ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 260/16

2016 m. balandžio 4 d.Landgericht München I (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš Ionel Opria

(Byla C-188/16)

(2016/C 260/21)

Proceso kalba: vokiečių

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Landgericht München I

Šalis pagrindinėje baudžiamojoje byloje

Ionel Opria

Kita šalis: Staatsanwaltschaft München I

Prejudicinis klausimas

Ar 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese (1) 2 straipsnį, 3 straipsnio 1 dalies c punktą ir 6 straipsnio 1 ir 3 dalis reikia aiškinti taip: valstybės narės teisės normos, pagal kurias baudžiamosios bylos kaltinamajam, neturinčiam nuolatinės arba laikinos gyvenamosios vietos šioje valstybėje narėje, skirtą baudžiamąjį įsakymą galima įteikti kaltinamojo nurodytam įgaliotiniui įteikiamiems dokumentams priimti ir dėl to baudžiamasis įsakymas įsiteisėja suėjus nuo jo įteikimo įgaliotiniui skaičiuojamam (dviejų savaičių) terminui prieštaravimui pateikti, prieštarauja minėtoms direktyvos nuostatoms net ir tuomet, kai pagal valstybės narės teisės normas, jei kaltinamasis per dvi savaites nuo tada, kai iš tikrųjų sužinojo apie baudžiamąjį įsakymą, kompetentingam teismui raštu pateikia prieštaravimą dėl baudžiamojo įsakymo, ex officio turi būti atnaujinamas terminas, todėl priėmus sprendimą dėl termino atnaujinimo procesas turi vykti taip, kaip jis būtų vykęs, jei prieštaravimas būtų buvęs pateiktas laiku?

(1) OL L 142, p. 1.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 27/19

2015 m. lapkričio 13 d.Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs/British Film Institute

(Byla C-592/15)

(2016/C 027/23)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantas: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Kita apeliacinio proceso šalis: British Film Institute

Prejudiciniai klausimai

i. Ar Šeštosios direktyvos (1) 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies n punkto nuostatos, visų pirma žodžiai „tam tikros kultūros paslaugos“, yra pakankamai aiškios ir tikslios, kad 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies n punktas veiktų tiesiogiai ir viešosios teisės reglamentuojamų įstaigų ar kitų pripažintų kultūros įstaigų atliekamas kultūros paslaugų teikimas, kaip atsakovo šioje byloje atliekamas paslaugų teikimas, nesant nacionalinių įgyvendinimo aktų, būtų neapmokestinamas?

ii. Ar Šeštosios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies n punkto nuostatomis, visų pirma žodžiais „tam tikros kultūros paslaugos“, valstybėms narėms suteikta kokia nors diskrecija dėl jų taikymo priimti įgyvendinimo teisės aktus ir, jei taip – kokia diskrecija?

iii. Ar tos pačios pirmiau išdėstytos išvados taikomos Pagrindinės PVM direktyvos (2) 132 straipsnio 1 dalies n punktui?

(1) 1977 m. gegužės 17 d. Šeštoji Tarybos direktyva 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23).

(2) 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, p. 1).
2.

Nepriklausomai nuo to, kaip bus atsakyta į 1a ir 1b klausimus: Ar 2004 m. gruodžio 13 d. Tarybos direktyvos 2004/114/EB dėl trečiosios šalies piliečių įleidimo studijų, mokinių mainų, neatlygintino stažavimosi ar savanoriškos tarnybos tikslais sąlygų 6 straipsnio 1 dalies d punktą reikia aiškinti taip, kad pagal jį valstybės narės turi teisę tokiomis aplinkybėmis, kaip antai šios, kai trečiosios šalies pilietė iš Irano, kuri įgijo aukštąjį išsilavinimą Irane Sharif University of Technology (Teheranas), kurio specializacija technikos, inžinerinių mokslų ir fizikos sritys, ir nori atvykti studijuoti doktorantūroje informacinių technologijų (toliau – IT) saugumo tyrimų srityje projekte „Patikimos įterptosios ir mobiliosios sistemos“, konkrečiai efektyvių apsaugos mechanizmų kūrimas išmaniesiems telefonams, atsisakyti įleisti į savo teritoriją nurodydamos, kad negalima atmesti galimybės, jog vykdant tiriamąjį projektą įgyti gebėjimai galėtų būti netinkamai panaudoti Irane vidaus represijų tikslais arba apskritai pažeidžiant žmogaus teises, pavyzdžiui, teikiant vakarų šalims patikimą informaciją?
—

