Byla C-27/07

Banque Fédérative du Crédit Mutuel

prieš

Ministre de l’Économie, des Finances et de l’Industrie

(Conseil d'État (Prancūzija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Pelno mokestis — Direktyva 90/435/EEB — Apmokestinamasis patronuojančios bendrovės pelnas — Negalėjimas atskaityti sąnaudų ir išlaidų, susijusių su turima dukterinės bendrovės kapitalo dalimi — Fiksuotos tokių sąnaudų sumos nustatymas — Didžiausia 5 % dukterinės bendrovės paskirstyto pelno riba — Mokesčio kreditų įtraukimas“

Generalinės advokatės E. Sharpston išvada, pateikta 2008 m. sausio 24 d. I - 2070

2008 m. balandžio 3 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas I - 2083

Sprendimo santrauka

Teisės aktų derinimas – Bendroji mokesčių sistema, taikoma įvairių valstybių narių patronuojančioms ir dukterinėms bendrovėms – Direktyva 90/435

(Tarybos direktyvos 90/435 4 straipsnio 2 dalis)

Direktyvos 90/435 dėl bendrosios mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių patronuojančioms ir dukterinėms bendrovėms, 4 straipsnio 2 dalies paskutiniame sakinyje esančią sąvoką „dukterinės įmonės paskirstytas pelnas“ reikia aiškinti taip, kad ji nedraudžia valstybės narės teisės aktų, kurie į minėtą pelną įtraukia mokesčio kreditus, suteiktus siekiant kompensuoti dukterinės bendrovės valstybėje narėje iš patronuojančios bendrovės išskaičiuotą mokestį prie šaltinio.

Pirmiausia, direktyvos 4 straipsnio 2 dalis nedraudžia mokesčio kreditų įtraukti į fiksuotą patronuojančios bendrovės turimos dukterinės bendrovės kapitalo dalies valdymo sąnaudų sumą. Iš tikrųjų, mokesčių kreditų įtraukimas į fiksuotą kapitalo dalies valdymo sąnaudų sumą direktyvos 4 straipsnio 2 dalies prasme užtikrina, kad būtent patronuojanti bendrovė gauna visą paskirstytojo pelno sumą tos pačios nuostatos prasme ir jai bus taikomas 5 % tarifas. Antra, minėti kreditai skirti išvengti teisinio dvigubo pelno, kurį dukterinė bendrovė paskirsto savo patronuojančiai bendrovei, apmokestinimo. Todėl patronuojančiai bendrovei suteiktų mokesčio kreditų įtraukimas apskaičiuojant sąnaudų ir išlaidų, susijusių su turima dukterinės bendrovės kapitalo dalimi, dalį leidžia išreikšti dukterinės bendrovės paskirstyto pelno sumą ir lygiavertes sumas, kuriomis galiausiai ir faktiškai šiuo pagrindu disponuoja patronuojanti bendrovė, ir taip neutralizuoti mokesčio prie šaltinio, kuriuo dukterinės bendrovės valstybė narė apmokestina patronuojančią bendrovę, poveikį. Taigi mokesčio kreditų įtraukimas į fiksuotą turimos kapitalo dalies valdymo sąnaudų sumą direktyvos 4 straipsnio 2 dalies prasme atitinka dukterinės bendrovės pelno paskirstymo kitoje valstybėje narėje įsteigtai savo patronuojančiai bendrovei fiskalinio neutralumo tikslą.

Pagal direktyva nustatytą sistemą, kai patronuojančiai bendrovei priklauso ne mažiau kaip 25 % kitoje valstybėje narėje įsteigtos dukterinės bendrovės kapitalo, šioje pastarojoje valstybėje pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalį iš esmės draudžiama apmokestinti mokesčiu prie šaltinio. Vis dėlto kai kurios valstybės narės galėjo išskaičiuoti tokius mokesčius prie šaltinio per pereinamąjį laikotarpį, kuris joms buvo suteiktas pagal direktyvos 5 straipsnio 2–4 dalis. Tačiau direktyva neįpareigoja valstybės narės numatyti tokių mokesčių prie šaltinio atskaitos, jeigu ši valstybė narė, vadovaudamasi direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi, pasirinko neapmokestinimo sistemą. Šiomis aplinkybėmis negalima kaltinti neapmokestinimo sistemą pasirinkusios valstybės narės dėl to, kad dukterinės bendrovės valstybėje narėje išskaičiuotą mokestį prie šaltinio ji kompensuoja suteikiamu mokesčio kreditu, kartu leisdama minėtą mokesčio kreditą atskaityti tik tais atvejais, kai dividendus gavusi patronuojanti bendrovė per penkerių metų laikotarpį perskirsto gautus dividendus savo pačios akcininkams. Kita vertus, direktyvos 4 straipsnio 2 dalis leidžia valstybei narei nustatyti fiksuotą neatskaitytinų valdymo sąnaudų sumą, kuri negali būti didesnė nei 5 % dukterinės bendrovės paskirstyto pelno, nedarant skirtumo tarp situacijos, kai ši valstybė narė pasirinko neapmokestinimo sistemą, ir situacijos, kai ši valstybė pasirinko atskaitos sistemą. Iš to darytina išvada, kad, kalbant apie paskirstytojo pelno sąvoką, ši nuostata nedaro skirtumo pagal tai, ar minėta valstybė privalo, ar neprivalo numatyti dukterinės bendrovės valstybėje išskaičiuotų mokesčių prie šaltinio atskaitą. Todėl jeigu valstybė narė nusprendė pasinaudoti direktyvos 4 straipsnio 2 dalyje numatyta galimybe, mokesčio kreditus įtraukdama į paskirstytojo pelno sumą, kuriai bus taikomas 5 % tarifas, ji negali būti kaltinama nenurodžiusi, ar tai taikoma mokesčio kreditams, kuriuos galima atskaityti iš mokėtino mokesčio.

(žr. 36–40, 42–46, 50 punktus ir rezoliucinę dalį)