ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
31.

Komisija mano, kad Prancūzijos valdžios institucijos tinkamai neperkėlė į nacionalinę teisę Direktyvos 2001/18 23 straipsnyje numatytos apsaugos sąlygos, kuri, esant tam tikroms sąlygoms, valstybei narei leidžia laikinai apriboti arba uždrausti GMO naudojimą ir (arba) pardavimą savo teritorijoje. Komisija pabrėžia tą aplinkybę, kad, norint pasinaudoti Direktyvos 2001/18 23 straipsnyje įtvirtinta apsaugos sąlyga, turi būti žinoma naujos ar papildomos informacijos, gautos po to, kai buvo duotas sutikimas, arba turi būti naujų ar papildomų mokslo žinių, dėl kurių reikėtų atlikti pakartotinį turimos informacijos įvertinimą. Komisija teigia, kad atitinkamų Prancūzijos teisėje įtvirtintų nuostatų taikymo apimtis yra daug platesnė nei Direktyvos 2001/18 23 straipsnis. Todėl Kodekso L533-6 straipsnis, susijęs su kitų valstybių narių išduotais leidimais, leidžia dėl „pagrįstų priežasčių“ apriboti ar uždrausti produktų naudojimą ar pateikimą rinkai. Kodekso L535-2 straipsnis, susijęs su kompetentingų Prancūzijos valdžios institucijų išduotais leidimais, kompetentingoms valdžios institucijoms leidžia „kiekvienu atveju, kai tai pateisinama atsižvelgiant į naujai atliktą rizikos, kurią genetiškai modifikuotų organizmų buvimas gali kelti visuomenės sveikatai ar aplinkai, vertinimą“, sustabdyti leidimo galiojimą, nustatyti apgalvoto išleidimo sąlygų pakeitimus, atšaukti leidimą ar, be kita ko, nurodyti sunaikinti genetiškai modifikuotus organizmus. Be to, Dekreto Nr. 2007-359 16 straipsnis leidžia atlikti pakartotinį aplinkai keliamos rizikos vertinimą, kai neturima naujos ar papildomos informacijos arba nėra naujų ar papildomų mokslo žinių.
14.

Per procesą Teisingumo Teisme savo rašytines ir žodines pastabas pateikė ne tik ieškovas ir atsakovas pagrindinėje byloje, bet ir Prancūzijos vyriausybė ir Komisija. Be to, rašytines pastabas pateikė Italijos ir Portugalijos vyriausybės.
59.

Italijos Respublika tvirtina, kad jei draudimo įmonėms būtų leidžiama atsisakyti sudaryti sutartis su nepageidaujamais vartotojais, tikėtina, kad šie vairuotojai kreiptųsi į įtartinas įmones ar imtųsi dokumentų klastojimo. Dėl vairuotojų pareigos apsidrausti ir draudimo įmonių pareigos sudaryti sutartį asimetrijos padaugėtų neapdraustų vairuotojų bei dėl jų kaltės kilusių kelių eismo įvykių, padidėtų Italijos garantijų fondo kompensacijos, mokėtinų per kelių eismo įvykius nukentėjusiems asmenims, išaugtų ginčų skaičius ir nebūtų galima veiksmingai bei greitai atlyginti žalos per kelių eismo įvykius nukentėjusiems asmenims. 2005 m. Italijos fondas sumokėjo 113,4 milijono eurų už kelių eismo įvykius, į kuriuos pateko neapsidraudę vairuotojai, t. y. 17,1 % daugiau nei 2004 metais. Taip pat 2005 m. buvo patenkinti 13771 prašymai atlyginti žalą, t. y. 21,8 % daugiau nei praėjusiais metais. Be to, santykinės išlaidos dėl su kelių eismo įvykiais, į kuriuos pateko neapdraustos transporto priemonės, susijusių reikalavimų, kuriuos turi patenkinti Italijos garantijų fondas, be kita ko, mokantis kompensacijas pagal prašymus, susijusias su nenustatytų transporto priemonių padaryta žala, nuo 7,4 % 1995 m. išaugo iki 12,6 % 2000 m., vėliau iki 27,4 % 2004 m., kol 2005 m. pasiekė 30,6 %. Italijos Respublika mano, kad viena iš tokio padidėjusio kelių eismo įvykių skaičiaus priežasčių yra kai kurių draudimo įmonių atsisakymas drausti tam tikrų kategorijų vairuotojus bei Italijos pietuose gyvenančius vairuotojus. Be to, kiek tai susiję su šios išvados 53 punkte nurodytu Komisijos teiginiu, kad Italijos Respublika negali remtis vien finansinėmis priežastimis, Italijos Respublika mano, kad pirmiau pateikti duomenys apie egzistuojančią ir didėjančią problemą, kai vairuotojai vengia apsidrausti, rodo, kad panaikinus draudimo įmonių pareigą sudaryti sutartį kiltų sunkių pasekmių viešajai tvarkai ir socialinio draudimo sistemai.
91.

