Dėl ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo reikia pažymėti, kad priemonės, sukeliančios privalomų teisinių pasekmių, kurios turi įtakos trečiųjų asmenų interesams ir gali iš esmės pakeisti jų teisinę padėtį, yra teisės aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį. Todėl nustatant, ar dėl priemonės gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo, svarbiausias yra prašomos panaikinti priemonės turinys, o jos forma iš principo nėra svarbi. Tik aktas, kuriuo Sąjungos institucija aiškiai ir galutinai pareiškia savo poziciją tokia forma, kuri leidžia nustatyti jo pobūdį, yra sprendimas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, su sąlyga, kad šis sprendimas nėra vien patvirtinantis ankstesnį aktą. Tačiau tuo atveju, jei ginčijamas aktas yra vien patvirtinamasis, ieškinys priimtinas tik su sąlyga, kad patvirtintasis aktas užginčytas per nustatytą terminą. Vadinasi, jeigu ieškovas praleidžia nustatytą terminą pareikšti ieškinį dėl sprendimo, kuriuo aiškiai nustatyta priemonė, sukelianti privalomų teisinių pasekmių, paveikiančių jo interesus, jis negali atnaujinti šio termino prašydamas institucijos persvarstyti savo sprendimą ir pareikšdamas ieškinį dėl sprendimo, kuriuo atmetamas šis prašymas ir patvirtinamas anksčiau priimtas sprendimas.

Iš tikrųjų pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punktą Komisija privalo leisti prašymą sumažinti baudą dėl pajėgumo ją sumokėti pateikusiai įmonei pateikti savo nuomonę dėl faktinių ir teisinių aplinkybių, kuriomis Komisija planuoja grįsti tokio prašymo atmetimą, tuo atveju, jei šias aplinkybes jai nurodė ne ši įmonė. Tačiau vien dėl to, kad, Komisijos nuomone, jai pateikta informacija nėra įtikinama, prieš priimdama sprendimą dėl prašymo ji neprivalo informuoti apie šį vertinimą.

Be to, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punkte taip pat nenumatyta įmonių teisė būti išklausytoms iki sprendimo dėl jų prašymo sumažinti baudą, pagrįsto pajėgumo mokėti vertinimu, priėmimo remiantis jų pateikta informacija. Aišku, toks sprendimas yra šioje nuostatoje numatyta nepalanki individuali priemonė. Vis dėlto negali būti laikoma, kad joje numatytos teisės būti išklausytam buvo laikomasi tokiais atvejais, kai priimtas sprendimas grindžiamas tik prašymą pateikusio asmens pateikta informacija, taip pat atsižvelgiant į iš jo sužinotas teisines ir faktines aplinkybes.

Per administracines procedūras konkurencijos srityje Komisija neprivalo rengti naujo išklausymo dėl kaltinamos įmonės prašymo sumažinti baudą, grindžiamo jos pajėgumu mokėti, jeigu išklausymas buvo surengtas prieš priimant sprendimą, kuriuo skiriamos baudos.

Kadangi konkurencijos bylose Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairių 35 punkto taikymas yra paskutinis elementas, į kurį atsižvelgiama nustatant baudų dydį, SESV 261 straipsnyje ir Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnyje numatyta neribota jurisdikcija apima už SESV 101 straipsnio pažeidimą nubaustų įmonių pajėgumo mokėti vertinimą. Dėl Komisijos klaidų, padarytų vertinant kaltinamų įmonių pajėgumą mokėti, gali būti panaikintas jos sprendimas, kiek jame toms įmonėms skirta bauda, ir pateisintas Bendrojo Teismo naudojimasis turima neribota jurisdikcija.

Tuo atveju, jei gavusios pranešimą apie kaltinimus tokios įmonės pervedė lėšas į kitas tai pačiai grupei priklausančias bendroves, vien aplinkybės, jog nepajėgumo mokėti priežastis yra savarankiškai priimti valdymo sprendimai, nepakanka norint pagrįsti bet kokio prašymo sumažinti baudą atmetimą. Vertindama pajėgumą mokėti Komisija turi atsižvelgti į priežastis, dėl kurių buvo atlikti šie pervedimai. Pervedant lėšas kitoms grupės bendrovėms, be kita ko, gali būti siekiama patenkinti poreikį finansuoti iki pranešimo apie kaltinimus išsiuntimo atliktus įsigijimus. Be to, prireikus Komisija turi manyti, kad tokie lėšų pervedimai neturi jokios įtakos vertinant visos įmonių grupės pajėgumą mokėti.

Taip pat siekdama atmesti prašymą sumažinti baudą Komisija negali neatsižvelgti į tai, kad atitinkama įmonė pakankamai įrodė, jog negali nei per vieną kartą sumokėti visos jai skirtų baudų sumos, nei gauti šios sumos dydžio finansavimo ar net banko garantijos.

Taigi, jeigu Sąjungos teismas, atsižvelgdamas į Komisijos sprendime padarytas vertinimo klaidas, panaikina jį tiek, kiek juo skirta bauda atitinkamai įmonei, nėra jokių kliūčių, kad tas teismas, pasinaudodamas savo neribota jurisdikcija, nuspręstų, jog nereikia mažinti baudos dėl tos įmonės pajėgumo mokėti ir kad jis priteisia iš jos sumokėti tokio pat dydžio baudą, kokia buvo skirta panaikintame sprendime.

(žr. 297, 311, 319, 321, 328, 332, 357, 358 punktus)