GENERALINIO ADVOKATO

M. POIARES MADURO IŠVADA,

pateikta 2006 m. sausio 19 d.( )

Byla C‑28/05

G. J. Dokter,

W. Boekhout

Maatschap Van den Top,

prieš

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nyderlandai) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Direktyva 85/511/EEB – Sanitarinė priežiūra – Snukio ir nagų ligos kontrolė – Nacionalinių institucijų diskrecija – Nacionalinė etaloninė laboratorija“

1. College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nyderlandai) pateikti klausimai susiję su 1985 m. lapkričio 18 d. Tarybos direktyvos 85/511/EEB dėl Bendrijos snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių įdiegimo( ), iš dalies pakeistos 1990 m. birželio 26 d. Tarybos direktyva 90/423/EEB( ), (toliau – direktyva) išaiškinimu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia dėl pasekmių, kurias sukėlė aplinkybė, jog tyrimus, dėl kurių buvo paskersti G. J. Dokter, W. Boekhout ir Maatschap Van den Top ūkiams priklausę gyvūnai, atlikusi laboratorija nenurodyta direktyvos B priede.

I – Faktinės aplinkybės, teisinis pagrindas ir prejudiciniai klausimai

2. Pagrindinė byla kilo tarp G. J. Dokter, W. Boekhout bei Maatschap Van den Top ir Žemės ūkio, Gamtos ir Maisto produktų kokybės ministro (Ministre van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit). Ieškovai pagrindinėje byloje ginčija Valstybinės galvijų ir mėsos kontrolės tarnybos (Rijksdienst voor dekeuring van Vee en Vlees, toliau – RVV) direktoriaus 2001 m. kovo 29 d. sprendimus dėl jų gyvūnų paskerdimo pagal 1992 m. rugsėjo 24 d. Įstatymą dėl gyvūnų sveikatos ir gerovės (Gezondheids- en welzijnswet voor dieren, 1992 rugsėjo mėn., Nr. 585) ir 1992 m. rugsėjo 24 d. nutarimą dėl įtartinų gyvūnų (1992 rugsėjo mėn., Nr. 585) (toliau – ginčijami sprendimai).

3. Bendrijos lygmeniu buvo imtasi gausių snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių. Pagal direktyvos 1 straipsnį direktyvos tikslas nustatyti „būtinąsias Bendrijos kontrolės priemones, taikytinas snukio ir nagų ligos protrūkio atveju“.

4. Pagal direktyvos 2 straipsnio antrąją pastraipą

„<...>

c) „užsikrėtęs gyvūnas“ – bet kuris imlios rūšies gyvūnas:

– kuriam nustatyti snukio ir nagų ligos klinikiniai ligos požymiai arba patologiniai anatominiai pakitimai, galėję atsirasti dėl snukio ir nagų ligos,

arba

– kuriam, atlikus laboratorinius tyrimus, buvo oficialiai nustatyta snukio ir nagų liga.

d) „įtariamas sergantis gyvūnas“ – bet kuris imlios rūšies gyvūnas, kurio klinikiniai ligos požymiai ar patologiniai anatominiai pakitimai yra tokie, kad gali būti įtariama snukio ir nagų liga;

e) „įtariamas užsikrėtęs gyvūnas“ – bet kuris imlios rūšies gyvūnas, kuris pagal epizootinius duomenis galėjo būti tiesiogiai ar netiesiogiai užkrėstas snukio ir nagų ligos virusu“. (Pataisytas vertimas)

5. Priemonės, kurių turi būti imtasi, kai ūkyje yra vienas ar daugiau įtariamų sergant ar užsikrėtus gyvūnų, numatytos direktyvos 4 straipsnyje( ). Patvirtinus, kad ūkyje yra užsikrėtęs gyvūnas, taikant šios direktyvos 5 straipsnio 1 punktą, paimami „atitinkami mėginiai tyrimui I priede nurodytoje laboratorijoje, jeigu per įtarimo laikotarpį tokie mėginiai <...> nebuvo paimti arba tyrimai nebuvo atlikti“. To paties straipsnio 2 punkte numatyta, kad gyvūnai turi būti paskersti ir sunaikinti ūkyje. Be to, pagal to paties straipsnio 4 punktą „kompetentinga institucija gali 1 punkte numatytas priemones taikyti ir kaimyniniuose ūkiuose, jeigu jų vieta, teritorinis išsidėstymas arba sąlytis su gyvūnais, kuriems buvo nustatyta liga, teikia pagrindo įtarti galimą užsikrėtimą“.