Be to, Konstitucijos 31 straipsnyje numatyta, kad apmokestinama atsižvelgiant į ekonominį pajėgumą per teisingą mokesčių sistemą, kuri grindžiama lygybės ir progresyvumo principais. Jei iš to darytume išvadą, kad Ispanijoje gali būti tik viena mokesčių sistema, prie kurios finansavimo prisideda visi apmokestinamieji asmenys pagal savo pajėgumą, tada vietos įstatymų leidėjai negalėtų nustatyti mažesnių mokesčio tarifų. Juk būtent tai nulemtų, kad mokesčių naštos dydis priklausytų ne tik nuo apmokestinamojo asmens pajėgumo, bet ir nuo jo buveinės vietos. Tačiau, galimas dalykas, 31 straipsnis nepanaikina galimybės, kad Ispanijoje egzistuoja keletas mokesčių sistemų, kurias taikant įgyvendinami minėti principai.
33.

Be to, SVB privalėtų taikyti reglamento 48 straipsnį už Bendrijos ribų gyvenančiam pareiškėjui tik tuo atveju, jei sumuotinos išmokos galėtų būti pervedamos remiantis reglamento 10 straipsniu. Iš to matyti, kad 10 straipsnis užtikrina tik galimybę pervesti pensiją į kitą valstybę narę. Iš to išplaukia, kad 10 straipsnis neįpareigoja Danijos valdžios institucijų pervesti pensiją į trečiąją valstybę, dėl to būtų nelogiška, jei reglamento 48 straipsnis nustatytų pareigą Nyderlandų valdžios institucijoms atsižvelgti į socialinio draudimo įmokas, kurias K. D. Chuck daugiau nei devynis mėnesius mokėjo Danijoje ir šitaip šios įmokos turėtų poveikį už Bendrijos ribų. Šioje byloje K. D. Chuck turi galimybę pervesti į Jungtines Valstijas pagal AOL įgytas teises į pensiją tik remiantis Nyderlandų nacionaline teise.
31.

Be to, Komisijos atliktas nustatytinų gamybos mokesčių apskaičiavimas taip pat galėjo pažeisti proporcingumo principą. Šis principas reikalauja, kad Bendrijos teisės nuostatomis nustatytos priemonės būtų tinkamos tikslui įgyvendinti ir neviršytų to, kas būtina jam pasiekti. Jeigu apmokestinimo gamybos mokesčiais tikslas paprasčiausiai yra įpareigoti gamintojus padengti perteklinės Bendrijos produkcijos realizavimo išlaidas, tuomet mokesčių nustatymas neatsižvelgiant į tai, jog eksporto grąžinamosios išmokos buvo išmokėtos tik už dalį eksportuoto cukraus, viršytų tai, kas būtina šiam tikslui pasiekti.
148.

Be to, faktinės bylos, kurioje priimtas (2001 m. liepos 25 d.) House of Lords sprendimas R v. ITC, ex parte TV Danmark 1 Ltd (2001) UKHL 42, nors ir susijęs su Danijos Karalystės nurodytais įvykiais, aplinkybės patvirtintina abipusio pripažinimo mechanizmo, kurį nustato direktyvos 3a straipsnio 3 dalis, įgyvendinimą. Be to, 2001 m. Trečiojoje ataskaitoje Tarybai, Europos Parlamentui ir (Europos) Ekonomikos bei socialinių reikalų komitetui dėl direktyvos taikymo (COM(2001) 9 galutinis) Komisija nurodo, kad Jungtinės Karalystės jurisdikcijai priklausantys transliuotojai tris kartus transliavo Danijos Karalystės sąraše nurodytus įvykius taip, kad didelė Danijos gyventojų dalis negalėjo sekti nurodytų įvykių.
66.