Pademonstravęs, kaip prieš tai Komisija, akivaizdžiai ribotą draudimo sektoriaus dinamikos žinojimą ir supratimą, visų pirma kiek tai susiję su nuostolių perviršio (Excess of Loss (XoL)) perdraudimu, Bendrasis Teismas padarė didelių ir akivaizdžių klaidų, kai pripažino faktus, kurių materialinis netikslumas matyti iš byloje esančių dokumentų. Nuostolių perviršio perdraudiko rizika nedidėja, jeigu perdraudiko dalis padengiant nuostolius yra labai didelė: iš tiesų didesnis dalyvavimas dengiant nuostolių perviršį atitinka proporcingą gautą komisinį mokestį. Be to, perdraudiko rizika nedidėja, jei perleidžiantysis patiria finansinių sunkumų, nes, esant nuostolių perviršiui, pagrindinė nuostolių rizika perdraudikui susijusi ne su perleidžiančiosios bendrovės sunkumais, o su draudėjų įgijėjų bankroto rizika. Reikia pridurti, kad perleidžiančiosios SACE BT default rizika, taip pat ir finansinių sunkumų atveju, visiškai neegzistavo, nes komisinio mokesčio mokėjimas patronuojančiajai bendrovei tam, kad būtų sudaryta perdraudimo sutartis, buvo atliktas iš anksto per vieną kartą, todėl, jeigu nebūtų buvę mokėjimo, perdraudimas paprasčiausiai nebūtų buvęs aktyvuotas. Nagrinėjamas nuostolių perviršio perdraudimas buvo susijęs ne tik su 25 % bendrovės SACE BT apdraustos rizikos, dėl to yra klaidinga manyti, kad, kaip nurodyta Bendrojo Teismo sprendime, dėl antros sutarties, numatant skirtingą komisinį mokestį, galėjo būti suderėta su SACE S.p.A., kiek tai susiję su perdraudimo likučiu. Galiausiai Bendrasis Teismas visiškai iškraipė argumentą, kad – kadangi SACE S.p.A. sutarties šalimi tapo, taigi ir perdraudimas jai taikomas, tik nuo 2009 m. birželio 5 d., net jei ir gavo komisinį mokestį, apskaičiuotą remiantis metiniu mokesčiu – ši bendrovė faktiškai gavo naudos iš gauto komisinio mokesčio netiesioginio padidinimo 5/12, palyginti su komisiniu mokesčiu, kurį SACE BT pervedė privatiems perdraudikams, atsižvelgiant į jau praėjusį rizikos laikotarpį, per kurį neįvyko jokių draudiminių įvykių. Kadangi tokios aplinkybės matyti iš ginčijamo sprendimo, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai tvirtino, kad vykstant administracinei procedūrai apie jas Komisijai nebuvo pranešta. Kadangi SACE tik suformulavo – antrojo ieškinio pagrindo kontekste, papildydama šį pagrindą – argumentą, kuriuo dar kartą parodomas esminio naudos reikalavimo nebuvimas, Bendrasis Teismas šį argumentą klaidingai kvalifikavo kaip naują nepriimtiną pagrindą.
1.

Savo ieškinyje Komisija nurodo Graikijos Respublikos tam tikrų aglomeracijų įrenginius, kurie neatitinka direktyvos reikalavimų arba dėl to, kad būtini įrenginiai nebuvo tinkamai pastatyti arba modernizuoti (Prosocanės, Doxatos, Eleftheroypoli, Vagijos ir Galatistos aglomeracijos) ir dėl to šių aglomeracijų nuotėkoms, prieš jas išleidžiant į vandens telkinius, netaikomas antrinis arba jam prilygstantis valymas, arba dėl to, kad iš paimtų mėginių (Desfinos, Polychronos ir Chanioti aglomeracijos) matyti, jog įrenginiai neveikia taip, kaip reikalaujama pagal direktyvą.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 320/23

2015 m. rugpjūčio 5 d.Court of Appeal (Airija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Evelyn Danqua/The Minister for Justice and Equality Ireland and the Attorney General

(Byla C-429/15)