6. Patvirtintų laboratorijų, išvardytų direktyvos A ir B prieduose, vaidmuo apibrėžtas direktyvos 11 ir 13 straipsniuose. Pagal 11 straipsnio 1 dalies pirmąją įtrauką:

„Valstybės narės užtikrina, kad:

– laboratorinį tyrimą snukio ir nagų ligai nustatyti atliks nacionalinė laboratorija, nurodyta B priede, kuris gali būti iš dalies keičiamas ar papildomas 17 straipsnyje numatyta tvarka. Jeigu reikia, ypač ligos pradžioje, šiuo laboratoriniu tyrimu turėtų būti nustatytas atitinkamo viruso tipas, potipis ir, kai reikia, to viruso variantas, kurį prireikus gali patvirtinti Bendrijos paskirta etaloninė laboratorija“.

7. 13 straipsnio 1 dalyje numatyta :

„Valstybės narės užtikrina, kad:

<...>

– tiriant, diagnozuojant ir (arba) gaminant vakcinas, snukio ir nagų virusas yra naudojamas tik patvirtintose ir tik A bei B prieduose nurodytose įmonėse bei laboratorijose,

<…>

– <…> (šios) įmonės ir laboratorijos patvirtinamos tik tokiu atveju, jeigu jos atitinka būtiniausius FAO rekomenduojamus laboratorijoms, kuriose snukio ir nagų virusai tiriami in vitro ir in vivo, taikomus standartus.“

8. Šių laboratorijų patikrinimai, kuriuos gali atlikti Europos Bendrijų Komisija, apibrėžti to paties straipsnio 2 dalyje:

„Siekdami nustatyti, ar apsaugos sistemos, taikomos A ir B prieduose nurodytose įmonėse ir laboratorijose, atitinka būtiniausius FAO standartus, Komisijos veterinarijos ekspertai bendradarbiaudami su kompetentingomis valstybių narių institucijomis atlieka patikrinimus vietoje.

Tokius patikrinimus ne rečiau kaip vieną kartą per metus vykdo Komisija <...>. Komisija, atsižvelgusi į šiuos patikrinimus, gali 17 straipsnyje numatyta tvarka iki 1991 m. gruodžio 31 d. peržiūrėti A ir B prieduose nurodytą įmonių ir laboratorijų sąrašą. Šis sąrašas bus nuolat atnaujinamas ta pačia tvarka.

Ta pačia tvarka gali būti priimtas sprendimas patvirtinti A ir B priedų sąrašuose nurodytose įmonėse ir laboratorijose taikomų apsaugos sistemų vienodą geros praktikos kodeksą“.

9. Direktyvos B priede kaip viešoji įstaiga nurodyta „Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad“. 1992 m. liepos 2 d. Komisija priėmė sprendimą, pakeičiantį įmonių ir laboratorijų, turinčių teisę dirbti su snukio ir nagų virusu, sąrašą pagal direktyvą( ), pagal kurį direktyvos B priede „Nacionalinės laboratorijos, kurioms leidžiama dirbti su gyvu snukio ir nagų ligos virusu“ ir toliau įvardijama „Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad“. Galiausiai po to, kai įvyko nagrinėjamos faktinės aplinkybės, 2003 m. sausio 10 d. Komisija priėmė sprendimą, iš dalies pakeičiantį Direktyvą 85/511/EEB dėl laboratorijų, kurioms leidžiama dirbti su gyvu snukių ir nagų ligos virusu, sąrašų( ). A priede nurodytos komercinės laboratorijos, kurioms leidžiama gaminant vakcinas dirbti su gyvu snukio ir nagų ligos virusu, B priede – nacionalinės laboratorijos, kurioms leidžiama dirbti su gyvu snukio ir nagų ligos virusu. „CIDC‑Lelystad, Central Institute for Animal Disease Control, Lelystad“ nurodyta abiejuose prieduose. 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos direktyvos 2003/85/EB dėl Bendrijos snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių, naikinančios Direktyvą 85/511( ), XI priedo A dalyje nurodytos laboratorijos, kurioms leista dirbti su gyvu snukio ir nagų ligos virusu, B dalyje – nacionalinės laboratorijos, kurioms leista dirbti su gyvu snukio ir nagų ligos virusu vakcinai gaminti. Ta pati laboratorija, „CIDC‑Lelystad, Central Institute for Animal Disease Control, Lelystad“, nurodyta abiejose šio priedo dalyse.