Galiausiai manęs neįtikino Komisijos argumentas, kad preambulės keturiolikta konstatuojamoji dalis gali nurodyti ne direktyvos taikymo sritį, o direktyvos 6 straipsnyje numatytus pateisinimo pagrindus. Galimybė nacionalines nuostatas pateisinti remiantis direktyva skiriasi nuo to, kad ši direktyva „nepažeidžia“ tokių nuostatų. Be to, direktyvos 6 straipsnio 2 dalis nurodo tik amžiaus nustatymą pagal profesinės socialinės apsaugos sistemas; skirtingai nei preambulės keturiolikta dalis, ji bendrai nenurodo taisyklių, nustatančių pensinį amžių.
50

Be to, Lenkijos Respublika neginčijo Komisijos teiginio, kad nebuvo imtasi jokios nacionalinės priemonės įgyvendinti įpareigojimus pagal minėtos nutarties rezoliucinės dalies 1 punkto c ir d papunkčius. Taip pat ši valstybė narė nepateikė Teisingumo Teismui jokios informacijos apie tai, kaip Lenkijos teismai ir valdžios institucijos įvykdė šiuos įpareigojimus.
15

Taigi, jo teigimu, tokiu atveju, kaip nagrinėjamas jo nagrinėjamoje byloje, kai nebuvo nuslėpti nei tiekimo santykiai, nei tiekėjai, kai sukčiavimas vykdant pirkimus yra visiškai užbaigtas ir jis nebegali būti palengvintas ar skatinamas, ir kai nėra bendro plano, kuriame būtų numatyta, kad tiekimai yra kelis sandorius apimančio sukčiavimo dalis, neturi būti atsisakoma suteikti teisę į atskaitą. Tokiomis aplinkybėmis P ir HR siejantis sandoris gali būti laikomas tiekimo santykių tęsiniu, nepriklausomai nuo sandorio, susijusio su vykdant pirkimus atliktu sukčiavimu, kad tiekimų grandinė baigtųsi prie P. Klausimas, ar HR sutuoktinis pateikė klientų sąrašą ir aptariamų prekių sąrašą P, neturi reikšmės, nes ši aplinkybė nepaneigia to, kad P tiekimai HR neturėjo jokios įtakos šios bendrovės anksčiau įvykdytam sukčiavimui. Be to, nagrinėjami sandoriai nepadarė žalos PVM srityje, nes P turėjo prievolę sumokėti sąskaitose faktūrose nurodytą PVM ir negavo mokestinės naudos, galinčios prieštarauti Direktyvos 2006/112 tikslams.
„(21)

ne prekybai skirtose patalpose sudaryta sutartis turėtų būti apibrėžta kaip sutartis, sudaryta vietoje, kuri nėra prekybai skirtos prekiautojo patalpos, pavyzdžiui, vartotojo namuose arba darbo vietoje fiziškai kartu dalyvaujant prekiautojui ir vartotojui. Sutarties sudarymo ne prekybai skirtose patalpose kontekste, vartotojui gali būti daromas potencialus psichologinis spaudimas arba vartotojas gali susidurti su netikėtumais, nepaisant to, ar vartotojas prekiautoją kvietė, ar ne. Ne prekybai skirtose patalpose sudarytos sutarties termino apibrėžtis taip pat turėtų apimti situacijas, kai asmeniškai ir betarpiškai kreipiamasi į vartotoją sutarties sudarymo ne prekybai skirtose patalpose kontekste, tačiau sutartis sudaroma iš karto po to prekybai skirtose prekiautojo patalpose arba naudojantis nuotolinio ryšio priemonėmis. <…> Produktai, nupirkti per prekiautojo organizuotą ekskursiją, kurios metu jis reklamuoja ir parduoda įsigytus produktus, turėtų būti laikomi įsigytais sudarius sutartis ne prekybai skirtose patalpose;
7