(2015/C 320/31)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantė: Evelyn Danqua

Kitos apeliacinio proceso šalys Kitos apeliacinio proceso šalys: Airijos Minister for Justice and Equality ir Attorney General

Kita šalis: The Refugee Legal Services

Prejudiciniai klausimai

1. Ar galima prašymą suteikti prieglobstį, reglamentuojamą nacionalinės teisės nuostatomis, kuriose įtvirtinti valstybės narės įsipareigojimai pagal [2004 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyvą 2004/83/EB dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo pabėgėliams ar asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, jų statuso ir suteikiamos apsaugos pobūdžio būtiniausių standartų], laikyti tinkamu papildomos apsaugos prašymo atitikmeniu atsižvelgiant į lygiavertiškumo principą?
—

Be to, reikia atsižvelgti į visiems plačiai žinoma susiklosčiusias bendras aplinkybes, kad Portugalijos bankų įvertinimams įtakos turėjo Portugalijos Respublikos įvertinimo pasikeitimas. Todėl nėra nė vieno Portugalijoje buveinę turinčio banko, kuris atitiktų Komisijos sprendime reikalaujamus įvertinimo kriterijus (ilgalaikis AA reitingas). Ši aplinkybė buvo nurodytas skundžiamame sprendime skirsnyje „Ginčo aplinkybės“, tačiau to sprendime motyvuose į ją nebuvo atsižvelgta.
Pirmasis ieškinio pagrindas: Bendrasis Teismas pažeidė SESV 114 straipsnio 4 dalį dėl trijų priežasčių. Jis nesilaikė autonominės valstybės narės rizikos įvertinimo principo dėl to, kad apeliantės praneštos priemonės buvo grindžiamos neteisėtu rizikos vertinimu, kad jos nėra tinkamos. Be to, Teismas neteisėtai reikalavo įrodyti, kad Direktyva 2009/48/EB užtikrinamo apsaugos lygio savaime nepakanka. Galiausiai, Teismo išvados grindžiamos neteisingu teisės supratimu tiek, kiek ja draudžiamas kiekybinis palyginimas.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 151/10

2014 m. vasario 14 d.Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), Mrs B. Wilson/WW Realisation 1 Ltd (likviduojama įmonė), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

(Byla C-80/14)

2014/C 151/13

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovai: Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW), B. Wilson

Atsakovai: WW Realisation 1 Ltd (likviduojama įmonė), Ethel Austin Ltd, Secretary of State for Business, Innovation and Skills

Prejudiciniai klausimai

1. a) Ar 1998 m. liepos 20 d. Direktyvos 98/59/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su kolektyviniu atleidimu iš darbo, suderinimo (1) 1 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunktyje frazė „ne mažiau kaip 20“ reiškia atleidimų skaičių per 90 dienų laikotarpį visose darbdavio įmonėse, ar atleidimų skaičių kiekvienoje atskiroje įmonėje? b) Jeigu 1 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunktyje kalbama apie kiekvienoje atskiroje įmonėje atleistus darbuotojus, kokia yra sąvokos „įmonė“ reikšmė? Visų pirma, ar sąvoką „įmonė“ reikėtų aiškinti, kaip reiškiančią visą atitinkamą mažmeninės prekybos bendrovę, t. y. kaip bendrą ekonominį verslo vienetą, ar kaip tokio verslo dalį, kurioje planuojama atleisti darbuotojus, o ne kaip vienetą, kuriam vykdydami savo funkcijas priklauso darbuotojai, pavyzdžiui, kiekviena atskira parduotuvė.

2. Tais atvejais, kai darbuotojas iš privataus darbdavio reikalauja kompensacijos, ar gali valstybė narė remtis faktu, kad Direktyva 98/59 nėra suteikiamos tiesiogiai darbdavio atžvilgiu įgyvendinamos teisės, arba jį ginčyti, kai: i) privatus darbdavys būtų įpareigotas, tuo atveju, jeigu valstybė narė tinkamai neįgyvendino šios direktyvos, išmokėti darbuotojui kompensaciją dėl to, kad tas darbdavys nesikonsultavo pagal Direktyvą 98/59, ii) darbdaviui tapus nemokiam ir tuo atveju, jei reikalavimas dėl kompensacijos pateiktas privačiam darbdaviui, o darbdavys šio reikalavimo nepatenkina ir prašymas pateikiamas valstybei narei, ta valstybė narė pati būtų atsakinga už bet kokios tokios kompensacijos išmokėjimą darbuotojui pagal vidaus teisės aktą, kuriuo įgyvendinama 2008 m. spalio 22 d. Direktyva 2008/94/EB dėl darbuotojų apsaugos jų darbdaviui tapus nemokiam (2), atsižvelgiant į bet kokį valstybės narės garantijų institucijai pagal šios direktyvos 4 straipsnį nustatytą atsakomybės apribojimą?“

(1) OL L 225, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 327.

