GENERALINIO ADVOKATO

PRIIT PIKAMÄE IŠVADA,

pateikta 2022 m. liepos 7 d. ( 1 )

Byla C‑404/21

WP

prieš

Istituto nazionale della previdenza sociale,

Repubblica italiana

(Tribunale ordinario di Asti (Asčio bendrosios kompetencijos teismas, Italija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – ECB darbuotojai – Teisės į pensiją, įgytos nacionalinėje sistemoje prieš pradedant tarnybą Sąjungoje – Perkėlimas į Sąjungos pensijų sistemą – Nacionalinės teisės nuostatos arba administracinė praktika, pagal kurias šis perkėlimas neleidžiamas – Nacionalinio pagal teisėkūros procedūrą priimto įgyvendinimo akto arba darbuotojo valstybės narės ar jo socialinės apsaugos institucijos ir Sąjungos institucijos specialaus susitarimo nebuvimas“

I. Įžanga

1. Tribunale ordinario di Asti (Asčio bendrosios kompetencijos teismas, Italija) pagal SESV 267 straipsnį pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su ESS 4 straipsnio 3 dalies, SESV 45 ir 48 straipsnių, Europos Sąjungos pareigūnų ir kitų tarnautojų tarnybos nuostatų (toliau – PTN) VIII priedo 11 straipsnio ir Europos Centrinio Banko personalo įdarbinimo sąlygų (toliau – ECB įdarbinimo sąlygos) IIIa priedo 8 straipsnio išaiškinimu.

2. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant WP ginčą su Istituto nazionale della previdenza sociale (Nacionalinis socialinės apsaugos institutas (INPS), Italija) ir Italijos Respublika dėl aktuarinio ekvivalento sumos, atitinkančios ieškovo teises į pensiją, įgytas INPS Fondo Pensioni Lavoratori Dipendenti (pagal darbo sutartį dirbančių darbuotojų pensijų fondas), pervedimo į ECB pensijų sistemą.

3. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismui užduoda du klausimus, susijusius su ECB darbuotojo galimybe perkelti į ECB pensijų sistemą savo teises į pensiją, įgytas Italijos pensijų sistemoje, nesant tokį perkėlimą numatančio susitarimo, sudaryto tarp ECB ir Italijos Respublikos. Ši byla suteikia Teisingumo Teismui galimybę išaiškinti, kokias pareigas valstybės narės turi ECB atžvilgiu pagal Sąjungos teisę, kai reikia imtis priemonių, būtinų tokiam teisių į pensiją perkėlimui užtikrinti.

II. Teisinis pagrindas

A. Sąjungos teisė

1. Protokolas dėl ECBS ir ECB

4. Protokolo Nr. 4 dėl Europos centrinių bankų sistemos ir Europos centrinio banko statuto, pridėto prie ES ir ESV sutarčių ( 2 ) (toliau – Protokolas dėl ECBS ir ECB), 36 straipsnyje nustatyta: „36. 1 Vykdomosios valdybos siūlymu [ECB] [v]aldančioji taryba nustato ECB personalo įdarbinimo sąlygas. <…>“

2. Protokolas dėl privilegijų ir imunitetų

5. Protokolo Nr. 7 dėl Europos Sąjungos privilegijų ir imunitetų, pridėto prie ES ir ESV sutarčių ( 3 ) (toliau – PPI), 14 straipsnyje nurodyta: „Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami reglamentus pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su atitinkamomis institucijomis, nustato Sąjungos pareigūnų ir kitų tarnautojų socialinio draudimo išmokų sistemą.“

6. Pagal PPI 22 straipsnio pirmą pastraipą šis protokolas taip pat taikomas ECB, jo organų nariams ir personalui, nepažeidžiant Protokolo dėl ECBS ir ECB nuostatų.

3. Pareigūnų tarnybos nuostatai

7. Pagal PTN 1 straipsnį šie nuostatai taikomi Sąjungos pareigūnams.

8. PTN 1a straipsnio 1 dalyje nurodyta: „Tarnybos nuostatuose „Sąjungos pareigūnas“ – tai asmuo, paskirtas šiuose Tarnybos nuostatuose numatyta tvarka į įsteigtas vienos iš Sąjungos institucijų darbuotojų pareigas tos institucijos Paskyrimų tarnybos išleistu dokumentu.“

9. PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje nustatyta: „<…> 2. Pareigūnas, kuris tarnybą Sąjungoje pradeda: – nutraukęs tarnybą valstybės administracijoje, nacionalinėje arba tarptautinėje organizacijoje, arba – užsiėmęs veikla pagal darbo sutartį arba savarankiškai, po paskyrimo, tačiau prieš jam įgyjant teisę gauti ištarnauto laiko pensiją, kaip apibrėžta Tarnybos nuostatų 77 straipsnyje, turi teisę sumokėti Sąjungai pensijos, į kurią tokioje tarnyboje ar užsiimant tokia veikla buvo įgyta teisė, kapitalo vertę, perskaičiuotą faktinio pervedimo dienai. Tokiu atveju kiekvienos institucijos paskyrimų tarnyba, kurioje dirba pareigūnas, atsižvelgdama į jo bazinį darbo užmokestį, amžių ir keitimo kursą prašymo atlikti pervedimą dieną, pagal bendrąsias įgyvendinimo nuostatas nustato, kiek pensijų draudimo stažo, įgyto tarnybos pagrindu, metų jam bus priskaičiuota pagal Sąjungos pensijų sistemą už ankstesnį jo darbo stažą, remiantis pervestu kapitalu, atėmus sumą, atitinkančią kapitalo vertės padidėjimą per laikotarpį nuo prašymo atlikti pervedimą pateikimo dienos iki faktinės pervedimo dienos. Pareigūnai tokia tvarka gali pasinaudoti tik kartą kiekvienoje valstybėje narėje ir atitinkamame pensijų fonde.“

4. Kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygos

10. Kitų Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygų (toliau – KTĮS) 1 straipsnyje nustatyta: „Įdarbinimo sąlygos taikomos pagal sutartį įdarbintiems Sąjungos tarnautojams. Tokie tarnautojai yra: – laikinai priimti tarnautojai; – sutartininkai; <…>“

11. Pagal KTĮS 39 straipsnio 2 dalį ir 109 straipsnio 2 dalį atitinkamai laikinai priimtiems tarnautojams ir sutartininkams taikoma PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalis.

5. ECB įdarbinimo sąlygos

12. ECB valdančioji taryba, veikdama, be kita ko, pagal Protokolo dėl ECBS ir ECB 36 straipsnio 1 dalį, priėmė ECB darbuotojų įdarbinimo sąlygas, jų 9 straipsnio c punkte nustatyta: „Šių įdarbinimo sąlygų nereglamentuoja jokios konkrečios nacionalinės teisės nuostatos. ECB taiko: i) bendrus valstybių narių pripažįstamus teisės principus; ii) bendrus Sąjungos teisės principus ir iii) valstybėms narėms skirtuose Sąjungos reglamentuose bei direktyvose, susijusiuose su socialine politika, įtvirtintas taisykles. Kai tai būtina, šiuos teisės aktus įgyvendina ECB. Tinkamai atsižvelgiama į Sąjungos rekomendacijas socialinės politikos srityje. Aiškinant šiose įdarbinimo sąlygose numatytas teises ir pareigas, atsižvelgiama į principus, įtvirtintus kitų Sąjungos institucijų personalui taikomuose reglamentuose, taisyklėse ir jurisprudencijoje.“ (Neoficialus vertimas.)

13. ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnyje nurodyta: „(a) ECB sudaro susitarimus ir atlieka atitinkamus suderinimus su kitomis jo nustatytomis pensijų sistemomis, organizacijomis ir vyriausybėmis, kai nusprendžia sutikti su darbuotojų, kurių išbandymo laikotarpis ECB pasibaigė, piniginių lėšų perkėlimu į [ECB pensijų sistemą]. (Neoficialus vertimas.) <…>“

B. Italijos teisė

14. 1979 m. vasario 7 d.Legge n. 29 – Ricongiunzione dei periodi assicurativi dei lavoratori ai fini previdenziali (1979 m. vasario 7 d. Įstatymas Nr. 29 dėl darbuotojų draudimo laikotarpių, suteikiančių teisę į pensiją, pripažinimo) ( 4 ) 1 straipsnyje nustatyta: „Pagal darbo sutartį dirbantis viešojo arba privataus sektoriaus darbuotojas, kuris yra arba buvo apdraustas privalomomis pensijų kaupimo formomis, lygiavertėmis INPS administruojamai bendrai invalidumo, senatvės ir maitintojo netekimo privalomojo draudimo sistemai, arba kuriam buvo taikyta išimtis ar jis buvo atleistas nuo tokio draudimo, turi teisę, siekiant skirti ir nustatyti vienos pensijos dydį, bet kuriuo metu prašyti, kad visi privalomųjų, savanoriškų ir tariamų įmokų į minėtas kaupimo sistemas laikotarpiai būtų sudėti ir įtraukti į bendrą privalomojo draudimo sistemą ir būtų nustatytos atitinkamos teisės į pensiją pagal šią sistemą. Šiuo tikslu kilmės sistemų valdytojas ar valdytojai perveda jų turimas įmokas bendros privalomojo draudimo sistemos valdytojui. <…>“