Civilinio kodekso 253 straipsnyje „Gynybos priemonės“ nustatyta: „1. Fizinis asmuo, kurio neturtinės teisės buvo pažeistos arba kyla grėsmė, kad bus pažeistos, bet kuriuo momentu gali kreiptis į teismą prašydamas: a) uždrausti atlikti neteisėtus veiksmus, jeigu jie gali būti atlikti netrukus; b) nutraukti pažeidimo darymą ir uždrausti jį daryti ateityje, jeigu jis tęsiamas; c) pripažinti įvykusių faktų neteisėtumą, jeigu išlieka trukdžiai, kuriuos jie sukėlė. 2. Nukrypstant nuo 1 dalies nuostatų, jeigu naudojantis teise į saviraiškos laisvę pažeidžiamos neturtinės teisės, teismas gali imtis tik 1 dalies b ir c punktuose numatytų priemonių. 3. Be to, dėl tokių teisių pažeidimo nukentėjęs asmuo gali prašyti teismo įpareigoti veiksmus atlikusį asmenį įvykdyti visas priemones, kurios, teismo nuomone, yra būtinos, kad būtų galima atkurti pažeistą teisę, pavyzdžiui: a) įpareigoti veiksmus atlikusį asmenį savo sąskaita paskelbti apkaltinamąjį nuosprendį; b) imtis bet kurios kitos priemonės, kuri yra būtina tam, kad būtų nutrauktas neteisėtas veiksmas arba atlyginta padaryta žala. 4. Be to, nukentėjęs asmuo gali reikalauti nuostolių arba, priklausomai nuo atvejo, materialinio atlyginimo už jam padarytą žalą, net ir neturtinę, jeigu ji atsirado dėl ją padariusio asmens kaltės. Tokiais atvejais teisei pareikšti ieškinį taikomas naikinamasis senaties terminas.“
27

Šiuo klausimu reikia pridurti, kad skundžiamos nutarties 21 punkte Bendrojo Teismo pirmininkas taip pat teisingai bendrai pažymėjo, kad iš tikrųjų Alcogroup ir Alcodis jo prašė peržengti savo kompetencijos ribas ir iš anksto nustatyti pasekmes, kurių Komisijai kiltų tuo atveju, jei Bendrasis Teismas panaikintų pirmąjį ir antrąjį ginčijamus sprendimus. Nepakenkiant sprendimams dėl esmės, kuriuos vėliau priims Sąjungos teismas pagrindinėje byloje, ir Komisijos administraciniams sprendimams, negalima atmesti to, kad ateityje prireikus bus priimtos adekvačios priemonės, kuriomis, be kita ko, iš Komisijos bylos bus pašalinti tam tikri dokumentai, siekiant ištaisyti galimą Alcogroup ir Alcodis teisės į gynybą pažeidimą. Šiame proceso etape taip pat negalima atmesti to, kad Komisija gali nuspręsti nebetęsti savo tyrimų AT.40054 ir AT.40244, kiek jie susiję su Alcogroup ir Alcodis.
Vien to, jog Komisija susipažino su informacija, esančia dokumentuose, kuriems esą taikoma profesinė paslaptis, nepakanka, kad būtų nustatyta būtinybė priimti laikinąsias priemones, jeigu ši informacija neatskleista trečiosioms šalims ir nepanaudota per procedūrą dėl Europos Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimo. Be to, Komisijos galimybė išsamiau susipažinti su atitinkamais dokumentais negali įrodyti, kad atitinkamos bendrovės iš tikrųjų patyrė didelę ir nepataisomą žalą.

Taigi juo labiau vien to, kad atlikdami patikrinimą Komisijos pareigūnai susipažino su dokumentais, kuriems taikoma profesinė paslaptis ir kurių ji nepasiėmė po šio patikrinimo, nepakanka įrodyti būtinybei priimti laikinąsias priemones tam, kad būtų užtikrintas teismo sprendimo, priimtino dėl sprendimo, kuriuo nurodyta atlikti patikrinimą, galimo panaikinimo, veiksmingumas. Nėra jokios galimybės, kad šiuos dokumentus, kurių Komisija nebeturi, ji atskleistų trečiosioms šalims ar kad jais būtų remiamasi siekiant įrodyti konkurencijos taisyklių pažeidimą.

