GENERALINIO ADVOKATO

GEHARD HOGAN IŠVADA,

pateikta 2021 m. birželio 3 d. ( 1 )

Byla C‑126/20

ExxonMobil Production Deutschland GmbH

prieš

Vokietijos Federacinę Respubliką, atstovaujamą Umweltbundesamt (Federalinė aplinkos agentūra)

(Verwaltungsgericht Berlin (Berlyno administracinis teismas, Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema – Suderinto nemokamo apyvartinių taršos leidimų suteikimo pereinamojo laikotarpio tvarka – Komisijos sprendimas 2011/278/ES – 3 straipsnio h punktas – Su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusi įrenginio technologinio proceso dalis – Sieros išgavimas – Vadinamasis „Klauso procesas“ – Gamtinėse dujose esančio CO2 išmetimas – Sąvokos „su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusi įrenginio technologinio proceso dalis“ apimtis – Anglies turinčių žaliavų naudojimas – Skirtingų kategorijų įrenginio technologinio proceso dalių hierarchija – Pasibaigus prekybos laikotarpiui nepatenkintas prašymas suteikti apyvartinių taršos leidimų – Perkėlimas į kitą prekybos laikotarpį“

I. Įvadas

1. Šis Verwaltungsgericht Berlin (Berlyno administracinis teismas, Vokietija) prašymas priimti prejudicinį spendimą iš esmės pateiktas dėl sąvokos, kuri Komisijos sprendimo 2011/278/ES ( 2 ) 3 straipsnio h punkto v papunktyje apibūdinama kaip „su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusi įrenginio technologinio proceso dalis“, apimties. Tai viena iš kategorijų, pagal kurias įrenginiui gali būti nemokamai suteikta apyvartinių taršos leidimų, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2003/87/EB ( 3 ), kurioje nustatyta šiltnamio efektą sukeliančių dujų (toliau taip pat – ŠESD) emisijos leidimų suteikimo Europos Sąjungoje prekiaujančioms įmonėms sistema.

2. Nors šis klausimas, žinoma, yra labai techninis – konkrečiai kalbant, ar anglies dioksido (CO2), kuris natūraliai išmetamas per gamybos procesą, žinomą kaip „Klauso procesas“, emisijai turi būti nemokamai suteikiami apyvartiniai taršos leidimai – vis dėlto jis turi didelę ekonominę reikšmę. Tai patvirtina aplinkybė, kad ExxonMobil Production Deutschland GmbH’s (toliau – ExxonMobil) už 2013–2019 m. laikotarpį yra pareiškusi reikalavimą dėl maždaug 3,5 mln. leidimų, kurių rinkos vertė siekia apie 78,5 mln. EUR ( 4 ). Prieš pradedant nagrinėti faktines aplinkybes ir kylančius teisinius klausimus vis dėlto pirmiausia būtina nurodyti svarbias teisės nuostatas.

II. Teisinis pagrindas

A. Sąjungos teisė

1. Direktyva 2003/87

3. Direktyvos 2003/87 taikymo sritis apibrėžta jos 2 straipsnio 1 dalyje, kurioje nustatyta: „Ši direktyva taikoma I priede nurodytoms veikloms, kurias vykdant išmetamos šiltnamio efektą sukeliančios dujos, ir II priede išvardytoms šiltnamio efektą sukeliančioms dujoms.“

4. Atitinkamos sąvokų apibrėžtys pateiktos jos 3 straipsnyje: „b) „emisijos“ – tai šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimai į atmosferą iš įrenginio šaltinių; <…> e) „įrenginys“ – tai stacionarusis techninis įrenginys, kuriame vykdoma viena arba daugiau iš I priede išvardytų veiklų ir bet kokios su ja susijusios kitos veiklos, kurios techniniu požiūriu yra susijusios su toje vietoje vykdoma veikla ir kurios galėtų turėti įtakos emisijoms ir teršimui.“

5. Direktyvos 2003/87 III skyriuje nustatytos taisyklės dėl stacionarių įrenginių. Jo 10 straipsnyje įtvirtintas principas, pagal kurį nuo 2013 m. visus apyvartinius taršos leidimus, išskyrus tuos, kurie suteikiami nemokamai pagal 10a ir 10c straipsnius, valstybės narės parduoda aukcionuose.

6. 10a straipsnis pavadintas „Nemokamo apyvartinių taršos leidimų suteikimo pereinamuoju laikotarpiu Bendrijos taisyklės“. Jo 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad Komisija priima visai Bendrijai taikomas ir visiškai suderintas įgyvendinimo priemones dėl nemokamų apyvartinių taršos leidimų paskirstymo.

7. Nors Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 11 dalyje nustatyta, kad nemokamai suteikiamų leidimų skaičius mažėja kiekvienais metais siekiant, kad 2027 m. nemokamų apyvartinių taršos leidimų visai nebūtų skiriama, šio straipsnio 12 dalyje nurodyta, kad sektoriuose arba jų pošakiuose, kuriems būdinga didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, toks mažėjimas netaikomas.

8. Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 13–18 dalyse išdėstytos taisyklės, kaip nustatyti, kuriems sektoriams arba jų pošakiams būdinga didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika.

9. Direktyvos 2003/87 12 straipsnio „Leidimų perleidimas, atsisakymas ir panaikinimas“ 3 dalyje nustatyta: „Valstybės narės užtikrina, kad kiekvienais metais ne vėliau nei balandžio 30 d. kiekvieno įrenginio operatorius atsisakytų tokio leidimų skaičiaus, kuris atitiktų bendrą per ankstesnius kalendorinius metus iš to įrenginio išmestų šiltnamio efektą skatinančių dujų kiekį <…> ir kad tie leidimai vėliau būtų panaikinti.“

10. 13 straipsnyje, reglamentuojančiame apyvartinių taršos leidimų galiojimą, nustatyta: „1. Nuo 2013 m. sausio 1 d. išduoti apyvartiniai taršos leidimai galioja emisijai per aštuonerių metų laikotarpį, pradedamą skaičiuoti nuo 2013 m. sausio 1 d. 2. Po keturių mėnesių nuo kiekvieno 1 dalyje nurodyto laikotarpio pradžios kompetentinga institucija panaikina nebegaliojančius apyvartinius taršos leidimus, kurių nebuvo atsisakyta ir kurie nebuvo panaikinti pagal 12 straipsnį. <…>“

11. 13 straipsnio nuostata buvo pakeista Direktyva 2018/410 ( 5 ). Dabar ji suformuluota taip: „2013 m. sausio 1 d. išduoti apyvartiniai taršos leidimai galioja neribotą laiką. Nuo 2021 m. sausio 1 d. išduotuose apyvartiniuose taršos leidimuose nurodoma, kuriuo dešimties metų laikotarpiu nuo 2021 m. sausio 1 d. jie buvo išduoti, ir jie galioja nuo pirmųjų to laikotarpio metų.“

2. Sprendimas 2011/278

12. Sprendimo 2011/278 12 konstatuojamojoje dalyje nustatyta: „tais atvejais, kai produkto santykinio taršos rodiklio nustatyti neįmanoma, tačiau jį gaminant išmetamos ŠESD, dėl kurių gali būti suteikiami nemokami ATL, tie ATL suteikiami remiantis bendraisiais alternatyviais skaičiavimo metodais. Siekiant, kad bent tam tikrose gamybos procesų dalyse būtų išmetama kuo mažiau ŠESD ir sutaupoma kuo daugiau energijos, sukurta trijų alternatyvių skaičiavimo metodų hierarchija. Šilumos vartojimo procesams, kuriuose naudojamas išmatuojamas šilumnešis, taikomas šilumos santykinis taršos rodiklis. Kai vartojama neišmatuojama šiluma, taikomas kuro santykinis taršos rodiklis. Šilumos ir kuro santykinių taršos rodiklių vertės nustatytos remiantis skaidrumo ir paprastumo principais, naudojant plačiai prieinamo kuro, laikytino antru pagal išmetamųjų ŠESD efektyvumą, pamatinę efektyvumo vertę, atsižvelgiant į efektyvaus energijos vartojimo būdus. Proceso metu išsiskiriančių ŠESD atveju ATL turėtų būti suteikiami remiantis ankstesnio laikotarpio išmetamųjų ŠESD kiekiu. Siekiant užtikrinti, kad suteikiant nemokamus ATL dėl tokių ŠESD būtų pakankamai skatinama mažinti išmetamųjų ŠESD kiekį ir kad nebūtų skirtingai traktuojamos proceso metu išsiskiriančios ŠESD, dėl kurių nemokami ATL suteikiami remiantis ankstesnio laikotarpio išmetamųjų ŠESD kiekiu. <…>“

13. Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto iv ir v papunkčiuose su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusi įrenginio technologinio proceso dalis apibrėžta taip: „h) su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusi įrenginio technologinio proceso dalis – [Direktyvos 2003/87] I priede išvardytos šiltnamio efektą sukeliančios dujos, kitos nei anglies dioksidas, išmetamos už I priede nurodytų sistemos, kurioje taikomas produkto santykinis taršos rodiklis, ribų, arba anglies dioksidas, išmetamas už I priede nurodytų sistemos, kurioje taikomas produkto santykinis taršos rodiklis, ribų vykdant kurios nors iš toliau nurodytų rūšių veiklą, ir ŠESD, išmetamos deginant nevisiškai oksiduotą anglį, susidariusią vykdant toliau nurodytų rūšių veiklą, siekiant pagaminti išmatuojamos šilumos, neišmatuojamos šilumos arba elektros energijos, su sąlyga, kad atimamas išmetamųjų ŠESD kiekis, kuris būtų susidaręs deginant tokį gamtinių dujų kiekį, kuris lygus sudegintos nevisiškai oksiduotos anglies techniškai panaudojamos energijos kiekiui: <…> iv) cheminė sintezė, kai reakcijoje dalyvauja anglies turintis metalas [turinti medžiaga] ir pagrindinė jos paskirtis nėra šilumos gamyba; v) anglies turinčių priedų ar žaliavų naudojimas, kai pagrindinis tikslas nėra šilumos gamyba; <…>“

14. Sprendimo 2011/278 6 straipsnyje aprašyta įrenginio technologinio proceso dalių sistema. Šiai bylai svarbiose dalyse nustatyta: „1. Taikydamos šį sprendimą valstybės narės kiekvieną įrenginį, atitinkantį nemokamo ATL suteikimo pagal [Direktyvos 2003/87] 10a straipsnį reikalavimus, prireikus padalija į vieną ar daugiau toliau išvardytų įrenginio technologinio proceso dalių: a) su produkto santykiniu taršos rodikliu susijusią įrenginio technologinio proceso dalį; b) su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusią įrenginio technologinio proceso dalį; c) su kuro santykiniu taršos rodikliu susijusią įrenginio technologinio proceso dalį; d) su proceso metu išsiskiriančiomis ŠESD susijusią įrenginio technologinio proceso dalį. Šios įrenginio technologinio proceso dalys turi kuo labiau atitikti fizines įrenginio dalis. <…> valstybės narės aiškiai atskiria, kurie su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusių įrenginio technologinio proceso dalių, su kuro santykiniu taršos rodikliu susijusių įrenginio technologinio proceso dalių ir su proceso metu išsiskiriančiomis ŠESD susijusių įrenginio technologinio proceso dalių procesai yra skirti sektoriams arba jų pošakiams, kuriems būdinga didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, kaip nustatyta Sprendimu 2010/2/ES. <…> 2. Visų įrenginio technologinio proceso dalių sąnaudų, produkcijos ir išmetamųjų ŠESD suma neturi būti didesnė už viso įrenginio sąnaudas, produkciją ir išmetamųjų ŠESD kiekį.“

15. Sprendimo 2011/278 7 straipsnio 7 dalyje ir 8 straipsnio 5 dalyje nustatyta, jog valstybės narės turi užtikrinti, kad nebūtų jokio įrenginio technologinio proceso dalių dubliavimosi ir dvigubo skaičiavimo.

3. Reglamentas Nr. 601/2012

16. Kaip numatyta Direktyvos 2003/87 14 straipsnio 1 dalyje, 2012 m. birželio 21 d. Komisijos reglamente (ES) Nr. 601/2012 dėl išmetamųjų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio stebėsenos ir ataskaitų teikimo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/87/EB ( 6 ) nustatytos tokios taisyklės.

