ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Iš tiesų, nors ieškinio dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį tikslui būtų prieštaraujama, jei ieškinio priimtinumo sąlygos būtų aiškinamos siaurai ir jis apimtų tik SESV 288 straipsnyje nurodytų aktų kategorijas, ši Sąjungos teismo jurisdikcija, susijusi su Sutarties nuostatų aiškinimu ir taikymu, netaikoma, kai ieškovo teisinė padėtis patenka į sutartinius santykius, kurių teisinį režimą reglamentuoja susitariančiųjų šalių pasirinkta nacionalinė teisė.

Iš tiesų, jei Sąjungos teismas pripažintų savo jurisdikciją nagrinėti ieškinį dėl aktų, kurie patenka vien į sutartinių santykių sritį, panaikinimo, jis rizikuotų ne tik paneigti SESV 272 straipsnio, pagal kurį Sąjungos teismo jurisdikcija galima remiantis arbitražine sąlyga, prasmę, bet ir tuo atveju, kai sutartyje nėra tokios sąlygos, išplėsti teismo jurisdikciją ir peržengti SESV 274 straipsnyje, kuriuo nacionaliniams teismams priskiriama kompetencija spręsti ginčus, kurių viena iš šalių yra Sąjunga, nustatytas ribas. Iš to matyti, kad esant sutarčiai, pagal kurią ieškovas yra įsipareigojęs vienai iš institucijų, į Sąjungos teismus su ieškiniu pagal SESV 263 straipsnį galima kreiptis tik tuomet, jei skundžiamu aktu siekiama privalomų teisinių pasekmių, kurios viršija šalis saistančių sutartinių santykių ribas ir kurios lemia tai, kad susitariančioji institucija, kaip administracinė institucija, įgyvendina viešosios valdžios prerogatyvas.

Šiuo klausimu, teikiant Bendrijos finansinę paramą Komisijos išduota debeto aviza yra sutartinių santykių dalis, nes ja siekiama išieškoti skolinį įsipareigojimą, kylantį pagal šios institucijos ir Bendrijos finansinės paramos gavėjo sudarytos sutarties nuostatas. Iš tiesų ši debeto aviza turi būti suprantama kaip įspėjimas, kuriuo primenama apie įsipareigojimų įvykdymo terminą ir mokėjimo sąlygas, ir ji negali būti prilyginama vykdomajam raštui, nors joje nurodoma apie jos privalomą vykdymą pagal SESV 229 straipsnį kaip vieną iš Komisijos turimų galimybių, jei skolininkas neįvykdytų įsipareigojimo iki nustatyto termino pabaigos. Be to, tuomet, kai institucija, o konkrečiau kalbant – Komisija, siekdama skirti finansinę, paramą nusprendžia sudaryti sutartį pagal SESV 272 straipsnį, ji turi laikytis šiame straipsnyje apibrėžtų ribų. Taigi, santykiuose su susitariančiosiomis šalimis ji turi, be kita ko, vengti vartoti dviprasmiškas formuluotes, kurias susitariančiosios šalys gali suvokti taip, kad jos buvo nustatytos remiantis teise priimti vienašalius sprendimus, viršijančius sutarties nuostatų taikymo sritį.

(žr. 17–21, 23 punktus)
Be to, valstybių narių, kurios Komisijos pasiūlymo pateikimo dieną jau priėmė arba ketino priimti teisės aktus atitinkamoje srityje, skaičius savaime nėra lemiamas vertinant Sąjungos teisės aktų leidėjo sprendimo remtis EB 95 straipsniu teisėtumą, jeigu sąlygos remtis šiuo straipsniu buvo įvykdytos nagrinėjamo teisėkūros procedūra priimto akto priėmimo dieną.

Sąjungos akto teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į jo priėmimo momentu esamas faktines ir teisines aplinkybes. Taigi, kalbant apie ieškinį, kuriuo ginčijamas rėmimasis EB 95 straipsniu, kaip reglamento priėmimo pagrindu, reikia atsižvelgti į nagrinėjamo Sąjungos teisės akto priėmimo momentą siekiant patikrinti, ar buvo įvykdytos sąlygos, leidžiančios remtis EB 95 straipsniu. Vis dėlto, Komisijos reglamento pasiūlymo data tokio patikrinimo atlikimui nereikšminga. Iš tikrųjų, tuo atveju, kai ieškinys pareiškiamas dėl teisėkūros procedūra priimto akto, atlikdamas teisėtumo kontrolę Sąjungos teismas vertina ne pasiūlymą, kuris gali būti keičiamas per teisėkūros procedūrą, o patį teisės aktą, kurį teisėkūros procedūros pabaigoje priėmė Sąjungos įstatymų leidėjas.