10. Galiausiai būtina paminėti 2001 m. kovo 27 d. Komisijos sprendimą 2001/246/EB dėl snukio ir nagų ligos kontrolės ir sunaikinimo Nyderlanduose taikant Direktyvos 85/511/EEB 13 straipsnį( ), pagal kurio 2 straipsnį šiai valstybei narei buvo leista slopinamoji vakcinacija šio sprendimo priede nustatytomis sąlygomis, kurios numato būtent, kad „vakcinacijos teritorija yra plotas, galintis siekti 2 km spindulį aplink ūkį, kuriame taikomi apribojimai, nustatyti Direktyvos 85/511/EB 4 ir 5 straipsniuose“.

11. RVV direktorius savo ginčijamus sprendimus pagrindė Teunissen ūkyje, esančiame mažiau kaip 2 km nuo ieškovų pagrindinėje byloje ūkių, 2001 m. kovo 20, 22 ir 25 d. RVV specialistų grupės atliktais patikrinimais. Šių patikrinimų metu paimti bandiniai buvo nusiųsti tirti į laboratoriją ID‑Lelyslad BV (toliau – ID‑Lelyslad). 2001 m. kovo 27 d. iš Teunissen ūkio buvo pašalinti visi gyvūnai. Kovo 28 d. minėta laboratorija pranešė RVV apie teigiamus atliktų tyrimų rezultatus. Dėl to RVV direktorius paskelbė Teunissen ūkį esant užkrėstą ir 2001 m. kovo 29 d. sprendimu nustatė, kad visi ieškovų pagrindinėje byloje ūkiuose esantys skeltakanopiai gyvūnai laikytini įtariami esant užsikrėtę snukio ir nagų liga, nes jie buvo netoli nuo ūkio, kuriame buvo užsikrėtę gyvūnai. Kovai su šiuo virusu direktorius nurodė minėtus ieškovų gyvūnus paskiepyti, o po to paskersti.

12. Ieškovai pagrindinėje byloje pateikė skundus dėl minėtų sprendimų, kuriuos RVV direktorius atmetė. Tada jie pateikė tris atskirus ieškinius Colegge van Beroep voor het bedrijfsleven, kuris sustabdė bylą ir pateikė Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

„1. Ar valstybės narės įsipareigojimas užtikrinti, kad laboratorinį tyrimą snukio ir nagų ligai nustatyti atliks laboratorija, nurodyta Direktyvos 85/511/EEB B priede, nustatytas Direktyvos 85/511/EEB 11 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje kartu su šios direktyvos 13 straipsnio 1 dalies antra įtrauka, yra tiesioginio veikimo?

2. a) Ar Direktyvos 85/511/EEB 11 straipsnio 1 dalis aiškintina taip, kad aplinkybė, jog snukio ir nagų ligą nustatė Direktyvos 85/511/EEB B priede nenurodyta laboratorija, turi teisinių padarinių?

2. b) Jei atsakymas į 2a klausimą teigiamas,

ar Direktyvos 85/511/EEB 11 straipsnio 1 dalies tikslas yra apsaugoti tokių privačių asmenų, kokie yra ieškovai pagrindinėje byloje, interesus? Jei ne, ar tokie asmenys, kokie yra ieškovai pagrindinėje byloje, gali remtis galimu įsipareigojimų, kuriuos ši nuostata nustato valstybių narių institucijoms, neįvykdymu?

