GENERALINĖS ADVOKATĖS

JULIANE KOKOTT IŠVADA,

pateikta 2011 m. balandžio 14 d.( )

Byla C‑110/10 P

Solvay SA

prieš

Europos Komisiją

„Apeliacinis skundas – Konkurencija – Kartelis (EB 81 straipsnis) – Teisė į gynybą – Galimybė susipažinti su byla – Dokumentų praradimas per administracinę procedūrą – Išklausymas – Teisė į sprendimo priėmimą per protingą terminą – Pernelyg ilga procedūra – Europos sodos rinka“





Turinys





I – Įvadas

II – Ginčo aplinkybės

III – Procesas Teisingumo Teisme

IV – Dėl prašymo panaikinti skundžiamą sprendimą

A – Dėl teisės į gynybą (antrasis ir trečiasis apeliacinio skundo pagrindai)

1. Dėl teisės susipažinti su bylos dokumentais (antrasis apeliacinio skundo pagrindas)

a) Antrojo apeliacinio skundo pagrindo priimtinumas

b) Antrojo apeliacinio skundo pagrindo pagrįstumas

2. Dėl teisės būti išklausytam (trečiasis apeliacinio skundo pagrindas)

a) Pirma trečiojo apeliacinio skundo pagrindo dalis

b) Antra trečiojo apeliacinio skundo pagrindo dalis

c) Tarpinė išvada

B – Dėl teisės į sprendimo priėmimą per protingą terminą (pirmasis apeliacinio skundo pagrindas)

1. Procedūros trukmės įvertinimo reikalavimai (pirma ir antra pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalys)

a) Dėl preliminaraus klausimo, ar Solvay kaltinimai netinkami

b) Būtinybė bendrai įvertinti procedūros trukmę (pirma pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

c) Dėl tariamos motyvacijos stokos (antra pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

2. Pernelyg ilgos procedūros teisinės pasekmės (trečia, ketvirta ir penkta pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalys)

a) Neigiamos įtakos teisei į gynybą būtinybė (trečia pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

b) Procedūros trukmės poveikis Solvay gynybos galimybėms nagrinėjamu atveju (ketvirta pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

i) Dėl motyvacijos stokos

ii) Dėl materialinės teisės klaidos

iii) Dėl kai kurių kitų kaltinimų

iv) Tarpinė išvada

c) Tariamas Solvay atsisakymas nuo baudos sumažinimo (penkta pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

3. Tarpinė išvada

C – Skundžiamo sprendimo panaikinimas

D – Sprendimas dėl pirmojoje instancijoje pareik�to ie�kinio

1. Dėl teisės susipažinti su bylos dokumentais

2. Dėl teisės būti išklausytam

3. Dėl teisės į sprendimą per protingą terminą

4. Tarpinė išvada

V – Dėl prašymo sumažinti baudą

A – Įvadinė pastaba

B – Baudos sumažinimas

1. Dėl pernelyg ilgos administracinės ir teisminės procedūros

2. Dėl reikiamo baudos sumažinimo apimties

VI – Išlaidos

VII – Išvada

I – Įvadas

1. Teisingumo Teismas jau antrą kartą kaip apeliacinė instancija nagrinėja bylą Fall Solvay/CFK( ).

2. Šis procesas susijęs su lygiagrečiai nagrinėjama byla Solvay prieš Komisiją (C‑109/10 P). Abu procesai prasidėjo po praėjusio šimtmečio devintojo dešimtmečio įvykių Europos sodos rinkoje, dėl kurių 1989–1990 m. vyko procedūra pagal kartelių teisę Europos Komisijoje( ).

3. Vis dėlto šio teisinio ginčo pagrindą sudaro ne piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi rinkoje aspektas, o kartelinis susitarimas, kurį sudarius, anot Europos Komisijos, 1987–1990 m. laikotarpiu rinka buvo padalyta tarp Belgijos įmonės Solvay( ) ir Vokietijos įmonės CFK( ). Dėl to Komisija du kartus (1990 ir 2000 m.) nubaudė Solvay pinigine bauda, dėl kurios įmonė iki šios dienos ginčijasi teismuose.

4. Dabar proceso šalys iš esmės ginčijasi dėl dviejų principinę reikšmę turinčių teisės klausimų, iš kurių vienas susijęs su teise susipažinti su byla ir pirmiausia su administracinės bylos dalies dingimo pasekmėmis, o kitas – su protingos procedūros trukmės principu.

5. Reikia pasakyti, kad kaltinimą dėl pernelyg ilgos procedūros trukmės lygiagrečiai šiam apeliaciniam procesui Solvay pateikė ir peticijoje Europos Žmogaus Teisių Teismui (EŽTT), kuri pateikta prieš visas 27 Europos Sąjungos valstybes nares ir grindžiama EŽTK( ) 6 straipsnio 1 dalies pažeidimu( ).

II – Ginčo aplinkybės

6. Kaip konstatavo Bendrasis Teismas( ), 1989 m. balandžio mėnesį Europos Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 17( ) 14 straipsniu, atliko netikėtus patikrinimus kelių sodos rinkoje( ) veikiančių įmonių, tarp jų Belgijos įmonės Solvay( ), komercinėse patalpose. Vėliau ji pareikalavo, kad suinteresuotosios įmonės suteiktų papildomos informacijos.

7. Užbaigusi tyrimus Komisija apkaltino Solvay, pirma, dalyvavus karteliuose ir, antra, piktnaudžiavus dominuojančia padėtimi sodos rinkoje.

8. Šiame procese nagrinėjamas tik vienas Komisijos atskleistų kartelių( ). Remiantis Komisijos konstatavimais, Solvay ir CFK buvo sudariusios susitarimą, pagal kurį šios dvi įmonės „maždaug nuo 1987 m. ir bent iki 1990 m. pabaigos“ buvo pasidalijusios sodos rinką. Solvay garantavo CFK remiantis metine CFK apyvarta 1986 m. apskaičiuotus minimalius kalcinuotos sodos realizavimo kiekius Vokietijos rinkoje ir užtikrino CFK kompensaciją supirkdama galimus iki garantuotų minimalių realizavimo kiekių trūkstamus kiekius( ).

9. Už dalyvavimą šiame kartelyje 1990 m. Komisija pirmame sprendime pagal EEB sutarties 85 straipsnį kartu su Reglamentu Nr. 17 (Sprendimas 91/298/EEB( )) skyrė abiem įmonėms baudas, nurodydama Solvay sumokėti 3 mln. eurų, o CFK – 1 mln. eurų( ). Tačiau, kadangi pirmajame sprendime buvo padaryta formali su jo įforminimu susijusi klaida, Pirmosios instancijos teismas jį panaikino( ). Tuomet 2000 m. be papildomų procedūrinių veiksmų( ) – visų pirma iš naujo neišklausiusi Solvay – Komisija priėmė antrą sprendimą, kuris šį kartą buvo grindžiamas EB 81 straipsniu kartu su Reglamentu Nr. 17 ir kuriuo ji dar kartą skyrė Solvay( ) nepakitusio dydžio baudą (Sprendimas 2003/5/EB)( ). Pastarasis sprendimas ir sudaro šio teismo proceso pagrindą.

10. Pirmojoje instancijoje dėl Sprendimo 2003/5 panaikinimo pateiktas Solvay ieškinys buvo sėkmingas tik iš dalies: 2009 m. gruodžio 17 d. sprendimu Bendrasis Teismas, nors ir sumažino baudos dydį 25 % iki 2,25 mln. eurų, atmetė likusią Solvay ieškinio dalį( ). Dėl šio pirmosios instancijos sprendimo, kuris buvo priimtas praėjus aštuoneriems metams ir devyniems mėnesiams, Solvay( ) pateikė nagrinėjamą apeliacinį skundą.

11. Chronologiškai svarbiausius iki šiol užbaigtus šio teisinio ginčo etapus galima reziumuoti taip:

– Administracinė procedūra iki pirmojo sprendimo skirti baudą priėmimo

1989 balandis: Komisijos atlikti patikrinimai

1990 kovas: Pranešimas apie kaltinimus

1990 gruodis: Komisijos sprendimas 91/298 skirti baudą

– Teismo procesas dėl pirmojo sprendimo skirti baudą panaikinimo

1991 gegužė: Solvay ieškinys dėl panaikinimo Pirmosios instancijos teismui (T‑31/91)

1995 birželis: Sprendimo 91/298 panaikinimas

1995 rugpjūtis: Komisijos apeliacinis skundas (C‑287/95 P)

2000 balandis: Apeliacinio skundo atmetimas

– Administracinė procedūra iki antrojo sprendimo skirti baudą priėmimo

2000 gruodis: Komisijos sprendimas 2003/5 skirti baudą

– Teismo procesas po antrojo sprendimo skirti baudą priėmimo

2001 kovas: Solvay ieškinys dėl panaikinimo Pirmosios instancijos teismui (T‑58/01)

2009 gruodis: Skundžiamas Bendrojo Teismo sprendimas (T‑58/01)

2010 kovas: Nagrinėjamas Solvay apeliacinis skundas (C‑110/10 P)

III – Procesas Teisingumo Teisme

12. Šiame apeliaciniame procese Solvay prašo:

– panaikinti skundžiamą 2009 m. gruodžio 17 d. sprendimą,

– iš naujo išnagrinėti ieškinį, kiek jis susijęs su panaikintais skundžiamo sprendimo punktais, ir panaikinti visą ar dalį 2000 m. gruodžio 13 d. Komisijos sprendimo pagal atitinkamus ieškinio pagrindus,

– panaikinti arba labai sumažinti 2,25 mln. eurų baudą, siekiant atlyginti didelę žalą, kurią apeliantė patyrė dėl neįprastai ilgos procedūros trukmės,

– priteisti iš Komisijos apeliacinio proceso bylinėjimosi išlaidas ir per procesą Bendrajame Teisme patirtas bylinėjimosi išlaidas.

13. Komisija savo ruožtu prašo:

– atmesti apeliacinį skundą ir

– priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

14. Teisingumo Teisme apeliacinis skundas iš pradžių buvo nagrinėjamas rašytinės procedūros tvarka, o vėliau – surengus 2011 m. sausio 18 d. teismo posėdį. Buvo surengtas bendras teismo posėdis bylose C‑109/10 P ir C‑110/10 P.

IV – Dėl prašymo panaikinti skundžiamą sprendimą

15. Pagrindiniu savo apeliacinio skundo reikalavimu Solvay, remdamasi trimis apeliacinio skundo pagrindais, prašo panaikinti skundžiamą sprendimą. Šiuos apeliacinio skundo pagrindus nagrinėsiu kita tvarka: procesinės teisinės problemos, susijusios su bylos dokumentais ir teise būti išklausytam, bus nagrinėjamos pradžioje (žr. A skyrių), o su teise į sprendimo priėmimą per protingą terminą susijusios problemos bus išnagrinėtos teisinio vertinimo pabaigoje (žr. B skyrių).

16. Nors šiai bylai buvo taikomas dar senasis kartelių proceso teisės reglamentas, t. y. Reglamentas Nr. 17, iškelti teisės klausimai išliko aktualūs ir laikotarpiu po kartelių teisės proceso modernizavimo Reglamentu (EB) Nr. 1/2003( ).

17. Priešingai nei byloje C‑109/10 P( ), šioje byloje nekeliamas klausimas dėl materialinių teisinių problemų, susijusių su EB 81 ir 82 straipsnių taikymu (dabar – SESV 101 ir 102 straipsniai).