EB 95 straipsnio 1 dalyje numatytomis priemonėmis turi būti siekiama pagerinti vidaus rinkos kūrimo ir veikimo sąlygas. Nors tam, kad būtų pateisintas EB 95 straipsnio kaip teisinio pagrindo pasirinkimas, nepakanka nurodyti vien nacionalinės teisės aktų skirtumus ir abstraktų pavojų, kad gali atsirasti kliūčių naudotis pagrindinėmis laisvėmis arba kad dėl to gali būti iškraipoma konkurencija, Sąjungos teisės aktų leidėjas gali juo remtis pirmiausia tada, kai nacionalinės teisės aktų skirtumai gali pažeisti pagrindines laisves ir turėti tiesioginę įtaką vidaus rinkos veikimui arba labai iškraipyti konkurenciją. Minėta nuostata taip pat galima remtis siekiant užkirsti kelią tokioms prekybos kliūtims, kurių atsiranda dėl nevienodos nacionalinės teisės aktų raidos. Tačiau šių kliūčių atsiradimas turi būti tikėtinas, o atitinkama priemonė – skirta joms išvengti.

Kalbant apie rėmimąsi EB 95 straipsniu pagrindžiančius motyvus, kurie turi būti išdėstyti reglamente, reikia pažymėti, kad visuotinai taikomų teisės aktų motyvuose gali būti nurodyta tik, pirma, bendra situacija, lėmusi jų priėmimą, ir, antra, bendri tikslai, kurių jais siekiama, todėl Sąjungos teisės aktų leidėjo negalima kaltinti tuo, kad jis tik bendrai išdėstė nacionalinės teisės aktų, reglamentuojančių nagrinėjamą sritį, skirtumus ir jų nulemtus vidaus rinkos veikimo trikdžius. Sąjungos teisės aktų leidėjas taip pat neprivalo pačioje reglamento preambulėje tiksliai nurodyti valstybių narių, į kurių teisės aktus atsižvelgta priimant šį aktą, skaičiaus ir pavadinimų.

Be to, kadangi minėtas reglamentas yra savaime pakankamai motyvuotas, Sąjungos teismo negalima kaltinti tuo, kad vertindamas jis atsižvelgė į per teismo procesą pateiktą papildomą informaciją dėl valstybių narių teisės aktų situacijos, turėjusios įtakos šio reglamento priėmimui; tokia informacija tik patikslina reglamento motyvus.

(žr. 26, 27, 29 ir 30 punktus)
Norint nustatyti sunkinančią recidyvo aplinkybę patronuojančiajai bendrovei, nereikalaujama, kad prieš šią bendrovę anksčiau būtų vykdytos procedūros, per kurias būtų priimtas pranešimas apie kaltinimus ir sprendimas. Šiuo tikslu visų pirma svarbu tai, kad anksčiau buvo konstatuotas pirmasis pažeidimas, kurį lėmė elgesys tos dukterinės bendrovės, su kuria ši patronuojančioji bendrovė, dalyvavusi darant antrąjį pažeidimą, jau per pirmąjį pažeidimą sudarė vieną įmonę, kaip ji suprantama pagal EB 81 straipsnį. Būtų trukdoma pasiekti tikslą nutraukti konkurencijos taisyklių neatitinkančius veiksmus ir, taikant atgrasomąsias sankcijas, užkirsti kelią jų pasikartojimui, jei įmonė, apimanti su pirmuoju pažeidimu susijusią dukterinę bendrovę, pakeitusi savo teisinę struktūrą įkurdama naujas dukterines bendroves, kurių nebuvo galima persekioti dėl pirmojo pažeidimo ir kurios dalyvauja darant naują pažeidimą, turėtų galimybę užkirsti kelią recidyvo sankcijai ar padaryti ją labai sudėtingą, taigi jos išvengti.