2. c) Jei iš atsakymo į 2b klausimą paaiškėtų, kad asmenys gali remtis Direktyvos 85/511/EEB 11 straipsnio 1 dalimi, kokie teisiniai padariniai kyla iš to, kad snukio ir nagų ligą nustatė Direktyvos 85/511/EEB B priede nenurodyta laboratorija?

3. Ar Direktyvos 85/511/EEB B priedas, atsižvelgiant į šios direktyvos 11 ir 13 straipsnius, aiškintinas taip, kad Direktyvos 85/511/EEB B priedo nuoroda į Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad gali arba turi būti taikoma ir ID-Lelystad BV?

4. Jei iš atsakymų į pateiktus klausimus paaiškėtų, kad snukio ir nagų ligą gali nustatyti Direktyvos 85/511/EEB B priede nenurodyta laboratorija arba kad Direktyvos 85/511/EEB B priedas aiškintinas taip, jog nuoroda į Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad gali arba turi būti taikoma ir ID-Lelystad BV,

ar Direktyvą 85/511/EEB reikia aiškinti taip, kad ji nustato, jog teisę priimti sprendimus turinti valstybės narės valdžios institucija privalo atsižvelgti į Direktyvos 85/511/EEB B priede nurodytos laboratorijos tyrimo rezultatus, arba, jei į 2a klausimą būtų atsakyta, kad valdžios institucija gali taikyti snukio ir nagų ligos kontrolės priemones, remdamasi ir Direktyvos 85/511/EEB B priede nenurodytos laboratorijos tyrimo rezultatais, į pastarosios laboratorijos rezultatus, ar vis dėlto privalomumo nustatymas patenka į valstybės narės procedūros savarankiškumo sritį, ir pagrindinę bylą nagrinėjantis teismas turi nustatyti, ar atitinkamos taisyklės taikomos, nesvarbu, ar laboratorinis tyrimas atliekamas pagal Bendrijos, ar pagal valstybės narės teisinį įsipareigojimą, ir ar dėl valstybės narės proceso teisės normų taikymo Bendrijos taisyklių įgyvendinimas netampa labai sunkus arba praktiškai neįmanomas?

5. Jei iš atsakymo į 4 klausimą paaiškėtų, kad klausimą, ar laboratorijos tyrimo rezultatai privalomi valstybės narės institucijoms, reglamentuoja Direktyva 85/511,

ar laboratorijos atliktų snukio ir nagų ligos tyrimo rezultatai įpareigoja valstybės narės institucijas nesąlygiškai? Jei ne, kokią vertinimo laisvę Direktyva 85/511/EEB palieka šioms valstybės narės institucijoms?“

13. 2005 m. gruodžio 8 d. įvyko teismo posėdis, per kurį G. J. Dokter, Nyderlandų vyriausybės ir Komisijos atstovai išreiškė savo nuomonę.

II – Vertinimas

14. Pirmiausia būtina paminėti, kad ginčijami sprendimai, kuriuos Nyderlandų institucijos priėmė snukio ir nagų ligos kontrolės srityje, buvo priimti pagal nacionalinę teisę, kurios nuostatos gali būti griežtesnės negu tos, kurias numato direktyva, kaip buvo nustatyta sprendime Tempelman ir van Schaijk( ). Pirmieji trys klausimai gali būti nagrinėjami kartu, nes jie susiję su padariniais, kuriuos sukelia etaloninių laboratorijų nurodymas direktyvoje. Ketvirtuoju ir penktuoju klausimu siekiama išsiaiškinti, ar pagal Bendrijos teisę nacionalinė institucija saistoma rezultatų, kuriuos pateikia tyrimus atlikusi laboratorija. Norint paaiškinti šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą kontekstą, būtina pabrėžti, kad visais G. J. Dokter pateiktais argumentais siekiama nuginčyti Nyderlandų institucijų galutinio sprendimo paskersti ieškovų pagrindinėje byloje gyvūnus teisėtumą. Pateiktos dvi argumentų grupės, kuriomis siekiama įrodyti, kad teismas turi patikrinti, ar buvo laikytasi direktyvos 11 ir 13 straipsnių nuostatų, ir kad nacionalinės institucijos esant išimtinėms aplinkybėms gali neatsižvelgti į tyrimų laboratorijų pateiktus rezultatus.