17. Reglamento Nr. 601/2012 3 straipsnyje pateiktos tam tikros apibrėžtys, kurių nėra Direktyvoje 2003/87 arba Sprendime 2011/278, pavyzdžiui: „30) proceso metu išsiskiriančios ŠESD – šiltnamio efektą sukeliančios dujos, kurios yra ne degimo metu išsiskiriančios šiltnamio efektą sukeliančios dujos ir kurios išmetamos vykdant medžiagų reakcijas ar joms vykstant savaime arba šių medžiagų virsmo metu, įskaitant cheminę arba elektrolizės būdu atliekamą metalo rūdų redukciją, terminį cheminių medžiagų suardymą ir medžiagų, kurios naudojamos kaip produktai ar žaliavos, susidarymą; <…> 40) būdingasis CO2 – kuro sudedamąja dalimi laikomas CO2; <…>“

18. Reglamento Nr. 601/2012 2 straipsnyje nustatyta: „Šis reglamentas taikomas vykdant su Direktyvos [2003/87] I priede išvardytų rūšių veikla susijusių išmetamųjų ŠESD kiekio stebėseną bei teikiant ataskaitas. <…>“

19. Reglamento Nr. 601/2012 48 straipsnyje, reglamentuojančiame būdingąjį CO2, įtvirtinta: „1. Būdingasis CO2, kuris perduodamas į įrenginį, įskaitant gamtinėse dujose ar išmetamosiose dujose, pvz., aukštakrosnių dujose ar koksavimo krosnių dujose, esantį CO2, įskaičiuojamas į to kuro išmetamųjų teršalų faktorių. <…> Tačiau jeigu būdingasis CO2 iš įrenginio išmetamas į atmosferą arba perduodamas subjektams, kuriems ta direktyva netaikoma, šis CO2 kiekis priskiriamas to įrenginio, iš kurio jis buvo išmestas, išmetamosioms ŠESD. <…>“

4. Sprendimas 2015/1814

20. Sprendimu 2015/1814 ( 7 ) sukurtas rinkos stabilumo rezervas, skirtas struktūriniam pasiūlos ir paklausos disbalansui mažinti. Sprendimo 2015/1814 1 straipsnio 2, 3 ir 5 dalyse nustatyta, kurie apyvartiniai taršos leidimai perkeliami į šį rinkos rezervą. Jose įtvirtinta: „2. 900 mln. apyvartinių taršos leidimų, 2014–2016 m. atskaitytų iš aukcionui skirtų apyvartinių taršos leidimų, kaip, vadovaujantis [Direktyvos 2003/87] 10 straipsnio 4 dalimi, nustatyta Reglamente (ES) Nr. 176/2014, neturi būti pridedama prie apyvartinių taršos leidimų, kuriuos ketinama skirti aukcionui 2019 ir 2020 m., bet jie turi būti perkeliami į rezervą. 3. Apyvartiniai taršos leidimai, nepaskirstyti įrenginiams vadovaujantis [nuostata dėl naujiems rinkoms dalyviams skirto rezervo] ir, apyvartiniai taršos leidimai, nepaskirstyti įrenginiams dėl to, kad taikomos [nuostatos dėl veiklos nutraukimo], 2020 m. perkeliami į rezervą. <…> <…> 5. Kasmet apyvartinių taršos leidimų skaičius, atitinkantis 12 % bendro apyvartoje buvusių apyvartinių taršos leidimų skaičiaus <…>, išskaičiuojamas iš apyvartinių taršos leidimų, kuriuos valstybės narės ketina pateikti aukcionui pagal [Direktyvos 2003/87] 10 straipsnio 2 dalį skaičiaus ir per 12 mėnesių laikotarpį, kuris prasideda tų metų rugsėjo 1 d., perkeliamas į rezervą, nebent tas į rezervą perkeltinų apyvartinių taršos leidimų skaičius būtų mažesnis kaip 100 milijonų. <…>“

B. Vokietijos teisė

1. Treibhausgas‑Emissionshandelsgesetz (TEHG)

21. 2011 m. galiojusios redakcijos Treibhausgas‑Emissionshandelsgesetz (Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos įstatymas, toliau – TEHG) ( 8 ) 7 straipsnio 2 dalies formuluotė atitiko Direktyvos 2003/87 13 straipsnio formuluotę ( 9 ).

22. TEHG 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „(1) Įrenginį eksploatuojantiems veiklos vykdytojams apyvartiniai taršos leidimai suteikiami nemokamai pagal <…> Direktyvos [2003/87] 10a straipsnyje <…> ir <…> Sprendime [2011/278] <…>įtvirtintus principus.“

23. TEHG I priedo 2 dalies „Veiklos“ 1 punkte tarp įrenginių, kurių išmetamos šiltnamio efektą sukeliančios dujos patenka į šio įstatymo taikymo sritį, nurodyti „kuro deginimo įrenginiai, kurių kiekvieno visas nominalus šiluminis našumas yra 20 [megavatų (MW)] arba daugiau. <…>“

C. Zuteilungsverordnung 2020

24. Zuteilungsverordnung über Treibhausgas-Emissionsberechtigungen 2020 ( 10 ) (Nutarimas dėl šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų suteikimo 2013–2020 m. prekybos laikotarpiu, toliau – ZuV 2020) 2 straipsnio 29 punkto b papunkčio ee dalyje pateikta su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusios įrenginio technologinio proceso dalies apibrėžtis, atitinkanti pateiktąją Sprendimo 2011/78 3 straipsnio h punkto v papunktyje.

25. ZuV 2020 3 straipsnio „Paskirstymo elementų nustatymas“ 1 dalyje nustatyta: „Paraiškoje dėl nemokamų apyvartinių taršos leidimų suteikimo įrenginiui visos sąnaudos, produkcija ir su jomis susijusios atitinkamos išmetamos šiltnamio efektą sukeliančios dujos <…> nustatytu atskaitos laikotarpiu paskirstomos toliau nurodytiems elementams, dėl kurių prašoma leidimo: 1) vienam arba daugiau elementų, dėl kurių prašoma leidimo, susijusių su produkto išskiriamu šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekiu pagal <…> [su produktu susijusiam elementui, dėl kurio prašoma leidimo]; 2) su išskiriamu šilumos kiekiu susijusiam elementui, dėl kurio prašoma leidimo <…>, jeigu jis neapima 1 punkte nurodytų elementų, dėl kurių prašoma leidimo; 3) su kuro santykiniu taršos rodikliu susijusiam elementui, dėl kurio prašoma leidimo <…>, jeigu jis neapima 1 ir 2 punktuose nurodytų elementų, dėl kurių prašoma leidimo; ir 4) su procese išsiskiriančiomis šiltnamio efektą sukeliančiomis dujomis susijusiam elementui, dėl kurio prašoma leidimo, nurodytam 2 straipsnio 29 dalyje, jeigu jis neapima 1–3 punktuose nurodytų elementų, dėl kurių prašoma leidimo.“

III. Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme

26. ExxonMobil Production Deutschland GmbH (toliau – ExxonMobil) Grosenknetene (Vokietija) valdo gamtinių dujų apdirbimo įrenginį, kuriame išgauna sierą (toliau – įrenginys). Kadangi vykdant šią veiklą deginamas kuras ir įrenginio visas nominalus šiluminis našumas viršija 20 MW, šis įrenginys patenka į TEHG ( 11 ), kuriuo Direktyva 2003/87 perkelta į nacionalinę teisę ( 12 ), taikymo sritį.

27. Tą įrenginį sudaro, be kita ko, sieros išgavimo įrenginys (susidedantis iš Klauso įrenginių, garo perkaitintuvo, garo katilo ir dujinio variklio įrenginio), sieros iš gamtinių dujų pašalinimo (išvalymo) ir džiovinimo prietaisai, išmetamųjų dujų valymo prietaisai ir avariniai fakelai. Klauso įrenginiai yra pagrindiniai išmetamo CO2 šaltiniai.

28. Įrenginyje apdorojamos natūraliuose telkiniuose gautos gamtinės dujos, kurias sudaro didelės koncentracijos sieros vandenilis (H2S), taip pat vandens garai (H2O), metanas (CH4) ir CO2. Dėl gamtinėse dujose esančios didelės H2S koncentracijos jos vadinamos ir rūgščiosiomis dujomis. CO2, kaip ir kitų sudedamųjų dalių, po žeme randamų gamtinių dujų sudėtyje yra natūraliai. Jo kiekis gali skirtis atsižvelgiant į gręžinį ir telkinį, bet, ExxonMobil teigimu ( 13 ), jų yra visose Europos gamtinių dujų telkiniuose. Tam, kad gamtinės dujos pasiektų tinklo operatoriaus nurodytą kokybę, prieš jas įleidžiant į dujotiekį iš gamtinių dujų turi būti iš dalies pašalintas CO2 ir kitos natūralios sudedamosios dalys.

29. Prieš tęsiant reikia trumpai apibūdinti šiai bylai labai svarbų Klauso procesą. Tai kelių etapų sieros pašalinimo iš dujų procesas, pavadintas jo išradėjo vokiečio pavarde ir nuo to laiko, kai 1883 m. dėl jo buvo išduotas Didžiosios Britanijos patentas, tapęs pramonės standartu. Taikant šį cheminį procesą, iš neapdorotose gamtinėse dujose esančio dujinio sieros vandenilio gaunama siera. Vis dėlto pažymėtina, kad kaip šio cheminio proceso natūralus šalutinis produktas išleidžiamas CO2, kuris pats nedalyvauja cheminių reakcijų, per kurias gaunama siera, sekoje.

30. Grosenkneteno gamtinių dujų apdirbimo įrenginyje rūgščiosios dujos išvalomos tirpikliu taikant cheminę absorbciją (sulfinolio procesas). Tirpiklis regeneruojamas, o išskirtas H2S Klauso įrenginiuose paverčiamas gryna skysta siera. Tuomet iš rūgščiųjų dujų pašalintas CO2, natūraliai esantis Klauso dujų sudėtyje, per kaminą išleidžiamas į atmosferą. CO2 nedalyvauja Klauso cheminėje reakcijoje, per kurią gaunama elementinė siera ( 14 ). Per terminį etapą pagaminta šiluma surenkama šilumos regeneravimo katile ir naudojama įrenginyje.

31. ExxonMobil pateikė prašymą dėl nemokamų apyvartinių taršos leidimų įrenginiui. Šis prašymas buvo grindžiamas skirtingų santykinių taršos rodiklių įvairiu paskirstymu. 2014 m. vasario 17 d. sprendimu Deutsche Emissionshandelsstelle (Vokietijos prekybos apyvartiniais taršos leidimais tarnyba; toliau – DEHSt) nemokamai suteikė ExxonMobil4216048 apyvartinius taršos leidimus 2013–2020 m. prekybos laikotarpiui. Šis leidimų suteikimas iš dalies buvo grindžiamas taikomu šilumos santykiniu taršos rodikliu ( 15 ) ir iš dalies – taikomu kuro santykiniu taršos rodikliu, atsižvelgiant į anglies dioksido nutekėjimo riziką. Vis dėlto DEHSt atsisakė ExxonMobil nemokamai suteikti apyvartinių taršos leidimų, kurių ji prašė dėl proceso metu išsiskiriančių šiltnamio efektą sukeliančių dujų. Šį atsisakymą ji grindė tuo, kad CO2 išmetamas ne dėl Klauso proceso – jis jau yra procese naudojamos žaliavos sudėtyje. Būtent dėl šio atsisakymo kilo šioje byloje nagrinėjamas ginčas.

32. ExxonMobil dėl šio sprendimo pareikštus prieštaravimus DEHSt atmetė 2019 m. spalio 7 d. sprendimu ( 16 ). Tame sprendime DEHSt pakartojo, kad remiantis proceso santykiniu taršos rodikliu pagal ZuV 2020 2 straipsnio 29 punkto b papunkčio ee dalyje nurodytą antrąjį variantą leidimai negali būti suteikti, nes CO2 yra tik asocijuotos dujos, išleistos kaip proceso atsitiktinis šalutinis produktas, ir pats nedalyvauja Klauso cheminėje reakcijoje. Taigi nemokami apyvartiniai taršos leidimai neturi būti suteikiami dėl Klauso proceso pabaigoje per kaminą į atmosferą išmetamo CO2.

33. ExxonMobil palaiko savo reikalavimą 2019 m. lapkričio 8 d.Verwaltungsgericht Berlin (Berlyno administracinis teismas, Vokietija, toliau – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) pateiktame skunde.

34. Byloje C‑682/17 ir šioje byloje yra ta pati pareiškėja. Vis dėlto šioje byloje aptariamas įrenginys nėra elektros energijos gamybos įrenginys, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2003/87 3 straipsnio u punktą ( 17 ). Be to, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ExxonMobil Grosenknetene esančiame įrenginyje elektra gaminama naudojant didelio naudingumo termofikaciją, taigi bendrai negalima atmesti galimybės jam skirti nemokamų apyvartinių taršos leidimų (Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 4 dalis). Kadangi byloje C‑682/17 aptarto įrenginio atveju taip nebuvo, Teisingumo Teismas – jau dėl šios priežasties – nusprendė, kad ExxonMobil neturi teisės gauti nemokamų leidimų šiam įrenginiui. Dėl šių išvadų nebuvo būtina atsakyti į toliau nurodytus klausimus. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dabar dar kartą užduoda byloje C‑682/17, kurioje priimtas Sprendimas ExxonMobil Production Deutschland, pateiktus 3 klausimą su a ir b punktais ir 4 klausimą – jie įtraukti į šioje byloje pateiktus 1–4 klausimus.

35. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar per vadinamąjį Klauso procesą, kai apdorojant gamtines dujas (rūgščiųjų dujų pavidalu) iš dujų mišinio atskiriamas CO2, natūraliai esantis gamtinių dujų sudėtyje, į atmosferą išskirtas CO2 yra emisija, kuri, kaip tai suprantama pagal [Sprendimo 2011/278] 3 straipsnio h punkto pirmą sakinį, atsiranda dėl šio sprendimo 3 straipsnio h punkto v papunktyje numatyto proceso? 2. Ar pagal [Sprendimo 2011/278] 3 straipsnio h punkto pirmą sakinį išmetamas CO2 gali būti „rezultatas“ proceso, per kurį žaliavoje esantis CO2 išleidžiamas į atmosferą, tačiau per šį procesą papildomo CO2 nesusidaro, o gal pagal šią teisės nuostatą yra privalomai reikalaujama, kad į atmosferą išleidžiamas CO2 pirmiausia atsirastų kaip šio proceso rezultatas? 3. Ar pagal [Sprendimo 2011/278] 3 straipsnio h punkto v papunktį yra „naudojama“ anglies turinti žaliava, jeigu per vadinamąjį Klauso procesą natūraliai randamos gamtinės dujos naudojamos sierai gaminti ir per tą procesą gamtinėse dujose esantis CO2 išleidžiamas į atmosferą, nors gamtinėse dujose esantis CO2 nedalyvauja per procesą vykstančioje cheminėje reakcijoje, o gal sąvoka „naudojimas“ reiškia, kad anglies dioksidas privalo dalyvauti vykstančioje cheminėje reakcijoje arba net būti jai būtinas? 4. Jeigu į 1–3 klausimus būtų atsakyta teigiamai: Jeigu įrenginys, kuriam taikoma šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, atitinka ir su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai keliamus reikalavimus, ir su procese išsiskiriančiomis šiltnamio efektą sukeliančiomis dujomis susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai keliamus reikalavimus, pagal kurį santykinį taršos rodiklį yra nemokamai skiriami apyvartiniai taršos leidimai? Ar pagal šilumos santykinį taršos rodiklį skiriamiems apyvartiniams taršos leidimams teikiama pirmenybė prieš pagal procese išsiskiriančių šiltnamio efektą sukeliančių dujų santykinį taršos rodiklį skiriamus apyvartinius taršos leidimus, o gal pagal procese išsiskiriančių šiltnamio efektą sukeliančių dujų santykinį taršos rodiklį skiriami apyvartiniai taršos leidimai turi pirmenybę prieš pagal šilumos ir kuro santykinius taršos rodiklius skiriamus leidimus todėl, kad aptariamu atveju teisė į pirmuosius yra specialioji? 5. Jeigu į 1–4 klausimus būtų atsakyta teigiamai: Ar teisė į papildomus nemokamus apyvartinius taršos leidimus trečiajam prekybos laikotarpiui gali būti įgyvendinta šiam laikotarpiui jau pasibaigus, suteikiant ketvirtojo prekybos laikotarpio leidimus, jeigu tokia teisė į leidimus teismo sprendimu pripažįstama jau pasibaigus trečiajam prekybos laikotarpiui, o gal trečiajam prekybos laikotarpiui pasibaigus neišnaudoti apyvartiniai taršos leidimai nebegali būti suteikti?“

36. ExxonMobil, Umweltbundesamt (Federalinė aplinkos agentūra, Vokietija) ( 18 ), atsakydamos į Teisingumo Teismo pateiktus klausimus, taip pat Vokietijos vyriausybė ( 19 ) ir Komisija Teisingumo Teismui pateikė rašytines pastabas ir jų atstovai dalyvavo 2021 m. vasario 24 d. posėdyje.

IV. Vertinimas

37. 1–3 klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar CO2, esančio žaliavoje, naudojamoje tam tikram produktui gaminti, ir nepatenkančio į produkto santykinio taršos rodiklio sistemą, išmetimas į atmosferą gali būti laikomas „su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusia įrenginio technologinio proceso dalimi“, kaip tai suprantama pagal Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunktį, jeigu aptariamas CO2 nedalyvauja cheminėje reakcijoje, per kurią pagaminamas produktas. Kadangi visi trys klausimai susiję su įvairiais Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunkčio aspektais, juos būtų patogu nagrinėti kartu.

A. Pirminės pastabos: apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos taikymas sieros gavimo procesui

38. Vis dėlto šiuose klausimuose daroma prielaida, kad apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema iš tiesų taikoma išmetamam gamtinėse dujose natūraliai esančiam CO2. Iš pirmo žvilgsnio atrodo keista apskritai nagrinėti šį klausimą, nes Teisingumo Teismas byloje C‑682/17, kurioje taip pat aptariamas Klauso įrenginys, jau yra nusprendęs, „kad įrenginys, kaip antai tas, dėl kurio kilo ginčas pagrindinėje byloje, patenka į Direktyvos 2003/87 taikymo sritį, taigi, ir į joje nustatytą apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą, ir visai neturi reikšmės tai, ar dėl šio įrenginio veiklos išmetamo CO2 natūraliai yra to įrenginio apdorojamoje pirminėje žaliavoje“ ( 20 ).

39. Nepaisydamos šio sprendimo, Vokietijos vyriausybė ir Komisija tvirtina, kad apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema taikoma tik šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimui deginant kurą (o šioje byloje aptariamu atveju taip nėra), o ne gamtinių dujų sudėtyje esančio CO2, kaip sieros išgavimo proceso natūralaus šalutinio produkto, išmetimui, kai jis pats nedalyvauja degimo procese. Jos teigia, kad šios dvi veiklos rūšys turi būti nagrinėjamos atskirai ( 21 ).

40. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, norėčiau grįžti prie Teisingumo Teismo byloje C‑682/17 nurodytų motyvų, bet nebūtinai dar kartą aptarti tuos pačius argumentus. Tai būtų tinkama, nes atrodo, kad šalys sutaria, jog abiejose bylose aptariami įrenginiai yra panašūs.

41. Byloje C‑682/17 Teisingumo Teismas išnagrinėjo Direktyvos 2003/87 2 straipsnio 1 dalies reikalavimus. Šioje nuostatoje apibrėžta tos direktyvos taikymo sritis, taigi, ir šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos taikymas. Pagal šią nuostatą direktyva taikoma jos II priede išvardytų šiltnamio efektą sukeliančių dujų (vienos iš išvardytų dujų yra CO2) išmetimui, jeigu šios dujos išmetamos vykdant „I priede nurodyt[ą] veikl[ą]“. Tarp šių veiklos kategorijų yra „kuro deginimas įrenginiuose, kurių visas nominalus šiluminis našumas didesnis nei 20 MW <…>“ ( 22 ).

42. Tuomet to sprendimo 47–53 punktuose Teisingumo Teismas konstatavo, kad pagal Direktyvos 2003/87 2 straipsnio 1 dalies ir 3 straipsnio b punkto (jame apibrėžta sąvoka „emisijos“) tekstą nereikalaujama, kad išmetamos šiltnamio efektą sukeliančios dujos būtų pagamintos vykdant I priede nurodytą veiklą. Šią nuomonę Teisingumo Teismas grindė Reglamento Nr. 601/2012 48 straipsnio 1 dalimi, susijusia su šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo stebėsena ir ataskaitų teikimu. Joje numatyta, kad būdingasis CO2, kaip jis apibrėžtas šio reglamento 3 straipsnio 40 punkte, kai jo yra gamtinėse dujose, įskaičiuojamas į to kuro išmetamųjų teršalų faktorių. Teisingumo Teismas taip pat rėmėsi Direktyvos 2003/87 tikslu, būtent skatinti taupų ir ekonomiškai efektyvų išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos mažinimą ( 23 ).

43. Iš šių argumentų išplaukia, kad Klauso įrenginius eksploatuojantys veiklos vykdytojai, kaip antai aptariamas šioje byloje, turi atsisakyti tam tikro apyvartinių taršos leidimų skaičiaus, kuris pagal Direktyvos 2003/87 12 straipsnio 3 dalį turi būti lygus bendram iš to įrenginio išmestų šiltnamio efektą skatinančių dujų kiekiui. Direktyvos 2003/87 3 straipsnio e punkte sąvoka „įrenginys“ apibrėžta kaip „stacionarusis techninis įrenginys, kuriame vykdoma viena arba daugiau iš I priede išvardytų veikl[os] [rūšių] ir bet koki[a] su ja susijus[i] kit[a] veikl[a], kur[i] techniniu požiūriu yra susijus[i] su toje vietoje vykdoma veikla ir kur[i] galėtų turėti įtakos emisijoms ir teršimui“. Ši apibrėžtis sudaro galimybę įtraukti atskirą įrenginį, jeigu jame vykdoma veikla yra techniškai arba kitaip susijusi su atitinkamu įrenginiu ( 24 ). Kita vertus, Vokietijos vyriausybės ir Komisijos argumentas, kad, jeigu viename įrenginyje vykdoma kelių rūšių veikla (kaip šioje byloje aptariamu atveju – I priede nurodytas kuro deginimas, kai įrenginio visas nominalus šiluminis našumas viršija 20 MW, taip pat I priede nenurodytas sieros gavimas), I priede nenurodytai veiklai apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema netaikoma ( 25 ), į šios nuostatos taikymo sritį nepatenka.

44. Byloje, kurioje priimtas Sprendimas Trinseo Deutschland ( 26 ) ir kurioje nagrinėtu atveju iš paties pareiškėjo įrenginio nebuvo išmetamos Direktyvos 2003/87 II priede nurodytos ŠESD, nors jame vykdoma veikla buvo įtraukta į šios direktyvos I priedą (taigi tam tikru požiūriu situacija buvo priešinga šioje byloje aptariamai situacijai), Komisija nurodė, kad taikant apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą reikia atsižvelgti į šilumos gamybos „netiesiogines emisijas“, taigi, jos nuomone, aiškinant emisijos turi būti atsietos nuo įrenginio. Vis dėlto Teisingumo Teismas vadovavosi Direktyvos 2003/87 3 straipsnio b punkto tekstu, kuriame šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimai yra susieti su įrenginiu. Aš pats nematau jokios priežasties nukrypti nuo šios aiškios formuluotės.

45. Dėl Sprendimo 2011/278 6 straipsnyje nustatyto įrenginių dalijimo į įrenginio technologinio proceso dalis pažymėtina, kad tai daroma tik analitiniais tikslais, siekiant taikyti santykinius taršos rodiklius. Šioje nuostatoje aiškiai nurodyta, kad tai daroma tik dėl Sprendimo 2011/278. Atsižvelgiant į šios nuostatos tekstą, kuriame nurodyta, kad įrenginiai padalijami į įrenginio technologinio proceso dalis, taip pat aišku, kad tas padalijimas neturi jokios įtakos sąvokai „įrenginys“, kaip tai apibrėžta Direktyvos 2003/87 3 straipsnio e punkte.

46. Atsižvelgdamas į šias aplinkybes manau, kad, remiantis Teisingumo Teismo byloje C‑682/17 padaryta išvada, apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema taikoma CO2 išmetimui ne tik per deginimo procesą, bet ir per tame pačiame įrenginyje vykstantį sieros gavimo procesą.

47. Dėl Komisijos teiginio, kad I priede nenurodytos veiklos įtraukimas į sistemą prieštarautų Sąjungos teisės aktų leidėjo sprendimui į sistemą įtraukti tik tą veiklą, kurią vykdant yra ypatinga galimybė ekonomiškai efektyviai sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisiją ( 27 ), Teisingumo Teismas byloje C‑682/17 jau yra pažymėjęs, kad „net jei rūgščiose dujose yra CO2, įrenginio, kaip antai to, dėl kurio kilo ginčas pagrindinėje byloje, vykdoma kuro deginimo veikla siekiant iš gamtinių dujų pašalinti sierą ir ją gauti taikant Klauso procesą, turi tam tikrą potencialą, dėl kurio gali būti sumažintas CO2 išmetimas, nes rūgščiosiose dujose esantis CO2 kiekis gali skirtis, nelygu šaltiniai. Priešingai, nei tvirtina ExxonMobil, šiuo atveju neturi reikšmės tai, kad šio kiekio negalima sistemingai numatyti“ ( 28 ).

B. 1–3 klausimai: ar per Klauso procesą apdorojant rūgščiąsias dujas į atmosferą išskiriamas CO2 yra „procese išsiskiriančios ŠESD“, kaip tai suprantama pagal Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunktį?

48. Nors Vokietijos vyriausybė, atstovaujama Federalinės ekonomikos ir energetikos ministerijos, ir Komisija nesutinka su Federaline aplinkos agentūra dėl to, ar gaunant sierą į atmosferą išskiriamam CO2 taikoma apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, šios trys šalys sutaria, kad už šias emisijas neturi būti suteikiami nemokami apyvartiniai taršos leidimai. Vis dėlto nereikėtų pamiršti, kad visi Vokietijos vyriausybės ir Komisijos argumentai, kad šios emisijos negali būti laikomos procese išsiskiriančiomis ŠESD, patenkančiomis į Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunkčio taikymo sritį, pateikiami atsižvelgiant į tai, kad, kaip nurodyta jų pastabose, ExxonMobil nėra įpareigota atsisakyti leidimų dėl šių emisijų.

49. Vis dėlto pirmieji trys prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai susiję su Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto, kuriame apibrėžta „su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusi įrenginio technologinio proceso dalis“, v papunkčio skirtingais elementais ( 29 ). Tam, kad ši nuostata būtų taikoma, turi būti tenkinamos toliau nurodytos sąlygos: turi būti i) išmetamas CO2; tai turi būti daroma ii) už I priede nurodytų sistemos, kurioje taikomas produkto santykinis taršos rodiklis, ribų; ir galiausiai tai turi būti daroma iii) dėl „anglies turinčių <…> žaliavų naudojimo, kai pagrindinis tikslas nėra šilumos gamyba“. Šalys sutaria, kad dvi pirmosios iš šių sąlygų yra tenkinamos. (Būdingasis) CO2 išmetamas kaip natūralus šalutinis produktas sieros gavimo proceso, kuriam nenustatytas produkto santykinis taršos rodiklis, pabaigoje ( 30 ). Taigi nesutariama dėl trečiosios sąlygos.

50. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo tris šio trečiojo kriterijaus aspektus: pirma, ar gali būti laikoma, kad dujose jau esantis CO2 išleidžiamas „vykdant“ kurį nors kitą procesą, ir, antra, ar gali būti laikoma, kad toks dujose jau esantis CO2„naudojamas“ procese, jeigu jis nedalyvauja cheminėje reakcijoje. Trečiasis aptariamas klausimas susijęs su tuo, ar kalbama apie „anglies turinčią žaliavą“. Šalys, siūlančios į šį trečiąjį klausimą atsakyti neigiamai, tvirtina, kad procese „naudojama“ žaliava yra ne rūgščiosios dujos, o veikiau sieros vandenilis, kurio sudėtyje CO2 nėra. Vis dėlto sutariama, kad sieros gavimo proceso pagrindinis tikslas nėra šilumos gamyba.

51. Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, kuriuo „pagal nusistovėjusius aiškinimo principus nuostatos aiškinimas pradedamas ir baigiamas“ ( 31 ), bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus ( 32 ).