Kai Komisija ketina inkriminuoti konkurencijos teisės pažeidimą juridiniam asmeniui ir prieš jį remtis recidyvu, pranešime apie kaltinimus turi būti nurodytos visos aplinkybės, leidžiančios šiam juridiniam asmeniui gintis. Konkrečiau kalbant, jei šis asmuo yra patronuojančioji bendrovė, prieš kurią remiamasi sunkinančia recidyvo aplinkybe dėl Komisijos konstatuoto vienos iš jos dukterinių bendrovių antikonkurencinio elgesio, dėl kurio ši patronuojančioji bendrovė prieš šį pranešimą nebuvo sprendimo, kuriuo konstatuotas pirmasis pažeidimas, adresatė, šiai bendrovei skirtame pranešime apie kaltinimus turi būti nurodytos aplinkybės, patvirtinančios, kad tenkinamos recidyvo pripažinimo sąlygos, visų pirma tai, kad šis juridinis asmuo pirmojo pažeidimo darymo momentu sudarė vieną įmonę su bendrove, kuri buvo pripažinta padariusia pirmąjį pažeidimą. Šiuo atžvilgiu Komisija turi įrodyti, kad su antruoju pažeidimu susijęs juridinis asmuo jau pirmojo pažeidimo darymo momentu turėjo lemiamą įtaką dukterinei bendrovei, dalyvavusiai darant pirmąjį pažeidimą.

Be to, laikotarpis tarp pirmojo ir antrojo konkurencijos taisyklių pažeidimų iš principo neužkerta kelio remtis sunkinančia recidyvo aplinkybe prieš juridinį asmenį, kuris nebuvo patrauktas atsakomybėn už pirmąjį pažeidimą. Vis dėlto vertindama įmonės polinkį pažeidinėti konkurencijos taisykles Komisija turi atsižvelgti į du pažeidimus skiriantį laikotarpį. Be to, tikrindamas, ar buvo paisoma teisės į gynybą principo, Europos Sąjungos teismas turi atsižvelgti į visas nagrinėjamos bylos aplinkybes, visų pirma galimus įrodymo sunkumus, kuriuos lemia nuo pirmojo pažeidimo praėjęs laikotarpis, įmonės struktūriniai pokyčiai ar konkurencijos srityje taikomų teisės normų pokyčiai.

(žr. 96, 97 punktus)
Direktyvos 85/337 dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo, iš dalies pakeistos Direktyva 2009/31, I priedo 14 punktą reikia aiškinti taip, kad tiriamasis gręžinys, iš kurio atliekama bandomoji gamtinių dujų ir naftos gavyba, siekiant ištirti telkinio komercinį tinkamumą, nepriklauso šios nuostatos taikymo sričiai.

Nors toks gręžinys pagal apibrėžtį yra operacija, atlikta komerciniais tikslais, iš 14 punkto konteksto ir tikslo matyti, kad šios nuostatos taikymo sritis neapima tiriamųjų gręžinių. Iš tiesų, šioje nuostatoje numatyti tam tikros trukmės projektai, leidžiantys nuolat išgauti pakankamai didelį angliavandenilių kiekį. Šiuo klausimu, tokių kriterijų, kaip numatyti 14 punkte, taikymas tiriamiesiems gręžiniams nėra prasmingas, nes šioje nuostatoje numatytos per dieną išgautinų gamtinių dujų ribos, su kuriomis tiriamajam gręžiniui skirtas limitas neturi jokio ryšio. Be to, prieš išgręžiant tiriamąjį gręžinį negalima tiksliai nustatyti, ar iš tiesų yra angliavandenilių. Taigi, tik remiantis tiriamuoju gręžiniu galima nustatyti angliavandenilių kiekį, kuris gali būti išgaunamas kasdien. Be to, angliavandenilių kiekį, numatytą išgauti per bandymą, ir bandymo trukmę apriboja techniniai poreikiai, kurių kyla iš tikslo įrodyti telkinio tinkamumą.

Šį aiškinimą patvirtina Direktyvos 85/337 sistema. Iš tiesų, šios direktyvos II priedo 2 punkto d papunktis gali būti taikomas tiriamiesiems gręžiniams, todėl tiriamųjų gręžinių visuma patenka į šios direktyvos taikymo sritį.