A – Dėl teisės į gynybą (antrasis ir trečiasis apeliacinio skundo pagrindai)

18. Antruoju ir trečiuoju apeliacinio skundo pagrindais Solvay iš esmės skundžia jos teisės į gynybą apribojimą.

19. Teisės į gynybą paisymas vykstant bet kokiai procedūrai, per kurią gali būti skirtos sankcijos, būtent baudos ar periodinės baudos, yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, kuris buvo ne kartą pabrėžtas Teisingumo Teismo praktikoje( ). Šiuo metu jis įtvirtintas ir Pagrindinių teisių chartijos( ) 41 straipsnio 2 dalies a punkte bei 48 straipsnio 2 dalyje.

20. Antruoju ir trečiuoju apeliacinio skundo pagrindais Solvay pateikti kaltinimai turi principinę reikšmę ir suteikia Teisingumo Teismui galimybę patikslinti savo praktiką dėl teisės į gynybą per administracinę procedūrą pagal kartelių teisę.

21. Procedūrinis kontekstas, dėl kurio pateikti šie apeliacinio skundo pagrindai, atrodo taip:

– Prieš priimdama pirmąjį sprendimą skirti baudą šioje byloje 1990 m. (Sprendimas 91/298) Komisija suteikė Solvay galimybę pateikti paaiškinimus pranešimo apie kaltinimus pagrindu( ). Tačiau Solvay iš esmės nebuvo leista susipažinti su bylos dokumentais; įmonei buvo pateiktos tik kaltę patvirtinančių dokumentų, kuriais savo laiku Komisija pagrindė savo kaltinimus, kopijos( ). Taip buvo siekiama „supaprastinti procedūrą“( ).

– 2000 m., t. y. prieš priimant antrąjį šiame procese ginčijamą sprendimą skirti baudą (Sprendimas 2003/5), Solvay nebuvo dar kartą išklausyta( ) ir tuomet įmonei taip pat nebuvo leista susipažinti su byla( ).

– Tik per antrąjį teisminį procesą (byla T‑58/01) Komisija pateikė dalį administracinės bylos dokumentų, tai padaryti ji kelis kartus buvo paraginta teismo, taikant proceso organizavimo priemones( ). Teismo kanceliarijoje Solvay galėjo susipažinti su daugeliu dokumentų, kurie iki tol niekuomet nebuvo jai prieinami. Įmonė taip pat galėjo išdėstyti teismui savo nuomonę dėl šių dokumentų naudingumo savo gynybai( ).

– Teisme Komisija turėjo pripažinti, kad likusios jos bylos dalies – tiksliau sakant, penkių segtuvų – nebeįmanoma surasti( ). Komisija negalėjo pateikti teismui ir trūkstamų dokumentų turinio aprašymo( ).

22. Šiomis sąlygomis Solvay tvirtina, kad buvo pažeista, pirma, jos teisė susipažinti su bylos dokumentais (antrasis apeliacinio skundo pagrindas, šiuo klausimu žr. toliau 1 skirsnį) ir, antra, jos teisė būti išklausytai (trečiasis apeliacinio skundo pagrindas, šiuo klausimu žr. toliau 2 skirsnį).

1. Dėl teisės susipažinti su bylos dokumentais (antrasis apeliacinio skundo pagrindas)

23. Iš teisės į gynybą užtikrinimo principo kylanti teisė susipažinti su bylos dokumentais reiškia, kad Komisija turi sudaryti suinteresuotajai įmonei galimybę išnagrinėti visus tyrimo byloje esančius dokumentus, kurie gali būti svarbūs jos gynybai. Šie dokumentai apima tiek kaltinamuosius, tiek kaltę paneigiančius dokumentus, išskyrus kitų įmonių komercines paslaptis, Komisijos vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją( ).

24. Neginčijama, kad per administracinę procedūrą Solvay buvo pateiktos susipažinti tik tos bylos dalys, kurias ginčijamame sprendime Komisija panaudojo prieš šią įmonę. Daug kitų bylos dokumentų, su kuriais, remdamasi savo teise į gynybą, Solvay taip pat galėjo reikalauti leisti susipažinti, įmonei nebuvo pateikti. Taip Komisija pažeidė pagrindinę procedūrinę taisyklę( ), išplaukiančią iš teisės į gerą administravimą( ). Priėmus ginčijamą sprendimą šio procedūrinio pažeidimo nebegalima ištaisyti, visų pirma to nebegalima padaryti pateikus atskirus raštus per vėlesnį teismo procesą( ).

25. Šioje stadijoje bylos šalys aptaria vien klausimą, ar Bendrasis Teismas privalėjo panaikinti ginčijamą sprendimą dėl minėtos Komisijos procedūrinės klaidos. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką procedūrinės klaidos dėl susipažinimo su bylos dokumentais per administracinę procedūrą lemia Komisijos sprendimo panaikinimą, tik jeigu su tuo buvo susijęs teisės į gynybą pažeidimas( ).

26. Priešingai nei byloje C‑109/10 P, šioje byloje nagrinėjamas vien klausimas dėl galimo teisės į gynybą pažeidimo, kiek tai susiję su prarastomis bylos dalimis( ).

27. Kitaip nei Komisija ir Bendrasis Teismas, Solvay mano, kad jos teisė į gynybą buvo pažeista, ir pagrindžia šią nuomonę daugeliu argumentų. Šiuo atveju apeliantė iš esmės remiasi Sąjungos teisėje pripažįstamais bendraisiais teisės principais dėl teisės į gynybą paisymo, nekaltumo prezumpcijos ir įrodinėjimo naštos pasiskirstymo. Kartu Solvay skundžia pareigos motyvuoti pagal Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį kartu su 53 straipsnio 1 dalimi, taip pat Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio 2 dalies, 48 straipsnio ir 52 straipsnio 3 dalies, EŽTK 6 straipsnio ir ESS 6 straipsnio 1 dalies pažeidimą.

28. Vis dėlto detalesnius paaiškinimus Solvay pateikia tik dėl teisės į gynybą ir papildomai dėl nekaltumo prezumpcijos. Jos pavienės nuorodos į Pagrindinių teisių chartiją, EŽTK 6 straipsnį ir ESS 6 straipsnio 1 dalį neturi savarankiško turinio, todėl nereikalauja nuodugnesnio aptarimo. Dėl ESS 6 straipsnio 1 dalies pakanka pasakyti, kad pačioje šioje normoje nėra įtvirtinta pagrindinių teisių garantijų. Iki Sąjungos prisijungimo prie EŽTK( ) šios konvencijos 6 straipsnis nėra tiesiogiai taikomas Sąjungos institucijoms, tačiau į jį atsižvelgiama aiškinant ir taikant čia iškeltus Sąjungos teisės bendruosius principus ir pagrindines teises( ).

a) Antrojo apeliacinio skundo pagrindo priimtinumas

29. Komisija ginčija didelės antrojo apeliacinio skundo pagrindo dalies priimtinumą. Jos teigimu, tam tikrų dokumentų naudingumo įmonės gynybai įvertinimas sudaro faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimo, kurį turi teisę atlikti vien Bendrasis Teismas ir kuris iš principo negali būti vertinamas apeliaciniame procese, dalį.

30. Šis požiūris manęs neįtikina. Nagrinėjamu atveju Teisingumo Teismas nėra skatinamas dėl atskirų bylos dokumentų pakeisti Bendrojo Teismo atlikto vertinimo savuoju( ). Jo veikiau prašoma patikrinti, ar vertindamas faktines aplinkybes ir įrodymus Bendrasis Teismas pasirėmė teisingais kriterijais ir masteliais. Tai yra teisės klausimas, kurį gali tikrinti Teisingumo Teismas kaip apeliacinė instancija( ).

b) Antrojo apeliacinio skundo pagrindo pagrįstumas

31. Turinio požiūriu antrasis apeliacinio skundo pagrindas pateiktas dėl skundžiamo sprendimo 257–264 punktų, kuriuose Bendrasis Teismas nagrinėjo klausimą, ar penkių bylos segtuvų trūkumas lėmė Solvay teisės į gynybą pažeidimą( ), ir neigiamai atsakė į šį klausimą( ).

32. Dėl ginčijamų skundžiamo sprendimo ištraukų apeliantė išdėstė nemažai kritikos punktų, kuriems skirtos penkios antrojo apeliacinio skundo pagrindo dalys. Vis dėlto šios dalys dažnai sutampa. Iš esmės kalbama apie tą patį klausimą: ar Bendrasis Teismas turėjo teisę atmesti galimybę, kad prarasti segtuvai galėjo būti naudingi Solvay gynybai( )?

33. Analizę reikėtų pradėti nuo minties, jog įmonė, kuriai per administracinę procedūrą neteisėtai nebuvo leista susipažinti su tam tikromis bylos dalimis, teisme turi įrodyti tik tai, kad ji būtų galėjusi panaudoti aptariamus dokumentus savo gynybai( ). Pakanka, kad įmonė įrodytų tam tikrą – nors ir nedidelę – galimybę, jog dokumentai, su kuriais nebuvo galima susipažinti per administracinę procedūrą, galėjo būti naudingi jos gynybai( ).

34. Tiesa, nagrinėjamu atveju bylos dalių, su kuriomis Solvay nebuvo susipažinusi, naudingumo nagrinėjimą Bendrajam Teismui apsunkino tai, kad atitinkamų dokumentų nebebuvo įmanoma rasti.

35. Savaime suprantama, nebūtų tinkama visuomet automatiškai daryti prielaidą, kad prarastos bylos dalys galėjo būti naudingos suinteresuotosios įmonės gynybai. Pavyzdžiui, jeigu pasitelkus išsamų turinio sąrašą galima patikimai nustatyti, kad atitinkamose bylos dalyse buvo vien tokie dokumentai, su kuriais ir šiaip nebūtų leista susipažinti – tokia prezumpcija pirmiausia darytina sprendimų projektų arba Komisijos vidaus pažymų atveju, tačiau gali būti daroma ir dėl kitų konfidencialių dokumentų( ), – teisės į gynybą pažeidimo galimybę galima iš karto atmesti.

36. Tačiau nagrinėjamu atveju dingusių bylos dalių turinio nebuvo galima atkurti net apytikriai( ). Kiek galima spręsti, teismų praktikoje dar nėra išaiškinta, kieno nenaudai turi būti aiškinama ši aplinkybė. Iki šiol priimti sprendimai buvo susiję su tokiais administracinės procedūros dokumentais, kurių turinys buvo aiškus ir jį buvo galima patikrinti teisme( ).

37. Iš principo pareiga nurodyti ir įrodyti, kad bylos dalys, su kuriomis neteisėtai nebuvo leista susipažinti per administracinę procedūrą, galėjo būti panaudotos gynybai, tenka suinteresuotajai įmonei( ). Tačiau taip gali būti tik tuomet, jeigu įmonė disponuoja bent patikimomis nuorodomis į jai neatskleistų dokumentų autorius, taip pat į pobūdį bei turinį.

38. Negalėjimas surasti tam tikrų bylos dalių savo ruožtu patenka į Komisijos atsakomybės sritį. Pagal gero administravimo principą Komisija privalo tinkamai tvarkyti ir patikimai saugoti bylą. Kalbant apie tinkamą bylos tvarkymą ne paskutinę vietą užima ir informatyvaus turinio sąrašo sudarymas turint omenyje galimą vėlesnį leidimą susipažinti su bylos dokumentais.

39. Jeigu, kaip yra šiuo atveju, prarastų bylos dalių turinio negalima užtikrintai atkurti dėl tokio turinio sąrašo nebuvimo, tai leidžia padaryti tik vieną išvadą dėl teisės į gynybą: negalima atmesti galimybės, kad dingusius dokumentus suinteresuotoji įmonė būtų galėjusi panaudoti savo gynybai.