1. Pažodinis aiškinimas

52. Pradėsime nuo Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunkčio teksto: CO2 turi būti išmetamas dėl anglies turinčių priedų ar žaliavų naudojimo, kai pagrindinis tikslas nėra šilumos gamyba. Kadangi anglies dioksido emisija turi būti veikiau proceso, o ne anglies dioksido gamybos, rezultatas, man atrodo, kad pagal šios nuostatos tekstą į jos taikymo sritį tikrai patenka atvejai, kai būdingasis CO2 išmetamas proceso, kaip antai Klauso proceso, pabaigoje, nors per tą procesą jis faktiškai nedalyvauja cheminėje reakcijoje ( 33 ). Gerokai sudėtingesnis klausimas – ar galima teigti, kad toks CO2 išleidžiamas dėl to, kad naudojamas anglies turintis priedas arba žaliava.

53. Kita vertus, dėl sąvokos „žaliava“ man abejonių nekyla. Žodyne Cambridge Dictionary ( 34 ) nurodyta, kad „žaliava“ (angl. „raw material“) – tai „bet kuri medžiaga, kaip antai natūrali nafta, medvilnė arba cukrus, kol ji nėra perdirbta tam, kad būtų naudojama (angl. „any material, such as oil, cotton, or sugar in its natural condition, before it has been processed for use“). Žinoma, tiesa, kad per Klauso procesą faktiškai apdorojamas tik sieros vandenilis, o rūgščiosiose dujose esantis CO2 tik perleidžiamas per Klauso įrenginį, bet procese nedalyvauja. Vis dėlto atsižvelgdamas į paprastą žodžio reikšmę nemanau, kad sąvoka „žaliava“ apima tik medžiagos dalis, kurios aktyviai apdorojamos. Gali būti, kad Federalinė aplinkos agentūra teisingai nurodė, kad, jeigu CO2 būtų atskirtas nuo rūgščiųjų dujų prieš jas apdorojant Klauso įrenginyje, CO2 nebūtų žaliava, nes nebūtų toliau apdorojamas, o likusios dujos – būtų ( 35 ). Vis dėlto, jeigu šis pirminis veiksmas neatliekamas, tai nereiškia, kad medžiaga, kurios sudėtyje yra CO2 ir kuri patenka į įrenginį tam, kad būtų apdorota, nėra žaliava vien todėl, kad apdorojama tik jos dalis.

54. Vis dėlto priežastinio ryšio klausimas, t. y. ar galima teigti, kad CO2 išmetamas dėl to, kad naudojama ta žaliava, yra ne toks aiškus. Šiuo atveju taikant pažodinį aiškinimą veikiau darytina išvada, kad tai nepatenka į Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunkčio formuluotę. Tarp tame pačiame žodyne Cambridge Dictionary ( 36 ) pateiktų apibrėžčių šiuo atveju vartojamą sąvoką labiausiai atitinka ši: „veiksmas, kai kažkas naudojamas, arba kažko naudojimo laikotarpis“ (angl. „the act of using something, or a period of time when something is being used“), kai veiksmažodis „naudoti“ (angl. „use“) reiškia „nukreipti kažką, kaip antai įrankį, įgūdį arba pastatą, tam tikram tikslui“ (angl. „to put something such as a tool, skill, or building to a particular purpose“) ( 37 ). Manau, kad šis nukreipimas tam tikram tikslui reiškia, kad su ta žaliavos sudėtyje esančia dalimi, būtent anglies kiekiu, apie kurią konkrečiai kalbama, atliekama daugiau veiksmų.

55. Šalys sutaria, kad CO2 nedalyvauja per Klauso procesą vykstančioje cheminėje reakcijoje. Vis dėlto ExxonMobil tvirtina, kad ji vis tiek tam tikru būdu panaudoja būdingąjį CO2. ExxonMobil teigia, kad CO2 per Klauso procesą atlieka procedūrinį vaidmenį kaip nedegiosios dujos – reguliuoja temperatūrą ir, kai gaunama siera, užtikrina techniškai būtiną degimo temperatūros kontrolę. Atrodo, kad Federalinė aplinkos agentūra to neginčija. Tačiau, kaip per teismo posėdį pažymėjo jos atstovas, tai nėra būtinas vaidmuo, nes yra kitų būdų tam pačiam rezultatui pasiekti ( 38 ). Dėl to kyla dar vienas klausimas – ar tam, kad procesas būtų laikomas su per jį išsiskiriančiomis ŠESD susijusia įrenginio technologinio proceso dalimi, pakanka tam tikro CO2 naudojimo, ar jo naudojimas turi būti būtinas procesui ( 39 ).

56. Taip pat buvo teigiama, kad Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto iv papunktyje konkrečiai kalbama apie „cheminę sintezę, kai reakcijoje dalyvauja anglies turintis metalas [turinti medžiaga]“, o šio sprendimo 3 straipsnio h punkto v papunktyje – ne, todėl pagal šią nuostatą negalima reikalauti tokio dalyvavimo reakcijoje.

57. Šiame etape norėčiau sustoti ir, nors manau, kad, atsižvelgiant į Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunktyje vartojamą svarbią sąvoką „naudojimas“, ši nuostata turi būti aiškinama taip, kad CO2 vaidmuo procese turi būti aktyvus ir būtinas, pagal suformuotą jurisprudenciją aiškinant galbūt vertėtų atsižvelgti į bendrą Direktyvos 2003/87 ir Sprendimo 2011/278 struktūrą ir šiais aktais siekiamus tikslus ( 40 ).

2. Kontekstinis ir teleologinis aiškinimas

58. Kiek tai susiję su Direktyva 2003/87, taigi, ir su ją įgyvendinančiu Sprendimu 2011/278, pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją Direktyva 2003/87 siekiama sukurti šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą, kuria siekiama sumažinti šių dujų emisiją į atmosferą tiek, kad ji būtų tokio lygio, kad pavojingas antropogeninis poveikis nesutrikdytų klimato sistemos, ir kurios galutinis tikslas yra aplinkos apsauga ( 41 ). Ši sistema grindžiama ekonomine logika, pagal kurią visi jos dalyviai skatinami išmesti mažiau šiltnamio efektą sukeliančių dujų, nei jie turi teisę pagal pirma suteiktus leidimus, kad galėtų juos perleisti kitiems dalyviams ( 42 ). Siekiant šio tikslo Direktyvos 2003/87 10a straipsnyje nustatyta, kad tam tikrų veiklos sektorių įrenginiams suteikiami nemokami apyvartiniai taršos leidimai, kurių skaičius pagal šios nuostatos 11 dalį 2013–2020 m. laikotarpiu laipsniškai mažinamas, siekiant, kad 2027 m. šių nemokamų apyvartinių taršos leidimų visai nebūtų skiriama ( 43 ).

59. Tai reiškia, kad suderinto nemokamo apyvartinių taršos leidimų suteikimo pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnį taisyklės, nustatytos Sprendime 2011/278, yra išimtinio (ir, žinoma, laikino) pobūdžio. Be to, Sprendimo 2011/278 3 straipsnio c, d ir h punktuose ( 44 ) apibrėžti vadinamieji „alternatyvūs santykiniai taršos rodikliai“, kurie taikomi tik jeigu „susijusios išmetamosios ŠESD, kurių neapima su produkto santykiniu taršos rodikliu susijusi įrenginio technologinio proceso dalis“ ( 45 ), „išmetamos už <…> sistemos, kurioje taikomas produkto santykinis taršos rodiklis, ribų“ ( 46 ). Sprendime INEOS Teisingumo Teismas jau padarė išvadą, kad Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto iv papunktis negali būti aiškinamas plačiai ( 47 ). Tas pat pasakytina apie visas Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkte išvardytas veiklos rūšis.

60. Atsižvelgdamas į šias aplinkybes, negaliu pritarti požiūriui, pagal kurį tai, kad Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto iv papunktyje konkrečiai kalbama apie anglies turinčios medžiagos dalyvavimą cheminėje sintezėje, o šio sprendimo 3 straipsnio h punkto v papunktyje – ne, reiškia, jog pastarojoje nuostatoje esanti sąvoka „naudojimas“ turi būti aiškinama taip plačiai, kad ši sąvoka šiai nuostatai nebebūtų taikoma vien siekiant ją atskirti nuo atvejų, patenkančių į pirmosios nuostatos taikymo sritį. Iš tiesų sąvoka „naudojimas“ yra platesnė ir gali apimti „naudojimą“, nesusijusį su chemine reakcija. Vis dėlto sąvoka „naudojimas“ reiškia, kad žaliava, kurios sudėtyje yra anglies dioksido, turi būti būtina pagrindiniam tikslui (kuris nėra šilumos gamyba) ( 48 ).

61. Tokį siauresnį aiškinimą galėtų patvirtinti Reglamento Nr. 601/2012 3 straipsnio 30 punkte pateikta sąvokos „proceso metu išsiskiriančios ŠESD“ apibrėžtis. Pagal šią apibrėžtį „proceso metu išsiskiriančios ŠESD – šiltnamio efektą sukeliančios dujos, kurios yra ne degimo metu išsiskiriančios šiltnamio efektą sukeliančios dujos ir kurios išmetamos vykdant medžiagų reakcijas ar joms vykstant savaime arba šių medžiagų virsmo metu <…>“. Tačiau rūgščiųjų dujų sudėtyje esantis CO2 nėra išmetamas vykdant medžiagų reakcijas ar joms vykstant savaime arba šių medžiagų virsmo metu.

62. Reglamente Nr. 601/2012 reglamentuojama išmetamųjų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio stebėsena ir ataskaitų teikimas. Direktyvos 2003/87 14 straipsnyje buvo nustatyta, kad Komisija dėl to turi priimti reglamentą. Taigi Reglamente Nr. 601/2012 nenustatomi ir juo labiau neapibrėžiami atvejai, kai apyvartiniai taršos leidimai suteikiami nemokamai. Dėl tos pačios priežasties atsižvelgiant į tai, kad Reglamento Nr. 601/2012 48 straipsnyje yra nuostata, kurioje nurodyta, kuriam įrenginiui turi būti priskirtas būdingasis CO2 vykdant ŠESD kiekio stebėseną ir teikiant ataskaitas, negalima užtikrintai spręsti, ar dėl tokių būdingųjų ŠESD gali būti nemokamai suteikiami leidimai išmesti procese išsiskiriančias ŠESD.

63. Kaip generalinis advokatas H. Saugmandsgaard Øe jau pažymėjo išvadoje byloje ExxonMobil Production Deutschland, Reglamento Nr. 601/2012 3 straipsnio 30 punkte pateikta sąvoka „proceso metu išsiskiriančios ŠESD“ ir Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkte pateikta sąvoka „su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusi įrenginio technologinio proceso dalis“ sutampa tik iš dalies, nes didžiajai daliai „proceso metu išsiskiriančių ŠESD“ taikomi produkto santykiniai taršos rodikliai, numatyti minėto sprendimo I priede ( 49 ).

64. Taip pat nenorėčiau daug reikšmės teikti tam, kad Reglamento Nr. 601/2012 48 straipsnio 1 dalyje yra nuostata, kurioje įtvirtinta, kad „būdingasis CO2, kuris perduodamas į įrenginį, įskaitant gamtinėse dujose <…> esantį CO2, įskaičiuojamas į to kuro išmetamųjų teršalų faktorių“. Jeigu gamtinės dujos būtų laikomos kuru ( 50 ), kaip Teisingumo Teismas nurodo byloje C‑682/17 priimtame sprendime ( 51 ), Reglamento Nr. 601/2012 48 straipsnio 1 dalyje vis tiek tik nustatyta taisyklė dėl stebėsenos metodo. Joje nėra jokios konkrečios informacijos apie tai, ar dėl tokių būdingųjų ŠESD gali būti nemokamai suteikiami leidimai išmesti procese išsiskiriančias ŠESD.

65. Dėl Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunkčio ir su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusių įrenginio technologinio proceso dalių šalių požiūriai išsiskiria. ExxonMobil nuomone, kadangi pripažįstama, kad sieros gavimo pramonėje kyla anglies dioksido nutekėjimo rizika, turi būti nemokamai suteikiami apyvartiniai taršos leidimai dėl išmetamo būdingojo CO2. ExxonMobil mano, kad, atsižvelgiant į šį „neišvengiamą rezultatą“, turi būti taikomas Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunktis, nes akivaizdu, kad netaikoma jokia kita nuostata. O Federalinė aplinkos agentūra teigia, kad su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusios įrenginio technologinio proceso dalys gali būti pripažintos tik dėl ŠESD, kurios išmetamos vykdant vienos iš Direktyvos 2003/87 I priede nurodytų kategorijų veiklą. Kadangi šioje byloje aptariamu atveju į šią kategoriją patenka tik kuro deginimas, darytina išvada, kad nemokamų apyvartinių taršos leidimų suteikimo klausimas gali būti svarstomas tik dėl vykdant šią veiklą išmetamų ŠESD, jeigu, kaip šioje byloje aptariamu atveju, nėra nustatytas produkto išskiriamų ŠESD santykinis taršos rodiklis. Tai reikštų, kad 3 straipsnio h punktu siekiama nustatyti tik tai, kad nemokami apyvartiniai taršos leidimai suteikiami tais atvejais, kai CO2 išmetamas vykdant (papildomą) į Direktyvos 2003/87 I priedą įtrauktą veiklą, išskyrus kuro deginimą, kuriai nenustatytas produkto santykinis taršos rodiklis.

a) „Didelės anglies dioksido nutekėjimo rizikos“ vaidmuo apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemoje

66. Kaip nurodyta Direktyvos 2009/29 24 konstatuojamojoje dalyje, anglies dioksido nutekėjimas reiškia situaciją, kai tuo atveju, jei „kitos išsivysčiusios šalys ir kiti pagrindiniai teršėjai nepasirašytų [ambicingo tarptautinio susitarimo dėl klimato kaitos], dėl to galėtų padidėti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijų kiekis trečiosiose šalyse, kur pramonei negaliotų panašūs anglies dioksido apribojimai <…> Dėl to galėtų sumažėti aplinkosaugos vientisumas ir Bendrijos veiksmų nauda“ ( 52 ). Siekiant to išvengti, Direktyvoje 2003/87 nustatytos specialios priemonės. Pirma, pagal jos 10a straipsnio 12 dalį trečiuoju prekybos laikotarpiu nemokamai skiriama iki 100 % metinių apyvartinių taršos leidimų skaičiaus – jie suteikiami pagal šios direktyvos 10a straipsnio 1 dalį ( 53 ). Kitaip yra, kalbant apie įrenginius sektoriuose ir jų pošakiuose, kuriuose nekyla didelės anglies dioksido nutekėjimo rizikos – jiems 2013 m. nemokamai suteikiamų apyvartinių taršos leidimų pradinis skaičius buvo tik 80 % pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 11 dalį suteikiamo skaičiaus. Pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 11 dalį šiuose sektoriuose nemokamų apyvartinių taršos leidimų skaičius toliau kiekvienais metais mažinamas vienodomis dalimis taip, kad 2020 m. liktų 30 % nemokamų apyvartinių taršos leidimų ( 54 ).