15. 2015 m. liepos 29 d.Legge n. 115 – Disposizioni per l’adempimento degli obblighi derivanti dall’ appartenenza dell’Italia all’Unione europea – Legge europea 2014 (Įstatymas Nr. 115, kuriame išdėstytos nuostatos, kuriomis siekiama įvykdyti įsipareigojimus, kylančius iš Italijos narystės Europos Sąjungoje – Europos teisė 2014) ( 5 ) 18 straipsnyje nustatyta: „1. Nuo 2016 m. sausio 1 d. Europos Sąjungos piliečiai <…>, kurie yra arba buvo apdrausti bendru privalomuoju pagal darbo sutartį dirbančių asmenų invalidumo, senatvės ir maitintojo netekimo draudimu <…>, turi galimybę sudėti draudimo laikotarpius, įgytus pagal šias draudimo sistemas, su tarptautinėse organizacijose įgytais draudimo laikotarpiais. 2. 1 dalyje nurodyto sudėjimo galima prašyti, jei tai būtina teisei į senatvės, invalidumo ar maitintojo netekimo pensiją įgyti, jeigu visa draudimo laikotarpių, įgytų pagal Italijos teisės aktus, trukmė yra ne mažesnė kaip penkiasdešimt dvi savaitės ir sudedami laikotarpiai nesutampa. 3. Draudimo laikotarpiai gali būti sudėti suinteresuotojo asmens prašymu, pateiktu Italijos socialinės apsaugos institucijai, kurioje jis įgijo draudimo laikotarpius. Tuo atveju, kai buvęs tarptautinės organizacijos darbuotojas įgyja teisę gauti Italijos teisės aktuose numatytas išmokas, nesant būtinybės pridėti tarptautinėje organizacijoje įgytų draudimo laikotarpių, Italijos socialinės apsaugos institucija apskaičiuoja pensiją remdamasi tik draudimo laikotarpiais, įgytais pagal Italijos pensijų sistemą. Tuo atveju, kai buvęs tarptautinės organizacijos darbuotojas teisę gauti Italijos teisės aktuose numatytas išmokas įgyja tik pridėjus draudimo laikotarpius, įgytus tarptautinėje organizacijoje, Italijos socialinės apsaugos institucija į draudimo laikotarpius, įgytus pagal tarptautinės organizacijos pensijų sistemą, išskyrus tuos, kurie buvo kompensuoti, atsižvelgia taip, lyg jie būtų įgyti pagal Italijos teisės aktus ir apskaičiuoja išmokos dydį tik pagal draudimo laikotarpius, įgytus pagal Italijos teisės aktus. 4. Pagal šį straipsnį paskirtos pensijų išmokos laikomos pensijomis visais aspektais, susijusiais su Italijos teisės aktų taikymo pasekmėmis. 5. Darbo tarptautinėje organizacijoje laikotarpiai, jeigu jie nesuteikia teisės į pensijos išmoką iš šios tarptautinės organizacijos pensijų fondo, gali būti išperkami pagal Italijos pensijų sistemą, vadovaujantis užsienyje įgytų darbo laikotarpių išpirkimą reglamentuojančiais teisės aktais. Išpirkimo teise naudojasi visų pirma tarptautinės organizacijos darbuotojo maitintojo netekę asmenys Italijos socialinės apsaugos institucijos, kurios prašoma išpirkti laikotarpius, taisyklėse numatytomis sąlygomis. <…>“

16. 2001 m. sausio 23 d. INPS aplinkraštyje Nr. 14 nurodyta, kad 2000 m. lapkričio 24 d. INPS ir Europos investicijų bankas (EIB) sudarė susitarimą dėl banko darbuotojų įgytų teisių perkėlimo. Šio susitarimo 2 straipsnyje nustatyta: „EIB darbuotojas, einantis pareigas prašymo pateikimo momentu, gali paduoti tiesiogiai INPS ir pateikti susipažinti EIB prašymą perkelti teises į pensiją už INPS patvirtintus draudimo laikotarpius, už kuriuos nebuvo paskirta pensija. EIB kreipiasi į INPS dėl aktuarinio ekvivalento, kuris atitinka teises, įgytas atitinkamame fonde <…>, ir kuris apskaičiuojamas pagal to fondo pensijoms taikomas taisykles prašymo pateikimo dieną <…>. <…> Per šešiasdešimt dienų nuo pareiškėjo sutikimo gavimo dienos INPS informuoja suinteresuotąjį asmenį ir EIB apie pervedamą sumą, atskaičius registracijos mokesčius, ir per kitus tris mėnesius perveda sumas kartu su [palūkanomis] pagal Italijoje galiojančią teisinę normą už laikotarpį nuo sutikimo gavimo dienos iki kredito vertės padengimo [dienos]; pervestos sumos negali viršyti EIB pagal jo Darbo reglamento nuostatas apskaičiuotos išpirkimo vertės.“

III. Faktinės aplinkybės pagrindinėje byloje, pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

17. WP nuo 2012 m. kovo 1 d. dirba ECB. Nuo 1982 m. rugpjūčio 1 d. iki 2012 m. vasario 24 d. jis dirbo Italijoje pagal darbo sutartį pas privatų darbdavį, kuris mokėjo už jį privalomas įmokas į INPS pagal darbo sutartį dirbančių darbuotojų pensijų fondą. 2016 m. gruodžio 12 d. WP paprašė INPS perkelti į ECB pensijų sistemą aktuarinį ekvivalentą, atitinkantį šiame pensijų fonde jo įgytas teises į pensiją, arba, nepatenkinus šio prašymo, perskaičiuotą kapitalo vertę, kurią sudaro pensijos įmokos į pensijų fondą, apskaičiuojant pagal šio fondo pensijoms taikytinas taisykles.

18. INPS atmetė WP prašymą, motyvuodamas tuo, kad negalima atlikti prašomo perkėlimo, nes nėra konkrečios pagal teisėkūros procedūrą priimtos priemonės arba dvišalio susitarimo. 2017 m. lapkričio 28 d. WP administracinis skundas dėl jo prašymo atmetimo 2018 m. balandžio 11 d. sprendimu buvo pripažintas nepriimtinu.

19. Tuomet WP prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pareiškė ieškinį, juo pirmiausia prašė pripažinti, kad INPS ir (arba) Italijos Respublika turėjo imtis visų būtinų priemonių, kad būtų galima pervesti į ECB pensijų sistemą konkrečią sumą, atitinkančią jo įgytas teises į pensiją, taigi, ir nurodyti INPS ir (arba) Italijos Respublikai imtis visų priemonių, būtinų šiai sumai pervesti į ECB pensijų sistemą. Nepatenkinus šio reikalavimo, WP prašė konstatuoti, kad INPS ir (arba) Italijos Respublika privalo pervesti į ECB pensijų sistemą konkrečią sumą kaip žalos atlyginimą, ir nurodyti INPS ir (arba) Italijos Respublikai pervesti šią sumą kaip žalos atlyginimą į ECB pensijų sistemą.

20. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar Sąjungos teisė suteikia ECB darbuotojui teisę į tai, kad į ECB pensijų sistemą būtų perkeltos teisės į pensiją, įgytos valstybės narės socialinės apsaugos institucijoje, ir ar ši teisė taip pat turi būti pripažinta neatsižvelgiant į tai, ar priimta nacionalinė įgyvendinimo taisyklė arba sudarytas specialus atitinkamos valstybės narės ar nacionalinės socialinės apsaugos institucijos ir ECB susitarimas, kuriame apibrėžta šios teisės įgyvendinimo tvarka. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi keliomis Sąjungos teisės nuostatomis ir atitinkama jurisprudencija, tačiau nepadaro aiškios išvados.

21. Manydamas, kad bylos baigtis priklauso nuo Sąjungos teisės išaiškinimo, Tribunale ordinario di Asti (Asčio bendrosios kompetencijos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar SESV 45 ir 48 straipsnius, ESS 4 straipsnį, [PTN] VIII priedo 11 straipsnį ir [ECB įdarbinimo sąlygų] IIIa priedo 8 straipsnį reikia aiškinti taip, kad pagal šias nuostatas draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos arba nacionalinė administracinė praktika, kuriomis remiantis valstybės narės darbuotojui, kuris mokėjo įmokas nacionalinei socialinės apsaugos institucijai ir šiuo metu dirba Sąjungos institucijoje (nagrinėjamu atveju – ECB), neleidžiama perkelti savo valstybės pensijų sistemoje sukauptų pensijų įmokų į Sąjungos institucijos pensijų sistemą? 2. Ar, atsižvelgiant į pirmajame klausime nurodytas aplinkybes, galimybė pasinaudoti teise perkelti įmokas turi būti sudaroma net ir nesant nacionalinio pagal teisėkūros procedūrą priimto įgyvendinimo akto ar specialaus susitarimo tarp valstybės narės, kurios pilietis yra darbuotojas, arba jo pensijų fondo ir Sąjungos institucijos?“

IV. Procesas Teisingumo Teisme

22. 2021 m. sausio 13 d. sprendimą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2021 m. birželio 30 d.

23. Pagrindinės bylos šalys, Italijos, Graikijos, Ispanijos, Lenkijos ir Portugalijos vyriausybės, Europos Komisija ir ECB pateikė rašytines pastabas per nustatytą terminą pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį.

24. Pagal Procedūros reglamento 76 straipsnio 2 dalį Teisingumo Teismas nusprendė nerengti teismo posėdžio.

V. Teisinė analizė

A. Pirminės pastabos

25. Kaip nurodyta įžangoje, prašymu priimti prejudicinį sprendimą šį prašymą pateikęs teismas ragina Teisingumo Teismo patikslinti, kokias pareigas pagal Sąjungos teisę turi valstybės narės, kai reikia imtis priemonių, būtinų ECB darbuotojo teisių į pensiją, įgytų nacionalinėje pensijų sistemoje, perkėlimui į ECB pensijų sistemą užtikrinti. Šios bylos aplinkybėmis man atrodo būtina pateikti paaiškinimų, atsižvelgiant į ypač pasyvų Italijos valdžios institucijų elgesį, kiek tai susiję su ECB pasiūlymu sudaryti susitarimą, kuriame būtų numatytas būtent toks perkėlimas.

26. Siekdamas struktūruotos ir nuoseklios prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teisinių klausimų analizės siūlau performuluoti pirmąjį prejudicinį klausimą taip, kad juo būtų siekiama nustatyti, ar ESS 4 straipsnio 3 dalis, SESV 45 ir 48 straipsniai, PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalis ir ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad valstybė narė, kuriai ECB pasiūlo sudaryti tokį susitarimą, privalo jį sudaryti.