(žr. 22–26, 32 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
34

Šią išvadą patvirtina aplinkybė, kad keliose Reglamento Nr. 2252/2004 1 straipsnio 3 dalies antro sakinio kalbinėse versijose, kaip antai versijose anglų k. (temporary passports and travel documents having a validity of 12 months or less), vokiečių k. (vorläufige Pässe und Reisedokumente mit einer Gültigkeitsdauer von zwölf Monaten oder weniger) ir nyderlandų k. (tijdelijke paspoorten en reisdocumenten die een geldigheidsduur van 12 maanden of minder hebben), žodžiai „laikini“ ir „galioja 12 mėnesių ar trumpiau“ netaikomi vienos iš pirmesniame punkte nurodytų kategorijų dokumentams, t. y. valstybių narių išduotoms asmens tapatybės kortelėms.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (toliau – Commissioners) ir GMAC UK plc (toliau – GMAC) ginčą dėl pridėtinės vertės mokesčiu (toliau – PVM) apmokestinamos sumos už GMAC tiekimus, atliktus vykdant variklinių transporto priemonių išperkamosios nuomos sutartis.
34

Vokietijos vyriausybės nuomone, Sąjungos teisės nuostatos taip pat negali būti laikomos teisiniu pagrindu, suteikiančiu jai teisę priimti administracinį aktą. Aptariamas sprendimas skirtas valstybei narei, nenurodant, kaip turi būti atliekama nacionalinė pagalbos susigrąžinimo procedūra. Be to, Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnio 3 dalyje taip pat nėra nieko pasakyta apie pagalbos susigrąžinimo procedūrą. Šioje nuostatoje ir tokiuose Komisijos sprendimuose kaip šis yra tik reglamentuojami santykiai tarp Komisijos ir atitinkamos valstybės narės, o visais kitais klausimais nurodoma vadovautis nacionaline proceso teise. Be to, SESV 108 straipsnio 2 dalies pirma pastraipa nėra tokia išsami, kad tiesiogiai veiktų asmenis, ir joje numatyta, kad Komisija turi iš pradžių priimti privalomo pobūdžio sprendimą, kad būtų galima susigrąžinti su vidaus rinka nesuderinamą pagalbą.
22

Be to, Komisija teigia, kad Tarybai papildomai įtraukus SESV 79 straipsnio 3 dalį kilo nepagrįstų vidinių ir išorinių teisinių padarinių. Iš tikrųjų šis įtraukimas, remiantis protokolu (Nr. 21) ir protokolu (Nr. 22), lėmė skirtingų ir tarpusavyje nesuderinamų balsavimo taisyklių taikymą, skundžiamo sprendimo teritorinės taikymo srities pakeitimą, teisinį nesaugumą dėl to, kokioms Pagrindų susitarimo nuostatoms taikoma SESV 79 straipsnio 3 dalis, Europos Parlamento ir Teisingumo Teismo institucinių teisių ribojimą ir netikrumą dėl Sąjungos kompetencijos įgyvendinimo masto, atsižvelgiant į SESV 3 straipsnio 2 dalį ir 4 straipsnio 2 dalį.
56

Be to, Direktyvos 2005/29 I priede nustatytas išsamus sąrašas, kurį sudaro 31 rūšies komercinė veikla, pagal šios direktyvos 5 straipsnio 5 dalį laikomos nesąžininga „bet kuriomis aplinkybėmis“. Todėl, kaip aiškiai nurodyta šios direktyvos 17 konstatuojamojoje dalyje, tik šią komercinę veiklą galima laikyti nesąžininga, nevertinant kiekvieno konkretaus atvejo pagal Direktyvos 2005/29 5–9 straipsnių nuostatas (žr. Sprendimo Plus Warenhandelsgesellschaft, EU:C:2010:12, 45 punktą).
41

Be to, kaip tai matyti iš Pagrindų direktyvos 2 straipsnio a ir c punktų, aplinkybė, kad elektroninių ryšių tinklais signalai perduodami per kabelius arba palydovinę infrastruktūrą, neturi lemiamos reikšmės aiškinant „elektroninių ryšių paslaugos“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
32