67. Be to, tos direktyvos 10a straipsnio 6 dalyje nustatyta, kad „valstybės narės taip pat gali priimti finansines priemones, skirtas sektoriams arba jų pošakiams, kuriems, kaip nustatyta, gresia didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, susijusi su šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisija, dėl kurios kylančioms sąnaudoms įtakos turėjo elektros kainos, siekiant kompensuoti šias sąnaudas, jei remiamasi taikomomis ir priimamomis šios srities valstybės pagalbą reglamentuojančiomis taisyklėmis“.

68. Atsižvelgiant į tai akivaizdu, kad, kaip byloje ArcelorMittal Atlantique ir Lorraine pateiktoje išvadoje jau pažymėjo generalinis advokatas N. Wahl, „direktyvoje nenurodyta, jog sektoriams, kuriems būdinga didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, visomis aplinkybėmis turi būti skiriami nemokami taršos leidimai, kurie atitinka visą jų išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį“ ( 55 ). Kiek tai susiję su nemokamų apyvartinių taršos leidimų suteikimu, veikiau nustatytas imperatyvus reikalavimas nemokamus apyvartinius taršos leidimus suteikti vadovaujantis pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 1 dalį priimtomis taisyklėmis. Pagal jas nustatomas preliminarus leidimų skaičius. Tik tada galima taikyti Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 12 dalį, nemažinant nustatyto leidimų skaičiaus. Šiose nuostatose neužsimenama apie tai, kad į „didelę anglies dioksido nutekėjimo riziką“ reikia atsižvelgti, kai sprendžiama, ar galima nemokamai suteikti apyvartinių taršos leidimų ( 56 ).

69. Atsižvelgiant į visas šias aplinkybes galima daryti išvadą, kad platus Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunktyje nustatyto priežastinio ryšio reikalavimo aiškinimas vien todėl, kad manoma, jog nagrinėjamam procesui būdinga didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, prieštarautų Direktyvos 2003/87 tekstui ir sistemai.

b) „Su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusios įrenginio technologinio proceso dalies“ tikslas

70. ExxonMobil tvirtina, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkte apibrėžtas „su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusias įrenginio technologinio proceso dalis“ yra nustatęs tam, kad sukurtų įrenginio technologinio proceso dalis, skirtas procesams, per kuriuos neišvengiamai išmetamas CO2, bet kuriems nėra nustatytas produkto santykinis taršos rodiklis. Vis dėlto iš Sprendimo 2011/278 tai aiškiai neišplaukia. Sprendimo 2011/278 12 konstatuojamojoje dalyje tik nurodyta, kad „tais atvejais, kai produkto santykinio taršos rodiklio nustatyti neįmanoma, tačiau jį gaminant išmetamos ŠESD, dėl kurių gali būti suteikiami nemokami ATL, tie ATL suteikiami remiantis bendraisiais alternatyviais skaičiavimo metodais. <…> Proceso metu išsiskiriančių ŠESD atveju ATL turėtų būti suteikiami remiantis ankstesnio laikotarpio išmetamųjų ŠESD kiekiu“ ( 57 ).

71. Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje nustatyta, kad „iš esmės kiekvienam sektoriui ir jo pošakiui taikomas santykinis taršos rodiklis apskaičiuojamas nuo galutinio produkto, o ne nuo žaliavų, siekiant, kad per visą atitinkamo sektoriaus arba jo pošakio gamybos procesą būtų kuo labiau sumažintos šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos ir padidėtų energijos naudojimo efektyvumas“ ( 58 ). Tai reiškia, kad proceso metu išsiskiriančios ŠESD paprastai įtraukiamos į produkto santykinį taršos rodiklį. Vis dėlto ne visada buvo įmanoma nustatyti produkto santykinį taršos rodiklį. Viena iš priežasčių yra ta, kad daugelis įrenginių į apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą įtraukti tik todėl, kad juose veikia kuro deginimo įrenginiai, kurių visas nominalus šiluminis našumas didesnis nei 20 MW. Ši plati sąvoka apima įrenginius įvairiuose sektoriuose, kurie kitais požiūriais nėra įtraukti į apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą. Kaip paaiškinta Europos Komisijos užsakytame tyrime „Nemokamo apyvartinių taršos leidimų suteikimo Europos Sąjungos apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemoje po 2012 m. metodika“ („Methodology for the free allocation of emission allowances in the ES ETS post 2012“), įrenginiai, kurių visas nominalus šiluminis našumas mažesnis nei 20 MW arba kuriems šiluma tiekiama iš kitiems asmenims priklausančių įrenginių, į apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą nepatenka. Taigi, jeigu didelė dalis produktą gaminančių gamybos įrenginių į apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą nepatenka, nustatyti produkto santykinį taršos rodiklį yra sudėtinga ( 59 ). Šiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į tokio pobūdžio atvejus, buvo sukurti metodai, kuriuos būtų galima vadinti alternatyviais skaičiavimo metodais.

72. Visa tai reiškia, kad nėra tiesioginio ryšio tarp to, kad emisijos negalima išvengti, ir alternatyvių skaičiavimo metodų. Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 3 dalis, kurioje konkrečiai nurodyta, kad nemokami apyvartiniai taršos leidimai nesuteikiami tik elektros energijos gamybos įrenginiams (su tam tikromis išimtimis), taip pat nepatvirtina tokio plataus požiūrio. Būtų buvę lengva numatyti, kad tęstinis (angl. grandfathering) metodas turi būti taikomas visoms į apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą įtrauktoms emisijoms, išskyrus tas, kurioms taikomas proceso santykinis taršos rodiklis, šilumos santykinis taršos rodiklis arba kuro santykinis taršos rodiklis. Vis dėlto buvo nuspręsta nustatyti specialią su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusios įrenginio technologinio proceso dalies apibrėžtį. Be to, kaip per posėdį pažymėjo Federalinės aplinkos agentūros atstovas, net jeigu nustatytas produkto santykinis taršos rodiklis, jis nebūtinai taikomas visoms išmetamoms ŠESD, kurios yra neišvengiami cheminių procesų šalutiniai produktai ( 60 ).

73. Taigi, atrodo, kad Direktyva 2003/87 nesiekiama nustatyti, kad nemokami apyvartiniai taršos leidimai suteikiami dėl kiekvienos emisijos, kuri yra neišvengiamas pramoninio cheminio proceso, kaip antai Klauso proceso, naudojimo šalutinis produktas ( 61 ).

74. Atsižvelgdamas į pateiktą teleologinę analizę darau išvadą, kad CO2, išmetamas į atmosferą perdirbant gamtines dujas (rūgščiųjų dujų pavidalu) per vadinamąjį Klauso procesą, per kurį gamtinėse dujose esantis CO2 atskiriamas iš dujų mišinio, atsiranda ne „vykdant“ Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunktyje nurodytą veiklą, nes rūgščiosios dujos, kurios yra anglies turinti žaliava, nėra „naudojamos“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, net jeigu, atsižvelgiant tik į nuostatos teksto formuluotę, reikia pripažinti, kad jis pats yra neaiškus.

C. 4 klausimas: ar yra skirtingų alternatyvių santykinių taršos rodiklių hierarchija?

75. Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, kurį santykinį taršos rodiklį taikyti, jeigu įrenginys atitinka su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai keliamus reikalavimus ir su procese išsiskiriančiomis šiltnamio efektą sukeliančiomis dujomis susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai keliamus reikalavimus.

76. Visų pirma pažymėtina, kad pagal SESV 267 straipsnyje įtvirtintą nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrą pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų šiam išspręsti nagrinėjamą bylą. Atsižvelgiant į tai, Teisingumo Teismui gali prireikus tekti performuluoti jam pateiktus klausimus ( 62 ).

77. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs eismas pažymėjo, kad, atsižvelgiant į atsakymus į 1–3 klausimus, šiuo atveju įmanoma, kad Klauso proceso metu susidaranti emisija gali atitikti ir su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusios įrenginio technologinio proceso dalies apibrėžtį, ir su procese išsiskiriančiomis šiltnamio efektą sukeliančiomis dujomis susijusios įrenginio technologinio proceso dalies apibrėžtį. Todėl manau, kad būtų patogu atsakyti į klausimą, kuris santykinis taršos rodiklis turi būti taikomas, jeigu išmetamos ŠESD iš tiesų atitiktų (priešingai, nei manau) su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai keliamus reikalavimus ir su procese išsiskiriančiomis šiltnamio efektą sukeliančiomis dujomis susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai keliamus reikalavimus ( 63 ). Tai apima platesnį klausimą, ar yra skirtingų alternatyvių santykinių taršos rodiklių hierarchija, jeigu įrenginys atitinka daugiau nei vieno iš jų kriterijus.

78. Beje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad jo 4 klausimas kiltų tik jeigu į 1–3 klausimus būtų atsakyta teigiamai. Kadangi siūlau į šiuos klausimus atsakyti neigiamai – tai reiškia, kad ExxonMobil įrenginiui negali būti nemokamai suteikti apyvartiniai taršos leidimai pagal proceso santykinį taršos rodiklį – nėra griežtai reikalaujama atsakyti į ketvirtąjį klausimą. Vis dėlto jį išnagrinėsiu, jeigu Teisingumo Teismas į pirmuosius tris klausimus atsakytų kitaip.

79. Šiuo klausimu ZuV 2020 3 straipsnio 1 dalyje pateikta Vokietijos įgyvendinimo teisės nuostata šiek tiek skiriasi nuo Sprendimo 2011/278 6 straipsnio teksto. Pirmojoje nuostatoje aiškiai nustatyta santykinių taršos rodiklių hierarchija. Paraiškas dėl apyvartinių taršos leidimų teikiantys subjektai turi priskirti sąnaudas, produkciją ir atitinkamas su jomis susijusias išmetamąsias šiltnamio efektą sukeliančias dujas tik prie vienos iš įrenginio technologinio proceso dalių. Šioje nuostatoje įtvirtinta, kad sąnaudos, produkcija ir atitinkamos su jomis susijusios išmetamosios ŠESD gali būti priskirtos prie su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusios įrenginio technologinio proceso dalies tik jeigu tokių sąnaudų, produkcijos ir atitinkamų su jomis susijusių ŠESD dar neapima su produkto santykiniu taršos rodikliu susijusi įrenginio technologinio proceso dalis. Sąnaudas, produkciją ir atitinkamas su jomis susijusias išmetamąsias ŠESD priskirti prie su kuro santykiniu taršos rodikliu susijusios įrenginio technologinio proceso dalies galima tik tuo atveju, jeigu jų dar neapima su produkto arba šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusi įrenginio technologinio proceso dalis. Galiausiai sąnaudos, produkcija ir atitinkamos išmetamosios ŠESD gali būti priskirtos prie su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusios įrenginio technologinio proceso dalies tik jeigu jų neapima kuri nors kita su santykiniu taršos rodikliu susijusi įrenginio technologinio proceso dalis ( 64 ).

80. Sprendimas 2011/278 šiek tiek mažiau aiškus, kiek tai susiję su alternatyvių santykinių taršos rodiklių tarpusavio santykiu, nors su šilumos, kuro santykiniu taršos rodikliu ir su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusių įrenginio technologinio proceso dalių apibrėžtyse, pateiktose atitinkamai 3 straipsnio c, d ir h punktuose, nurodyta, kad jos taikomos sąnaudoms, produkcijai ir su jomis susijusioms išmetamosioms ŠESD, kurių kitaip neapima su produkto santykiniu taršos rodikliu susijusi įrenginio technologinio proceso dalis. Vis dėlto, jeigu toliau pažvelgtume į su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai ir su kuro santykiniu taršos rodikliu susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai keliamus reikalavimus, pamatytume, kad, atsižvelgiant į pirmuosius, „sąnaudoms, produkcija ir su jomis susijusioms išmetamosioms ŠESD <…> susijusioms su toliau nurodytos išmatuojamos šilumos gamyba ir importu iš įrenginio ar kito vieneto, kuriems taikoma Sąjungos sistema, arba ir su jos importu, ir su jos gamyba“ ( 65 ), taikomi tam tikri papildomi su išmatuojama šiluma susiję reikalavimai. O su kuro santykiniu taršos rodikliu susijusios įrenginio technologinio proceso dalys siejamos su sąnaudomis, produkcija ir su jomis susijusiomis išmetamosiomis ŠESD, siejamomis su neišmatuojamos šilumos gamyba esant tam tikroms papildomoms sąlygoms.