27. Jei atsakymas būtų teigiamas, nagrinėjant antrąjį prejudicinį klausimą reikės nustatyti, ar minėtos nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas valstybės narės teismui, į kurį kreipėsi suinteresuotasis asmuo, leidžiama nurodyti perkelti į ECB pensijų sistemą teises į pensiją, šio asmens įgytas šios valstybės narės pensijų sistemoje, net nesant nacionalinės teisės nuostatos arba tarp atitinkamos valstybės narės ir ECB sudaryto susitarimo, kuriame numatytas toks perkėlimas.

B. Dėl pirmojo prejudicinio klausimo

28. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo kelias nuostatas, kurios visos priklauso Sąjungos teisės sistemai, tačiau vis dėlto skiriasi savo pobūdžiu ir teisine galia. Toliau nagrinėsiu, ar šiose nuostatose nustatomos valstybių narių pareigos, kuriomis būtų galima pagrįsti ECB darbuotojo, kurio situacija kaip WP, reikalavimus ir, jei taip, kokia tvarka. Manau, pirmiausia reikia išnagrinėti teisių į pensiją perkėlimą reglamentuojančių viešosios tarnybos taisyklių taikytinumą, paskui įvertinti Sutarčių nuostatų svarbą.

1. Viešosios tarnybos taisyklės, reglamentuojančios teisių į pensiją perkėlimą

29. ECB dėl savo su pinigų politika susijusių funkcijų turi didelę autonomiją Sąjungos institucinėje struktūroje ( 6 ), kuri atsispindi jo vidaus taisyklėse dėl teisių į pensiją perkėlimo. Vis dėlto prieš nagrinėdamas šių taisyklių ypatumus trumpai apžvelgsiu institucijų pareigūnams ir kitiems tarnautojams taikomas bendrąsias taisykles, o tai leis padaryti tinkamas išvadas dėl ECB darbuotojams taikomo vertinimo. Šiomis aplinkybėmis pirmiausia kyla klausimas, ar pastarieji gali remtis tam tikrais bendraisiais principais, susijusiais su pensijų įmokų perkėlimu Sąjungos viešojoje tarnyboje, nors PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalis bent jau formaliai jiems netaikoma ( 7 ).

a) Galimybė perkelti pensijų įmokas kaip Sąjungos pareigūnams ir kitiems tarnautojams pripažįstama „teisė“

30. Sąjungos pareigūnų ir kitų tarnautojų teisė pasirinkti pensijų įmokų perkėlimą į Sąjungos sistemą grindžiama PPI 14 straipsniu. Šia nuostata Europos Parlamentui ir Tarybai suteikti bendri įgaliojimai nustatyti Sąjungos pareigūnams ir kitiems tarnautojams taikomą socialinio draudimo išmokų sistemą. Sąjungos teisės aktų leidėjas įgyvendino šį įgaliojimą, PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje nustatydamas, kad tarnybą Sąjungoje baigę pareigūnai turi teisę prašyti, kad jų Sąjungoje įgytų teisių į ištarnauto laiko pensiją aktuarinis ekvivalentas būtų perkeltas į kitą pensijų fondą, o tarnybą Sąjungoje pradėję pareigūnai turi galimybę sumokėti į Sąjungos pensijų sistemą kapitalą, atitinkantį teises į pensiją, kurias jie įgijo vykdydami ankstesnę veiklą. Tarpusavyje siejant PPI 14 straipsnį ir PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalį, nelieka jokių abejonių, kad Sąjungos pareigūnai ir kiti tarnautojai turi neginčytiną teisę perkelti pensijų įmokas.

31. Šių nuostatų taikymo sritis ypač svarbi nustatant „lygiavertę“ ECB darbuotojų teisę. Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad PPI, įskaitant jo 14 straipsnį, taikomas ECB darbuotojams pagal jo 22 straipsnio 1 dalį, kurioje nustatyta, kad PPI „taip pat taikomas [ECB], jo organų nariams ir personalui, nepažeidžiant Protokolo dėl [ECBS ir ECB] nuostatų“ (kursyvu išskirta mano). PPI 22 straipsnio 1 dalis aiškiai atspindi Sutarčių rengėjų siekį užtikrinti, kad ECB darbuotojai, kaip Sąjungos institucijos įdarbinti asmenys, būtų vertinami vienodai kaip ir visi kiti Sąjungos pareigūnai ar tarnautojai, nebent ECBS ir ECB statutas ir pagal jį priimti teisės aktai numato kitaip.

32. Kadangi nei šio statuto 36 straipsnis, kuriuo remiantis buvo priimtos ECB įdarbinimo sąlygos, nei jokia kita minėto statuto nuostata nesuteikia ECB įgaliojimų priimti trečiosioms šalims privalomus reglamentus socialinės apsaugos srityje, PPI taikymas ECB darbuotojams apima klausimus, susijusius su jo 14 straipsnyje numatytomis socialinio draudimo išmokomis, taigi apima ir galimybę perkelti pensijų įmokas iš valstybių narių į Sąjungos instituciją, arba atvirkščiai. Kompetenciją nustatyti įpareigojimus valstybėms narėms šioje srityje išsaugo Sąjungos teisės aktų leidėjas, t. y. Europos Parlamentas ir Taryba, kaip numatyta PPI 14 straipsnyje, ir jis ją įgyvendino PTN įtvirtindamas teisę perkelti pensijų įmokas. Todėl reikia pripažinti, kad ir ECB darbuotojai turi „lygiavertę“ teisę.

33. Šiuo klausimu primintina, kad vienodas požiūris yra pagrindinis Sąjungos teisės principas ir įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 20 straipsnyje. Pagal suformuotą jurisprudenciją ( 8 ) bendrasis vienodo požiūrio principas, kaip Sąjungos teisės bendrasis principas, reikalauja, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, nebent toks požiūris būtų objektyviai pagrįstas. Šis principas ECB, kaip Sąjungos institucijai, pagal ESS 13 straipsnį taikomas taip pat, kaip ir institucijoms bei įstaigoms, kurioms taikomi Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatai. Iš tiesų, kaip neseniai priminė Teisingumo Teismas, bendrasis vienodo požiūrio principas, įtvirtintas Chartijos 20 straipsnyje, pagal jos 51 straipsnio 1 dalį taikomas visoms Sąjungos institucijoms ir įstaigoms, įskaitant ECB ( 9 ). Be to, Chartijos nuostatos taikomos Sąjungos valstybėms narėms, įskaitant Italijos Respubliką, kai jos perkelia Sąjungos teisę.

34. Kalbant apie socialinio draudimo išmokas ir su jomis susijusias teises, man atrodo, kad ECB darbuotojas, siekiantis perkelti savo pensijų įmokas iš INPS į ECB pensijų sistemą, yra tokioje pačioje padėtyje kaip ir bet kuris kitas Sąjungos pareigūnas ar tarnautojas, norintis pasinaudoti ta pačia teise. Abiem atvejais tai susiję su asmenimis, pradėjusiais tarnybą Sąjungos institucijoje, kurie nori perkelti įmokas, sumokėtas tose pačiose valstybėse narėse ir pagal tą pačią nacionalinę socialinės apsaugos sistemą, bei pasinaudoti pagrindine teise laisvai judėti. Dėl šios priežasties skirtingas požiūris iš principo neatrodo pateisinamas, atsižvelgiant į praktinę tvarką ir sąlygas, numatytas teisės nuostatose, taikomose siekiant atlikti tokį pensijų įmokų perkėlimą į ECB. Vienodas požiūris turi būti užtikrintas ir šios institucijos darbuotojams, kuriems turėtų būti suteikta teisė perkelti įmokas, kurią jie galėtų laisvai įgyvendinti, nepriklausomai nuo to, kurioje valstybėje narėje arba kuriose valstybėse narėse jie įgijo teises į pensiją prieš įsidarbindami ECB.

35. Kaip savo pastabose nurodė kelios suinteresuotosios šalys, tokios Sąjungos pareigūnų ir kitų tarnautojų teisės gynimas juo labiau būtinas, nes SESV 298 straipsnyje užtikrinama, kad „Sąjungos institucijos, įstaigos ir organai, vykdydami savo užduotis, remiasi atvira, veiksminga ir nepriklausoma Europos administracija“. Teisingumo Teismas aiškiai pripažino šį poreikį, savo jurisprudencijoje nustatydamas, kad teisių į pensiją perkėlimo priežastis yra būtinybė, kuria „siekiama palengvinti nacionalinių darbuotojų, dirbančių privačiame ar viešame sektoriuje, judėjimą į Sąjungos administraciją ir taip užtikrinti, kad Sąjunga turėtų kuo geresnes galimybes pasirinkti kvalifikuotą ir tinkamą patirtį turintį personalą“ ( 10 ).

36. Taip pat Teisingumo Teismas patikslino, kad, siekiant įgyti didesnį tinkamą profesinę patirtį turinčių darbuotojų pasirinkimą, reikia nustatyti „lankstesnį teisių į ištarnauto laiko pensiją pervedimą [į Sąjungos pensijų sistemą ir iš jos] ir taip užbaig[ti] netikrumą, kuris kildavo kai kuriems tarnautojams, dėl galimo jų darbo santykių nutrūkimo ir galimybės gauti lygiavertes teises į ištarnauto laiko pensiją nebuvimo“ ( 11 ). Taigi galimybė perkelti pensijų įmokas yra labai svarbi užtikrinant, kad nebūtų jokių kliūčių, susijusių su naudojimusi pensijų išmokomis, kurios turėtų įtakos asmenims renkantis, ar dirbti Sąjungos institucijoje ir kaip tai daryti.