(žr. 24, 25 punktus)
22

Taip pat primintina, kad SESV 267 straipsnis neatveria nacionalinio teismo nagrinėjamos bylos šalims galimybės kreiptis į teismą ir dėl to vienos šalies tvirtinimo apie byloje kylantį klausimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo nepakanka, kad atitinkamas teismas privalėtų manyti, jog iškilo klausimas, kaip jis suprantamas pagal SESV 267 straipsnį. Iš to darytina išvada, kad vien to, kad Sąjungos akto galiojimas užginčytas nacionaliniame teisme, nepakanka, kad būtų pateisintas prejudicinio klausimo pateikimas Teisingumo Teismui (žr. sprendimų IATA ir ELFAA, C‑344/04, EU:C:2006:10, 28 punktą ir Ascafor ir Asidac, C‑484/10, EU:C:2012:113, 33 punktą, taip pat nutarčių Adiamix, C‑368/12, EU:C:2013:257, 17 punktą ir Mlamali, EU:C:2013:763, 23 punktą).
2013 m. kovo 7 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) nutartis Sindicato dos Bancários do Norte ir kt.

(Byla C-128/12

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalis — Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija — Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos sumažinamas tam tikrų viešojo sektoriaus darbuotojų darbo užmokestis — Sąjungos teisės įgyvendinimo nebuvimas — Akivaizdus Teisingumo Teismo kompetencijos nebuvimas“

Prejudiciniai klausimai — Teisingumo Teismo jurisdikcija — Ribos — Prašymas išaiškinti Sąjungos pagrindinių teisių chartiją — Nacionalinės teisės aktai, kurie nėra Sąjungos teisės įgyvendinimo priemonė — Akivaizdus Teisingumo Teismo kompetencijos nebuvimas (ESS 6 straipsnio 1 dalis; SESV 267 straipsnis; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 51 straipsnio 1 dalis) (žr. 9–14 punktus ir rezoliucinę dalį)

Dalykas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Tribunal do Trabalho do Porto – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, 2000, p. 1) 20 straipsnio, 21 straipsnio 1 dalies ir 31 straipsnio 1 dalies aiškinimas – Lygybės ir nediskriminavimo principų bei teisės į teisingas darbo sąlygas laikymasis – Nacionalinės teisės aktai, kuriais sumažinamas tam tikrų viešojo sektoriaus darbuotojų darbo užmokestis.

Rezoliucinė dalis

Europos Sąjungos Teisingumo Teismas akivaizdžiai neturi kompetencijos nagrinėti 2012 m. sausio 6 d.Tribunal do trabalho do Porto (Portugalija) sprendimu pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą.

2013 m. kovo 7 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) nutartis Sindicato dos Bancários do Norte ir kt.

(Byla C-128/12

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalis — Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija — Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos sumažinamas tam tikrų viešojo sektoriaus darbuotojų darbo užmokestis — Sąjungos teisės įgyvendinimo nebuvimas — Akivaizdus Teisingumo Teismo kompetencijos nebuvimas“

Prejudiciniai klausimai — Teisingumo Teismo jurisdikcija — Ribos — Prašymas išaiškinti Sąjungos pagrindinių teisių chartiją — Nacionalinės teisės aktai, kurie nėra Sąjungos teisės įgyvendinimo priemonė — Akivaizdus Teisingumo Teismo kompetencijos nebuvimas (ESS 6 straipsnio 1 dalis; SESV 267 straipsnis; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 51 straipsnio 1 dalis) (žr. 9–14 punktus ir rezoliucinę dalį)

Dalykas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Tribunal do Trabalho do Porto – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, 2000, p. 1) 20 straipsnio, 21 straipsnio 1 dalies ir 31 straipsnio 1 dalies aiškinimas – Lygybės ir nediskriminavimo principų bei teisės į teisingas darbo sąlygas laikymasis – Nacionalinės teisės aktai, kuriais sumažinamas tam tikrų viešojo sektoriaus darbuotojų darbo užmokestis.