81. Teisingumo Teismas tokią išvadą padarė ir Sprendime Borealis ir kt., jame konstatavo, kad su skirtingais santykiniais taršos rodikliais susijusių įrenginio technologinio proceso dalių apibrėžimai yra tarpusavyje nesuderinami ( 66 ). Dėl sąvokos „su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusi įrenginio technologinio proceso dalis“ apibrėžties jis manė, kad tokią išvadą galima padaryti todėl, kad „tik tam tikrų rūšių konkreti emisija, nurodyta to paties sprendimo 3 straipsnio h punkto i–vi punktuose, leidžia atlikti tokį kvalifikavimą“ ( 67 ). Be to, Teisingumo Teismas, remdamasis to sprendimo 12 konstatuojamąja dalimi, konstatavo, kad tiems atvejams, kai produkto santykinio taršos rodiklio nustatyti neįmanoma, tačiau jį gaminant išmetamos šilumos efektą sukeliančios dujos, dėl kurių galima suteikti nemokamus leidimus, sukurta trijų alternatyvių skaičiavimo metodų hierarchija ( 68 ).

82. Taigi galima padaryti išvadą, kad į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktą klausimą Teisingumo Teismas jau atsakė Sprendime Borealis ir kt. ( 69 ).

83. Su visa pagarba reikia pripažinti, kad ExxonMobil argumentai, jog nėra alternatyvių skaičiavimo metodų hierarchijos arba – subsidiariai – pirmenybė turi būti teikiama su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai, nes ji yra specialioji kitų dalių atžvilgiu, nėra įtikinami. Tokios nuomonės laikausi dėl toliau nurodytų priežasčių.

84. ExxonMobil tvirtina, kad su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusios įrenginio technologinio proceso dalys ir su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusios įrenginio technologinio proceso dalys gali sutapti. ExxonMobil nuomone, tai akivaizdu atsižvelgiant į tai, kaip pagal Sprendimo 2011/278 9 straipsnio 3 dalį nustatomas su šiluma susijęs ankstesnio laikotarpio veiklos lygis. Apyvartinių taršos leidimų suteikimas su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai priklauso nuo išmetamų ŠESD, susidariusių gaminant išmatuojamą šilumą. Šios emisijos atsiranda iš pagamintos šilumos, kuri matuojama teradžauliais per metus. O su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai bent jau pagal Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunktį būdinga tai, kad ŠESD išmetamos dėl proceso, kurio „pagrindinis tikslas nėra šilumos gamyba“. Taigi pagal Sprendimo 2011/278 9 straipsnio 5 dalį metinis ankstesnio laikotarpio veiklos lygis yra išsiskyrusių ŠESD kiekis, išreikštas CO2 ekvivalento tonomis. Šie argumentai susiję su klausimu, ar su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusi įrenginio technologinio proceso dalis ir su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusi įrenginio technologinio proceso dalis gali būti tame pačiame įrenginyje, bet dėl skirtingų išmetamų ŠESD.

85. Nors tikrai gali pasitaikyti atvejų, kai viename įrenginyje vienu metu yra dvi (arba daugiau) su skirtinga veikla susijusios įrenginio technologinio proceso dalys, tos pačios sąnaudos, produkcija ir išmetamosios ŠESD ( 70 ) negali būti priskirtos kelioms įrenginio technologinio proceso dalims, nes priešingu atveju galėtų kilti Sprendimo 2011/278 6 straipsnio 2 dalyje draudžiamo dubliavimosi ir dvigubo skaičiavimo grėsmė ( 71 ). Jeigu būtų daroma prielaida, kad tos pačios sąnaudos, produkcija ir išmetamosios ŠESD gali atitikti skirtingoms įrenginio technologinio proceso dalims taikomus kriterijus, Sprendimas 2011/278 būtų grindžiamas tokia samprata: kaip paaiškinta Europos Komisijos užsakytame tyrime „Nemokamo apyvartinių taršos leidimų suteikimo Europos Sąjungos apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemoje po 2012 m. metodika“, konkrečiai CO2 emisijai įtakos turi trys veiksniai. Tai – kuro rūšių derinio pasirinkimas, šilumos gamybos efektyvumas ir šilumos galutinio vartojimo efektyvumas. Nustatant produktų santykinius taršos rodiklius atsižvelgiama į visus šiuos tris veiksnius.

86. Visa tai atitinka Sprendimo 2011/278 1 konstatuojamąją dalį, kurioje nustatyta, kad pagal galimybes turi būti apibrėžiami ex ante santykiniai taršos rodikliai siekiant užtikrinti, kad apyvartiniai taršos leidimai būtų skirstomi skatinant mažinti išmetamųjų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį ir naudoti efektyvaus energijos vartojimo technologijas. Taikant šilumos gamybos santykinių taršos rodiklių, naudojamų su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusioms įrenginio technologinio proceso dalims, kuro rūšių derinio santykinių taršos rodiklių, naudojamų su kuro santykiniu taršos rodikliu susijusioms įrenginio technologinio proceso dalims, nustatymo metodus ir vadinamąjį tęstinį metodą (kurį taikant atsižvelgiama tik į ankstesnių laikotarpių duomenis ir kuris taikomas proceso metu išsiskiriančioms šiltnamio efektą sukeliančioms dujoms) neatsižvelgiama atitinkamai į vieną, du iš šių veiksnių arba į juos visus ( 72 ). Tai yra skirtingų alternatyvių santykių taršos rodiklių hierarchijos loginis pagrindas. Santykinių taršos rodiklių nustatymo metodams, kuriuos taikant skatinama mažinti išmetamųjų ŠESD kiekį, taikoma pirmenybė prieš su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusią įrenginio technologinio proceso dalį, kuriai tokių paskatų nenumatyta.

87. Taigi, jeigu nebūtų taikoma Sprendimo 2011/278 12 konstatuojamojoje dalyje apibūdintų skirtingų santykinių taršos rodiklių hierarchija, tai prieštarautų Direktyvos 2003/87 10a straipsnio ir Sprendimo 2011/278 sistemai.

88. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad tais atvejais, kai išmetamos ŠESD, kurioms taikoma apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, atitinka ir su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai, ir su procese išsiskiriančiomis ŠESD susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai taikomus reikalavimus, nemokami apyvartiniai taršos leidimai turi būti suteikiami remiantis šilumos santykiniu taršos rodikliu. Taip yra vien todėl, kad apyvartinių taršos leidimų suteikimui pagal su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusią įrenginio technologinio proceso dalį teikiama pirmenybė prieš jų suteikimą pagal su proceso metu išsiskiriančiomis ŠESD susijusią įrenginio technologinio proceso dalį.

D. 5 klausimas: ar teisė į nemokamus apyvartinius taršos leidimus trečiajam prekybos laikotarpiui gali būti įgyvendinta šiam laikotarpiui pasibaigus?

89. Penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar teisė į nemokamus apyvartinius taršos leidimus trečiajam prekybos laikotarpiui, kurią teismas pripažįsta jau pasibaigus tam prekybos laikotarpiui, gali būti įgyvendinta suteikiant nemokamus ketvirtojo prekybos laikotarpio leidimus ( 73 ). Kaip jau minėta, šį klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas užduoda tik jeigu į 1–4 klausimus būtų atsakyta teigiamai. Atsižvelgiant į mano atsakymus į tuos klausimus, šiuo atveju taip nėra. Vis dėlto siūlau išnagrinėti šį klausimą, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų kitaip.

90. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui abejonių šiuo klausimu iš esmės kyla dėl Bundesverwaltungsgericht (Federalinis aukščiausiasis administracinis teismas, Vokietija) jurisprudencijos. Šis teismas yra nusprendęs, kad prašymai (dėl kurių nėra priimtas sprendimas) suteikti papildomų apyvartinių taršos leidimų antrajam prekybos laikotarpiui (2008–2012 m.) baigė galioti ne vėliau kaip iki 2013 m. balandžio 30 d. (vidurnakčio) ( 74 ).

91. Vis dėlto pažymėtina, kad antrojo prekybos laikotarpio pabaigoje teisinė situacija buvo visiškai kitokia nei trečiojo prekybos laikotarpio pabaigoje. Nors pagal Direktyvos 2003/87 13 straipsnio 1 dalį per prekybos laikotarpį suteikti apyvartiniai taršos leidimai galiojo tik emisijai per tą laikotarpį, ši nuostata buvo pakeista Direktyva 2018/410. Direktyvos 2003/87 13 straipsnio pirmas sakinys dabar yra toks: „Nuo 2013 m. sausio 1 d. išduoti apyvartiniai taršos leidimai galioja neribotą laiką“ ( 75 ). Tai įmanoma dėl bendro taisyklių tęstinumo tarp trečiojo ir ketvirtojo prekybos laikotarpių. Iš esmės reikia atsakyti į klausimą, ar galima teisė į nemokamų apyvartinių taršos leidimų suteikimą gali būti įgyvendinta, nesant konkrečios nuostatos, susijusios su šiuo klausimu, ir, jeigu taip – kaip tai gali būti padaryta.

92. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiai klausia, ar tokiu atveju teisė į papildomus nemokamus apyvartinius taršos leidimus trečiajam prekybos laikotarpiui gali būti įgyvendinta suteikiant ketvirtojo prekybos laikotarpio leidimus. Pagal Direktyvos 2003/87 (iš dalies pakeistos Direktyva 2018/410) 13 straipsnio antrą sakinį nuo 2021 m. išduoti apyvartiniai taršos leidimai galioja tik nuo dešimties metų laikotarpio, kuriuo jie buvo išduoti, pradžios. Taigi pareiškėjas, kuriam suteikta teisė į nemokamus apyvartinius taršos leidimus, negalėtų įvykdyti įsipareigojimų pagal Direktyvos 2003/87 12 straipsnio 3 dalį, kiek tai susiję su ketvirtojo prekybos laikotarpio apyvartiniais taršos leidimais. Vadinasi, siekiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti naudingą atsakymą, jo klausimą galima pagrįstai performuluoti. Taigi nereikia apsiriboti klausimu, ar tokia teisė gali būti įgyvendinta suteikiant ketvirtojo prekybos laikotarpio apyvartinius taršos leidimus.

93. Yra du klausimo, kaip būtų galima įgyvendinti galimą teisę gauti nemokamų trečiojo prekybos laikotarpio apyvartinių taršos leidimų, aspektai. Pirma, yra tokio apyvartinių taršos leidimų suteikimo pakeitimo procedūrinis pagrindas ir, antra, šių leidimų „kilmės“ klausimas. Dėl pirmojo iš šių klausimų Vokietijos vyriausybė, atstovaujama Federalinės ekonomikos ir energetikos ministerijos, taip pat Komisija pažymi, kad bet koks koregavimas yra nacionalinės paskirstymo lentelės pakeitimas, nurodytas Reglamento Nr. 389/2013 ( 76 ), kuris pagal Deleguotojo reglamento 2019/1122 ( 77 ) 88 straipsnį toliau taikomas iki 2026 m. sausio 1 d. visoms būtinoms operacijoms, susijusioms su 2013–2020 m. prekybos laikotarpiu, 52 straipsnyje. Jeigu teismas nusprendžia, kad veiklos vykdytojas turi teisę gauti papildomų nemokamų apyvartinių taršos leidimų, atitinkama valstybė narė apie tai praneša Komisijai (Reglamento Nr. 389/2013 52 straipsnio 2 dalies d punktas) ir Komisija nurodo vyriausiajam administratoriui atitinkamai pakeisti į Europos Sąjungos sandorių žurnalą įtrauktą nacionalinio apyvartinių taršos leidimų paskirstymo lentelę ( 78 ). Tuomet vyriausiasis administratorius užtikrina, kad remdamasis atitinkama nacionalinio apyvartinių taršos leidimų paskirstymo lentele Sąjungos registras atitinkamus leidimus iš ES paskirstymo sąskaitos pervestų į veiklos vykdytojo sąskaitą pagal Reglamento Nr. 389/2013 53 straipsnio 2 dalį.

94. Dėl antrojo aspekto, t. y. dėl šių leidimų kilmės, pažymėtina, kad nors Direktyvoje 2003/87, Sprendime 2011/278 ir Deleguotajame reglamente 2019/331 konkrečiai nekalbama apie nemokamų apyvartinių taršos leidimų skaičiaus koregavimą dėl teismo sprendimo ir nors Sprendimo 2011/278 24 straipsnio 2 dalyje nenurodyta, kad suteikiamų leidimų skaičius didinamas dėl teismo sprendimo, ši nuostata tokiais atvejais gali būti taikoma pagal analogiją. Atvejai, kai toks teismo sprendimas priimamas iki prekybos laikotarpio pabaigos, skiriasi nuo situacijos, kai jis priimamas pasibaigus šiam laikotarpiui, tuo, kad atitinkamų apyvartinių taršos leidimų nebegalima atimti iš leidimų, kuriuos atitinkama valstybė narė tuo laikotarpiu parduoda aukcione, skaičiaus.

95. Nors rinkos stabilumo rezervas yra skirtas ne suteikti leidimams pagal prašymus, kurie nebuvo patenkinti trečiojo prekybos laikotarpio pabaigoje, o veikiau kovoti su struktūriniais pasiūlos ir paklausos pusiausvyros sutrikimais apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemoje ( 79 ), iš šio šaltinio apyvartiniai taršos leidimai gali būti suteikiami siekiant pirmojo tikslo. Taip yra dėl rinkos stabilumo rezervo struktūros ir paskirties.