A – Pasekmės dėl laboratorijos nurodymo direktyvos B priede

15. Šalys sutaria, kad ID‑Lelyslad, 2001 m. kovo 20–27 d. Teunissen ūkyje tyrimus atlikusi laboratorija, nėra direktyvos B priede įvardyta laboratorija, t. y. Centraal Diergeneeskundig Instituut, Lelystad. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo Teisingumo Teismui pateiktas ir proceso šalių diskutuojamas klausimas, kokias pasekmes sukelia toks neatitikimas.

16. G. J. Dokter nuomone, direktyvos 11 ir 13 straipsniai( ) veikia tiesiogiai, nes yra pakankamai aiškūs ir tikslūs. Be to, kadangi jais siekiama ir ūkininkų apsaugos, teismas turi patikrinti, ar laboratorijos pavadinimo pakeitimas reiškia esminius materialius pasikeitimus šioje laboratorijoje jos samdomų darbuotojų, veikimo vietos ir taikomų metodų požiūriu.

17. Nyderlandų vyriausybė išreiškia detalesnę nuomonę. Sutikdama su tuo, kad direktyvos 11 ir 13 straipsniai veikia tiesiogiai ir kad jais siekiama apsaugoti gyvūnų augintojų interesus, nagrinėjamu atveju ši vyriausybė vis dėlto mano, kad direktyva nebuvo pažeista, nes ji turi būti aiškinama kaip neįpareigojanti pakeisti laboratorijų, numatytų B priede, sąrašo, jei etaloninėse laboratorijose padaryti pakeitimai nėra esminiai.

18. Komisija, nors ir pripažindama, kad direktyvos 11 ir 13 straipsniai veikia tiesiogiai, mano, jog jie negali būti panaudoti kitam tikslui nei tas, kurio jais siekiama. Šiuo atveju pagrindinis etaloninių laboratorijų nurodymo direktyvoje tikslas – apriboti užkrėtimo snukio ir nagų liga riziką. Už atliktų tyrimų kokybę atsakingos valstybės narės. Jei minėtame B priede formaliai nurodytos laboratorijos faktinė padėtis nėra pakeičiama iš esmės, direktyva nereikalauja pakeisti priedo.

19. Atsižvelgiant į pateiktas pastabas, man atrodo, kad klausimas dėl direktyvos 11 ir 13 straipsnių tiesioginio veikimo nėra pagrindinis. Esminę reikšmę turi tai, kokio tikslo siekiama nurodant direktyvos B priede etalonines laboratorijas.

20. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką visais atvejais, kai direktyvos nuostatos savo turiniu yra nesąlyginės ir pakankamai tikslios, asmenys gali jomis remtis nacionaliniuose teismuose prieš valstybę, jei per nustatytą terminą pastaroji neperkėlė direktyvos į nacionalinę teisę ar ją perkėlė neteisingai( ).

21. Nagrinėjamos nuostatos, t. y. direktyvos 11 ir 13 straipsniai, yra pakankamai tikslios ir nesąlyginės. Jos turėtų būti pripažįstamos kaip veikiančios tiesiogiai. Vis dėlto šių nuostatų keliamos pasekmės nagrinėjamoje byloje priklauso nuo jų turinio ir tikslų, kurių jomis siekiama.

22. Kokio tikslo siekiama nurodant tyrimų laboratorijas direktyvos B priede? Komisijos nuomone, sudaryti sąrašą svarbu užtikrinant įvairių nacionalinių laboratorijų taikomų diagnozavimo standartų ir metodų koordinavimą. Antra, Komisija mano, kad sąrašas leidžia užtikrinti laboratorijų saugumą, nes, kad galėtų būti įtrauktos į sąrašą, jos turi atitikti minimalius rekomenduojamus FAO standartus( ). Pagaliau minėto B priedo sąrašas palengvina Komisijai laboratorijų kontrolę( ).