40. Vis dėlto skundžiamame sprendime daroma kardinaliai priešinga prielaida: Bendrojo Teismo nuomone, galima atmesti galimybę, kad trūkstamose bylos dalyse Solvay būtų galėjusi rasti dokumentų, kurie galėtų sukelti abejonių dėl Komisijos konstatavimų( ).

41. Bendrasis Teismas pagrindė savo nuomonę, be kita ko, tuo, kad pirmosios instancijos procese nagrinėjamame ieškinyje Solvay neginčijo jos ir CFK sudaryto kartelinio susitarimo( ). Taigi dingusių bylos dalių naudingumo Solvay gynybai vertinimas siejamas su jos teiginiais dėl Komisijos konstatavimų dėl antikonkurencinio susitarimo buvimo( ). Kitaip sakant: atrodo, jog apie tą, kuris iki tol neturėjo gerų kortų, Bendrasis Teismas mano, kad jis nebūtų suradęs kozirių ir likusiose bylos dalyse.

42. Šis požiūris teisiškai klaidingas. Savaime suprantama, tai, ar buvo pažeista teisė į gynybą, turi būti tikrinama remiantis ypatingomis kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybėmis. Tačiau toks vertinimas turi būti atliekamas turint omenyje tai, kuo Komisija kaltina suinteresuotąją įmonę, taigi – kokius kaltinimus ji pateikia įmonei( ). Įmonė turi gintis nuo šių Komisijos „kaltinimų“. Savo ruožtu visiškai nereikšminga, kokius kaltinimus dėl esmės iki šiol įmonė buvo pareiškusi dėl ginčijamo sprendimo ir ar šie kaltinimai buvo sėkmingi.

43. Bendrasis Teismas nepagrįstai susiejo dingusių dokumentų naudingumą Solvay su klausimu, ar ji ginčijo tam tikrus Komisijos konstatavimus, t. y. dėl kartelinio susitarimo su CFK buvimo, ir ar tam tikrus argumentus ieškinyje ji būtų galėjusi pateikti be išsamaus susipažinimo su bylos dokumentais( ).

44. Būtų buvę teisinga vien iškelti klausimą, ar dingusiose bylos dalyse galėjo būti informacijos, kuri būtų suteikusi Solvay galimybę geriau pagrįsti savo iki tol pateiktus argumentus prieš ginčijamą sprendimą ar net suformuluoti naujus argumentus( ), ar tai būtų argumentai dėl jos susitarimo su CFK buvimo, jo tikslo ar dėl jo poveikio.

45. Atsižvelgiant į šį kontekstą reikėtų priminti – dėl įrodymų stokos nesėkmingą – Solvay bandymą pateisinti ginčijamą susitarimą su CFK galimo abiejų įmonių susijungimo planais( ). Pavyzdžiui, administracinėje procedūroje Solvay teigė, kad 1988 m. jos dukterinė įmonė Vokietijoje DSW( ) vykstant deryboms dėl CFK komercinės veiklos perėmimo norėjo užtikrinti tolesnį šios įmonės gyvavimą; šiuo tikslu buvo norima laikinai garantuoti CFK minimalius pardavimo kiekius Vokietijos rinkoje, siekiant užtikrinti jos egzistavimą ir išlaikyti šią įmonę kaip patrauklų perimti objektą( ).

46. Naudingų duomenų kontaktams tarp Solvay ir CFK pateisinti galėjo būti ir CFK paaiškinimuose. Negalima atmesti, kad tokių paaiškinimų būta prarastuose segtuvuose( ). Jie galėjo būti reikšmingi bent jau vertinant pažeidimo sunkumą ir trukmę, taip pat apskaičiuojant Komisijos skiriamos baudos dydį( ).

47. Kitaip, nei mano Bendrasis Teismas, Solvay neturėjo paaiškinti, kokių konkrečių elementų jos naudai galėjo būti prarastose bylos dalyse. Bendrajame Teisme pasirodė neįmanoma atkurti šių dokumentų turinio, o to, kas neįmanoma, negalima iš nieko reikalauti. Šio neįmanomumo pasekmės taip pat negalėjo būti nenaudingos Solvay, nesgi aptariamų dokumentų dingimas pateko į Komisijos atsakomybės sferą( ).

48. Taigi apibendrinus pasakytina, kad nagrinėdamas klausimą, ar dingusios bylos dalys galėjo būti naudingos Solvay gynybai, Bendrasis Teismas rėmėsi neteisingais kriterijais. Jis nepaisė šiuo klausimu iš teisės į gynybą išplaukiančių reikalavimų. Todėl antrasis apeliacinio skundo pagrindas pagrįstas.

49. Be to, kiek tai susiję su šiuo kontekstu, Solvay skundžiamas nekaltumo prezumpcijos pažeidimas neturi savarankiško turinio, kuris būtų platesnis nei aptarti įrodinėjimo naštos, kalbant apie teisę į gynybą, klausimai. Todėl nėra reikalo atskirai nagrinėti šį pažeidimą.

2. Dėl teisės būti išklausytam (trečiasis apeliacinio skundo pagrindas)

50. Trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą Solvay pateikė dėl skundžiamo sprendimo 165–174 punktų, kuriuose Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija neprivalėjo dar kartą išklausyti įmonės( ). Tačiau, Solvay nuomone, per 2000 m. administracinę procedūrą turėjo būti surengta apklausa, nes Pirmosios instancijos teismo panaikintas pirmasis sprendimas skirti baudą (Sprendimas 91/298) buvo ne tik neteisingai įformintas, bet ir priimtas nesuteikus reikiamos galimybės susipažinti su bylos dokumentais.

a) Pirma trečiojo apeliacinio skundo pagrindo dalis

51. Pirmoje šio apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay skundžia pareigos motyvuoti pagal Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį kartu su 53 straipsnio 1 dalimi pažeidimą. Jos teigimu, skundžiamame sprendime neaptariamas klausimas, ar procedūriniai trūkumai pirmoje administracinėje procedūroje, kiek tai susiję su galimybe susipažinti su bylos dokumentais, reikalavo surengti dar vieną apklausą. Taigi Bendrasis Teismas tariamai neišnagrinėjo vieno iš per procesą pirmojoje instancijoje Solvay pareikštų kaltinimų.

52. Šie argumentai atmestini. Bendrasis Teismas, nors ir vos vienu sakiniu, yra aptaręs naujos apklausos būtinybę dėl su galimybe susipažinti su bylos dokumentais susijusių procedūrinių trūkumų: dėl atsakymo į šį klausimą jis padarė nuorodą į savo argumentus apie galimybę susipažinti su bylos dokumentais( ). Bendrojo Teismo požiūriu, tai buvo logiška ir nuoseklu, nesgi šis teismas preziumavo, kad nesuteikusi galimybės susipažinti su bylos dokumentais Komisija nepažeidė teisės į gynybą( ). Todėl laikantis skundžiamame sprendime pasirinkto kelio nebuvo reikalinga ir nauja Solvay apklausa.

53. Taigi Bendrojo Teismo samprotavimai dėl teisės būti išklausytam pakankamai motyvuoti. Klausimas, ar jie taip pat teisingi teisiniu požiūriu, sudaro antros trečiojo apeliacinio skundo pagrindo dalies dalyką, kuris dabar ir bus nagrinėjamas.

b) Antra trečiojo apeliacinio skundo pagrindo dalis

54. Antroje trečiojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay nuodugniai aptaria klausimą, ar dėl 1990 m. procedūrinių trūkumų, susijusių su galimybe susipažinti su dokumentais, vėliau – prieš priimant šioje byloje ginčijamą sprendimą skirti baudą (Sprendimas 2003/5) 2000 m. – buvo būtina dar kartą apklausti įmonę.

55. Solvay iš esmės tvirtina, kad buvo pažeista jos teisė būti išklausytai bei apskritai jos teisė į gynybą. Be to, apeliantė skundžia Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio 2 dalies, 48 straipsnio ir 52 straipsnio 3 dalies, EŽTK 6 straipsnio bei gero administravimo principo ir SESV 266 straipsnio (anksčiau – EB 233 straipsnis) pažeidimą. Visuose šiuose kaltinimuose teigiama, jog Bendrasis Teismas neteisingai įvertino būtinybę, kad Komisija dar kartą apklaustų Solvay.

56. Teisė būti išklausytam sudaro teisės į gynybą, kurios būtina paisyti kartelių teisės procedūroje, dalį. Teisė būti išklausytam reiškia, kad įmonei, dėl kurios pradėtas tyrimas, per administracinę procedūra suteikiama galimybė tinkamai išdėstyti savo nuomonę dėl nagrinėjamų faktinių aplinkybių tikrumo ir reikšmingumo bei dėl Komisijos panaudotų dokumentų( ). Antrinės teisės aktų lygmeniu priimant ginčijamą sprendimą šis principas buvo atspindėtas Reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 dalyje( ).

57. Neginčijama, kad nagrinėjamu atveju Solvay 1990 m., t. y. prieš priimant pirmąjį sprendimą skirti baudą (Sprendimas 91/298), buvo išklausyta Komisijos dėl pranešimo apie kaltinimus. Nesutariama vien dėl klausimo, ar tarp priemonių, kurių buvo būtina imtis panaikinus šį pirmąjį Komisijos sprendimą skirti baudą remiantis EB 233 straipsniu (dabar – SESV 266 straipsnis), buvo ir nauja apklausa.

58. Administracinėje kartelių teisės procedūroje pagal Reglamentą Nr. 17 iš EB 233 straipsnio nebūtinai išplaukia Komisijos įpareigojimas iš naujo vesti visą bylą. Komisija gali pradėti procedūrą nuo to momento, kuriuo Sąjungos teismai konstatavo procedūros klaidą. Jeigu iki procedūros klaidos atlikti procedūriniai veiksmai buvo teisėti, jų nebūtina pakartoti.

59. Byloje PVC, kurioje pirmas Komisijos sprendimas buvo panaikintas dėl formos klaidos, padarytos priimant jo galutinį variantą Komisijos kolegijoje, Teisingumo Teismas pritarė tam, kad Komisija be naujos suinteresuotosios įmonės apklausos priėmė antrą iš esmės taip pat suformuluotą sprendimą( ). Šiuo sprendimu skundžiamame sprendime pasirėmė Bendrasis Teismas, pagrįsdamas išvadą, kad nagrinėjamu atveju nebuvo būtina dar kartą išklausyti Solvay( ).

60. Iš pirmo žvilgsnio byla PVC ir nagrinėjamoji iš tiesų atrodo panašios. Nagrinėjamu atveju pirmas Komisijos sprendimas skirti baudą (Sprendimas 91/298) taip pat buvo panaikintas dėl formos klaidos administracinės procedūros pabaigoje, tiksliau sakant – surašant sprendimą.

61. Tačiau pažvelgus atidžiau paaiškėja lemiamą reikšmę turintis skirtumas: kitaip nei byloje PVC, administracinė procedūra nagrinėjamu atveju turėjo dar vieną didelį trūkumą, atsiradusį daug anksčiau už sprendimo skirti baudą galutinio surašymo ir priėmimo etapą, t. y. suinteresuotajai įmonei Solvay nebuvo suteikta teisinius reikalavimus atitinkanti galimybė susipažinti su bylos dokumentais( ).

62. Tiesa, savo sprendimuose dėl pirmo Komisijos sprendimo skirti baudą (Sprendimas 91/298)( ) Sąjungos teismai nenagrinėjo teisės susipažinti su bylos dokumentais ir teisės į gynybą laikymosi, o tik apsiribojo vien sprendimo įforminimo problemos aptarimu. Tačiau iš to negalima daryti išvados, kad Sąjungos teismai patvirtino tinkamą administracinės procedūros eigą, kiek tai susiję su galimybe susipažinti su dokumentais ir su teise į gynybą.