37. Akivaizdu, kad visi šie argumentai, atitinkantys atviros, veiksmingos ir nepriklausomos Europos administracijos reikalavimus, kaip tai suprantama pagal SESV 298 straipsnį, taip pat galioja ECB darbuotojams, kurie yra Sąjungos institucijos tarnautojai, lygiai taip pat kaip ir Sąjungos institucijų pareigūnai ir kiti tarnautojai, kuriems taikomi PTN. Todėl, mano nuomone, nėra jokios objektyvios priežasties atsisakyti iš principo pripažinti „lygiavertę“ teisę ECB darbuotojams, žinoma, atsižvelgiant į praktinę tvarką ir sąlygas, nurodytas atitinkamose teisės nuostatose, kurias išsamiau aptarsiu šioje išvadoje. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip ir naudojimuisi socialinėmis teisėmis, kuris dažnai privalo būti sukonkretintas įstatyme ( 12 ), teisei į pensijų įmokų perkėlimą įgyvendinti reikalingas specialus reglamentavimas. Kaip paaiškinsiu toliau, teisių į pensiją perkėlimą reglamentuojančios ECB taisyklės kai kuriais svarbiais aspektais skiriasi nuo kitų Sąjungos viešosios tarnybos taisyklių ir, konkrečiau kalbant, nuo jų įgyvendinimo.

b) Bendrųjų viešosios tarnybos taisyklių ir ECB taisyklių dėl teisių į pensiją perkėlimo skirtumai

38. Pirmiausia reikia pažymėti, kad PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje minima „galimybe“ siekiama suteikti pareigūnams teisę, kurios įgyvendinimas priklauso tik nuo jų pačių pasirinkimo. Naudotis šia teise tampa įmanoma dėl to, kad PTN, kaip reglamentas pagal SESV 288 straipsnį, yra taikomas visuotinai, privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse ( 13 ). Darytina išvada, kad, nors PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalimi nesiekiama suderinti nacionalinės teisės nuostatų pensijų srityje, vis dėlto PTN, be jų poveikio Sąjungos vidaus administravimo tvarkai, taip pat įpareigoja valstybes nares dėl priemonių ar pagalbos, būtinų jiems įgyvendinti. Teisingumo Teismas savo jurisprudencijoje, susijusioje su šia nuostata, yra patikslinęs, jog iš jos išplaukia, kad tuo atveju, kai dėl PTN nuostatos reikia imtis nacionalinių įgyvendinimo priemonių, valstybės narės pagal EEB sutarties 5 straipsnį, kuris atitinka ESS 4 straipsnio 3 dalį, privalo priimti visas atitinkamas bendrąsias ar specialiąsias priemones ( 14 ). Teisingumo Teismo teigimu, atsižvelgiant į PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalies tikslą, valstybės narės turi įgyvendinti konkrečias priemones, leidžiančias pareigūnams pasinaudoti galimybe perkelti nacionalinėje sistemoje įgytas teises į Sąjungos pensijų sistemą ( 15 ).

39. Nors ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsniu aiškiai siekiama užtikrinti teisių į pensiją perkėlimą ECB darbuotojams, vis dėlto jis nesuteikia šios teisės tokiu pat būdu kaip PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalis, nes naudojimasis ja priklauso nuo tam tikrų įgyvendinimo taisyklių ir sąlygų, kurias reikia suformuluoti. Šiuo klausimu svarbu pabrėžti, kad ECB įdarbinimo sąlygos turi išimtinai vidaus poveikį, nes jomis reglamentuojami tik santykiai tarp šios institucijos ir jos personalo. Kitaip tariant, pačios įdarbinimo sąlygos nesukelia teisinių padarinių valstybėms narėms ir nenustato joms tam tikrų įpareigojimų. Be to, skirtingai nei Parlamentas ir Taryba, ECB neturi kompetencijos priimti reglamentų šioje srityje. ECB kompetencija priimti teisės aktus apsiriboja labai specifiniais atvejais, susijusiais su jo statute numatytų uždavinių, kurių baigtinis sąrašas pateiktas SESV 132 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje, vykdymu. Todėl šios teisės įgyvendinimas „lygiaverčiu“ būdu jo darbuotojų atveju reikalauja taikyti skirtingą teisinį mechanizmą.

40. Siekiant ištaisyti ECB įdarbinimo sąlygų privalomumo trūkumą, minėtoje nuostatoje numatyta, kad ECB „sudaro susitarimus ir atlieka atitinkamus suderinimus su kitomis jo nustatytomis pensijų sistemomis, organizacijomis ir vyriausybėmis, kai nusprendžia sutikti su [ECB darbuotojų] piniginių lėšų perkėlimu į [ECB pensijų sistemą]“. Taigi susitarimų su valstybėmis narėmis sudarymas, t. y. dvišalis būdas, yra Sąjungos teisės aktų leidėjo šiuo atveju pasirinktas metodas. Tai yra akivaizdu, nes aiškiai reikalaujama, kad su pervedimu būtų „sutikta“. Aplinkybė, kad ECB turi juridinio asmens statusą pagal SESV 282 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį, leidžia jam savo vardu sudaryti tokius susitarimus su valstybėmis narėmis.

41. Vertinant šiuo aspektu, logiška daryti išvadą, kad, nesant tokio susitarimo, kuriuo reglamentuojamos teisių į pensiją perkėlimą užtikrinančios sąlygos, ECB darbuotojas negalės pasinaudoti teise, „lygiaverte“ PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje numatytai teisei. Kadangi ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnyje, pirma, daroma nuoroda tik į ECB kompetenciją sudaryti šiuos susitarimus, o apie valstybių narių vaidmenį nekalbama, ir, antra, šis straipsnis nesukelia jokių teisinių padarinių trečiosioms šalims, šiame analizės etape reikia daryti preliminarią išvadą, kad ši nuostata pati savaime nesudaro pakankamo teisinio pagrindo įpareigoti valstybę narę sudaryti susitarimą su ECB. Tačiau šios valstybės narės dalyvavimas yra būtinas, nes dvišaliam susitarimui pagal apibrėžtį reikia dviejų sutampančių valios pareiškimų.

42. Dėl tų pačių priežasčių reikia atmesti galimybę remtis kaip teisiniu pagrindu ECB įdarbinimo sąlygų 9 straipsnio c punktu. Nors šioje nuostatoje nurodyta, kad „[a]iškinant šiose įdarbinimo sąlygose numatytas teises ir pareigas, [tinkamai] atsižvelgiama į principus, įtvirtintus kitų Sąjungos institucijų personalui taikomuose reglamentuose, taisyklėse ir jurisprudencijoje“ (kursyvu išskirta mano), vis dėlto minėta nuostata, būdama tik šių (vidaus) įdarbinimo sąlygų aiškinimo taisyklė negali turėti teisiškai privalomo poveikio valstybėms narėms. Juo labiau negalima daryti prielaidos, kad ji pati savaime gali ištaisyti tai, kad ECB ir valstybė narė nėra sudarę dvišalio susitarimo. Todėl man atrodo, kad ši nuostata šiame kontekste nėra svarbi.

43. Siekiant išsamumo svarbu patikslinti, kad bet koks taikymas pagal analogiją man atrodo negalimas, nesant spragos, kurią ši analogija turėtų užpildyti, nes, kaip ir PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalyje, šiai bylai aktualioje nuostatoje, t. y. ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnyje, taip pat numatytas teisių į pensiją perkėlimas. Kaip ką tik paaiškinau, šios dvi nuostatos skiriasi pirmiausia tuo, kad, priešingai nei pagal PTN nuostatą, pagal antrąją taisyklę yra būtinas susitarimas su atitinkama valstybe nare, kaip atitinkamo perkėlimo įvykdymo sąlyga.

44. Taigi rėmimasis PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalimi tiesiogiai arba pagal analogiją, kaip siūlo kai kurios suinteresuotosios šalys, siekiant apeiti aiškų reikalavimą dėl ECB ir atitinkamos valstybės narės susitarimo, reglamentuojančio teisių į pensiją perkėlimą užtikrinančias sąlygas, man atrodo nepriimtinas, nes toks požiūris reikštų aiškios Sąjungos teisės aktų leidėjo valios nepaisymą ( 16 ). Net jei yra teisėtas interesas užtikrinti teisių į pensiją perkėlimą visoje Europos viešojoje tarnyboje, man atrodo aišku, kad vis dėlto yra skirtumų, susijusių su šios teisės įgyvendinimu, kurie būdingi Sąjungos institucinei struktūrai dabartiniame jos raidos etape.

45. Sąjungos viešosios tarnybos vienodo administravimo principas, kuris buvo įtvirtintas Amsterdamo sutarties 9 straipsnio 3 dalyje ir pagal kurį visiems visų institucijų pareigūnams taikomi tie patys PTN ir atitinkamai tos pačios nuostatos ( 17 ), iš principo nekliudo priimti, taigi, ir taikyti skirtingas taisykles personalui, kai atitinkamai institucijai pripažįstama reglamentavimo autonomija ( 18 ), kaip numatyta prie SESV pridėto Protokolo dėl ECBS ir ECB 36 straipsnyje.

46. Nors šioje išvadoje išdėstyti argumentai, susiję su vienodo požiūrio principu pagal Chartijos 20 straipsnį ir viešuoju interesu remtis „atvira, veiksminga ir nepriklausoma Europos administracija“, kaip tai suprantama pagal SESV 298 straipsnį, gali būti svarbūs nustatant konkrečias teisių į pensiją perkėlimo taisykles, kai vyksta derybos dėl ECB ir valstybės narės susitarimo sudarymo, ypač pagrindžiant nediskriminacinį požiūrį į ECB darbuotojus ir siekiant, kad ECB galėtų naudotis kvalifikuotais darbuotojais, įdarbintais iš visų valstybių narių, vis dėlto reikia pripažinti, kad minėtos nuostatos, pačios savaime, negali būti teisinis pagrindas norint įpareigoti valstybę narę sudaryti tokį susitarimą.

c) Preliminari išvada

47. Iš šios viešosios tarnybos taisyklių, reglamentuojančių teisių į pensiją perkėlimą, analizės matyti, kad PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalis nei tiesiogiai, nei pagal analogiją netaikoma ECB darbuotojams. Todėl iš šios nuostatos negalima kildinti jokios valstybės narės pareigos sudaryti susitarimą su šia institucija. ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnis taip pat nėra pakankamas teisinis pagrindas tokiai pareigai nustatyti.