23. Aiškinantis, kokias pasekmes sukelia tyrimų laboratorijos nurodymas direktyvos B priede, būtina priminti, kad direktyva apskritai siekiama kovoti su snukio ir nagų virusu siekiant apsaugoti sveikatą. Joje nustatyta sistema apima prevencines priemones atsiradus užkrėtimo rizikai. Tokiame kontekste specialus laboratorijų sąrašo įtraukimo į minėtą B priedą tikslas – neišvengiamas, Komisijos prižiūrimas koordinavimas tarp valstybių narių, kovojant su snukio ir nagų ligos virusu. Iš tiesų iš direktyvos 13 straipsnio išplaukia( ), kad šis laboratorijų sąrašas turi leisti Komisijai įsitikinti, jog pastarosios laikosi minimalių saugumo standartų. Šį aiškinimą patvirtina direktyvos 11 straipsnis, nes jame numatyta, kad šių laboratorijų pateiktus rezultatus patvirtina Bendrijos nurodyta etaloninė laboratorija. Visos šios priemonės skirtos nustatyti, o po to kovoti su snukio ir nagų ligos viruso plitimo rizika.

24. Į klausimą, kokias teises privatūs asmenys gali kildinti iš sąrašo, esančio direktyvos B priede, gali būti atsakyta paprastai. Šis sąrašas sumanytas ne kaip procesinė garantija ūkių, kur yra atliekami tyrimai, savininkams, o labiau kaip laboratorijų tinklo Bendrijoje suformavimo priemonė. Todėl neatrodo, kad privatūs asmenys galėtų remtis minėtu sąrašu, kad nuginčytų, kaip bando padaryti ieškovai pagrindinėje byloje, teigiamus laboratorijos pateiktus rezultatus, kurie įrodo užkrėtimo snukio ir nagų ligos virusu riziką ūkyje.

25. Į direktyvos B priedą įtrauktu laboratorijų sąrašu sukuriama minimali garantija, nes jis draudžia, kad laboratorijų gauti teigiami rezultatai būtų paneigti. Jis nekliudo valstybėms narėms imtis griežtesnių priemonių ir a fortiori atsižvelgti į teigiamus rezultatus, kuriuos pateikia neįtrauktos į sąrašą laboratorijos, kad užkrėtimo snukio ir nagų ligos virusu rizikos buvimas būtų nustatytas dar tiksliau( ). Tačiau tokia rizika gali būti paneigta remiantis vien neigiamais rezultatais, kuriuos pateikė minėtame sąraše esančios laboratorijos.

26. Jei būtų pritarta ieškovų pagrindinėje byloje argumentams, galėtų būti prieita prie absurdiškos situacijos, kai, pasikeitus laboratorijos, nurodytos direktyvos B priede, įmonės pavadinimui, jokia laboratorija negalėtų būti pripažinta kompetentinga atlikti tyrimus, įrodančius snukio ir nagų ligos viruso buvimą, kol priedas nebūtų pakeistas pagal direktyvos 17 straipsnį.

27. Ieškovų pagrindinėje byloje pabrėžiama analogija su sprendimais SIA International( ) ir Lemmens( ) atmestina, nes jie buvo susiję su labai specifine 1983 m. kovo 28 d. Tarybos direktyvos 83/189/EEB, nustatančios informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką( ), iš dalies pakeistos 1988 m. Tarybos direktyva 88/182/EEB( ), numatančios privalomo techninių normų pranešimo Komisijai procedūrą ir kuria taikant prevencinę kontrolę siekiama apsaugoti laisvą prekių judėjimą, taikymo sritimi( ). Valstybių narių pranešimas apie technines normas yra pagrindinis mechanizmas, nustatytas minėta direktyva, ir jo nesant būtų užkirstas kelias direktyvai taikyti. Priešingai, laboratorijų, įtrauktų į direktyvos B priedą, sąrašo pakeitimo procedūra yra tik vienas iš veiksmingų būdų pasiekti pagrindinį šios direktyvos tikslą – apsaugoti sveikatą, ir jos nesilaikymas negalėtų paneigti šio tikslo.