63. Priešingai, kalbėdamas apie Sprendimą 91/297, kuris buvo priimtas toje pačioje kartelių teisės procedūroje kaip ir Sprendimas 91/298, Bendrasis Teismas konstatavo teisės į gynybą pažeidimą dėl nevisiško susipažinimo su dokumentais( ). Be to, jau nuo 1982 m. egzistavo aiški Komisijos praktika dėl galimybės susipažinti su bylos dokumentais suteikimo( ).

64. Galima sutikti su Komisija, kad įvairiais 1995 m. birželio 29 d. Bendrojo Teismo sprendimais buvo siunčiami nevienodi signalai, kiek tai susiję su suteiktinos galimybės susipažinti su dokumentais tikslais ir apimtimi( ). Tačiau vėliausiai 2000 m. priimant šiuo atveju nagrinėjamą antrą sprendimą skirti baudą visi galimi neaiškumai šiuo klausimu jau seniai buvo pašalinti( ).

65. Šiomis sąlygomis nagrinėjamoje byloje po pirmo sprendimo skirti baudą panaikinimo Komisija privalėjo atnaujinti administracinę procedūrą stadijoje iš karto po pranešimo apie kaltinimus įteikimo. Laikydamasi teisinių reikalavimų, ji turėjo suteikti Solvay plačią galimybę susipažinti su bylos dokumentais ir iš naujo išklausyti įmonę šiuo pagrindu.

66. Komisijos pareigos surengti naują apklausą po susipažinimo su bylos dokumentais niekaip nekeičia ir aplinkybė, kad antras, šiuo atveju ginčijamas sprendimas skirti baudą (Sprendimas 2003/5), nėra papildytas naujais kaltinimais( ). Tiesa, kad dar 1990 m. Solvay turėjo galimybę išreikšti nuomonę dėl visų kaltinimų, kuriais Komisija pagrindė ir savo pirmą, ir antrą sprendimus skirti baudą. Tačiau ji tai turėjo padaryti žinodama tik kelias bylos nuotrupas, nes jai buvo perduoti tik kaltę patvirtinantys dokumentai( ).

67. Teisė būti išklausytam apima ne vien teisę išsakyti nuomonę dėl visų Komisijos kaltinimų. Suinteresuotoji įmonė taip pat turi gauti galimybę išdėstyti savo poziciją žinodama visas bylos sudedamąsias dalis, su kuriomis galima teisėtai susipažinti. Kitaip teisė į gynybą kartelių teisės procedūrose prarastų didelę dalį savo veiksmingumo.

68. Galimybė pareikšti savo nuomonę yra visiškai kitokia kokybiškai, jeigu prieš tai suinteresuotoji įmonė galėjo tinkamai susipažinti su bylos dokumentais. Visų pirma akivaizdu, kad įmonė, kuriai buvo suteikta galimybė susipažinti ne vien su kaltę patvirtinančiais, bet ir ją paneigiančiais dokumentais, gali veiksmingiau gintis nuo Komisijos kaltinimų nei įmonė, kuriai buvo atskleista vien kaltę patvirtinanti medžiaga.

69. Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą dėl teisės būti išklausytam, kai nusprendė, kad nauja Solvay apklausa Komisijoje nebuvo būtina. Galiausiai čia toliau tęsiasi teisės klaidos, kurių yra skundžiamame sprendime, kiek tai susiję su teise susipažinti su bylos dokumentais( ).

70. Solvay taip pat paminėto gero administravimo principo čia nėra reikalo nagrinėti, nes tuo pagrįsti argumentai neturi savarankiško turinio, palyginti su teise į gynybą ir teise būti išklausytam susijusiais argumentais. Kaip minėta( ), taip pat nėra reikalo kalbėti apie EŽTK 6 straipsnį ir ESS 6 straipsnio 1 dalį.

c) Tarpinė išvada

71. Taigi apibendrinus pasakytina, kad antra trečiojo apeliacinio skundo pagrindo dalis pagrįsta.

B – Dėl teisės į sprendimo priėmimą per protingą terminą (pirmasis apeliacinio skundo pagrindas)

72. Pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu, kuris pateiktas dėl skundžiamo sprendimo 100–123 punktų, Solvay teigia, kad buvo pažeista jos teisė į sprendimo priėmimą per protingą terminą. Ši pagrindinė teisė Teisingumo Teismo praktikoje pripažįstama kaip bendrasis Sąjungos teisės principas kalbant tiek apie administracinę procedūrą Komisijoje, tiek apie teisminį procesą Sąjungos teismuose( ). Šiuo metu jis taip pat įtvirtintas Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalyje ir 47 straipsnio 2 dalyje.

73. Nors Sąjungos teismai jau ne kartą nagrinėjo protingos procedūros trukmės konkurencijos bylose problematiką, man atrodo, kad Solvay iškelti klausimai ypač svarbūs. Viena vertus, jie susiję su atveju, kai visa procedūros trukmė, įskaitant visus administracinės ir teisminės procedūros etapus, neabejotinai buvo labai ilga. Kita vertus, šie kaltinimai pateikti dar iki 2009 m. gruodžio 1 d., t. y. datos, kai įsigaliojo Lisabonos sutartis, pagal kurią Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija įgijo privalomą teisinę galią (ESS 6 straipsnio 1 dalis).

74. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas iš viso suskirstytas į penkias dalis, kurios iš dalies skirtos procedūros trukmei įvertinti (žr. 1 skirsnį) ir iš dalies pernelyg ilgos procedūros trukmės teisinėms pasekmėms (žr. 2 skirsnį).

1. Procedūros trukmės įvertinimo reikalavimai (pirma ir antra pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalys)

75. Procedūros trukmės įvertinimui taikomi teisiniai reikalavimai sudaro pirmų dviejų pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalių dalyką.

a) Dėl preliminaraus klausimo, ar Solvay kaltinimai netinkami

76. Priešingai, nei mano Komisija, Solvay kaltinimai dėl procedūros trukmės jokiu būdu nėra „didele dalimi netinkami“. Savaime suprantama, galimas skundžiamo sprendimo panaikinimas suponuoja dar vieną žingsnį, t. y. samprotavimus dėl sankcijų už pernelyg ilgą procedūros trukmę. Vis dėlto pačią procedūros trukmę būtina aptarti( ), nes nekonstatavus pernelyg ilgos procedūros trukmės teisė į sprendimo priėmimą per protingą terminą apskritai negali būti pripažinta pažeista. Kriterijai, kuriais rėmėsi Bendrasis Teismas vertindamas procedūros trukmę, negali išvengti bet kokio Teisingumo Teismo patikrinimo apeliaciniame procese.

77. Vis dėlto Solvay kaltinimai dėl procedūros trukmės būtų netinkami, jeigu apeliantė juos būtų pateikusi nesiedama su pernelyg ilgos procedūros trukmės teisinėmis pasekmėmis. Tačiau nagrinėjamu atveju taip nėra. Priešingai, skundžiamas sprendimas ginčijamas abiem aspektais, o trečia, ketvirta ir penkta pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalys skirtos specialiai teisinėms pasekmėms.

78. Šiomis aplinkybėmis Komisijos pateiktas prieštaravimas dėl tinkamumo atmestinas.

b) Būtinybė bendrai įvertinti procedūros trukmę (pirma pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

79. Pirmoje pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay skundžia tai, kad vertindamas procedūros trukmę Bendrasis Teismas izoliuotai nagrinėjo atskirus administracinės ir teisminės procedūros etapus, tačiau neįvertino visos nuo patikrinimų 1989 m. balandžio mėn. trunkančios procedūros.

80. Procedūros trukmės protingumas turi būti vertinamas pagal kiekvienos bylos aplinkybes ir ypač pagal bylos svarbą suinteresuotajam asmeniui, bylos sudėtingumą ir ieškovo bei kompetentingų institucijų elgesį( ). Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra pažymėjęs, kad reikšmingų kriterijų sąrašas nėra baigtinis( ).

81. Neabejotina, kad tinkamam procedūros trukmės nagrinėjimui priklauso tai, jog Bendrasis Teismas atskirai įvertina kiekvieno pavienio procedūros etapo trukmę( ). Jeigu kuris nors procedūros etapas truko pernelyg ilgai, ši aplinkybė savaime pateisina teisės į sprendimo priėmimą per protingą terminą pažeidimo konstatavimą( ).

82. Tačiau tinkamam procedūros trukmės nagrinėjimui priklauso ne tik toks vertinimas „riekelėmis“, bet ir bendras administracinės procedūros bei galimų teismo procesų įvertinimas( ).

83. Bendro vertinimo būtinybei negalima prieštarauti tuo, kad administracinės procedūros ir teisminio proceso pobūdis skirtingas ir kad administracijai ar teismui keliami reikalavimai įtvirtinti skirtingose Pagrindinių teisių chartijos vietose. Suinteresuotosios įmonės požiūriu svarbu tik tai, kada jos „reikalas“ išsprendžiamas galutinai ir ar tai atlieka nešališka instancija. Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalyje ir 47 straipsnio 2 dalyje paprasčiausiai įtvirtintos dvi to paties proceso principo, kad teisės subjektai turi teisę tikėtis sprendimo per protingą terminą, atmainos.

84. Tiesa, teisės į sprendimą per protingą terminą pažeidimas paprastai nebus preziumuojamas, jeigu nė vienas pavienis administracinės ir teisminės procedūros etapas, vertinamas atskirai, nebuvo pernelyg ilgas. Vis dėlto, kuo daugiau etapų buvo visoje procedūroje – sudarytoje iš vienos ar kelių administracinių ir (arba) teisminių procedūrų – tuo didesnė reikšmė tenka bendros trukmės įvertinimui.

85. Nagrinėjamu atveju po pirmos administracinės procedūros dalies (nuo 1989 m. iki 1990 m.) ir pirmo teismo proceso (nuo 1991 m. iki 2000 m.) vyko – nors ir rudimentinė – antra administracinės procedūros dalis (2000 m.) bei antras teismo procesas (nuo 2001 m. kovo mėnesio)( ). Bendra visų šių procedūros etapų trukmė skundžiamo sprendimo paskelbimo dieną jau buvo daugiau kaip 20 metų, o iki šios dienos praėjo net daugiau kaip 22 metai. Nė viena kita procedūra Europos konkurencijos teisėje nėra trukusi taip ilgai( ).

86. Šiomis aplinkybėmis tinkamas procedūros trukmės įvertinimas negalėjo neapimti visos administracinės ir teisminės procedūros iki skundžiamo sprendimo paskelbimo trukmės. Kadangi Bendrasis Teismas neatliko tokio bendro vertinimo, skundžiamame sprendime buvo padaryta teisės klaida. Taigi pirma pirmojo apeliacinio skundo dalis pagrįsta.

c) Dėl tariamos motyvacijos stokos (antra pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

87. Solvay taip pat skundžia motyvacijos stoką (Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnis kartu su 53 straipsnio 1 dalimi), nes vertindamas procedūros trukmę Bendrasis Teismas neįtraukė paties teismo proceso etapo.

88. Bendrasis Teismas iš tiesų nė vienu žodžiu neužsimena apie jo paties vykdytą procedūros etapą (procesas byloje T‑58/01). Vis dėlto reikia turėti omenyje, kad pirmosios instancijos teismo sprendimo motyvavimas gali būti implicitinis, jeigu jis leidžia suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priežastis, dėl kurių teismas atmetė jų argumentus, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai informacijos, kad galėtų vykdyti kontrolę( ).

89. Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas darė prielaidą, kad ginčijamo sprendimo panaikinimą galėtų lemti ne paprastas procedūros trukmės pažeidimas, o tik – procedūros trukmės nulemtas – teisės į gynybą pažeidimas. Kadangi, Bendrojo Teismo nuomone, nebuvo galima preziumuoti teisės į gynybą pažeidimo, skundžiamame sprendime buvo galima tiesiogiai nenagrinėti Solvay argumentų dėl teismo proceso trukmės. Šiuo klausimu motyvacijos stokos negalima konstatuoti.

90. Tokiomis aplinkybėmis antrai pirmojo apeliacinio skundo pagrindo daliai negali būti pritarta.

2. Pernelyg ilgos procedūros teisinės pasekmės (trečia, ketvirta ir penkta pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalys)

91. Trečią, ketvirtą ir penktą pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis Solvay skyrė galimo administracinės ir teisminės procedūros trukmės viršijimo teisinėms pasekmėms.

a) Neigiamos įtakos teisei į gynybą būtinybė (trečia pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

92. Trečioje pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje keliamas principinę reikšmę turintis klausimas. Šalys nesutaria, ar galimo pagrindinės teisės į sprendimą per protingą terminą pažeidimo savaime užtenka ginčijamam sprendimui panaikinti, ar vis dėlto papildomai būtina įrodyti neigiamą įtaką suinteresuotosios įmonės gynybos galimybėms( ).

93. Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas darė prielaidą, kad pernelyg ilga procedūra gali lemti Komisijos sprendimo panaikinimą tik tuomet, jeigu paaiškėja, kad procedūros trukmė neigiamai paveikė suinteresuotosios įmonės gynybos galimybes( ). Šis metodas atitinka šiuo metu jau nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, pagal kurią orientuojamasi vien į tai, ar procedūros trukmė galėjo turėti įtakos jos baigčiai( ).

94. Vis dėlto Solvay mano, kad ši praktika pasenusi, ir ragina Teisingumo Teismą ją peržiūrėti, turint omenyje privalomą Pagrindinių teisių chartijos teisinę galią įsigaliojus Lisabonos sutarčiai.

95. Ypatingą reikšmę šiomis aplinkybėmis turi chartijos 52 straipsnio 3 dalies reikalavimai. Šios nuostatos pirmame sakinyje įtvirtinta homogeniškumo sąlyga, pagal kurią EŽTK garantuotas teises atitinkančių chartijoje įtvirtintų pagrindinių teisių esmė ir taikymo sritis yra tokia, kaip nustatyta EŽTK.

96. Tiesa, kad pagrindinė Sąjungos teisė į sprendimą per protingą terminą pagal Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalį ir 47 straipsnio 2 dalį atitinka EŽTK 6 straipsnio 1 dalies nuostatą( ). Tačiau, priešingai, nei mano Solvay, EŽTK 6 straipsnio 1 dalimi, kaip ją šiuo metu aiškina EŽTT, vien dėl protingo termino sprendimui priimti viršijimo nereikalaujama panaikinti sprendimo skirti baudą pagal kartelių teisę ir nutraukti administracinės procedūros.

97. Kaip teisingai pažymėjo Komisija, bendrai sutariama, kad pagal EŽTK ją pasirašiusioms valstybėms paliekama tam tikra diskrecija renkantis kelius ir priemones galimiems pagrindinių teisių pažeidimams pašalinti( ).

98. Be to, iš EŽTT praktikos dėl EŽTK 6 straipsnio 1 dalies galima daryti išvadą, kad visiškas baudžiamųjų sankcijų panaikinimas ir atitinkamų baudžiamųjų procesų nutraukimas yra tik viena iš galimų kompensacijos, kaip tai suprantama pagal EŽTK 41 straipsnį, formų už pagrindinės teisės pažeidimą dėl pernelyg ilgos procedūros trukmės( ). Ten nekalbama apie nacionalinių institucijų pareigą panaikinti sankcijas ir nutraukti procesą. Atvirkščiai, EŽTT aiškiai pripažįsta paskirtos bausmės sumažinimą tinkama kompensacija už pernelyg ilgą procedūros trukmę( ). Kaip tik vienoje ekonominio nusikaltimo byloje, kurioje buvo nagrinėjami sunkūs sukčiavimo deliktai ir kurioje procedūra truko 17 metų, EŽTT pripažino pakankamu pernelyg ilgos procedūros trukmės konstatavimą ir bausmės sumažinimą( ). Mano nuomone, tokį sprendimą galima pritaikyti ir katelių procedūrose, kurios nėra taip jau nepanašios į ekonominių nusikaltimų bylas.

99. Konkurencijos teisės atveju papildomai pasakytina, kad pats EŽTT, atrodo, nepriskiria šios teisės srities prie klasikinės baudžiamosios teisės; išskyrus baudžiamosios teisės „branduolį“, EŽTT daro prielaidą, kad iš EŽTK 6 straipsnio 1 dalies išplaukiančios baudžiamosios teisės garantijos nebūtinai privalo būti taikomos taip, kad būtų atskleistas visas jų griežtumas( ).

100. Atitinkamai dabartiniu raidos etapu darytina prielaida, kad iš Pagrindinių teisių chartijos 52 straipsnio 3 dalies pirmame sakinyje įtvirtinto homogeniškumo reikalavimo neišplaukia Sąjungos teismų pareiga Europos konkurencijos teisėje būtinai atsakyti į pagrindinės teisės į sprendimą per protingą terminą pažeidimą ginčijamo sprendimo panaikinimu.

101. Tiesa, pagal Pagrindinių teisių chartijos 52 straipsnio 3 dalies antrą sakinį Sąjungos teisėje įmanoma viršyti EŽTK standartus, tačiau šiame konkurencijos teisės kontekste tam nėra priežasčių.

102. Skiriant sankciją už pagrindinės teisės į sprendimą per protingą terminą pažeidimą turi būti tinkamai atsižvelgta tiek į suinteresuotosios įmonės interesus, tiek į bendrąjį interesą.

103. Įmonė suinteresuota gauti kuo didesnę kompensaciją už pagrindinės teisės pažeidimo pasekmes( ). Bendrasis interesas yra tai, kad Europos vidaus rinkos konkurencijos taisyklės, kurios priskiriamos prie pagrindinių sutarčių nuostatų( ), būtų veiksmingai įgyvendinamos( ).

104. Jeigu Komisijos sprendimas skirti baudą pagal kartelių teisę būtų panaikinamas vien dėl protingo sprendimo priėmimo termino viršijimo per administracinę ar teisminę procedūrą, dėl to ne tik nebeliktų paskirtos piniginės baudos, bet ir būtų paneigtas pats konkurencijos teisės pažeidimo konstatavimas. Toks sprendimo variantas prieštarautų bendrajam veiksmingo konkurencijos taisyklių įgyvendinimo interesui ir viršytų teisėtą atitinkamos įmonės suinteresuotumą gauti kuo didesnę kompensaciją už savo patirtą pagrindinės teisės pažeidimą.

105. Įmonei negali būti leidžiama ginčyti pažeidimą remiantis vien tuo, kad nebuvo laikytasi protingo sprendimo priėmimo termino( ). Sankcija už protingos procedūros trukmės viršijimą jokių būdu negali lemti, kad įmonė gali tęsti veiksmus ar vėl jų imtis, kai buvo konstatuotas jų nesuderinamumas su Sąjungos teise( ).

106. Šiomis sąlygomis nematau priežasčių siūlyti Teisingumo Teismui peržiūrėti savo ligšiolinę praktiką šiuo klausimu. Taigi trečia pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis atmestina.

b) Procedūros trukmės poveikis Solvay gynybos galimybėms nagrinėjamu atveju (ketvirta pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

107. Ketvirta pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis skirta skundžiamo sprendimo 113–117 punktams, kuriuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad galimas protingos procedūros trukmės principo pažeidimas neturėjo neigiamos įtakos Solvay galimybei veiksmingai gintis, todėl jos teisė į gynybą nebuvo pažeista. Šiame konstatavime Solvay iš esmės įžvelgia motyvacijos stoką ir teisės į gynybą apsaugos principo bei protingos procedūros trukmės principo pažeidimą. Jos nuomone, Bendrasis Teismas nepakankamai nuodugniai išnagrinėjo sunkumus, su kuriais, kiek tai susiję su jos gynyba, po tokio ilgo laiko susidūrė Solvay.

i) Dėl motyvacijos stokos

108. Skundžiamą motyvacijos stoką, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį kartu su 53 straipsnio 1 dalimi, tariamai sudaro tai, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo daugelio pirmojoje instancijoje pateiktų Solvay argumentų dėl sunkumų organizuojant savo gynybą.

109. Šie argumentai neįtikina. Kaip minėta, pareiga motyvuoti nereiškia, kad Bendrasis Teismas turi išsamiai ir vieną po kito išnagrinėti visus ginčo šalių argumentus; todėl motyvavimas gali būti implicitinis su sąlyga, kad jis leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti, dėl kokių priežasčių Bendrasis Teismas nepritarė jų argumentams, ir suteikia Teisingumo Teismui pakankamai informacijos, kad jis galėtų vykdyti savo kontrolę( ).

110. Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas netgi tiesiogiai, nors ir labai trumpai, aptarė Solvay teiginius, kad praėjus tokiam ilgam laikui jai sunku gintis nuo Komisijos kaltinimų. Jis iš esmės pažymėjo, kad nuo pirmojo teismo proceso šioje byloje Komisija neatliko nė vieno tyrimo veiksmo ir neįtraukė į ginčijamą sprendimą nė vieno naujo punkto, kuris reikalautų pasinaudoti teise į gynybą( ).

111. Solvay gali būti kitokios nuomonės dėl materialinio teisinio bylos aplinkybių įvertinimo, tačiau tai nereiškia motyvacijos stokos( ).

ii) Dėl materialinės teisės klaidos

112. Tačiau Bendrojo Teismo nuomonę, kad procedūros eiga neturėjo neigiamos įtakos Solvay gynybos galimybėms, apeliantė ginčija ir materialiniu teisiniu požiūriu. Solvay mano, kad tai pažeidžia teisės į gynybą apsaugos principą bei protingos procedūros trukmės principą.

113. Iš pirmo žvilgsnio gali atrodyti, kad čia Solvay prašo Teisingumo Teismo pakeisti Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą savuoju, o tai apeliaciniame procese neleistina( ).

114. Tačiau, nagrinėjant atidžiau, matyti, kad Solvay kaltina Bendrąjį Teismą ne tiek dėl neteisingo faktų įvertinimo, o veikiau dėl to, kad jis neatsižvelgė į, jos nuomone, reikšmingą aplinkybę: Bendrasis Teismas nepaisė to, kad nuo procedūros pradžios praėjęs laikas turėjo neigiamos įtakos Solvay gynybos galimybėms per teismo procesą. Anot jos, Bendrasis Teismas nepagrįstai nagrinėjo vien procedūros eigos įtaką Solvay gynybos galimybėms Komisijoje (t. y. per administracinę procedūrą).

115. Šis argumentas pagrįstas.

116. Vertindamas, ar tariamai pernelyg ilgai trukusi procedūra turėjo neigiamos įtakos suinteresuotosios įmonės gynybos galimybėms, Bendrasis Teismas neturi teisės atsižvelgti vien į gynybą konkrečiame procedūros etape. Jis turi apskritai patikrinti, ar procedūros trukmė galėjo sutrukdyti įmonei gintis nuo Komisijos kaltinimų( ).

