikšminga informacija. Be to, šį palyginimą reikia atlikti laikantis lygybės ir atsižvelgiant į panašius informacijos ir duomenų šaltinius. Taigi šiai tarnybai priimant sprendimus dėl pareigų paaukštinimo, kai jungtinis patariamasis komitetas, turintis pateikti rekomendacijas, padarė pažeidimą nepriimdamas rekomendacijų dėl pareigų paaukštinimo ir jai nepateikdamas jokio pareigūnų, kurių pareigos turi būti paaukštintos, sąrašo, ji įvykdo savo pareigas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus, jei sprendime atmesti skundą ji aiškiai nurodo tai, kad remdamasi visa turima informacija, be kita ko, pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, vertinimo ataskaitomis, ji pati atlieka visų pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, nuopelnų palyginimą, neatsižvelgdama į tai, ar jie įtraukti į pirminius sąrašus, kuriuos siūlė institucijos generaliniai direktoratai ir tarnybos.

Be to, kadangi paskyrimų tarnyba į parengiamąjį savo sprendimų dėl pareigų paaukštinimo etapą gali įtraukti jungtinę patariamąją įstaigą ir taip pat gali numatyti, kad pastarajai padės kitas organas, taip pat jungtinis, tai, kad ši tarnyba atsižvelgia į šio organo motyvuotos nuomonės projektą, sprendimo nepaaukštinti pareigų savaime negali padaryti niekinio.

(žr. 82–84, 86, 87 ir 89 punktus)

Teisingumo Teismo praktika: 1983 m. kovo 17 d. Sprendimo Hoffmann / Komisija, 280/81, EU:C:1983:82, 7 punktas ir 1987 m. vasario 4 d. Sprendimo Bouteiller / Komisija, 324/85, EU:C:1987:59, 11 punktas.

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1999 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Oliveira / Parlamentas, T‑157/98, EU:T:1999:173, 50 punktas ir 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Morello / Komisija, T‑338/00 ir T‑376/00, EU:T:2002:314, 111 punktas.

Tarnautojų teismo praktika: 2007 m. spalio 10 d. Sprendimo Berrisford / Komisija, F‑107/06, EU:F:2007:172, 103 punktas.