28. Galiausiai iš pagrindinio direktyvos sveikatos apsaugos tikslo matyti, kad turi būti atsižvelgta į sanitarinę riziką, kurią įrodo teigiami atlikto tyrimo rezultatai, bei kad ji negali būti laikoma nesvarbia vien dėl to, jog tyrimą atlikusi laboratorija nėra nurodyta šios direktyvos B priede. Taigi tuomet, kai laboratorijos tyrimas rodo, kad gyvūnai yra užkrėsti, turi būti padarytos visos pagal direktyvą arba pagal griežtesnes nacionalines priemones reikalaujamos išvados( ). Todėl direktyvos 11 ir 13 straipsniai turi būti aiškinami kaip nedraudžiantys, jog paskerdimo priemonės būtų grindžiamos tyrimų, atliktų laboratorijos, kurios pavadinimas neatitinka pavadinimo, nurodyto direktyvos B priede esančiame sąraše, rezultatais.

29. Atsižvelgiant į tokį aiškinimą nėra reikalo atsakyti į klausimą, ar pakeitimai, atlikti laboratorijoje, yra esminiai. Šia aplinkybe procedūroje dėl valstybės įsipareigojimų neįvykdymo prieš Nyderlandų Karalystę galėtų remtis tik Komisija, jei ji manytų, kad pastaroji pažeidė įsipareigojimus, kurie jai nustatyti pagal direktyvos 11 ir 13 straipsnius.

30. Todėl, atsakant į pirmuosius tris prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus, siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti, kad privatus asmuo negali remtis direktyvos 11 ir 13 straipsnių tiesioginiu veikimu ginčydamas prevencinę paskerdimo priemonę, kurios imtasi po to, kai užkrėtimo snukio ir nagų ligos rizika buvo įrodyta teigiamais ūkyje paimtų bandinių tyrimų rezultatais, ir tai taikytina ir tuomet, kai tyrimus atlikusios laboratorijos firmos pavadinimas neatitinka pavadinimo, nurodyto direktyvos B priede.

B – Nacionalinių sanitarinių institucijų teisė nesilaikyti laboratorijos pateiktų rezultatų

31. Ketvirtuoju ir penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar nacionalinės institucijos yra saistomos rezultatų, kuriuos pateikė tyrimų laboratorija, ar vis dėlto jos gali jų nepaisyti. Reikia nustatyti, kaip ekspertų rezultatai siejasi su dėl jų priimtais kompetentingos nacionalinės sanitarinės institucijos sprendimais.

32. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ieškovai pagrindinėje byloje ir Nyderlandų vyriausybė vienbalsiai teigia, kad direktyvoje dėl to nieko nepasakyta. Atsižvelgiant į tai, būtina apibrėžti Bendrijos teise nustatytas nacionalinės administracinės institucijos įgaliojimų, kurių turinį numato nacionalinė teisė, ribas( ).

33. Komisija šiuo klausimu mano, kad direktyva nustato, jog nacionalinės institucijos turi vadovautis tikslu išvengti snukio ir nagų ligos plitimo ir todėl jų elgesys negali priklausyti nuo tyrimų laboratorijos rezultatų gavimo. Jos gali veikti prevenciškai net tuomet, kai tokie rezultatai joms dar nepateikti, jeigu ūkyje nustatyti klinikiniai ligos požymiai, leidžiantys įtarti užkrėtimą snukio ir nagų ligos virusu( ).

34. Komisijos pateiktos pastabos yra svarbios atsakant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą, nes jomis patvirtinama, jog Bendrijos teisė ir konkrečiai direktyva neprieštarauja plačiai nacionalinių institucijų diskrecijai, kai jos imasi žmogaus sveikatos apsaugos priemonių. Mano nuomone ir kaip pabrėžia Komisija savo pastabose, iš plačios diskrecijos, kurią turi nacionalinės institucijos imdamosi prevencinių priemonių, išplaukia, kad sprendimai, kuriuos jos priima šioje srityje, gali būti panaikinti, tik jei jos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą( ). Todėl nacionalinio teismo kontrolė yra dar labiau apribota, jei nacionalinės institucijos savo sprendimus pagrindžia laboratorijos atliktų tyrimų rezultatais. Ginčyti šiuos tyrimus taip pat galima tik išimtiniais atvejais, net jei tikslią nacionalinių sanitarinių institucijų pareigos kontroliuoti laboratorijas apimtį reguliuoja nacionalinė teisė. Kaip vienintelį apribojimą šiuo klausimu direktyva nustato, kad pareiga kontroliuoti tyrimų rezultatus negali sutrukdyti nacionalinei institucijai reaguoti greitai, kai teigiami laboratorijos pateikti rezultatai įrodo užkrėtimo riziką( ).

