Byla C‑593/14

Masco Denmark ApS

ir

Damixa ApS

prieš

Skatteministeriet

(Vestre Landsret prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Įsisteigimo laisvė – Mokesčių teisės aktai dėl patronuojamųjų bendrovių plonosios kapitalizacijos – Patronuojamosios bendrovės nerezidentės, paskolos gavėjos, išmokėtų palūkanų už paskolą įtraukimas į bendrovės, paskolos davėjos, apmokestinamąjį pelną – Patronuojamosios bendrovės rezidentės, paskolos gavėjos, išmokėtų palūkanų atleidimas nuo mokesčio – Kompetencijos apmokestinti darnus paskirstymas tarp valstybių narių – Būtinybė užkirsti kelią mokesčių vengimo pavojui“

Santrauka – 2016 m. gruodžio 21 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas

Įsisteigimo laisvė – Mokesčių teisės aktai – Pelno mokestis – Mokesčių lengvata – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos patronuojančiosios bendrovės gautos palūkanos iš patronuojamosios bendrovės rezidentės, paskolos gavėjos, kuri negali jų atskaityti, atleidžiamos nuo mokesčio – Šio atleidimo nuo mokesčio netaikymas, kai palūkanas išmoka patronuojamoji bendrovė, paskolos gavėja, nerezidentė – Neleistinumas

(SESV 49 ir 54 straipsniai)

SESV 49 straipsnį, siejamą su SESV 54 straipsniu, reikia aiškinti taip, kad jis draudžia valstybės narės teisės aktus, pagal kuriuos bendrovės rezidentės gautos palūkanos iš patronuojamosios bendrovės rezidentės atleidžiamos nuo mokesčio, jeigu pastaroji negalėjo atskaityti atitinkamų išlaidų dėl taisyklių, ribojančių teisę atskaityti išmokėtas palūkanas plonosios kapitalizacijos atveju, bet šis atleidimas nuo mokesčio, kuris kyla iš jos pačios teisės aktų dėl plonosios kapitalizacijos, netaikomas, kai patronuojamoji bendrovė reziduoja kitoje valstybėje narėje.

Iš tiesų netaikant šios lengvatos patronuojančiosios bendrovės rezidentės palūkanoms, kurias jai sumokėjo patronuojamoji bendrovė, reziduojanti kitoje valstybėje narėje, jeigu šių palūkanų negalima atskaityti iš šios patronuojamosios bendrovės apmokestinamojo pelno pagal šios valstybės narės teisės aktus dėl plonosios kapitalizacijos, patronuojančiajai bendrovei tampa mažiau patrauklu įgyvendinti įsisteigimo laisvę, ją atgrasant nuo patronuojamųjų bendrovių steigimo kitose valstybėse narėse. Toks skirtingas vertinimas, kuris atsiranda tik dėl patronuojančiosios bendrovės rezidavimo valstybės teisės normų, gali būti leidžiamas, tik jeigu jis taikomas objektyviai nepanašioms situacijoms arba pagrįstas privalomuoju bendrojo intereso pagrindu. Tačiau atleidimas nuo mokesčio, kuriuo siekiama išvengti, kad patronuojančiųjų bendrovių rezidenčių palūkanos, gautos iš jų patronuojamųjų bendrovių už joms suteiktas paskolas, nebūtų apmokestinamos, kai jų patronuojamosios bendrovės negali atskaityti visų arba dalies išlaidų, kurios atitinka šias palūkanas, dėl teisės normų, kurios riboja teisę atskaityti išmokėtas palūkanas plonosios kapitalizacijos atveju, reiškia, kad, pirma, patronuojančiųjų bendrovių rezidenčių, suteikusių paskolą patronuojamajai bendrovei rezidentei, kuriai taikomos taisyklės dėl plonosios kapitalizacijos, ir, antra, patronuojančiųjų bendrovių rezidenčių, suteikusių paskolą patronuojamajai bendrovei nerezidentei, kuriai taikomos tokios taisyklės valstybėje narėje, kur ji reziduoja mokesčių tikslais, situacija yra objektyviai panaši atsižvelgiant į minėtą tikslą. Iš tiesų šiais abiem atvejais kyla patronuojančiųjų bendrovių gautų palūkanų ekonominio dvigubo apmokestinimo arba apmokestinimo kelis kartus pavojus, o būtent to palūkanų atleidimu nuo mokesčio siekiama išvengti.

Be to, valstybės narės teisės aktai, pagal kuriuos nagrinėjamas atleidimas nuo mokesčio taikomas tik palūkanoms, išmokėtoms patronuojamosios bendrovės rezidentės, yra tinkami išsaugoti kompetencijos apmokestinti darnų paskirstymą tarp atitinkamų valstybių narių ir be šio ribojimo dėl tarpusavio priklausomybės ryšiais susijusių bendrovių pasirinkimo patronuojamosios valstybės rezidavimo valstybė narė atsisakytų savo teisės apmokestinti jos gautas palūkanas pagal patronuojamosios bendrovės rezidavimo valstybės narės priimtas taisykles dėl plonosios kapitalizacijos. Taigi įsisteigimo laisvė neturėtų būti suprantama taip, jog valstybė narė savo mokesčių teisės nuostatas privalo sieti su kitos valstybės narės nuostatomis, kad visais atvejais būtų užtikrintas apmokestinimas, naikinantis skirtumus, išplaukiančius iš nacionalinės mokesčių teisės aktų, nes bendrovės priimami sprendimai dėl komercinių struktūrų įsteigimo užsienyje gali tam tikrais atvejais būti daugiau ar mažiau palankūs arba nepalankūs tokiai bendrovei. Todėl remiantis SESV 49 straipsniu, siejamu su SESV 54 straipsniu, iš patronuojančiosios bendrovės, kuri suteikė paskolą kitoje valstybėje narėje reziduojančiai patronuojamajai bendrovei, rezidavimo valstybės narės negali reikalauti daugiau, nei atleisti nuo mokesčio šios patronuojančiosios bendrovės gautų palūkanų, kurių patronuojamoji bendrovė negalėtų atskaityti, jeigu būtų taikomos pirmosios valstybės narės taisyklės dėl plonosios kapitalizacijos.

Vis dėlto pažymėtina, kad kai valstybė narė rezidentams bendrovių rezidenčių išmokamiems dividendams numato apmokestinimo kelis kartus ar ekonominio dvigubo apmokestinimo išvengimo arba sušvelninimo sistemą, ji turi taip pat vertinti ir rezidentams bendrovių nerezidenčių išmokamus dividendus. Iš tiesų kai valstybės narės patronuojančioji bendrovė, kurios patronuojamoji bendrovė reziduoja kitoje valstybėje narėje, taikančioje griežtesnes taisykles dėl plonosios kapitalizacijos, jeigu patronuojančiosios bendrovės rezidavimo valstybė narė atleistų nuo mokesčio šios patronuojančios bendrovės gautas palūkanas iki sumos, kurios patronuojamoji bendrovė negalėjo atskaityti dėl pastarosios valstybės narės taisyklių dėl plonosios kapitalizacijos, taip nebūtų pažeistas kompetencijos apmokestinti darnus paskirstymas ir tai būtų priemonė, mažiau ribojanti įsisteigimo laisvę, nei numatytoji pagrindinėje byloje nagrinėjamuose teisės aktuose.

(žr. 27, 28, 30, 31, 38, 40–43, 47 punktus ir rezoliucinę dalį)