(2) OL L 283, p. 36.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 367/24

2013 m. rugsėjo 26 d.Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Eventech Ltd (The Queen, prašant) prieš The Parking Adjudicator

(Byla C-518/13)

2013/C 367/43

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Eventech Ltd (The Queen, prašant)

Atsakovė: The Parking Adjudicator

Suinteresuotosios šalys: London Borough of Camden, Transport for London

Prejudiciniai klausimai

1. Jeigu viešajame kelyje autobusų juosta per jos apribojimų galiojimo valandas leidžiama važiuoti Black Cabs taksi, tačiau to neleidžiama daryti minitaksi, ar šios bylos aplinkybėmis tai susiję su „valstybinių išteklių“ naudojimu pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį?

2. a) Kokiu atitinkamu tikslu remiantis reikėtų vertinti, ar Black Cabs taksi ir minitaksi teisinė ir faktinė padėtis yra panaši, nustatant, ar pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį tai, kad leidžiama Black Cabs taksi važiuoti viešajame kelyje autobusų juostos apribojimų galiojimo valandomis autobusų juosta ir neleidžiama to daryti minitaksi, reiškia atrankumą? b) Jeigu galima įrodyti, kad siekiant 2 klausimo a punkte nurodyto atitinkamo tikslo bent iš dalies sukuriama saugi ir efektyvi transporto sistema ir kad yra saugumo ir (arba) efektyvumo motyvai, dėl kurių leidimas Black Cabs taksi važinėti autobusų juostomis yra pateisinamas ir kurie vienodai netaikomi minitaksi, ar galima teigti, kad pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį priemonė nėra atranki? c) Ar atsakant į 2 klausimo b punktą reikia atsižvelgti į aplinkybę, ar šiuo pateisinimu besiremianti valstybė narė yra įrodžiusi dar ir tai, kad palankus Black Cabs taksi vertinimas, palyginti su minitaksi, yra proporcingas ir neapima daugiau nei yra būtina?
6)

Akivaizdžios vertinimo klaidos, kiek tai susiję su procesinėmis teisės normomis, kuriomis užtikrinamos teisės į gynybą ir Komisijos ir „Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro“ turimų gynybos priemonių lygybė. Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad pateikti darbo apskaitos žiniaraščiai neatitinka sutarties nuostatose įtvirtintų reikalavimų, ir dėl to atmetė juos kaip įrodymus; be to, Bendrasis Teismas nusprendė, kad pateiktas susirašinėjimas negali įrodyti darbo valandų, kurias faktiškai išdirbo įdarbinti asmenys.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 274/14

2013 m. liepos 16 d.Supreme Court of the United Kingdom (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje ClientEarth prieš Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

(Byla C-404/13)

2013/C 274/25

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Supreme Court of the United Kingdom

Šalys pagrindinėje byloje

Kasatorė: ClientEarth

Kita proceso šalis: Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

Prejudiciniai klausimai

1) Ar tuo atveju, kai pagal Direktyvą 2008/50/EB (1) dėl oro kokybės (toliau — direktyva) konkrečioje zonoje ar aglomeracijoje nebuvo užtikrinta atitiktis azoto dioksido ribinėms vertėms suėjus 2010 m. sausio 1 d. terminui, nurodytam direktyvos XI priede, valstybė narė pagal direktyvą ir (arba) ESS 4 straipsnį privalo prašyti pratęsti šį terminą pagal direktyvos 22 straipsnį?

2) Jei taip, kokiomis aplinkybėmis (prireikus) valstybė narė gali būti atleista nuo šios pareigos?

3) Kokią įtaką valstybės narės, kuri neįvykdė įsipareigojimų pagal 13 straipsnį, pareigoms turi (jei apskritai turi) 23 straipsnis (visų pirma jo 2 dalis)?