Rezoliucinė dalis

Europos Sąjungos Teisingumo Teismas akivaizdžiai neturi kompetencijos nagrinėti 2012 m. sausio 6 d.Tribunal do trabalho do Porto (Portugalija) sprendimu pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą.
Keywords

Subject of the case

Rezoliucinė dalis



Keywords

Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas

–

Vykdymo sustabdymas

–

Bendrojo Teismo sprendimas, dėl kurio pateiktas apeliacinis skundas (SESV 278 straipsnis; Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnis; Tarybos reglamentai Nr. 1683/2004 ir Nr. 126/2010) (žr. 39

–

49 punktus)

Subject of the case

Dalykas

Apeliacinis skundas dėl 2009 m. birželio 17 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimo Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group prieš Tarybą (T‑498/04), kuriuo Pirmosios instancijos teismas panaikino 2004 m. rugsėjo 24 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1683/2004, nustatančio galutinį antidempingo muitą glifosato, kurio kilmės šalis Kinijos Liaudies Respublika, importui (OL L 303 p. 1), 1 straipsnį, kiek jis susijęs su Zheijiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd. – 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 56, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45) 2 straipsnio 7 dalies c punkto aiškinimas – Rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusas.

Rezoliucinė dalis

Rezoliucinė dalis

1. Nereikia priimti sprendimo dėl Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group Co. Ltd . pateikto prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones.

2. Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
2009 m. gegužės 20 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) nutartis Seaport Investment prieš Department of the Environment for Northern Ireland

(Byla C‑454/08)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Nepriimtinumas“

Prejudiciniai klausimai – Priimtinumas – Klausimai, pateikti be pakankamo faktinių ir teisinių aplinkybių patikslinimo – Klausimai, pateikti dėl aplinkybių, dėl kurių naudingas atsakymas yra neįmanomas – Akivaizdus nepriimtinumas (EB 234 straipsnis) (žr. 8–10 punktus)

Dalykas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Court of Appeal in Northern Ireland – 2001 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/42/EB dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo (OL L 197, p. 30; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 6 t., p. 157) 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalių išaiškinimas – Institucijos, su kuria būtų galima konsultuotis ir kuriai būtų aktualios planų ir programų įgyvendinimo pasekmės aplinkai, paskyrimas – Informacijos teikimo ir konsultacijų su valdžios institucijomis bei visuomene tvarka.

Rezoliucinė dalis

2008 m. rugsėjo 8 d. Court of Appeal in Northern Ireland sprendimu pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra akivaizdžiai nepriimtinas.
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) NUTARTIS

2007 m. lapkričio 9 d.

Byla C‑74/07 P

Luciano Lavagnoli

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Apeliacinis skundas – Pareigų paaukštinimas – 2003 m. pareigų paaukštinimo procedūra – Paaukštintų pareigūnų sąrašo panaikinimas – Pirmenybės balų suteikimas“

Dalykas: Apeliacinis skundas, pateiktas dėl 2006 m. lapkričio 23 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimo byloje Lavagnoli prieš Komisiją (T‑422/04), kuriuo šis teismas atmetė ieškovo prašymą, pirma, panaikinti per 2003 m. pareigų paaukštinimo procedūrą paaukštintų pareigūnų sąrašą dėl to, kad šiame sąraše nėra ieškovo pavardės, bei šio sprendimo parengiamuosius aktus ir, antra, subsidiariai panaikinti sprendimą dėl paaukštinimo balų skyrimo per minėtą paaukštinimo procedūrą, kiek jis susijęs su ieškovu.

Sprendimas: Atmesti apeliacinį skundą. Priteisti iš M. Lavagnoli bylinėjimosi išlaidas.