117. Teisinga, kad pirmiausia tokia gynyba organizuojama per administracinę procedūrą, per kurią įmonei suteikiama galimybė būti išklausytai dėl pranešimo apie kaltinimus. Vis dėlto gynyba neapsiriboja administracine procedūra. Suinteresuotoji įmonė turi galimybę kreiptis dėl Komisijos sprendimo skirti baudą į Sąjungos teismus (SESV 263 straipsnio 4 dalis, anksčiau – EB 230 straipsnio 4 dalis). Per tokį teismo procesą įmonė taip pat turi galėti veiksmingai gintis nuo to, kuo ją – dabar jau formaliu sprendimu – kaltina Komisija.

118. Todėl Bendrasis Teismas nepagrįstai apsiribojo patikrinimu, ar Solvay galėjo veiksmingai gintis per administracinę procedūrą( ) ir ar buvusio teismo proceso trukmė – teismo proceso byloje T‑31/91 dėl pirmojo sprendimo skirti baudą (Sprendimas 91/298) – turėjo neigiamos įtakos( ). Bendrasis Teismas neįtraukė į savo samprotavimus įmonės gynybos galimybių antrajame teismo procese – teismo procese byloje T‑58/01 dėl čia ginčijamo Sprendimo 2003/5.

119. Į gynybos galimybes teisme byloje T‑58/01 nagrinėjamu atveju privalėjo būti atsižvelgta dėl dviejų priežasčių: viena vertus, dėl tiesioginio Solvay raginimo atsižvelgti į vykstančio teismo proceso trukmę ir, kita vertus, dėl aplinkybės, kad tik per šį teismo procesą – tiksliau sakant 2005 m. – Solvay apskritai buvo leista susipažinti su bylos dokumentais. Taigi tai, ar 2005 m. Solvay dar galėjo veiksmingai gintis nuo Komisijos kaltinimų ar konstatavimų, turėjo lemiamą reikšmę.

120. Pagrindinė teisė į sprendimą per protingą terminą reikalauja, kad administracinėje procedūroje pagal kartelių teisę sprendimą skirti baudą Komisija priimtų tokiu momentu, kad suinteresuotoji įmonė dar galėtų veiksmingai nuo jo gintis Sąjungos teismuose.

121. Kadangi Bendrasis Teismas nėra niekaip išnagrinėjęs šios teisiniu požiūriu reikšmingos aplinkybės, skundžiamame sprendime yra padaryta teisės klaida.

iii) Dėl kai kurių kitų kaltinimų

122. Galiausiai nagrinėjamoje ketvirtoje pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay daro nuorodą į faktinių aplinkybių iškraipymą ir į EŽTK 6 straipsnio bei ESS 6 straipsnio 1 dalies pažeidimą.

123. Šiems papildomiems kaltinimams nereikia nuodugnaus nagrinėjimo. Kaltinimas dėl faktinių aplinkybių iškraipymo suformuluotas neargumentuotai( ), ir aš taip pat nematau tokio iškraipymo požymių. Dėl EŽTK 6 straipsnio ir ESS 6 straipsnio 1 dalies pasakytina, kad pirmoji norma nėra tiesiogiai taikoma, o antrojoje nėra įtvirtintos tokios pagrindinių teisių garantijos( ).

iv) Tarpinė išvada

124. Ketvirta pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis iš dalies pagrįsta.

c) Tariamas Solvay atsisakymas nuo baudos sumažinimo (penkta pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

125. Penktoje ir paskutinėje pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay konkrečiai ginčija skundžiamo sprendimo 122 punktą. Jame Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Solvay „ieškinyje aiškiai atsisakė galimybės sumažinti baudą, taip kompensuojant už tariamą jos teisės į procesą per protingą terminą pažeidimą“. Čia Solvay įžvelgia jos argumentų procese pirmoje instancijoje iškraipymą.

126. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką iškraipymas konstatuotinas, kai, nerenkant naujų įrodymų, esamų įrodymų vertinimas akivaizdžiai klaidingas( ). Pritaikius tai ginčo šalių argumentams pirmojoje instancijoje, prielaidą dėl jų iškraipymo galima daryti tik tuomet, kai Bendrasis Teismas juos akivaizdžiai klaidingai suprato arba perteikė iškreiptą jų prasmę.

127. Deja, šiame ginčijamame skundžiamo sprendimo teiginyje Bendrasis Teismas neleidžia suprasti, apie kokią Solvay ieškinio vietą kalbama. Vis dėlto apeliacinio proceso stadijoje šalys sutartinai nustatė, kad Solvay kritikuojamas Bendrojo Teismo pareiškimas veikiausiai skirtas ieškinio 88 ir 89 punktams. Savo ieškinio 88 punkte įmonė iš esmės pabrėžia, kad, jos nuomone, teisingo proceso principo pažeidimą galėtų ištaisyti tik ginčijamo sprendimo panaikinimas; paprasčiausias baudos sumažinimas tariamai negali ištaisyti skundžiamo EŽTK 6 straipsnio pažeidimo. Toliau, ieškinio 89 punkte, Solvay daro išvadą, kad jos skundžiamo protingo termino viršijimo pasekmė gali būti vien ginčijamo sprendimo panaikinimas( ).

128. Perteiktose ieškinio ištraukose jokiu būdu negaliu įžvelgti galimo baudos sumažinimo atsisakymo dėl procedūros trukmės. Iš Solvay rašytinių argumentų tikrai negalima daryti išvados apie „aiškų [įmonės] atsisakymą“ nuo baudos sumažinimo dėl pernelyg ilgos procedūros, kaip teigė Bendrasis Teismas.

129. Ieškinio pirmojoje instancijoje 88 ir 89 punktuose Solvay veikiau primygtinai pabrėžė savo teisinę nuomonę. Įmonė aptarė, kokią teisinę pasekmę laiko tinkama dėl jos skundžiamo protingo procedūros trukmės principo pažeidimo, – ne baudos sumažinimą, o ginčijamo sprendimo panaikinimą.

130. Tarp teisinės nuomonės pristatymo ir aiškaus atsisakymo nuo baudos sumažinimo galimybės, kaip kompensacijos už skundžiamą teisės pažeidimą, yra esminis skirtumas. Šio skirtumo skundžiamo sprendimo 122 punkte Bendrasis Teismas visiškai nepaisė.

131. Skundžiamo sprendimo 122 punktas parodo, kad Solvay argumentus procese pirmojoje instancijoje Bendrasis Teismas akivaizdžiai klaidingai suprato ir, be to, perteikė iškreiptą jų prasmę. Tai yra šalies argumentų iškraipymas.

132. Šis iškraipymas ypač akivaizdus, jeigu pagalvojama apie tai, kad kitoje ieškinio pirmojoje instancijoje vietoje Solvay tikrai prašo sumažinti baudą ir daro tiesioginę nuorodą į „dėstant panaikinimo pagrindus pateiktus argumentus“, t. y. taip pat į savo argumentus dėl pernelyg ilgos procedūros trukmės( ).

133. Todėl penkta ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalis pagrįsta.

3. Tarpinė išvada

134. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas iš dalies pagrįstas.

C – Skundžiamo sprendimo panaikinimas

135. Kaip matyti iš išdėstytų argumentų, trys iš Solvay pateiktų apeliacinio skundo pagrindų didele dalimi pagrįsti. Jau bet kurio iš šių apeliacinio skundo pagrindų sėkmė, atskirai paėmus, pateisina viso skundžiamo sprendimo panaikinimą.

D – Sprendimas dėl pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio

136. Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio 1 dalį Teisingumo Teismas gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti.

137. Taip yra šioje byloje. Visi faktų ir teisės klausimai, kurie reikšmingi sprendimui dėl Solvay ieškinio priimti, buvo aptarti dar pirmojoje instancijoje ir šalys turėjo progą pasikeisti dėl jų savo argumentais. Taigi nėra reikalo grąžinti bylą Bendrajam Teismui; Teisingumo Teismas gali pats priimti sprendimą dėl Solvay ieškinio dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Turint omenyje ypač ilgą procedūros trukmę – 22 metus nuo Komisijos patikrinimų 1989 m. balandžio mėnesį iki šios dienos – Teisingumo Teismas turėtų pasinaudoti šia galimybe.

138. Toliau apsiribosiu trumpu ginčijamo sprendimo teisėtumo aptarimu trimis pasirinktais aspektais: susipažinimu su bylos dokumentais (žr. 1 skirsnį), teise būti išklausytam (žr. 2 skirsnį) ir procedūros trukme (žr. 3 skirsnį).

1. Dėl teisės susipažinti su bylos dokumentais

139. Neginčijama, kad iki ginčijamo sprendimo priėmimo Solvay nebuvo suteikta teisinius reikalavimus tenkinanti galimybė susipažinti su bylos dokumentais( ).

140. Kaip minėta, neįmanoma atmesti galimybės, kad prarastose bylos dalyse, kurių turinys nežinomas, Solvay būtų aptikusi informacijos, kuri būtų buvusi naudinga jos gynybai. Tai juo labiau teisinga dėl to, kad pati Komisija mano, jog kai kuriuose iš trūkstamų segtuvų „buvo korespondencija pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį“, t. y. įvairioms įmonėms skirti Komisijos prašymai pateikti informacijos ir atsakymai į juos( ). Tokiuose kitų įmonių paaiškinimuose galėjo būti naudingų duomenų dėl Solvay ir CFK susitarimo, net jei tai būtų naudinga vien nustatant konstatuoto pažeidimo trukmę bei apskaičiuojant skirtiną baudą. Konkrečiai dėl pažeidimo trukmės ginčijamame sprendime Komisijos pateikti duomenys turėjo spragų ir buvo prieštaringi( ).

141. Taigi egzistavo bent jau tikimybė, kad tinkamai suteikus galimybę susipažinti su bylos dokumentais administracinė procedūra būtų pasibaigusi kitaip, net jei tai turėtų įtakos vien paskirtos baudos dydžiui.

142. Todėl vien jau dėl procedūrinių trūkumų, susijusių su galimybe susipažinti su bylos dokumentais, t. y. dėl prarastų dokumentų, visas ginčijamas sprendimas naikintinas.

2. Dėl teisės būti išklausytam

143. Taip pat neginčijama, kad prieš priimdama 2000 m. sprendimą Komisija nebuvo iš naujo išklausiusi Solvay, nors teisiniu požiūriu tai būtų buvę reikalinga( ). Ši procedūrinė klaida glaudžiai susijusi su nesuteikta galimybe susipažinti su bylos dokumentais.

144. Negalima atmesti galimybės, kad administracinė procedūra būtų pasibaigusi kitaip, jeigu 2000 m. Komisija būtų suteikusi įmonei progą, tinkamai susipažinus su bylos dokumentais, dar kartą išreikšti nuomonę dėl jai pateiktų kaltinimų( ).

145. Ir dėl šios priežasties visas ginčijamas sprendimas naikintinas.

3. Dėl teisės į sprendimą per protingą terminą

146. Galiausiai kalbant apie procedūros trukmę pasakytina, kad ji vertintina remiantis visomis konkretaus atvejo aplinkybėmis( ).

147. Nagrinėjamu atveju reikia atkreipti dėmesį į tai, kad laikotarpiu nuo pirmojo sprendimo skirti baudą (Sprendimas 91/298) panaikinimo ir pirmo Teisingumo Teismo sprendimo apeliaciniame procese( ) nesiėmė absoliučiai jokių veiksmų. Dėl to ketverių metų ir septynių mėnesių laikotarpis praėjo veltui( ).