Be to, Prospektų reglamento 22 straipsnio 7 dalyje numatyta, kad, be kita ko, kai per laikotarpį nuo bazinio prospekto patvirtinimo iki kiekvienos pagal bazinį prospektą išleidžiamos vertybinių popierių emisijos platinimo termino pabaigos atsiranda svarbus naujas veiksnys, esminė klaida ar netikslumas, susiję su baziniame prospekte nurodyta informacija ir galintys turėti įtakos vertybinių popierių įvertinimui, kaip tai suprantama pagal Prospektų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį, emitentas arba siūlytojas baigiantis platinimo terminui turi paskelbti priedą.
58

Be to, kaip savo išvados 117 punkte nurodė generalinis advokatas, iš skundžiamo sprendimo 32, 35, 36, 39 ir 40 punktų aiškiai matyti, kad 2007 m. birželio 14 d. sprendimo turinys turėjo lemiamos įtakos Bendrojo Teismo motyvams. Būtent dėl to, kad Bendrasis Teismas konstatavo, jog Apeliacinė taryba neatsižvelgė į šią teismo praktiką, pagal kurią pašto antspaude nurodytos datos tikrumą paneigiantis įrodymas gali būti pateiktas nesant būtinybės pradėti procedūros dėl dokumento pripažinimo suklastotu, jis nusprendė, kad Apeliacinė taryba turėjo skirti daugiau dėmesio NLC nurodytiems netikslumams ir kad dėl to ginčijamas sprendimas turėjo būti panaikintas.
57

Nagrinėjamu atveju 1993 m. įstatymo 15 straipsnio 1 dalyje, komisarui taikytinoje pagal 1992 m. įstatymo 23 straipsnio 2 dalį, buvo numatyta, kad komisaro kadencija gali baigtis tik suėjus jo kadencijos terminui, jam mirus, atsistatydinus, deklaravus interesų konfliktą, priverstinai išleidus į pensiją, jį atstatydinus. Paskutiniais trim atvejais būtinas Parlamento sprendimas, priimtas dviejų trečdalių jo narių balsų dauguma. Be to, tiek priverstinis išleidimas į pensiją, tiek atstatydinimas gali būti taikomas tik esant tam tikroms aplinkybėms, išsamiai nurodytoms to paties 15 straipsnio 5 ir 6 dalyse.
18

Šiomis aplinkybėmis Augstākās tiesas Senāts nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus: „1. Ar [Muitinės kodekso] 70 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad vienoje deklaracijoje nurodytų prekių dalinio patikrinimo rezultatus galima taikyti ir kitose ankstesnėse deklaracijose nurodytoms prekėms, kurių dalinis patikrinimas neatliktas, bet kurios deklaruotos nurodant tą patį Kombinuotosios nomenklatūros kodą, pagamintos to paties gamintojo, pagal šio gamintojo pažymėjimuose nurodytą informaciją apie prekę – prekės pavadinimą ir sudėtį – yra tapačios deklaracijoje nurodytoms prekėms, kurių pavyzdžiai buvo paimti atliekant dalinį patikrinimą? Kitaip tariant: Ar [Muitinės kodekso] 70 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje vartojama prasme sąvoka „deklaracija“ apima ir tas deklaracijas, [kuriose nurodytų] prekių pavyzdžiai [nebuvo paimti], tačiau kuriose nurodytos tapačios prekės (t. y. prekės, kurios deklaruotos nurodant tą patį Kombinuotosios nomenklatūros kodą, pagamintos to paties gamintojo ir kurių gamintojo sertifikatuose nurodytas tas pats prekių pavadinimas ir tokia pati sudėtis)? 2. Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar [Muitinės kodekso] 70 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyto dalinio prekių patikrinimo rezultatas taikomas deklaracijoms, kurių atžvilgiu deklarantas dėl objektyvių priežasčių negali reikalauti toliau tikrinti prekes, kaip tai numatyta Reglamento Nr. 2913/92 70 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje, nes neįmanoma jų pateikti tikrinimui pagal [to paties kodekso] 78 straipsnio 2 dalį?“
26