2. Nuostatos dėl laisvo darbuotojų judėjimo

48. Toliau reikia išnagrinėti, ar SESV 45 ir 48 straipsniai dėl laisvo darbuotojų judėjimo gali būti tinkamas teisinis pagrindas siekiant įpareigoti valstybę narę užtikrinti teisės perkelti teises į pensiją įgyvendinimą, kaip siūlo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Šiomis aplinkybėmis būtina paminėti Sprendimą Gardella ( 19 ), kuriame Teisingumo Teismas pareiškė nuomonę, ar su pirma minėtomis nuostatomis suderinama tai, kad tarptautinės organizacijos pareigūnas negalėjo perkelti į šią organizaciją teisių į pensiją, įgytų anksčiau vykdant profesinę veiklą savo kilmės valstybėje.

49. Minėtame sprendime Teisingumo Teismas priminė savo jurisprudenciją, pagal kurią Sąjungos pilietis, dirbantis kitoje valstybėje narėje nei jo kilmės valstybė ir sutikęs dirbti tarptautinėje organizacijoje, patenka į SESV 45 straipsnio taikymo sritį ( 20 ). Todėl iš jo negali būti atimtos pagal šią nuostatą jam priklausančios teisės ir socialinės išmokos ( 21 ). Tai visų pirma reiškia, kad draudžiama bet kokia laisvo darbuotojų judėjimo Sąjungoje kliūtis, t. y. bet kokia priemonė, kuri, nors ir taikoma nediskriminuojant dėl pilietybės, gali kliudyti Sąjungos piliečiams pasinaudoti pagal SESV garantuojama pagrindine laisve arba dėl kurios naudojimasis šia laisve gali tapti mažiau patrauklus ( 22 ).

50. Kadangi WP, kaip ECB darbuotojui, PTN netaikomi, nes ECB nustato savarankiškas taisykles savo personalui, priimtas pagal prie SESV pridėto Protokolo dėl ECBS ir ECB 36 straipsnį, manau, kad jį reikia laikyti „darbuotoju“, kaip tai suprantama pagal SESV 45 straipsnį. Tačiau dar reikia nustatyti, ar ECB ir valstybės narės susitarimo nebuvimas, kaip antai nagrinėjamos bylos aplinkybėmis, gali būti laikomas „kliūtimi“, kaip tai suprantama pagal šios išvados pirmesniame punkte pateiktą apibrėžimą. Teisingumo Teismas į šį klausimą akivaizdžiai turi atsakyti neigiamai, nes minėtame sprendime jis konstatavo, kad SESV 45 straipsnis neįpareigoja valstybių narių leisti kilmės valstybėje įgytas teises į pensiją perkelti į kito darbdavio, nesvarbu, ar tai būtų kita valstybė narė, ar tarptautinė organizacija, pensijų sistemą ( 23 ).

51. Teisingumo Teismas patikslino, kad šioje nuostatoje nenustatyta pareiga sudaryti tarptautinį susitarimą šiuo tikslu ( 24 ), o tai, mano nuomone, svarbu nagrinėjant šį pirmąjį prejudicinį klausimą, atsižvelgiant į ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnyje nustatytą reikalavimą sudaryti dvišalį susitarimą, kad būtų galimas toks teisių į pensiją perkėlimas į ECB pensijų sistemą. Ši išvada darytina aiškinant pareigas, kylančias iš SESV 45 straipsnio, taip pat iš SESV 48 straipsnio ir juo remiantis priimtų reglamentų, kuriuose nenumatyta teisės atlikti tokį perkėlimą.

52. Kadangi ši išvada išplaukia iš atitinkamų pirminės teisės nuostatų aiškinimo, o ne iš to, kad tuo konkrečiu atveju atitinkama organizacija, t. y. Europos patentų tarnyba (EPO), buvo su Sąjungos institucijomis nesusijęs subjektas, negalima pritarti WP argumentui, pagal kurį, atsižvelgiant į tai, kad šioje byloje ECB, priešingai, yra Sąjungos institucija, paprasčiausias 2013 m. liepos 4 d. Sprendimo Gardella (C‑233/12, EU:C:2013:449) aiškinimas a contrario leistų daryti išvadą, kad INPS atsisakymas suteikti jam aptariamą perkėlimą prieštarauja laisvam darbuotojų judėjimui. Taigi pareigos sutikti su teisių į pensiją perkėlimu pagal Sutarties nuostatas dėl laisvo darbuotojų judėjimo nebuvimas taikomas ir Sąjungos institucijoms, kurioms netaikoma PTN VIII priedo 11 straipsnio 2 dalis, kaip patikslinta vėlesnėje jurisprudencijoje viešosios tarnybos srityje ( 25 ).

53. Dėl pirma išdėstytų priežasčių reikėtų padaryti preliminarią išvadą, kad SESV 45 ir 48 straipsnių nuostatos, susijusios su laisvu darbuotojų judėjimu, neįpareigoja valstybės narės užtikrinti teisių į pensiją perkėlimą į ECB pensijų sistemą pagal šiuo tikslu sudarytiną dvišalį susitarimą.

3. Lojalaus bendradarbiavimo pareiga

54. Iš pirmesniuose punktuose išdėstytų argumentų matyti, kad galima remtis keliomis nuostatomis, reikalaujant pripažinti „lygiavertę“ ECB darbuotojo teisę prašyti perkelti į šios institucijos pensijų sistemą teises į pensiją, įgytas valstybės narės socialinės apsaugos institucijoje. Vis dėlto negalima paneigti, kad susitarimo su šia valstybe nare sudarymas yra absoliučiai būtinas siekiant užtikrinti šios teisės įgyvendinimą. Kitaip tariant, sudarytinas susitarimas yra „būtina sąlyga“ šiam tikslui pasiekti.

55. Nors atrodo, kad ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnyje ECB organams patikėta užduotis sudaryti susitarimus su valstybėmis narėmis ( 26 ), vis dėlto pastarųjų vaidmuo įgyvendinant šią užduotį yra labai svarbus. Kadangi „susitarimu“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, teisiniu požiūriu reikalaujama dviejų tarpusavyje sutampančių valios pareiškimų, dėl kurių atsiranda abipusis įsipareigojimas, logiška manyti, kad atitinkamos valstybės narės aktyvus dalyvavimas derybose ir sudarant šį susitarimą yra esminis. Atsižvelgiant į šį konstatavimą kyla klausimas, kokias konkrečias pareigas Sąjungos teisė nustato valstybei narei minėtoje nuostatoje nurodytomis aplinkybėmis.

56. Remiantis suformuota jurisprudencija, pagal ESS 4 straipsnio 3 dalyje nustatytą lojalaus bendradarbiavimo principą valstybės narės privalo imtis visų būtinų priemonių, kad Sąjungos institucijos galėtų vykdyti savo užduotis. Konkrečiai kalbant, kaip Teisingumo Teismas yra nurodęs savo jurisprudencijoje, pagal šį principą draudžiamas toks valstybių narių elgesys dėl teisių į pensiją perkėlimo, dėl kurio Sąjungos institucijoms taptų sunkiau įdarbinti personalą ( 27 ).

57. Konkrečiai dėl potencialių Sąjungos institucijų pareigūnų, kurie jau turi tam tikros profesinės patirties, Teisingumo Teismas neseniai priminė, kad pagal lojalaus bendradarbiavimo principą valstybės narės negali apsunkinti „tam tikrą darbo stažą turinčių nacionalinių pareigūnų įdarbinim[o] Sąjungoje“ ( 28 ). Manau, tame sprendime, priimtame byloje dėl buvusio nacionalinės administracijos nario, nustatyti principai turėtų būti taikomi ir tiems darbuotojams, kurie, kaip WP, turi profesinės patirties privačiame sektoriuje, nes reikalavimas neatimti iš Sąjungos institucijų galimybės įdarbinti patyrusius darbuotojus yra bendro pobūdžio ir taikomas neatsižvelgiant į atitinkamo asmens patirties ypatumus.

58. Be to, svarbu pažymėti, kad valstybės narės bendradarbiavimas šiomis aplinkybėmis yra labai svarbus siekiant išvengti situacijos, sunkiai suderinamos su vienodu požiūriu, į kurią jau atkreipiau dėmesį šioje išvadoje ( 29 ), t. y. rizikos, kad su ECB darbuotojais, vienos valstybės narės piliečiais, bus elgiamasi mažiau palankiai nei su tais, kurie kilę iš kitų, rūpestingesnių valstybių narių, kurios jau sudarė tokį susitarimą ir atitinkamai leidžia savo piliečiams, dirbantiems ECB, veiksmingai pasinaudoti ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnyje numatyta galimybe.

59. Akivaizdu, kad tokia situacija pažeistų ne tik SESV 298 straipsnyje nurodytą tikslą remtis „atvira, veiksminga ir nepriklausoma Europos administracija“, kaip ir šioje išvadoje jau minėtą viešosios tarnybos vienodo administravimo principą ( 30 ), bet ir prieštarautų bendram Sąjungos ir valstybės narės interesui palengvinti būsimų darbuotojų iš šios valstybės narės įdarbinimą, taip užtikrinant įdarbinimą kuo platesniu geografiniu pagrindu, kaip iš tiesų reikalaujama pagal PTN 27 straipsnį. Norėčiau pabrėžti, kad šie argumentai, susiję su Sąjungos įdarbinimo politika, be išimčių taikomi visoms jos institucijoms, įstaigoms ir organams, įskaitant ECB. Kadangi tokio susitarimo su ECB sudarymas atitinka pačios valstybės narės interesus, galima pagrįstai tikėtis visapusiško šios valstybės narės bendradarbiavimo.

60. Žinoma, nors lojalaus bendradarbiavimo principas neturėtų būti aiškinamas kaip įpareigojantis valstybę narę pritarti bet kokiam ECB parengtam susitarimo projektui, dėl kurio gali kilti sunkumų jį įgyvendinant nacionaliniu lygmeniu, valstybė narė vis dėlto turėtų aktyviai ir sąžiningai bendradarbiauti derybose, kad būtų pašalintos esamos kliūtys. Kaip priminė Teisingumo Teismas, valstybės narės bendradarbiavimas visų pirma būtinas sprendžiant praktinius klausimus, pavyzdžiui, nustatant apskaičiavimo metodą, kad teisių į pensiją perkėlimas į Sąjungos institucijų pensijų sistemą būtų įmanomas ( 31 ).