Santrauka

Apeliacinis skundas – Pagrindai – Nurodytos teisės klaidos neidentifikavimas – Nepriimtinumas

(EB 225 straipsnis; Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirma pastraipa; Teisingumo Teismo procedūros reglamento 112 straipsnio 1 dalies c punktas)
17

Be to, 2004 m. liepos 8 d. Direktyvos 2003/87/EB, nustatančios prekybos šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimais sistemą Bendrijoje, įgyvendinimo įstatymo (Gesetz zur Umsetzung der Richtlinie 2003/87/EG über ein System für den Handel mit Treibhausgasemissionszertifikaten in der Gemeinschaft, BGBI. 2004 I, p. 1578, toliau – Direktyvos įgyvendinimo įstatymas) 7 straipsnyje nustatyta, be kita ko, kad NPP, kuris priimtas kiekvienam paskirstymo laikotarpiui, yra įstatymo dėl paskirstymo pagrindas ir kad paskirstymas atliekamas remiantis šiuo įstatymu.
2.

Priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Galileo International Technology LLC, Galileo International LLC, Galileo Belgium SA, Galileo Danmark A/S, Galileo Deutschland GmbH, Galileo España, SA, Galileo France SARL, Galileo Nederland BV, Galileo Nordiska AB, Galileo Portugal Ltd, Galileo Sigma Srl, Galileo International Ltd, The Galileo Co. ir Timas Ltd.
54

Be to, reikia pažymėti, jog apeliaciniame skunde apeliantas pripažįsta, kad būtent atsakydamas į ginčijamo sprendimo 42 punktą pateikė argumentus dėl SESV 101 straipsnio taikymo standartizavimo susitarimams sąlygų in extenso vertinimo, kad įrodytų, jog Komisija nepagrįstai atmetė jo skundo. Todėl skundžiamos nutarties 84 punkte Bendrasis Teismas pagrįstai konstatavo, kad apelianto argumentai iš esmės buvo nauji, palyginti su tais, kuriuos jis pateikė per administracinę procedūrą.
3

ICA yra institucija, kuriai pagal 2012 m. rugsėjo 6 d.Lei n.o 55/2012 – Princípios de ação do Estado no quadro do fomento, desenvolvimento e proteção da arte do cinema e das atividades cinematográficas e audiovisuais (Įstatymas Nr. 55/2012 – Valstybės veiklos principai skatinant, plėtojant ir saugant kino meną ir kinematografijos bei audiovizualinę veiklą) (Diário da República, I serija, Nr. 173/2012, 2012 m. rugsėjo 6 d.) pavesta remti (visų pirma finansiškai) kinematografijos ir audiovizualinę veiklą.
43

Šios komisijos paprašyta, Liublianos savivaldybė 2021 m. balandžio 7 d. rašte nurodė, pirma, kad Įstatymas dėl tam tikrų koncesijos sutarčių nebuvo taikomas, nes nepasiekta jo taikymo riba: numatoma koncesijos vertė buvo 3108103 eurų be PVM. Be to, savivaldybė tiesiogiai nemokėtų atlygio už koncesijos vykdymą. Iš tiesų ji tik, pirma, atsisakytų mokesčio už stovėjimą vietose, kurios būtų naudojamos pagrindinėje byloje nagrinėjamai paslaugai teikti (tai sudarytų 3430328 eurų be PVM), ir, antra, padengtų reguliarios šių vietų priežiūros išlaidas (numatoma vertė – 84 375 eurų be PVM). Galiausiai savivaldybei tektų pajamos iš metinių mokesčių už stovėjimo vietas (345000 eurų be PVM), ir mokesčių už naudojimąsi įkrovimo stotelėmis (62000 eurų be PVM). Antra, Liublianos savivaldybės tikslas yra sukurti elektrinių transporto priemonių nuomos ir dalijimosi jomis paslaugą, o ne įsigyti prekę. Trečia, ši savivaldybė, atsižvelgusi į numatytą rizikos paskirstymą, manė, kad pasirinktas BVPŽ kodas, susijęs su turto nuoma, gali būti klaidinantis. Iš tiesų dalijimosi elektrinėmis transporto priemonėmis sistema nereikštų vien elektrinės transporto priemonės nuomos, bet apimtų visapusišką dalijimosi sistemos veikimo paslaugą, kuri pagal savo turinį ir konceptualiai yra platesnis dalykas nei vien transporto priemonės nuoma.