Be to, svarbu pažymėti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamo teisės akto 1977 m. gruodžio 1 d. pakeitimas buvo atliktas per laikotarpį nuo 1977 m. gegužės 23 d. pranešimo apie Šeštąją direktyvą Belgijos Karalystei iki dienos, kai valstybė narė turėjo perkelti šią direktyvą į savo nacionalinę teisę pagal minėtos direktyvos 1 straipsnį, t. y. 1978 m. sausio 1 d. Todėl šis pakeitimas buvo priimtas per Šeštosios direktyvos perkėlimo į atitinkamos valstybės narės nacionalinę teisę laikotarpį.
37

Pagrindinėje byloje, kaip matyti iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo, 2008 m. kovo 3 d. sąskaitoje faktūroje nėra nuorodos „atvirkštinis apmokestinimas“, priešingai, nei reikalaujama pagal Mokesčių kodekso 160 straipsnio 3 dalį, ir Fatorie nesiėmė būtinų priemonių, numatytų šio straipsnio 5 dalyje, kad ištaisytų šią klaidą. Be to, reikia konstatuoti, kad Fatorie nepagrįstai sumokėjo PVM, kuris neteisingai buvo nurodytas minėtoje sąskaitoje faktūroje, Megasal, nors, taikant šią sistemą, ji, kaip paslaugų gavėja, turėjo sumokėti PVM mokesčių institucijoms pagal PVM direktyvos 199 straipsnį. Taigi, be to, kad ginčijama sąskaita faktūra neatitiko nacionalinės teisės aktuose numatytų formalių reikalavimų, nebuvo įvykdyta esminė atvirkštinio apmokestinimo sistemos sąlyga.
19

Pateikdamas nuorodą, be kita ko, į 2008 m. birželio 20 d. ELPA teismo sprendimą Celina Nguyen prieš The Norwegian State (E-8/07, 2008 m. ELPA teismo ataskaita, p. 224) Tribunale di Tivoli išreiškia abejones dėl to, ar nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos atlyginant per kelių eismo įvykį padarytą žalą neatmetamas neturtinės žalos draudimas, tačiau negalima atlyginti moralinės žalos, o kompensuojama tik žala, atsiradusi dėl sužalojimo ir (arba) psichinės traumos, palyginti su kompensacija, kuri leidžiama pagal nusistovėjusią nacionalinių teismų praktiką, yra suderinami su Pirmąja, Antrąja ir Trečiąja direktyvomis bei Direktyva 2009/103.
21

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Direktyvos 6 straipsnio 1 dalies aiškinimo problema kyla dėl šios direktyvos kalbinių versijų skirtumų. Iš tiesų versijoje italų kalba (kurioje vartojamas žodžių junginys „e in ogni caso“) ir versijoje vokiečių kalba (kurioje vartojamas žodžių junginys „und <…> in jedem Fall“), atrodo, nurodyta bendra nuostata, pagal kurią vien to, kad komercinė veikla gali daryti įtaką vartotojo sprendimui dėl sandorio, pakanka laikyti tokią veiklą klaidinančia. Tačiau, atsižvelgiant į versiją anglų kalba (kurioje minimas žodžių junginys „and in either case“) ir versiją prancūzų kalba („et dans un cas comme dans l’autre“), galima manyti, kad klaidinanti komercinė veikla gali egzistuoti, tik jei įvykdyta, pirma, viena iš dviejų šio straipsnio pirmojo sakinio pirmoje dalyje nurodytų alternatyvių sąlygų ir, antra, sąlyga, kad komercine veikla turi būti galima daryti įtaką vartotojo sprendimui dėl sandorio.
19

Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinės bylos šalys nesutaria dėl to, ar dėl sutarties 13 sąlygos buvo atskirai derėtasi. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi išspręsti šį klausimą, atsižvelgdamas į direktyvos 3 straipsnio 2 dalies pirmoje ir trečioje pastraipose numatytas įrodinėjimo pareigos paskirstymo taisykles, kuriose, be kita ko, numatyta, kad tuo atveju, kai pardavėjas ar tiekėjas tvirtina, kad dėl tipinės sąlygos buvo atskirai derėtasi, jam tenka to įrodinėjimo pareiga.
24