61. Nors valstybės narės išsaugo savo įgaliojimus socialinės apsaugos sistemų organizavimo srityje, be kita ko, nustatydamos socialinio draudimo išmokų skyrimo sąlygas, vis dėlto naudodamosi šiais įgaliojimais jos privalo laikytis Sąjungos teisės ( 32 ). Paprastas atsisakymas pradėti derybas ar rimtai apsvarstyti konkretų ECB pateiktą pasiūlymą, man atrodo, neatitinka lojalaus bendradarbiavimo principo, nurodyto ESS 4 straipsnio 3 dalyje, dvasios. Iš tiesų toks elgesys trukdytų vykdyti ECB organams patikėtas užduotis.

62. Šiuo aspektu reikėtų pažymėti, kad iš Teisingumo Teismui pateiktų pastabų matyti, jog oficialus ECB prašymas sudaryti susitarimą buvo pateiktas 2005 m. gruodžio 22 d. Šiuo tikslu ECB parengė ir perdavė dvišalio susitarimo projektą, kuris turėtų būti pasirašytas su INPS ir kuris daugiausia grindžiamas galiojančiu INPS ir EIB susitarimu. Taigi jau šešiolika metų ECB prašo Italijos Respublikos sudaryti susitarimą pagal ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnį, negaudamas atsakymo, nes, Italijos valdžios institucijų teigimu, teisių į pensiją perkėlimas šiuo atveju negali įvykti be „teisėkūros iniciatyvos“.

63. Vis dėlto, net nekalbant apie tai, kad Italijos valdžios institucijos nesugebėjo rasti sprendimo šiuo klausimu, tokį atsakymą sunku paaiškinti, nes, pirma, EIB dirbančio personalo atveju susitarimo sudarymas su INPS neatrodo sukėlęs kokių nors ypatingų sunkumų ir jis net buvo pasiektas ir įgyvendintas paprastu administraciniu aplinkraščiu ( 33 ). Antra, reikia pažymėti, kad, remiantis Teisingumo Teismui pateikta informacija, beveik visos pinigų sąjungos valstybės narės seniai sudarė susitarimus su ECB, kad leistų perkelti teises į pensiją. Trečia, pažymėtina, kad savo rašytinėse pastabose nei Italijos vyriausybė, nei INPS nepateikė paaiškinimų, pateisinančių šį vėlavimą sudaryti susitarimą su ECB. Jos taip pat nepasiūlė konkretaus sprendimo, kaip išeiti iš aklavietės. Visos šios aplinkybės rodo, kad Italijos Respublika nebendradarbiavo.

64. Kaip savo pastabose nurodė kelios suinteresuotosios šalys, šiuo metu tarp ECB ir Italijos Respublikos susiklosčiusi situacija, kuriai būdingas ilgas teisinio netikrumo laikotarpis, kiek tai susiję su galimybe užtikrinti teisių į pensiją perkėlimą, gali atgrasyti suinteresuotuosius asmenis, jau turinčius tam tikrą profesinę patirtį, sutikti dirbti ECB. Šis atgrasomasis poveikis yra dar didesnis atsižvelgiant į tai, kad kitos Sąjungos institucijos, įstaigos ir organai, kuriems taikomi PTN ir KTĮS ir su kuriomis ECB tam tikru mastu konkuruoja dėl patyrusių darbuotojų, gali užtikrinti tokį perkėlimą. Ši situacija taip pat sunkiai suderinama su vienodo požiūrio principu, nes ECB darbuotojams, kurie yra Italijos piliečiai, taikomos mažiau palankios sąlygos nei darbuotojams iš kitų valstybių narių, įdarbintiems paties ECB, arba tiems, kurie dirba kitose Sąjungos institucijose. Šiame analizės etape turiu konstatuoti, kad ECB ir jo darbuotojams kylanti rizika, apie kurią kalbama šioje išvadoje, atrodo, pasitvirtino šiuo konkrečiu atveju.

65. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintas lojalaus bendradarbiavimo principas yra tinkamas teisinis pagrindas, nes leidžia reikalauti, kad atitinkama valstybė narė imtųsi visų būtinų priemonių padėti ECB vykdyti jo uždavinius. Tai tuo labiau taikytina priemonėms, kurioms įgyvendinti reikia aktyvaus šios valstybės narės dalyvavimo, pavyzdžiui, sudarant dvišalius susitarimus, kuriais siekiama užtikrinti teisių į pensiją perkėlimą.

66. Atsižvelgdamas į pirma išdėstytus argumentus manau, kad lojalaus bendradarbiavimo principas turėtų būti aiškinamas taip, kad gavusi ECB pasiūlymą valstybė narė privalo aktyviai ir sąžiningai dalyvauti derybose siekiant sudaryti susitarimą su ECB dėl teisių į pensiją, kurias jo darbuotojai įgijo pagal šios valstybės narės pensijų sistemą, perkėlimo į ECB pensijų sistemą.

4. Atsakymas į pirmąjį prejudicinį klausimą

67. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau į pirmąjį klausimą atsakyti, kad ESS 4 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė, kuriai ECB siūlo sudaryti susitarimą pagal ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnį dėl teisių į pensiją, kurias jo darbuotojai įgijo pagal šios valstybės narės pensijų sistemą, perkėlimo į ECB pensijų sistemą, privalo sąžiningai ir aktyviai dalyvauti derybose dėl tokio susitarimo su ja sudarymo.

C. Dėl antrojo prejudicinio klausimo

1. Bendrosios pastabos

68. Antruoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar ESS 4 straipsnio 3 dalis, SESV 45 ir 48 straipsniai, PTN VIII priedo 11 straipsnis ir ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad jie leidžia valstybės narės teismui, į kurį kreipėsi suinteresuotasis asmuo, nurodyti perkelti į ECB pensijų sistemą to asmens teises į pensiją, kurias jis įgijo šios valstybės narės pensijų sistemoje, net ir nesant nacionalinės teisės nuostatos arba atitinkamos valstybės narės ir ECB sudaryto susitarimo, numatančių tokį perkėlimą.

69. Kaip nurodyta šios išvados 54 punkte, tokio ECB ir atitinkamos valstybės narės susitarimo pasirašymas yra „būtina sąlyga“, kad būtų galima pasinaudoti teise perkelti teises į pensiją. Aiški ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnio formuluotė jau nekelia jokių abejonių šiuo klausimu. Iš tiesų nė viena iš įvairių nuostatų, kurios buvo nagrinėjamos atliekant šią analizę, pati savaime negali ištaisyti tokio susitarimo nebuvimo. Tačiau lojalaus bendradarbiavimo principo taikymas leidžia reikalauti, kad valstybė narė įsipareigotų prisidėti prie derybų, per kurias siekiama sudaryti šį susitarimą, sėkmės.

70. Vis dėlto reikia atsižvelgti į tai, kad antrasis prejudicinis klausimas susijęs su konkrečia situacija, t. y. su situacija, kai toks susitarimas nesudarytas, nes atitinkama valstybė narė nepriėmė ECB pasiūlymo šiuo klausimu. Todėl manau, kad atsakant į šį klausimą reikėtų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui išaiškinti priemones, kurių jis galėtų imtis dėl tokio Sąjungos teisei prieštaraujančio neveikimo.

2. Dėl valstybės narės pareigos užtikrinti teisminę asmenų teisių, kylančių iš Sąjungos teisės, gynybą

71. Šiuo klausimu iškart norėčiau pažymėti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją valstybių narių teismai, vadovaudamiesi ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintu lojalaus bendradarbiavimo principu, turi užtikrinti iš Sąjungos teisės kylančių asmenų teisių teisminę gynybą. Be to, ESS 19 straipsnio 1 dalyje valstybės narės įpareigojamos numatyti teisių gynimo priemones, būtinas veiksmingai teisminei apsaugai Sąjungos teisei priklausančiose srityse užtikrinti ( 34 ).

72. Taip pat primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, nesant šį klausimą reglamentuojančių Sąjungos teisės aktų, kiekviena valstybė narė savo nacionalinėje teisinėje sistemoje turi paskirti kompetentingus teismus ir nustatyti ieškinių, skirtų iš Sąjungos teisės kylančių asmenų teisių apsaugai užtikrinti, procesines taisykles. Šios taisyklės neturi būti mažiau palankios nei tos, kurios taikomos panašioms vidaus situacijoms (lygiavertiškumo principas), ir tokios, kad dėl jų būtų beveik neįmanoma arba pernelyg sudėtinga pasinaudoti Sąjungos teisės sistemos suteiktomis teisėmis (veiksmingumo principas). Dėl pastarojo principo reikėtų priminti, kad teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą yra įtvirtinta Chartijos 47 straipsnyje, kuriame patvirtintas veiksmingos teisminės apsaugos principas ( 35 ).

3. Dėl galimybės prašyti kompetentingo teismo įpareigoti administracines institucijas sąžiningai derėtis ir sudaryti susitarimą

73. Mano nuomone, iš pirmesniuose punktuose išdėstytų argumentų galima daryti išvadą, kad, kai valstybės narės teismas mano, jog šios valstybės narės kompetentingos institucijos, pažeisdamos Sąjungos teisę, nesudarė su ECB susitarimo, kurį šis pasiūlė siekdamas perkelti į savo pensijų sistemą teises į pensiją, kurias jo darbuotojai įgijo pagal tos valstybės narės pensijų sistemą, arba bent jau aktyviai ir sąžiningai nedalyvavo derybose siekiant sudaryti tokį susitarimą su ECB, šis teismas turi konstatuoti tokio neveikimo neteisėtumą ir prireikus imtis priemonių, numatytų taikytinose nacionalinėse procesinėse taisyklėse, kad įpareigotų šias institucijas pradėti derybas su ECB siekiant sudaryti susitarimą ir paskui atlikti prašomą perkėlimą.