35. Tačiau ieškovai pagrindinėje byloje teigia, kad nacionalinė institucija nesilaikė pareigos patikrinti jai pateiktų tyrimų rezultatus, todėl buvo pažeistas Bendrijos teisėje pripažįstamas teisės į gynybą paisymo principas. Minėti ieškovai grindžia savo argumentus sprendimais, susijusiais su konkurencijos teise( ) ir Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsniu. Ieškovų pagrindinėje byloje nuomone, iš šio principo išplaukia, kad jiems turėjo būti suteikta galimybė ginčyti rezultatų, kuriais grindžiamas administracinis sprendimas atlikti prevencinį skerdimą, tikslumą. Kad įgyvendintų teisę į ieškinį, ieškovai taip pat turėjo susipažinti su laboratorijos byla, o tai šiuo atveju jiems nebuvo leista.

36. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką į Bendrijos teisės sritį patenkančios nacionalinės priemonės turi būti suderinamos su bendraisiais Bendrijos principais, tarp jų ir su teisės į gynybą paisymo principu. Tokį vertinimą turi atlikti nacionalinis teismas( ).

37. Esant tokiam kontekstui, turint omenyje, kad galutinį įvertinimą šiuo klausimu atliks nacionalinis teismas, reikia pažymėti, kad, priešingai nei teigia ieškovai pagrindinėje byloje, iš jų nebuvo atimta galimybė ginčyti sprendimą dėl prevencinio skerdimo, kuris yra šio ieškinio dalykas. Vis dėlto teisinga, kad dėl rizikos sveikatai, kurią kelia užkrėtimas snukio ir nagų liga, reikalaujama vengti, jog užginčijus prevencinę priemonę jos taikymas būtų sustabdytas. Taigi teisės į gynybą paisymo principas, nors ir taikytinas abiem atvejais, sukelia skirtingas pasekmes, atsižvelgiant į tai, ar jis taikomas Komisijos priimtam sprendimui, siekiant nubausti dėl konkurencijos teisės pažeidimų kaltas įmones, ar nacionalinės sveikatos institucijos sprendimui, kuriuo siekiama apsaugoti žmonių sveikatą.

38. Atsižvelgiant į tai, į ketvirtąjį ir penktąjį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus Teisingumo Teismui siūloma atsakyti, kad Bendrijos teisė nedraudžia pripažinti nacionalinėms institucijoms plačios diskrecijos, siekiant imtis neatidėliotinų kovos su snukio ir nagų virusu priemonių, kai tik teigiami laboratorijos pateikti rezultatai įrodo užkrėtimo riziką.

III – Išvada

39. Atsižvelgiant į pirmiau išdėstytus motyvus, siūlau Teisingumo Teismui atsakyti į College van Beroep voor het bedrijfsleven pateiktus klausimus taip :

„1. Privatus asmuo negali remtis 1985 m. lapkričio 18 d. Tarybos direktyvos 85/511/EEB dėl Bendrijos snukio ir nagų ligos kontrolės priemonių įdiegimo, iš dalies pakeistos 1990 m. birželio 26 d. Tarybos direktyva 90/423/EEB, 11 ir 13 straipsnių tiesioginiu veikimu ginčydamas prevencinę paskerdimo priemonę, kurios imtasi po to, kai užkrėtimo snukio ir nagų ligos rizika buvo įrodyta teigiamais ūkyje paimtų bandinių tyrimų rezultatais, ir tai taikytina ir tuomet, kai tyrimus atlikusios laboratorijos firmos pavadinimas neatitinka pavadinimo, nurodyto direktyvos B priede.

2. Bendrijos teisė nedraudžia pripažinti nacionalinėms institucijoms plačios diskrecijos, siekiant imtis neatidėliotinų kovos su snukio ir nagų virusu priemonių, kai tik teigiami laboratorijos pateikti rezultatai įrodo užkrėtimo riziką.“