Pagal minėto įstatymo 66 straipsnį: „1. Organizuotas atliekų išvežimas yra atitinkamos vietos savivaldybės pasirinktos įmonės vykdomas komunalinių atliekų surinkimas ir vežimas iš tam tikros teritorijos į tam tikrą (-us) atliekų tvarkymo centrą (-us). <...> 2. Vietos savivaldybė savo administruojamoje teritorijoje organizuoja komunalinių atliekų, visų pirma šiukšlių ir mišrių komunalinių atliekų, o kai jos išrūšiuojamos, likusių atliekų ir tų atliekų, kurių būna komunalinių atliekų susidarymo vietoje surinkus pagal atitinkamas klases, rūšių surinkimą ir vežimą. Organizuotas atliekų išvežimas gali apimti ir kitas komunalinių atliekų rūšis arba kitas atliekas, jeigu to reikia siekiant įvykdyti šio įstatymo reikalavimus arba to reikalauja esminis viešasis interesas.“
13

2006 m. Frankfurto Hano oro uosto renkamų mokesčių dydžių lentelė grindžiama skale, nustatyta atsižvelgiant į keleivių, kuriuos oro linijų bendrovė skraidino per metus iš šio oro uosto, skaičių; šios skalės ribos yra nuo 5,35 EUR per metus už mažesnį nei 100000 keleivių skaičių iki 2,24 EUR per metus už didesnį kaip 3 mln. keleivių skaičių. Be to, šioje lentelėje numatytas atleidimas nuo pakilimo ir nutūpimo mokesčių, mokesčių už oro navigacijos paslaugų suteikimą ir antžemines paslaugas, kai antžeminių paslaugų suteikimo trukmė neviršija 30 minučių. Minėtoje lentelėje taip pat numatyta „pagalba rinkodarai“, suteikiama pradedant skraidinti naujais maršrutais. Šios pagalbos dydis nustatomas atsižvelgiant į bendrą atitinkamos oro linijų bendrovės skraidintų keleivių skaičių. Ryanair gavo šią pagalbą.
33

Ši byla skiriasi nuo bylos, kurioje buvo priimtas 2012 m. liepos 19 d. Sprendimas Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco prieš Komisiją ir Komisija prieš Alliance One International ir kt. (C‑628/10 P ir C‑14/11 P). Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad pirmojoje instancijoje priimtame sprendime Bendrasis Teismas konstatavo, jog nė vienas iš ginčijamame sprendime nurodytų papildomų įrodymų negalėjo patvirtinti prezumpcijos, pagal kuria patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei (minėto Sprendimo Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco prieš Komisiją ir Komisija prieš Alliance One International ir kt. 54 punktas).
23

Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad minėtose direktyvose draudžiama tiek atsisakyti atlyginti nukentėjusiųjų per eismo įvykius patirtą žalą ar neproporcingai apriboti tokią kompensaciją, tiek numatyti maksimalias garantuojamas sumas, kurios būtų mažesnės, nei nustatytosios Antrosios direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje.
61

Dėl to, kad su ginčijamomis pareigomis susijusi finansinė našta pernelyg didelė ir kad H. Schaible nurodytu Vokietijos avių augintojų asociacijos (Vereinigung deu Landesschafzuchtverbände eV) atliktu tyrimu nustatytos išlaidos siekia 20 eurų per metus už kiekvieną avį, reikia nurodyti, kad, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, šiame tyrime neatsižvelgta į išlaidas, kurių bet kuriuo atveju atsirastų dėl identifikavimo pagal ūkį. Be to, kaip pažymi Komisija, išlaidos elektroniniams ausų įsagams bėgant laikui gali tapti mažesnės nei išlaidos, susijusios su privalomomis priemonėmis, kaip antai draudimu eksportuoti ar prevenciniu bandos skerdimu kilus ligai.
57

Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką vien aplinkybės, kad Sąjungos aktas gali turėti tam tikrų padarinių tarptautinei prekybai, dar nepakanka išvadai, kad šį aktą reikia priskirti prie bendros prekybos politikos kategorijos aktų. Tačiau Sąjungos aktas priskirtinas prie bendros prekybos politikos srities, jei su tarptautine prekyba turi tokį specifinį ryšį, kad yra iš esmės skirtas tokiai prekybai skatinti, palengvinti ar reglamentuoti ir turi jai tiesioginį ir nedelsiamą poveikį (žr., be kita ko, minėto Sprendimo Daiichi Sankyo ir Sanofi-Aventis Deutschland 51 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).