74. Sąjungos teisės aiškinimas, pagal kurį valstybės narės teismas turėtų nustatyti konkrečius įpareigojimus administracinėms institucijoms ECB atžvilgiu, užtikrintų, kad valstybė narė veiktų pagal lojalaus bendradarbiavimo principą. Mano nuomone, tradicinė galių paskirstymo ir pusiausvyros sistema valstybėse narėse yra veiksmingo įsipareigojimų, tenkančių valstybei pagal Sąjungos teisę, įgyvendinimo garantija. Kadangi skirtingose teisės sistemose taikomos procesinės taisyklės gali skirtis, kompetentingas teismas turi imtis veiksmingiausių pagal nacionalinę teisę jam prieinamų priemonių, įskaitant galimybę duoti nurodymus sudaryti susitarimą, ir atlikti prašomą perkėlimą per nustatytą terminą, priešingu atveju taikant sankcijas ( 36 ).

75. Įgaliojimas duoti nurodymus – tai teismui suteikta galimybė įpareigoti bylos šalį atlikti jo nustatytus veiksmus ar nuo jų susilaikyti, prireikus už tokio įpareigojimo nesilaikymą taikant periodinę baudą ( 37 ). Taigi ginčą nagrinėjantis teismas gali nurodyti privačiam asmeniui arba administracijai imtis konkrečios priemonės, jei teismo sprendimas neišvengiamai reiškia, kad viena iš ginčo šalių turi imtis tokios priemonės. Principas, pagal kurį nacionalinis teismas gali duoti nurodymus, šiuo metu nėra reglamentuojamas jokiame Sąjungos teisės akte. Be to, šis principas valstybėse narėse taikomas nevienodai, ypač tais atvejais, kai nurodymas skirtas administracijai.

76. Vis dėlto ši teismo kompetencija duoti nurodymus administracijai pripažįstama keliose valstybėse narėse ( 38 ). Pagal atitinkamą nacionalinės teisės sistemą teismas arba turi bendrus įgaliojimus duoti nurodymus administracijai, arba turi siauresnę kompetenciją, kuri neapima vyriausybės ir tiesiogiai su ja susijusių subjektų. Kalbant apie pagrindinę bylą, atrodo tikslinga nacionaliniam teismui patikėti užduotį nustatyti, ar būtina, o prireikus – kokiomis sąlygomis gali būti pasinaudota kompetencija duoti nurodymus pagal jo vidaus teisinę sistemą ir laikantis veiksmingumo bei lygiavertiškumo principų. Atlikdamas šį vertinimą nacionalinis teismas turi rūpintis, kad būtų užtikrintas visiškas jo sprendimų vykdymas.

4. Dėl galimybės patraukti atitinkamą valstybę narę atsakomybėn už Sąjungos teisės pažeidimą dėl to, kad nebuvo sąžiningai derėtasi

77. Negalima atmesti ir tam tikrų suinteresuotųjų šalių nurodytos galimybės patraukti atitinkamą valstybę narę atsakomybėn už Sąjungos teisės pažeidimą, jei ši valstybė narė, pažeisdama Sąjungos teisę, nesudaro susitarimo ir nesutinka su prašomu perkėlimu, jeigu įvykdytos šios atsakomybės sąlygos. Šiuo klausimu primintina, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją nukentėję privatūs asmenys turi teisę į žalos, padarytos valstybei narei priskiriamais Sąjungos teisės pažeidimais, atlyginimą, jeigu įvykdytos trys sąlygos: pažeista Sąjungos teisės norma siekiama suteikti privatiems asmenims teisių, jos pažeidimas yra pakankamai sunkus ir yra tiesioginis to pažeidimo ir šių asmenų patirtos žalos priežastinis ryšys ( 39 ). Šias sąlygas, leidžiančias nustatyti valstybių narių atsakomybę už Sąjungos teisės pažeidimais privatiems asmenims padarytą žalą, iš principo turi taikyti nacionaliniai teismai, laikydamiesi Teisingumo Teismo pateiktų šio taikymo gairių ( 40 ).

78. Vis dėlto abejoju šio požiūrio veiksmingumu šios bylos aplinkybėmis dėl toliau išdėstytų priežasčių. Pirma, nors galimybė perkelti į ECB pensijų sistemą teises, įgytas pagal valstybės narės pensijų sistemą, – tai teisė, „lygiavertė“ Sąjungos pareigūnams ir kitiems tarnautojams pagal PTN ir KTĮS suteiktai teisei, vis dėlto ši teisė turi būti įgyvendinta sudarant susitarimą, kuriame, be kita ko, turi būti nustatyta suma, atitinkanti į ECB pensijų sistemą perkeltinas teises į pensiją ( 41 ). Jei paaiškėtų, kad tokios sumos neįmanoma tiksliai nustatyti, bet koks reikalavimas atlyginti žalą neišvengiamai būtų paremtas tik bendra atitinkamos valstybės narės atsakomybe už Sąjungos teisės pažeidimą. Tačiau tai reikštų, kad konkrečiu atveju nėra įvykdytas esminis teisės į žalos atlyginimą pripažinimo reikalavimas, t. y. žalos buvimas. Antra, kadangi negalima atmesti galimybės, kad atitinkamo asmens patirta žala praktiškai atsiras tik tuo momentu, kai jis nuspręs išeiti į pensiją, kyla pavojus, kad iki tos datos pareikštą ieškinį, kuriuo siekiama pripažinti tokią teisę į žalos atlyginimą, kompetentingas teismas atmes, motyvuodamas tuo, kad nebuvo įvykdytos jurisprudencijoje numatytos sąlygos.

79. A priori neatmesdamas galimybės, kad teismas, kuriame pareikštas ieškinys dėl žalos atlyginimo prieš pažeidimą padariusią valstybę narę, gali įveikti minėtas kliūtis, pavyzdžiui, nustatydamas tam tikrą sumą, atitinkančią patirtą žalą, pagal tam tikrus ginčo šalių pripažintus kriterijus, manau, kad šioje išvadoje pasiūlytu pirmuoju požiūriu labiausiai paisoma atitinkamų ECB personalo narių interesų. Iš tiesų toks požiūris suteikia visam personalui ilgalaikį sprendimą, užtikrinantį būtiną teisinį saugumą. Be to, derybos dėl susitarimo taip pat leidžia reglamentuoti teisių į pensiją perkėlimą priešinga kryptimi, t. y. iš ECB pensijų sistemos į nacionalinę pensijų sistemą, o tai gali būti aktualu visiems ECB personalo nariams, kurie nori grįžti į savo kilmės valstybę narę. Galiausiai jis suteikia tą pranašumą, kad atitinkamos valstybės narės administracinėms institucijoms leidžiama įvykdyti – bent jau vėliau – įsipareigojimus, kylančius iš lojalaus bendradarbiavimo principo.

80. Vis dėlto kompetentingas teismas turi apsvarstyti, kuris metodas atrodo perspektyvus pagal jo nacionalinę teisinę tvarką ir siekiant užsibrėžto tikslo, t. y. užtikrinti, kad teisės į pensiją, įgytos pagal atitinkamos valstybės narės pensijų sistemą, būtų perkeltos į ECB pensijų sistemą.

5. Atsakymas į antrąjį prejudicinį klausimą

81. Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau į antrąjį prejudicinį klausimą atsakyti, kad ESS 4 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, jog tuo atveju, kai į valstybės narės teismą kreipiasi suinteresuotasis asmuo, prašantis perkelti į ECB pensijų sistemą jo teises į pensiją, įgytas pagal šios valstybės narės pensijų sistemą, šis teismas turi imtis visų priemonių, numatytų taikytinose nacionalinėse procesinėse taisyklėse, kad administracinės valdžios institucijos būtų įpareigotos aktyviai ir sąžiningai dalyvauti derybose, kuriomis siekiama sudaryti susitarimą pagal ECB įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnį, ir įvykdyti prašomą perkėlimą. Minėtas teismas taip pat turi įvertinti galimybę patraukti atitinkamą valstybę narę atsakomybėn už lojalaus bendradarbiavimo principo pažeidimą dėl šių pareigų nevykdymo.

VI. Išvada

82. Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus siūlau taip atsakyti Teisingumo Teismui į Tribunale ordinario di Asti (Asčio bendrosios kompetencijos teismas, Italija) prejudicinius klausimus: 1. ESS 4 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė, kuriai Europos Centrinis Bankas (ECB) siūlo sudaryti susitarimą pagal ECB personalo įdarbinimo sąlygų IIIa priedo 8 straipsnį dėl teisių į pensiją, kurias jo darbuotojai įgijo pagal šios valstybės narės pensijų sistemą, perkėlimo į ECB pensijų sistemą, privalo sąžiningai ir aktyviai dalyvauti derybose dėl tokio susitarimo su ja sudarymo. 2. ESS 4 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, jog tuo atveju, kai į valstybės narės teismą kreipiasi suinteresuotasis asmuo, prašantis perkelti į ECB pensijų sistemą jo teises į pensiją, įgytas pagal šios valstybės narės pensijų sistemą, šis teismas turi imtis visų priemonių, numatytų taikytinose nacionalinėse procesinėse taisyklėse, kad administracinės valdžios institucijos būtų įpareigotos aktyviai ir sąžiningai dalyvauti derybose, kuriomis siekiama sudaryti susitarimą pagal ECB įdarbinimo sąlygas ir įvykdyti prašomą perkėlimą. Minėtas teismas taip pat turi įvertinti galimybę patraukti atitinkamą valstybę narę atsakomybėn už lojalaus bendradarbiavimo principo pažeidimą dėl šių pareigų nevykdymo.

( 1 ) Originalo kalba: prancūzų.

( 2 ) OL C 202, 2016, p. 230.

( 3 ) OL C 202, 2016, p. 266.

( 4 ) GURI, Nr. 40, 1979 m. vasario 9 d., p. 1317.