96. Pagal Sprendimo 2015/1814 1 straipsnio 2, 3 ir 5 dalis rinkos stabilumo rezervas sudaromas iš: i) 900 mln. apyvartinių taršos leidimų, kurie pagal Reglamento Nr. 176/2014 ( 80 ) IV priedo trečią skiltį buvo skirti 2019–2020 m. aukcionui; ii) apyvartinių taršos leidimų, nepaskirstytų naujiems rinkos dalyviams pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 7 dalį ir įrenginiams, kurie (iš dalies arba visiškai) nutraukė veiklą arba itin sumažino savo pajėgumus (Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 19 ir 20 dalys); ir iii) apyvartinių taršos leidimų skaičiaus, atitinkančio 12 % bendro per metus apyvartoje buvusių apyvartinių taršos leidimų skaičiaus ( 81 ), jeigu šis skaičius viršija 100 mln.

97. Šios paskirstymo taisyklės yra tik būdas pašalinti iš rinkos apyvartinių taršos leidimų perteklių ir grąžinti jų dalį arba juos visus į rinką, jeigu apyvartoje esantis apyvartinių taršos leidimų skaičius tampa mažesnis nei 400 mln. Apyvartiniai taršos leidimai, kurie turėjo būti suteikti įrenginį eksploatuojančiam veiklos vykdytojui, jeigu Direktyva 2003/87 ir Sprendimas 2011/278 būtų buvę tinkamai taikomi, nelaikomi tokiu pertekliumi, todėl juos galima gauti iš rinkos stabilumo rezervo nekeičiant bendro suteiktų leidimų skaičiaus. Atėmus ribotą apyvartinių taršos leidimų skaičių iš rinkos stabilumo rezervo ir jį pridėjus prie apyvartoje esančio skaičiaus nebūtų pakenkta ir rinkos stabilumo rezervo paskirčiai. Kadangi pagal Direktyvos 2003/87 13 straipsnio pirmą sakinį leidimai trečiajam prekybos laikotarpiui ( 82 ), kuriuos galima taip suteikti, galioja neribotą laiką, gavėjas gali juos naudoti trečiuoju prekybos laikotarpiu arba prekybos laikotarpiais po trečiojo prekybos laikotarpio.

98. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau padaryti išvadą, kad teisė į papildomus nemokamus apyvartinius taršos leidimus trečiajam prekybos laikotarpiui gali būti įgyvendinta šiam laikotarpiui pasibaigus, suteikiant trečiojo prekybos laikotarpio leidimus, jeigu tokia teisė pripažįstama teismo sprendimu. Pasibaigus trečiajam prekybos laikotarpiui, to laikotarpio apyvartinių taršos leidimų galiojimas nesibaigia.

V. Išvada

99. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Verwaltungsgericht Berlin (Berlyno administracinis teismas, Vokietija) pateiktus prejudicinius klausimus: 1. Per vadinamąjį Klauso procesą, kai apdorojant gamtines dujas (rūgščiųjų dujų pavidalu) iš dujų mišinio atskiriamas CO2, natūraliai esantis gamtinių dujų sudėtyje, bet pats nenaudojamas cheminėje sieros pašalinimo reakcijoje, į atmosferą išskirtas CO2 atsiranda ne dėl 2011 m. balandžio 27 d. Komisijos sprendimo 2011/278/ES, kuriuo nustatomos suderinto nemokamo apyvartinių taršos leidimų suteikimo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnį pereinamojo laikotarpio Sąjungos taisyklės, 3 straipsnio h punkto v papunktyje numatyto proceso, nes rūgščiosios dujos, kurios yra anglies turinti žaliava, nėra „naudojamos“, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą. 2. Nemokami apyvartiniai taršos leidimai turi būti suteikiami remiantis šilumos santykiniu taršos rodikliu, jeigu išmetamos šiltnamio efektą sukeliančios dujos, kurioms taikoma apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, atitinka ir su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai keliamus reikalavimus, ir su procese išsiskiriančiomis šiltnamio efektą sukeliančiomis dujomis susijusiai įrenginio technologinio proceso daliai keliamus reikalavimus. Taip yra todėl, kad apyvartinių taršos leidimų suteikimui pagal su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusią įrenginio technologinio proceso dalį teikiama pirmenybė prieš jų suteikimą pagal su proceso metu išsiskiriančiomis šiltnamio efektą sukeliančiomis dujomis susijusią įrenginio technologinio proceso dalį. 3. Teisė į papildomus nemokamus apyvartinius taršos leidimus trečiajam prekybos laikotarpiui gali būti įgyvendinta šiam laikotarpiui pasibaigus, suteikiant trečiojo prekybos laikotarpio leidimus, jeigu tokia teisė pripažįstama teismo sprendimu. Pasibaigus trečiajam prekybos laikotarpiui, to laikotarpio apyvartinių taršos leidimų galiojimas nesibaigia.

( 1 ) Originalo kalba: anglų.

( 2 ) 2011 m. balandžio 27 d. Komisijos sprendimas, kuriuo nustatomos suderinto nemokamo apyvartinių taršos leidimų suteikimo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnį pereinamojo laikotarpio Sąjungos taisyklės (OL L 130, 2011, p. 1).

( 3 ) 2003 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/87/EB, nustatanti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 96/61/EB (OL L 275, 2003, p. 32; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 631), iš dalies pakeista 2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/29/EB, iš dalies keičiančia Direktyvą 2003/87/EB, siekiant patobulinti ir išplėsti Bendrijos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą (OL L 140, 2009, p. 63).

( 4 ) Per teismo posėdį Umweltbundesamt (Federalinė aplinkos agentūra, Vokietija) pateikti skaičiai.

( 5 ) 2018 m. kovo 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES), kuria iš dalies keičiama Direktyva 2003/87/EB siekiant ekonomiškai efektyviai dar labiau sumažinti išmetamųjų teršalų kiekį ir paskatinti investicijas į mažo anglies dioksido kiekio technologijas ir Sprendimas (ES) 2015/1814 (OL L 76, 2018, p. 3).

( 6 ) OL L 181, 2012, p. 30.

( 7 ) 2015 m. spalio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas (ES) 2015/1814 dėl Sąjungos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos rinkos stabilumo rezervo sukūrimo ir veikimo bei kuriuo iš dalies keičiama Direktyva 2003/87/EB (OL L 264, 2015, p. 1).

( 8 ) 2011 m. liepos 21 d.Gesetz über den Handel mit Berechtigungen zur Emission von Treibhausgasen (BGBl., 2011 I, p. 1475).

( 9 ) Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas TEHG 7 straipsnio 2 dalies necitavo. Vis dėlto ji buvo paminėta ExxonMobil rašytinėse pastabose kaip 2018 m. balandžio 26 d.Bundesverwaltungsgericht (Federalinis aukščiausiasis administracinis teismas, Vokietija) sprendimo (DE BVerwG:2018:260418U7C20.16.0) pagrindas. Šios nuostatos tekstas buvo iš dalies pakeistas 2019 m. sausio 25 d. įsigaliojusiu 2019 m. sausio 18 d.Gesetz zur Anpassung der Rechtsgrundlagen für die Fortentwicklung des Europäischen Emissionshandels (BGBl I, S.37) 1 straipsniu.

( 10 ) Verordnung über die Zuteilung von Treibhausgas-Emissionsberechtigungen in der Handelsperiode 2013 bis 2020 vom 26 September 2011 (BGBl. I S. 1921).

( 11 ) TEHG 2 straipsnis, siejamas su 1 priedo 2 dalimi.

( 12 ) Svarbi šios direktyvos nuostata yra 2 straipsnio 1 dalis, siejama su I priedu.

( 13 ) Nė viena kita šalis to neginčijo.

( 14 ) Nors ExxonMobil atsiliepime pažymi, kad jis Klauso procese atlieka svarbią užduotį kaip nedegios dujos, atliekančios temperatūros reguliavimo funkciją vykdant techniškai būtiną veikimo temperatūros kontrolę. Vis dėlto Umweltbundesamt (Federalinė aplinkos agentūra, Vokietija) tai ginčijo.

( 15 ) Susijusiu su šilumos, surinktos įrenginyje naudojamame šilumos regeneravimo katile, naudojimu.

( 16 ) Tiek laiko nuo 2014 m. kovo 12 d.ExxonMobil prieštaravimų pareiškimo iki DEHSt sprendimo juos atmesti praėjo todėl, kad procesas buvo sustabdytas, kol bus priimtas Teisingumo Teismo sprendimas byloje ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:518; toliau – byla C‑682/17) – tai buvo padaryta 2019 m. birželio 20 d. Ta byla susijusi su kitu taip pat ExxonMobil eksploatuojamu gamtinių dujų apdirbimo įrenginiu, kuriame taikomas Klauso procesas.

( 17 ) Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad parduoti trečiosioms šalims skirtą elektros energiją ExxonMobil pradėjo gaminti tik 2014 m. vasarą, t. y. po to, kai DEHSt priėmė sprendimą.

( 18 ) Vokietijos Federacinė Respublika yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamos bylos šalis, nes ginčijamą sprendimą priėmė DEHSt, kuri veikia prie Federalinės aplinkos agentūros. Federalinė aplinkos agentūra atstovauja Vokietijos Federacinei Respublikai kaip pagrindinės bylos šaliai. Ji yra Vokietijos Federacinės Respublikos centrinė aplinkos apsaugos agentūra.

( 19 ) Veikianti kaip valstybė narė ir atstovaujama Bundesministerium für Wirtschaft und Energie (Federalinė ekonomikos ir energetikos ministerija).

( 20 ) 58 punktas.

( 21 ) Vis dėlto šiokią tokią nuostabą kelia tai, kad, nors taip teigia, neatrodo, kad jos remtųsi Teisingumo Teismo sprendimu byloje C‑682/17.

( 22 ) Šioje byloje nenagrinėjamos išimtys, susijusios su pavojingų arba komunalinių atliekų deginimo įrenginiais.

( 23 ) Ten pat, 54 ir 56 punktai.

( 24 ) Žr. 2016 m. birželio 9 d. Sprendimą Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (C‑158/15, EU:C:2016:422, 29 punktas).

( 25 ) Šiuo požiūriu skiriasi generalinio advokato H. Saugmandsgaard Øe išvada ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, EU:C:2019:167, 74 punktas).

( 26 ) 2018 m. vasario 28 d. sprendimas (C‑577/16, EU:C:2018:127).

( 27 ) Komisija remiasi 2018 m. gegužės 17 d. Sprendimu Evonik Degussa (C‑229/17, EU:C:2018:323, 42 punktas). Vis dėlto tame sprendime Teisingumo Teismas nurodo, kad būtina „galimybė sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisiją“, o ne ypatinga galimybė ekonomiškai efektyviai sumažinti išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisiją.

( 28 ) 57 punktas. Taip pat žr. generalinės advokatės J. Kokott išvadą byloje Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid‑Nederland EPZ (C‑158/15, EU:C:2016:139, 39 punktas), kurioje pažymėta, kad „rinkos mechanizmas sukurtas taip, kad tam tikromis aplinkybėmis reikia visiškai atsisakyti tam tikros veiklos, jeigu ji dėl su neišvengiama emisija susijusių sąnaudų tampa nekonkurencinga“ – šioje byloje tai galėtų būti taikoma tam tikriems telkiniams, jeigu juose natūraliai yra itin daug CO2.

( 29 ) Kita vertus, Sprendime 2011/278 neapibrėžta pati sąvoka „procese išsiskiriančios ŠESD“. Prie šio klausimo dar grįšiu.

( 30 ) Degimo metu išmetamam CO2 suteikiami apyvartiniai taršos leidimai atsižvelgiant į šilumos santykinį taršos rodiklį pagal Sprendimo 2011/278 3 straipsnio c punktą.

( 31 ) Šiuo klausimu žr. generalinės advokatės V. Trstenjak išvadą byloje Agrana Zucker (C‑33/08, EU:C:2009:99, 37 punktas).

( 32 ) Šiuo klausimu žr., pavyzdžiui, byloje C‑628/17 priimto sprendimo 71 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.

( 33 ) Taip pat žr. 2018 m. vasario 28 d. Sprendimą Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, 45–48 punktai).

( 34 ) Žr. internete.

( 35 ) Tai netrukdytų Klauso procesui, nes CO2 jame neatlieka jokios funkcijos (kaip detaliau aptariama toliau).

( 36 ) Žr. internete.

( 37 ) Atsižvelgiant į kitas Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punkto v papunkčio kalbines versijas, pavyzdžiui, į versijas nyderlandų, prancūzų, vokiečių, italų, portugalų, švedų ir ispanų kalbomis, vertinimas nesikeičia.

( 38 ) Federalinės aplinkos agentūros atstovas pažymėjo, kad CO2 gali būti atskirtas prieš apdorojant dujas per Klauso procesą, ir tai neturi įtakos rezultatui, ir kad Klauso įrenginys iš tiesų turėtų būti pritaikytas naudojamų gamtinių dujų sudėtyje esančiam konkrečiam CO2 kiekiui. ExxonMobil to neginčija. Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar CO2 atlieka būtiną vaidmenį procese.

( 39 ) Klausimą, ar tai būtina, turi išspręsti nacionalinis teismas.

( 40 ) 2020 m. gruodžio 3 d. Sprendimas Ingredion Germany (C‑320/19, EU:C:2020:983, 50 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 41 ) Žr., be kita ko, 2017 m. kovo 8 d. Sprendimą ArcelorMittal Rodange et Schifflange (C‑321/15, EU:C:2017:179, 24 punktas), 2018 m. sausio 18 d. Sprendimą INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, 22 punktas), 2018 m. vasario 28 d. Sprendimą Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, 39 punktas), Sprendimą ExxonMobil Production Deutschland (C‑682/17, 62 punktas).

( 42 ) Žr., be kita ko, 2017 m. kovo 8 d. Sprendimą ArcelorMittal Rodange et Schifflange (C‑321/15, EU:C:2017:179, 22 punktas), 2018 m. sausio 18 d. Sprendimą INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, 22 punktas), 2018 m. vasario 28 d. Sprendimą Trinseo Deutschland (C‑577/16, EU:C:2018:127, 40 punktas) ir bylos C‑682/17 sprendimą (63 punktas).