148. Šio Komisijos neveikimo negalima paaiškinti savo laiku šios institucijos pateiktu apeliaciniu skundu dėl pirmojo sprendimo skirti baudą panaikinimo. Teisinga, kad Komisija gali laisvai spręsti pasinaudoti absoliučiai visomis suteikiamomis procesinėmis galimybėmis ir, pralaimėjusi bylą pirmoje instancijoje, kreiptis į Teisingumo Teismą kaip į apeliacinę instanciją. Vis dėlto tai jokiu būdu nereiškia, kad trunkant tokiam apeliaciniam procesui Komisija turi teisę sustabdyti administracinę procedūrą( ).

149. Apeliacinis skundas neturi stabdomojo poveikio (Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio 1 dalis). Taigi nuo 1995 m. birželio 29 d., t. y. nuo pirmosios instancijos sprendimo byloje T‑31/91 paskelbimo dienos, Komisija pagal EB 233 straipsnio 1 dalį (dabar – SESV 266 straipsnio 1 dalis) privalėjo imtis būtinų priemonių teismo sprendimui dėl panaikinimo įvykdyti. Gero administravimo principas taip pat reikalautų arba pradėti intensyviai dirbti, siekiant priimti naują sprendimą iš esmės, arba nutraukti administracinę procedūrą.

150. Komisijai buvo visiškai nesunku pratęsti administracinę procedūrą jau nuo 1995 m. liepos mėnesio, o nelaukti iki 2000 m. balandžio( ). Savo naujame sprendime skirti baudą ji paprasčiausiai turėjo paaiškinti, kad laimėjus bylą apeliaciniame procese šis sprendimas netektų galios.

151. Šiomis aplinkybėmis darau išvadą, kad nagrinėjamu atveju administracinė procedūra buvo pernelyg ilga jau vien dėl beveik penkerius metus trukusio Komisijos neveikimo nuo 1995 m. liepos iki 2000 m. balandžio mėnesio. Kaip jau buvo pažymėta( ), dėl to nėra reikalo detaliau nagrinėti kitų procedūros etapų trukmės ir vertinti procedūros trukmės bendrai( ).

152. Tiesa, čia konstatuotas protingos procedūros trukmės principo pažeidimas pateisina ginčijamo sprendimo panaikinimą, tik jeigu dėl procedūros trukmės buvo sutrukdyta suinteresuotosios įmonės gynybos galimybėms( ). Įrodinėjimo pareiga šiuo klausimu tenka įmonei.

153. Paprastai Teisingumo Teismas kelia griežtus reikalavimus tokiems įrodymams( ): suinteresuotosios įmonės argumentai turi būti pagrįsti įtikinamais įrodymais ir negali būti pernelyg abstraktūs ar netikslūs( ). Jeigu, kaip yra šiuo atveju, tvirtinama, kad gynybos galimybes apribojo ankstesnių darbuotojų pasitraukimas, paprastai reikia nurodyti šių asmenų vardus, įvardyti jų pareigas bei pasitraukimo iš įmonės laiką, reikia paaiškinti iš jų laukiamos informacijos ar paaiškinimų pobūdį bei apimtį ir pristatyti aplinkybes, dėl kurių atitinkamų asmenų parodymai tapo neįmanomi( ).

154. Sąjungos teismuose vykstančiame teismo procese Solvay neabejotinai nepateikė tokių detalių duomenų.

155. Vis dėlto nagrinėjamu atveju reikia turėti omenyje, kad 2000 m. pabaigoje priimant antrą sprendimą skirti baudą nuo laikotarpio tarp 1987 m. ir 1990 m., dėl kurio Solvay kaltinama dalyvavusi kartelyje, buvo jau praėję nuo 10 iki 13 metų. Kai galiausiai 2005 m. Solvay gavo galimybę susipažinti su bylos dokumentais, nuo Komisijos konstatuotų pažeidimų momento jau buvo praėję net nuo 15 iki 18 metų.

156. Akivaizdu, kad įmonės darbuotojų – juo labiau buvusių darbuotojų – prisiminimai per tokį ilgą laiką išblėsta.

157. Vis dėlto per procesą pirmojoje instancijoje Solvay pasiūlė Bendrajam Teismui konkrečiai įvardyti, kokius vadovaujančius darbuotojus atitinkamu laikotarpiu ji buvo įdarbinusi savo skyriuje „Karbonatas“, ir nurodyti, kada jie pasitraukė iš įmonės ar mirė.

158. Ypatingomis šios bylos aplinkybėmis daugiau iš Solvay ir nebuvo galima tikėtis.

159. Visų pirma apeliantė negali nukentėti dėl to, kad ji detaliai nenurodė, apie kokius įvykius ir įrodymus jos darbuotojai būtų galėję suteikti informacijos. Įmonei iki šiol žinomos ne visos bylos dalys, kurios jai iš esmės privalėjo būti atskleistos( ). Iš Solvay negalima reikalauti įrodyti, ar ir kokia apimtimi buvę jos darbuotojai būtų galėję suteikti informacijos apie prarastas bylos dalis, kurių turinys nežinomas ir su kuriomis nebuvo galima susipažinti jokiu procedūros momentu.

160. Apskritai reikalavimų, galiojančių įrodant neigiamą praėjusio laiko įtaką gynybos galimybėms, kartelė negali būti tokia aukšta, kad dėl to iš suinteresuotosios įmonės praktiškai atimama arba pernelyg apsunkinama galimybė pateikti bet kokius įrodymus.

161. Turint omenyje negrįžtamai prarastą bylos dalį, kurioje galėjo būti Komisijos korespondencija su trečiosiomis įmonėmis( ), negalima atmesti galimybės, kad pasitraukę Solvay darbuotojai, jeigu juos būtų buvę galima rasti, būtų galėję padėti įmonei ginantis. Visų pirma negalima atmesti galimybės, kad šie darbuotojai būtų galėję pateikti papildomos informacijos, kuri nebuvo žinoma vien iš užrašų.

162. Remiantis tuo, kas išdėstyta, yra pakankamai priežasčių manyti, kad pernelyg ilga procedūros trukmė sutrukdė Solvay gynybos galimybėms Komisijoje. Dėl to ginčijamas sprendimas naikintinas vien jau dėl pagrindinės teisės į sprendimą per protingą terminą pažeidimo.

4. Tarpinė išvada

163. Vien jau kai kurių pirmojoje instancijoje apeliantės iškeltų teisės klausimų, susijusių su galimybe susipažinti su bylos dokumentais, teise būti išklausytam, ir procedūros trukmės nagrinėjimas parodė, kad naikintinas visas ginčijamas Komisijos sprendimas (Sprendimas 2003/5). Dėl to nėra reikalo aptarti kitų pirmojoje instancijoje Solvay pateiktų ieškinio pagrindų.

V – Dėl prašymo sumažinti baudą

164. Solvay prašo ne tik panaikinti skundžiamą sprendimą ir ginčijamą sprendimą( ), bet ir panaikinti arba sumažinti – teismo naujai nustatytą – baudą, ir padaryti tai suteikiant kompensaciją už didelę žalą, kurią ji tvirtina patyrusi dėl neįprastai ilgos procedūros trukmės.

165. Pagal mano pasiūlytą sprendimo variantą, kuris lemia skundžiamo sprendimo( ) ir ginčijamo sprendimo panaikinimą( ), šis atskiras Solvay prašymas nebėra reikšmingas. Vis dėlto toliau jį papildomai aptarsiu išsamumo dėlei.

A – Įvadinė pastaba

166. Ligšiolinėje Teisingumo Teismo praktikoje galima rasti du pernelyg ilgos procedūros trukmės problemos sprendimo metodus: byloje Baustahlgewebe, kurioje suinteresuotajai įmonei buvo skirta bauda pagal kartelių teisę, Teisingumo Teismas sumažino baudą( ). Savo ruožtu byloje Der Grüne Punkt, kurioje tokia bauda nebuvo skirta, Teisingumo Teismas tik galėjo atkreipti suinteresuotosios įmonės dėmesį į galimybę pateikti ieškinį dėl žalos atlyginimo pagal SESV 268 straipsnį kartu su SESV 340 straipsnio 2 dalimi (anksčiau EB 235 straipsnis kartu su EB 288 straipsnio 2 dalimi)( ).

167. Per teismo posėdį Komisija sakė teikianti pirmenybę pastarajam sprendimo variantui, kuris apibrėžtas byloje Der Grüne Punkt. Ji pagrindė tai būtinybe veiksmingai įgyvendinti konkurencijos teisę. Baudos sumažinimas, jos nuomone, daro neigiamą įtaką veiksmingam Europos konkurencijos taisyklių įgyvendinimui.

168. Šis prieštaravimas neįtikina.

169. Viena vertus, teisinga, kad Europos konkurencijos taisyklų, kurios būtinos vidaus rinkos veikimui( ), įgyvendinimas neabejotinai yra viena pagrindinių Sutarčių užduočių( ). Šiam tikslui pasiekti būtinos veiksmingos ir atgrasomosios sankcijos.

170. Vis dėlto, kita vertus, tokioje procedūroje kaip administracinė procedūra pagal kartelių teisę, kuri turi baudžiamosios teisės bruožų( ), būtina skirti ypatingą dėmesį elementarioms procedūrinėms garantijoms. Konkurencijos teisė gali būti įgyvendinama tik, teisinės valstybės požiūriu, nepriekaištingomis priemonėmis. Todėl jeigu procedūroje pagal kartelių teisę pažeidžiama tokia pagrindinė teisė kaip teisė į sprendimą per protingą terminą, suinteresuotoji įmonė turi teisę gauti veiksmingą kompensaciją.

171. Taigi protingos procedūros trukmės viršijimo atvejais taikytino sprendimo paieškos neišvengiamai atsiduria tarp reikalavimo įgyvendinti konkurencijos taisykles ir reikalavimo suteikti veiksmingą kompensaciją už pagrindinės teisės pažeidimą.

172. Atsižvelgiant į proceso ekonomijos principą ir suinteresuotosios įmonės poreikį turėti tiesioginę ir veiksmingą teisių gynimo priemonę, tais atvejais, kai tai įmanoma, t. y. bylose, kuriose buvo skirtos baudos, Teisingumo Teismas turėtų ir toliau laikytis tokio sprendimo varianto, kurį apibrėžė byloje Baustahlgewebe( ).

173. Tokioje byloje veiksmingo konkurencijos teisės įgyvendinimo reikalavimas bus įvykdytas tuo, kad pažeidimas lieka konstatuotas ir atitinkama įmonė įpareigojama jį nutraukti( ). Kitiems rinkos dalyviams atgrasomąjį poveikį turi iš pradžių Komisijos ar Bendrojo Teismo skirta bauda. Teisingumo Teismas nekelia klausimo dėl jos dydžio atitikties veikos sunkumui. „Baustahlgewebe metodas“ tik lemia savotišką pirminės baudos ir sumos, kuri laikoma tinkama kompensacija už pernelyg ilgą procedūra, įskaitą( ).

B – Baudos sumažinimas

174. Byloje Baustahlgewebe( ) suformuota praktika galiausiai grindžiama neribotos jurisdikcijos kompetencija pagal SESV 261 straipsnį, kurią Teisingumo Teismas turi dėl konkurencijos teisės sankcijų pagal Reglamento Nr. 17( ) 17 straipsnį Taip Teisingumo Teismas gali vadovaudamasis laisva diskrecija panaikinti, sumažinti ar padidinti vienkartines ir periodines baudas.

175. Taikant byloje Baustahlgewebe suformuotą praktiką pirmiausia reikia įvertinti procedūros trukmę (šiuo klausimu žr. 1 skirsnį), o vėliau nustatyti galimo baudos sumažinimo dydį (šiuo klausimu žr. 2 skirsnį).