( 5 ) GURI, Nr. 178, 2015 m. rugpjūčio 3 d., p. 1

( 6 ) Lenaerts. K., Van Nuffel, P., European Union Law, 3-iasis leidimas, Londonas, 2011, 13-097 punktas, p. 540, remiamasi SESV 130 straipsniu, iš kurio matyti, kad ECB, kaip ir nacionaliniai centriniai bankai, įgyvendina savo įgaliojimus ir vykdo savo uždavinius bei pareigas visiškai nepriklausomai. Šių autorių teigimu, šis nepriklausomumas nereiškia, kad ECB yra visiškai atskirtas nuo Sąjungos, bet juo veikiau siekiama apsaugoti ECB nuo politinės įtakos jam vykdant savo uždavinius.

( 7 ) Nors ECB naudojasi funkcine autonomija, kuria remiantis buvo įtvirtinta kitokia tvarka, nei numatyta PTN, vis dėlto, kai jis nustato savo tarnautojams taikytinas taisykles, kurios iš esmės sutampa su pareigūnams numatytomis taisyklėmis, net jeigu PTN nuostatos nėra tiesiogiai taikomos šiems tarnautojams, iš jurisprudencijos, susijusios su PTN nuostatomis, kylančios išvados turi būti svarbios ECB darbuotojams bent jau tuo atveju, kai jos susijusios su Sąjungos teisės norma ar principu, taikomais visoms Sąjungos institucijoms ir įstaigoms (šiuo klausimu žr. 2021 m. birželio 30 d. Sprendimą BZ / ECB (T‑554/16, nepaskelbtas Rink., EU:T:2021:387, 70 punktas)).

( 8 ) Žr. 2020 m. gruodžio 16 d. Sprendimą Taryba ir kt. / K. Chrysostomides & Co. ir kt. (C‑597/18 P, C‑598/18 P, C‑603/18 P ir C‑604/18 P, EU:C:2020:1028, 191 punktas).

( 9 ) Žr. 2021 m. spalio 6 d. Sprendimą Veit / ECB (C‑272/20 P, EU:C:2021:814, 55 punktas).

( 10 ) Žr. 2004 m. gruodžio 16 d. Sprendimą My (C‑293/03, EU:C:2004:821, 44 punktas) ir 2021 m. vasario 4 d. Sprendimą Ministre de la Transition écologique et solidaire ir Ministre de l’Action et des Comptes publics (C‑903/19, EU:C:2021:95, 23 punktas).

( 11 ) Žr. 2021 m. vasario 4 d. Sprendimą Ministre de la Transition écologique et solidaire ir Ministre de l’Action et des Comptes publics (C‑903/19, EU:C:2021:95, 24 punktas).

( 12 ) Kaip savo išvadoje byloje Dominguez (C‑282/10, EU:C:2011:559, 78 punktas) nurodo generalinė advokatė V. Trstenjak, pagrindines teises nustatančių normų formuluotės paprastai gali būti gana abstrakčios, pirmiausia todėl, kad būtų galima atsižvelgti į politinius ir visuomenės pokyčius. Taip tikrai yra socialinių teisių atveju, kurias dažnai būtina sukonkretinti, nes, be kita ko, jos susijusios su išlaidomis, dėl kurių šių teisių įgyvendinimas galiausiai priklauso nuo faktinių valstybės ekonominių galimybių. Dėl socialinių teisių įgyvendinimo teisėkūros priemonėmis žr. Frenz, W., Handbuch Europarecht, 4 t. (Europäische Grundrechte), Viena, 2009, p. 135, 444 punktas, ir Tridimas, T., „On Constitutional Rights and Political Choices“, European Papers – A Journal on Law and Integration, Nr. 2, 2019, p. 568.

( 13 ) Žr. 1981 m. spalio 20 d. Sprendimą Komisija / Belgija (137/80, EU:C:1981:237, 7 punktas) ir 2021 m. vasario 4 d. Sprendimą Ministre de la Transition écologique et solidaire ir Ministre de l’Action et des Comptes publics (C‑903/19, EU:C:2021:95, 36 ir 37 punktai).

( 14 ) Žr. 1981 m. spalio 20 d. Sprendimą Komisija / Belgija (137/80, EU:C:1981:237, 9 punktas).

( 15 ) Žr. 1987 m. gruodžio 17 d. Sprendimą Komisija / Liuksemburgas (315/85, EU:C:1987:569, 19 punktas).

( 16 ) Kaip paaiškinau savo išvadoje byloje Komisija / Hansol Paper (C‑260/20 P, EU:C:2022:13, 127 punktas), taikant teisinio aiškinimo metodą, galimybė remtis analogija paprastai priklauso nuo tam tikrų sąlygų, t. y. būtinybės užpildyti teisinę spragą, taikant teisės normą kitai situacijai, tačiau kai nenumatytas atvejis yra panašus dėl „ratio“ arba „esminio tapatumo“. Akivaizdu, kad tai taikoma, tik jeigu teisės aktų leidėjas formaliai tam neprieštaravo.

( 17 ) Žr. 2017 m. gruodžio 14 d. Sprendimą RL / Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (T‑21/17, EU:T:2017:907, 51 punktas).

( 18 ) Žr. 1997 m. rugsėjo 16 d. Sprendimą Gimenez / Regionų komitetas (T‑220/95, EU:T:1997:130, 73 punktas) ir 2012 m. spalio 11 d. Nutartį Cervelli / Komisija (T‑622/11 P, EU:T:2012:538, 25 punktas).

( 19 ) 2013 m. liepos 4 d. sprendimas (C‑233/12, EU:C:2013:449).

( 20 ) 2013 m. liepos 4 d. sprendimas (C‑233/12, EU:C:2013:449, 25 punktas).

( 21 ) Žr. 2016 m. spalio 6 d. Sprendimą Adrien ir kt. (C‑466/15, EU:C:2016:749, 25 punktas).

( 22 ) Žr. 2016 m. spalio 6 d. Sprendimą Adrien ir kt. (C‑466/15, EU:C:2016:749, 26 punktas).

( 23 ) 2013 m. liepos 4 d. Sprendimas Gardella (C‑233/12, EU:C:2013:449, 35 ir 36 punktai).

( 24 ) 2013 m. liepos 4 d. Sprendimas Gardella (C‑233/12, EU:C:2013:449, 35 punktas).

( 25 ) Žr. 2014 m. sausio 16 d. Sprendimą Guinet / EIB (F‑107/12, EU:F:2014:1, 77 punktas), kuriame Tarnautojų teismas nusprendė, kad iš SESV 45 straipsnio neišplaukia nei valstybės narės pareiga numatyti EIB darbuotojo galimybę perkelti kapitalą, atitinkantį anksčiau įgytas teises į pensiją, į EIB pensijų sistemą, nei pareiga šiuo tikslu sudaryti susitarimą.

( 26 ) Versijose prancūzų („La BCE conclut des accords“ („ECB sudaro susitarimus“)) ir anglų („The ECB shall enter into agreements“) kalbomis (kursyvu išskirta mano).

( 27 ) Žr. 2004 m. gruodžio 16 d. Sprendimą My (C‑293/03, EU:C:2004:821, 48 punktas) ir 2009 m. rugsėjo 18 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartį Ricci ir Pisaneschi (C‑286/09 ir C‑287/09, nepaskelbta Rink., EU:C:2009:566, 33 punktas).

( 28 ) 2021 m. vasario 4 d. Sprendimas Ministre de la Transition écologique et solidaire ir Ministre de l’Action et des Comptes publics (C‑903/19, EU:C:2021:95, 34 punktas).

( 29 ) Žr. šios išvados 34 ir paskesnius punktus.

( 30 ) Žr. šios išvados 36 ir 46 punktus.

( 31 ) Žr. 2013 m. gruodžio 5 d. Sprendimą Časta (C‑166/12, EU:C:2013:792, 37 punktas).

( 32 ) Žr. 2018 m. kovo 7 d. Sprendimą DW (C‑651/16, EU:C:2018:162, 16 punktas) ir 2019 m. vasario 13 d. Sprendimą Rohart (C‑179/18, EU:C:2019:111, 14 punktas).

( 33 ) Žr. šios išvados 16 punktą.

( 34 ) Žr. 2014 m. lapkričio 19 d. Sprendimą ClientEarth (C‑404/13, EU:C:2014:2382, 52 punktas) ir 2016 m. lapkričio 8 d. Sprendimą Lesoochranárske zoskupenie VLK (C‑243/15, EU:C:2016:838, 50 punktas).

( 35 ) Žr. 2019 m. birželio 26 d. Sprendimą Craeynest ir kt. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 54 punktas).

( 36 ) Žr. 2014 m. lapkričio 19 d. Sprendimą ClientEarth (C‑404/13, EU:C:2014:2382, 58 punktas) ir 2019 m. birželio 26 d. Sprendimą Craeynest ir kt. (C‑723/17, EU:C:2019:533, 56 punktas), kuriuose Teisingumo Teismas nustatė nacionaliniams teismams pareigą kompetentingų administracinių institucijų atžvilgiu imtis visų būtinų priemonių, kaip antai duoti nurodymus, siekiant užtikrinti Sąjungos aplinkos teisės laikymąsi. Nurodymų, kuriuos turėjo duoti nacionaliniai teismai, tikslas buvo priversti administracines institucijas imtis konkrečių Sąjungos teisėje numatytų priemonių, t. y. parengti oro kokybės planą ir įrengti mėginių ėmimo stotis oro kokybei matuoti.

( 37 ) Šiuo klausimu žr. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje Wall (C‑91/08, EU:C:2009:659, 132 ir 133 punktai).

( 38 ) Žr. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje Wall (C‑91/08, EU:C:2009:659, 134 punktas).

( 39 ) Žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą Presidenza del Consiglio dei Ministri (C‑129/19, EU:C:2020:566, 34 punktas) ir 2021 m. kovo 25 d. Sprendimą Balgarska Narodna Banka (C‑501/18, EU:C:2021:249, 113 punktas).

( 40 ) Žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą Presidenza del Consiglio dei Ministri (C‑129/19, EU:C:2020:566, 35 punktas).

( 41 ) Žr. šios išvados 61 punktą.