( 43 ) 2018 m. sausio 18 d. Sprendimas INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, 25 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Vėliau sektoriams ir jų pošakiams, kuriuose anglies dioksido nutekėjimo rizika laikoma maža arba jos iš viso nėra, išskyrus centralizuotą šilumos tiekimą, šis tikslas buvo atidėtas iki 2030 m. (nors numatyta galimybė šią nuostatą peržiūrėti), o sektoriuose ir jų pošakiuose, kuriuose anglies dioksido nutekėjimo rizika yra didelė, jo buvo atsisakyta; žr. Direktyvos 2018/410 10 konstatuojamosios dalies antrą pastraipą. Taigi Direktyvos 2018/410 1 straipsnio 14 dalies k punktu 10a straipsnio 11 dalis buvo išbraukta iš Direktyvos 2003/87. Vis dėlto tai nekeičia iki šio pakeitimo buvusių direktyvos tikslų. Net pasibaigus šiam laikotarpiui taisyklės dėl nemokamų apyvartinių taršos leidimų suteikimo turi būti laikomos išimtinėmis. Direktyvos 2018/410 5 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „nemokami apyvartiniai taršos leidimai galios toliau, o esamos priemonės bus taikomos ir po 2020 m., siekiant užkirsti kelią anglies dioksido nutekėjimo rizikai, kylančiai dėl kovos su klimato kaita politikos, [tik] kol kitos stipriausios ekonomikos šalys nesiims panašių pastangų“.

( 44 ) Klausimą, ar šie trys „alternatyvūs santykiniai taršos rodikliai“ taip pat taikomi tam tikra (didėjančia) tvarka, nagrinėsiu su 4-uoju klausimu.

( 45 ) Žr. Sprendimo 2011/278 3 straipsnio c ir d punktus.

( 46 ) Žr. Sprendimo 2011/278 3 straipsnio h punktą.

( 47 ) 2018 m. sausio 18 d. Sprendimas INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, 36 punktas). Jame Teisingumo Teismas procese išsiskiriančias ŠESD net pavadino „galutiniu vadinamuoju „alternatyviu“ skaičiavimo metodu“.

( 48 ) Šioje byloje nė viena šalis neginčija, kad sieros gavimo proceso tikslas nėra šilumos gamyba.

( 49 ) 42 išnaša.

( 50 ) Reglamento Nr. 601/2012 3 straipsnio 40 dalyje „būdingasis CO2“ apibrėžtas kaip kuro sudedamoji dalis.

( 51 ) 54 punktas.

( 52 ) Sąlygos, kurioms esant laikoma, kad sektoriui arba jo pošakiui būdinga didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, nustatytos Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 14–17 dalyse. Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 13 dalyje numatyta, kad sektorių arba jų pošakių, kuriems būdinga didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, sąrašas pateiktas 2009 m. gruodžio 24 d. Komisijos sprendime (2010/2/ES), kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/87/EB nustatomas sektorių ir jų pošakių, kuriems būdinga didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, sąrašas (OL L 1, 2010, p. 10). Į priedo 1.4 punktą įtraukta „nevalytos naftos ir gamtinių dujų gavyba“.

( 53 ) Šiuo klausimu žr. bylos C‑682/17 sprendimo 94 punktą, taip pat – šios išvados 44 išnašą.

( 54 ) Šiuo klausimu žr. 2016 m. spalio 26 d. Sprendimą Yara Suomi ir kt. (C‑506/14, EU:C:2016:799, 47 punktas).

( 55 ) C‑80/16, EU:C:2017:192, 47 punktas.

( 56 ) Pagal analogiją taip pat žr. 2016 m. spalio 26 d. Sprendimą Yara Suomi ir kt. (C‑506/14, EU:C:2016:799, 54 punktas), kuriame aptartu atveju ieškovės ginčijo bendro įvairius sektorius apimančio pataisos koeficiento, kurį galima taikyti siekiant apriboti didžiausią metinį apyvartinių taršos leidimų skaičių pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 5 dalį, taikymą visam preliminariai suteiktų leidimų skaičiui, įskaitant sektorių ar jų pošakių, kuriems būdinga didelė anglies dioksido nutekėjimo rizika, įrenginius.

( 57 ) Išskirta mano.

( 58 ) Išskirta mano.

( 59 ) Ecofys, J. von Fraunhoferio sistemų ir inovacijų tyrimų institutas, Öko‑Institut, 2009 m. lapkričio mėn. (Europos Komisijos užsakytas tyrimas), p. ii ir 25.

( 60 ) Šis atstovas pažymėjo, kad pagal Sprendimo 2011/278 II priedą specialus produkto santykinis taršos rodiklis nustatytas „sier[ai] perdirb[ti] (ga[uti])“ naftos perdirbimo įmonėse. Naftos perdirbimo sektoriaus produkto santykiniam taršos rodikliui apskaičiuoti paprastai naudojamas „CO2 svorinių tonų“ metodas, kurį taikant taip pat neatsižvelgiama į būdingąjį CO2. Dėl šio metodo žr. Sprendimo 2011/278 24 konstatuojamąją dalį.

( 61 ) Nors, kaip pažymėjau, jau gali kilti abejonių, ar šioje byloje aptariamu atveju turi būti laikoma, kad emisijos yra neišvengiamos. Žr. šios išvados 47 punktą.

( 62 ) 2019 m. lapkričio 7 d. Sprendimas K.H.K. (Sąskaitos blokavimas) (C‑555/18, EU:C:2019:937, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 63 ) Šiuo atveju nekeliamas klausimas, ar tai įmanoma – Teisingumo Teismas 2016 m. rugsėjo 8 d. Sprendime Borealis ir kt. (C‑180/15, EU:C:2016:647, 62–69) jau yra nusprendęs, kad jie tarpusavyje nesuderinami.

( 64 ) Tokio paties požiūrio šiuo metu laikomasi 2018 m. gruodžio 19 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2019/331, kuriuo nustatomos suderinto nemokamų apyvartinių taršos leidimų suteikimo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB 10a straipsnį pereinamojo laikotarpio Sąjungos taisyklės (OL L 59, 2019, p. 8), 10 straipsnio 2 dalyje.

( 65 ) Išskirta mano.

( 66 ) 2016 m. rugsėjo 8 d. sprendimas Borealis and Others (C‑180/15, EU:C:2016:647, 62–65 punktai), taip pat 2018 m. sausio 18 d. Sprendimas INEOS (C‑58/17, EU:C:2018:19, 29 punktas), 2020 m. gruodžio 3 d. Sprendimas Ingredion Germany (C‑320/19, EU:C:2020:983, 68 punktas).

( 67 ) 2016 m. rugsėjo 8 d. Sprendimas Borealis ir kt. (C‑180/15, EU:C:2016:647, 66 punktas).

( 68 ) Ten pat, 67 punktas.

( 69 ) 2016 m. rugsėjo 8 d. sprendimas Borealis ir kt. (C‑180/15, EU:C:2016:647).

( 70 ) Remiuosi formuluote, kuri šiuo metu vartojama Deleguotojo reglamento Nr. 2019/331 10 straipsnyje ir kuri yra aiškesnė, nes šioje nuostatoje kalbama ne vien apie išmetamas šiltnamio efektą sukeliančias dujas, bet apie „įrenginio sąnaudas, produkciją ir išmetamąsias ŠESD“, kurios priskiriamos prie vienos arba daugiau įrenginio technologinio proceso dalių. Tai gerokai tinkamesnė nuoroda į skirtingas įrenginio technologinio proceso dalis.

( 71 ) Valstybės narės privalo tai užtikrinti pagal Sprendimo 2011/278 7 straipsnio 7 dalį ir 8 straipsnio 5 dalį. Dar žr. 2016 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Borealis ir kt. (C‑180/15, EU:C:2016:647, 69 punktas).

( 72 ) Ecofys, J. Von Fraunhoferio sistemų ir inovacijų tyrimų institutas, Öko-Institut, „Methodology for the free allocation of emission allowances in the ES ETS post 2012: Report on the project approach and general issues“, 2009 m. lapkričio mėn. (Europos Komisijos užsakyta ataskaita), p. 38 ir 39.

( 73 ) ExxonMobil Teisingumo Teismui pranešė 2020 m. liepos 16 d. pateikusi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones. Ji to teismo prašė įpareigoti DEHSt užtikrinti, kad ne vėliau kaip 2020 m. gruodžio 31 d. į ExxonMobil veiklos vykdytojo sąskaitą būtų įtrauktas apyvartinių taršos leidimų skaičius, atitinkantis apyvartinių taršos leidimų, kuriuos suteikti buvo prašoma byloje, kurioje pateiktas šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, skaičių, siekiant užtikrinti jos teisę į apyvartinius taršos leidimus. Reaguodama į tai, tačiau prieš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui priimant nutartį šiuo klausimu, DEHSt paprašė Komisijos pervesti tą apyvartinių taršos leidimų skaičių arba į Vokietijos Federacinės Respublikos nacionalinę apyvartinių taršos leidimų sąskaitą, arba į ExxonMobil veiklos vykdytojo sąskaitą. 2020 m. gruodžio 8 d.DEHSt adresuotu raštu Komisija šį prašymą atmetė. 2020 m. gruodžio 15 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priėmė nutartį dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo (VG 10 L 216/2020), ja įpareigojo DEHSt patvirtinti, kad pasibaigus 2013–2020 m. prekybos laikotarpiui skirtų apyvartinių taršos leidimų galiojimui, kiek tai susiję su ExxonMobil, bus laikoma, kad jų galiojimas nėra pasibaigęs. 2020 m. gruodžio 23 d.Oberverwaltungsgericht Berlin‑Brandenburg (Berlyno‑Brandenburgo žemės aukštesnysis administracinis teismas, Vokietija) panaikino šią nutartį ir ExxonMobil prašymas buvo galutinai atmestas (ECLI:DE:OVGBEBB:2020:0323.OVG11S12.20.00). Bundesverfassungsgericht (Federalinis aukščiausiasis administracinis teismas, Vokietija) pateiktas prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones buvo atmestas (ECLI:DE:BVerfG:2020:qk20201229.1bvq016120). Tuo pat metu 2020 m. gruodžio 17 d.ExxonMobil užginčijo 2020 m. gruodžio 8 d. Komisijos sprendimo, skirto DEHSt, teisėtumą pagal SESV 263 straipsnį. Be to, ji paprašė nustatyti laikinąsias apsaugos priemones pagal SESV 279 straipsnį. Šis ieškinys buvo atmestas 2020 m. gruodžio 31 d. Bendrojo Teismo pirmininko nutartimi ExxonMobil Production Deutschland / Komisija (T‑731/20 R, nepaskelbta Rink., EU:T:2020:654), be kita ko, dėl to, kad buvo manoma, jog mažai tikėtina, kad neįgyvendintų teisių į nemokamus apyvartinius taršos leidimus galiojimas baigsis trečiojo prekybos laikotarpio pabaigoje (17 punktas).

( 74 ) 2018 m. balandžio 26 d.Bundesverwaltungsgericht (Federalinis aukščiausiasis administracinis teismas) sprendimas (ECLI:DE:BVerwG:2018:260418U7C20.16.0).

( 75 ) Deleguotojo reglamento 2019/331 27 straipsnyje nustatyta, kad, panaikinus Sprendimą 2011/278/ES, jis toliau taikomas ATL, suteikiamiems laikotarpiu iki 2021 m. sausio 1 d.

( 76 ) 2013 m. gegužės 2 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 389/2013, kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/87/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos sprendimus Nr. 280/2004/EB ir Nr. 406/2009/EB įsteigiamas Sąjungos registras ir panaikinami Komisijos reglamentai (ES) Nr. 920/2010 ir Nr. 1193/2011 (OL L 122, 2013, p. 1).

( 77 ) 2019 m. kovo 12 d. Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) 2019/1122, kuriuo papildomos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87/EB nuostatos dėl Sąjungos registro veikimo (OL L 177, 2019, p. 3).

( 78 ) Komisija pagal Reglamento Nr. 389/2013 52 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą patikrina, ar toks pakeitimas atitinka visų pirma Direktyvą 2003/87 ir Sprendimą 2011/278, ir, jeigu taip nėra, atmeta tokius pakeitimus.

( 79 ) Šiuo klausimu žr. Sprendimo 2015/1814 4 konstatuojamąją dalį.

( 80 ) 2014 m. vasario 25 d. Komisijos reglamentas (ES) Nr. 176/2014, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 1031/2010, kad būtų nustatyti 2013–2020 m. aukcionuose parduotinų šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų skaičiai (OL L 56, 2014, p. 11). Kaip trumpalaikė priemonė nuo apyvartinių taršos leidimų pertekliaus rinkoje iš pradžių buvo taikomas jų „perkėlimas“, sumažinant skaičius 2014–2016 m., siekiant juos parduoti aukcione 2019–2020 m.

( 81 ) Pagal Sprendimo 2015/1814 1 straipsnio 4 dalį tai – sudėtinis apyvartinių taršos leidimų, išduotų laikotarpiu nuo 2008 m. sausio 1 d., ir ES ATLPS įrenginių veiklos vykdytojų turimų teisių naudoti tarptautinius kreditus iki tų pačių metų gruodžio 31 d. skaičius, atėmus sudėtinį patvirtintų įrenginių laikotarpiu nuo 2008 m. sausio 1 d. iki tų pačių metų gruodžio 31 d. išmestų teršalų tonų, visų panaikintų ir rezerve esančių apyvartinių taršos leidimų skaičių.

( 82 ) Su pakeitimais, padarytais Direktyva 2018/410.