1. Dėl pernelyg ilgos administracinės ir teisminės procedūros

176. Procedūros trukmės protingumas, kaip jau buvo pažymėta( ), turi būti vertinamas pagal kiekvienos bylos aplinkybes ir ypač pagal bylos svarbą suinteresuotajam asmeniui, bylos sudėtingumą ir ieškovo bei kompetentingų institucijų elgesį.

177. Tokiu atveju turi būti atskirai nagrinėjamos pavienės procedūros atkarpos, tačiau, be to, būtina ir bendrai įvertinti administracinės procedūros ir teismo proceso trukmę( ).

178. Iš atskirų procedūros atkarpų protingos procedūros trukmės požiūriu pirmiausia probleminės yra dvi: visiško Komisijos neveikimo laikotarpis per pirmąjį apeliacinį procesą (procesas sujungtose bylose C‑287/95 P ir C‑288/95 P) ir antrasis procesas bylą pirmąja instancija nagrinėjusiame teisme (Bendrojo Teismo procesas byloje T‑58/01)( ).

179. Tai, kad ketverius metus ir septynis mėnesius trukęs Komisijos neveikimas nuo 1995 m. liepos iki 2000 m. balandžio, t. y. per pirmąjį apeliacinį procesą, pažeidė Solvay pagrindinę teisę į sprendimą per protingą terminą, jau buvo pasakyta( ). Todėl nagrinėjant šią bylą nebūtina aiškintis, ar per tą patį laikotarpį atsakomybė už pernelyg ilgą procedūros trukmę tenka ir Teisingumo Teismui kaip apeliacinei instancijai, kur procesas truko ketverius metus ir septynis mėnesius.

180. Kalbant apie antrąjį procesą bylą pirmąja instancija nagrinėjusiame teisme (byla T‑58/01) pasakytina, kad aštuonerių metų ir devynių mėnesių jos trukmė jau iš pirmo žvilgsnio atrodo nepakenčiamai ilga.

181. Kaip pagrįstai pabrėžia apeliantė, tokio ilgo nagrinėjimo laikotarpio šiuo atveju negalima pateisinti nuoroda į bylos sudėtingumą dėl kokių nors priežasčių: Bendrajame Teisme dalyvavo tik dvi šalys, nebuvo faktiškai jokių laiko sąnaudų, susijusių su vertimu( ), ir proceso šalių iškelti faktų ir teisės klausimai nekėlė ypatingų sunkumų. Tiesa, egzistavo ryšys su lygiagrečiai vykusiu procesu byloje T‑57/01, tačiau dėl daugelio nagrinėjamų ieškinio pagrindų abiejose bylose vienodumo turėjo atsirasti sinergijos poveikis ir taip veikiau būtų pagreitintas, o ne vilkinamas procesas.

182. Neabejotinai nemažą proceso delsimo dalį paaiškina būtinybė suteikti Solvay galimybę susipažinti su administracinės bylos dokumentais vykstant teismo procesui( ). Tačiau tai, kad tam prireikė pusantrų metų – ir net dvejų, jei priskaičiuotume šalių pateiktus raštus,( ) – visiškai nepriimtina. Dėl tokio laiko praradimo neturėtų nukentėti Solvay. Prireikus Bendrasis Teismas turėjo nustatyti Komisijai aiškius terminus ir privalėjo padaryti reikiamas išvadas šios institucijos nenaudai, jeigu ji būtų jų nesilaikiusi.

183. Be to, galima nustatyti ir tam tikrus Bendrojo Teismo neveikimo laikotarpius per procesą pirmojoje instancijoje. Kaip pavyzdį būtų galima išskirti 29 mėnesius, kurie praėjo nuo Komisijos paaiškinimų dėl tam tikrų dokumentų naudingumo Solvay gynybai ir žodinės proceso dalies pradžios( ). Taip pat reikėtų paminėti beveik 18 mėnesių, kurie praėjo nuo teismo posėdžio 2008 m. birželio 26 d. ir skundžiamo sprendimo paskelbimo 2009 m. gruodžio 17 d.( )

184. Savaime suprantama, kad Bendrojo Teismo vidaus organizacinės problemos, pavyzdžiui, susijusios su reguliariu naujų teisėjų skyrimu arba su teisėjų negalėjimu vykdyti savo pareigų, negali sukelti neigiamų padarinių teisės subjektams( ).

185. Tokiomis sąlygomis šiuo atveju pernelyg ilgai truko tiek administracinė, tiek teisminė procedūros.

186. Šis įspūdis dar sustiprėja bendrai įvertinus visų administracinės ir teisminės procedūros etapų šioje byloje trukmę:

– Laikantis EŽTT praktikos dėl EŽTK 6 straipsnio 1 dalies, procedūros trukmės apskaičiavimo pradžia reikėtų laikyti dieną, kai Solvay susidūrė su pirmomis priemonėmis, kurių buvo imtasi remiantis dėl jos kilusiais įtarimais ir kurios turėjo didelę įtaką jos situacijai( ). Šis momentas nagrinėjamu atveju buvo labai nutolęs nuo pranešimo apie kaltinimus pateikimo (kurį būtų galima prilyginti formalaus „kaltinimo“ pateikimui): tai buvo diena, kai 1989 m. balandžio mėnesį Komisija atliko savo patikrinimus Solvay patalpose( ).

– Procedūra nė vienu momentu nebuvo sustabdyta.

– Preliminaria pabaigos data reikės laikyti dieną, kai Teisingumo Teismas paskelbs sprendimą šiame apeliaciniame procese( ).

187. Taigi šiandien bendra procedūros trukmė jau sudaro 22 metus. Nebūtina aiškintis, ar tokią ilgą procedūros trukmę iš viso kada nors būtų įmanoma pateisinti. Tokiam pateisinimui bet kuriuo atveju reikėtų išskirtinių aplinkybių, kaip antai ypatingo nagrinėtinų faktų ir teisės klausimų sudėtingumo ir esminės suinteresuotosios įmonės atsakomybės už tam tikrą procedūros vilkinimą. Šiuo atveju negalima kalbėti nė apie vieną iš jų.

188. Tik papildomai reikėtų pažymėti, kad siekiant pateisinti bendrą procedūros trukmę nepakanka paprasčiausios aplinkybės, kad dar nėra suėjusi nuobaudų skyrimo senatis( ). Senaties terminas reiškia tik maksimalias laiko ribas, kai galima imtis priemonių siekiant skirti baudą už Europos konkurencijos taisyklių pažeidimą. Dar nesuėjus senaties terminui protingos procedūros trukmės principas reikalauja, kad tyrimas būtų vykdomas ir sprendimas priimamas greitai ir kad būtų vengiama nepateisinamų neveikimo laikotarpių. Vykstant procedūrai suinteresuotosios įmonės patiria ypatingą spaudimą ir niekada negali būti tikros, kada baigsis prieš jas vykstanti procedūra ir koks bus jos rezultatas. Šioje situacijoje protingos procedūros trukmės principas suteikia joms didesnę apsaugą, viršijančią nuobaudų skyrimo senaties apsaugą( ).

189. Taigi apibendrindama darau išvadą, kad buvo pažeista pagrindinė Solvay teisė į sprendimą per protingą terminą.

190. Todėl taikant byloje Baustahlgewebe( ) suformuotą praktiką dėl pernelyg ilgos procedūros trukmės reikėtų panaikinti bent tą skundžiamo sprendimo dalį, kurioje nustatomas 2,25 mln. eurų skiriamos baudos dydis.

2. Dėl reikiamo baudos sumažinimo apimties

191. Pateikus klausimą per teismo posėdį, šalių nuomonės dėl galimo baudos sumažinimo šioje byloje labai išsiskyrė. Solvay norėtų, kad atsižvelgiant į procedūros trukmę bauda būtų sumažinta taip stipriai, jog sankcija turėtų vien simbolinį pobūdį, o Komisija savo ruožtu užima kardinaliai priešingą poziciją: jos nuomone, simbolinis turėtų būti pats sumažinimas, o ne bauda.

192. Byloje Baustahlgewebe, vienintelėje iki šiol panašioje byloje, Teisingumo Teismo nustatytas sumažinimas buvo nereikšmingo dydžio: 3 mln. ECU Pirmosios instancijos teismo nustatyta bauda buvo sumažinta 50 000 ECU( ); tai atitinka vos 1,67 % sumažinimą.

193. Reikėtų suabejoti, ar toks nedidelis baudos sumažinimas šiandien dar būtų tinkamas atsižvelgiant į EŽTK reikalavimus. Remiantis EŽTT praktika dėl EŽTK 6 straipsnio 1 dalies, į kurią pagal Pagrindinių teisių chartijos 52 straipsnio 3 dalį reikia atsižvelgti ir Sąjungos teisėje, kalbant apie kompensaciją lemiamą reikšmę turi tai, kiek buvo viršyta protinga procedūros trukmė( ).

194. Nagrinėjamu atveju tiek pavieniai administracinės ir teisminės procedūros etapai, tiek visi procedūros etapai, kartu paimti, labai stipriai viršijo protingą procedūros trukmę: ketverių metų ir septynių mėnesių neveikimas administracinėje procedūroje( ), aštuonerių metų ir devynių mėnesių procesas pirmojoje instancijoje( ) ir 22 metų bendra procedūros trukmė iki šios dienos( ), nesant išskirtinių aplinkybių, peržengia bet kokias įsivaizduojamas protingos procedūros trukmės ribas.

195. Tokiomis aplinkybėmis nedidelis baudos sumažinimas, kaip tą padarė Teisingumo Teismas byloje Baustahlgewebe, kurį Komisija, atrodo, įsivaizduoja taip pat šiuo atveju, jokiu būdu nebūtų proporcingas.

196. Dėl pernelyg ilgos procedūros padarytas pagrindinės teisės pažeidimas reikalauja skirti veiksmingą sankciją. Tokiu atveju reikia atsižvelgti į suinteresuotosios įmonės padaryto pažeidimo sunkumą ir į dėl pernelyg ilgos procedūros trukmės padaryto pagrindinės teisės pažeidimo sunkumą( ).

197. Nagrinėjamu atveju reikia preziumuoti sunkų pagrindinės teisės į sprendimą per protingą terminą pažeidimą. Tai pateisina reikšmingą baudos sumažinimą. Tačiau kartu reikia atkreipti dėmesį į tai, kad Solvay ir CFK kartelinis susitarimas, remiantis Komisijos konstatavimais, sudarė „labai sunkų“ pagrindinių vidaus rinkų nuostatų (EB 81 straipsnio) „pažeidimą“( ). Todėl, atsižvelgdama į visas konkrečios bylos aplinkybes, manyčiau, kad baudos sumažinimas 50 % būtų proporcingas. Kaip skaičiavimo pagrindu šiuo atveju reikėtų remtis Bendrojo Teismo nustatyto dydžio bauda.

198. Todėl, jeigu Teisingumo Teismas nepanaikintų viso skundžiamo sprendimo ir viso ginčijamo sprendimo( ), siūlau bent jau 50 % sumažinti 2,25 mln. eurų baudą.

VI – Išlaidos

199. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 122 straipsnio pirmą pastraipą, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą byloje, išlaidų klausimą sprendžia šis teismas.

200. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį kartu su jo 118 straipsniu pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Solvay prašė priteisti iš Komisijos tiek bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje, tiek bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidas ir kadangi nebuvo patenkinti abiejose instancijose pateikti Komisijos reikalavimai, ji turi padengti bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.

VII – Išvada

201. Atsižvelgdama į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui:

1. Panaikinti 2009 m. gruodžio 17 d. Bendrojo Teismo sprendimą Solvay prieš Komisiją, T‑58/01.

2. Panaikinti 2000 m. gruodžio 13 d. Komisijos sprendimą 2003/5/EB.

3. Nurodyti Komisijai padengti bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.