4) Jei pažeidžiamas 13 ar 22 straipsnis, kokių priemonių nacionalinis teismas (prireikus) turi imtis pagal Sąjungos teisę tam, kad būtų laikomasi direktyvos 30 straipsnio ir (arba) ESS 4 ar 19 straipsnio reikalavimų?

(1) 2008 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/50/EB dėl aplinkos oro kokybės ir švaresnio oro Europoje (OL L 152, p. 1)
—

Be to, apeliacijos motyvai raštu išdėstyti per keturių mėnesių terminą.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 129/11

2013 m. kovo 11 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Komisija prieš Vengriją

(Byla C-115/13)

2013/C 129/20

Proceso kalba: vengrų

Šalys

Ieškovė: Europos Komisija, atstovaujama C. Barslev ir A. Sipos

Atsakovė: Vengrija

Ieškovės reikalavimai

— Pripažinti, kad priėmusi ir palikusi galioti nuostatas, pagal kurias, tam tikromis nacionalinės teisės aktuos nustatytomis aplinkybėmis, — numatytas 0 HUF akcizas etilo alkoholio gamybai, kurią vykdė daryklos, distiliuojančios privatiems vartotojams („bérfőzető“), — akcizu neapmokestinama etilo alkoholio gamyba, kuria verčiasi privatūs asmenys, Vengrija neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 92/83/EEB (1) 19–21 straipsnius, juos taikant kartu su šios direktyvos 22 straipsnio 3 dalimi ir Direktyvos 92/84/EEB (2) 3 straipsnio 1 dalimi.

— Priteisti iš Vengrijos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Pagal 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvos 92/83/EEB dėl akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus, struktūrų suderinimo, 19 straipsnį Vengrija privalo distiliuotam alkoholiui taikyti akcizus pagal Direktyvoje, būtent jos 21 straipsnyje, nustatytas kategorijas ir užtikrinti, kad galiojanti nacionalinė apmokestinimo sistema šiuo atžvilgiu atitiktų direktyvos nuostatas. Direktyvos 22 straipsnis reglamentuoja atvejus, kad valstybės narės gali taikyti sumažintą akcizą palyginti su įprastu nacionaliniu tarifu.

Pagal 2003 m. Vengrijos įstatymo CXXVII dėl akcizų ir specialių nuostatų prekiaujant produktais, kuriems taikomi akcizai (a jövedéki adóról és a jövedéki termékek forgalmazásának különös szabályairól szóló 2003. évi CXXVII. törvény), 64 straipsnio 3 dalį distiliuojant privačių vartotojų užsakymu, distiliuotam alkoholiui, pagamintam iš pirminės privataus vartotojo pateiktos žaliavos, taikytinas akcizas sudaro 0 HUF už ne daugiau kaip 50 litrų per metus. Tačiau remiantis Direktyva negalima taikyti daugiau kaip 50 % sumažinto akcizo tarifo palyginti su įprastu nacionaliniu mokesčio tarifu.

Be to, pagal šį nacionalinį įstatymą privatiems vartotojams distiliuojamas etilo alkoholis atleistas nuo akcizo iki maksimalios 50 l per metus ribos. Direktyvoje 92/83/EEB nėra nuostatų, susijusių su asmeniniam vartojimui skirto etilo alkoholio gamybos atleidimu nuo mokesčio, todėl Komisija mano, kad neįmanoma nacionaliniu lygmeniu numatyti tokį atleidimą nuo mokesčio nepažeidžiant direktyvos nuostatų. Jeigu Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs suteikti tokią galimybę, direktyvoje būtų aiškiai įtvirtinta atitinkama nuostata. Tačiau pagal direktyvą tik leidžiama netaikyti akcizo – jeigu tenkinamos nustatytos sąlygos – privačių asmenų gaminamam alui, vynui ar kitiems putojantiems fermentuotiems gėrimams.

(1) 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/83/EEB dėl akcizų už alkoholį ir alkoholinius gėrimus, struktūrų suderinimo (OL L 316, p. 21; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 206).

(2) 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 92/84/EEB dėl alkoholiui ir alkoholiniams gėrimams taikomų akcizo tarifų suderinimo (OL L 316, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 213).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 86/8

2012 m. gruodžio 19 d.Isdin, SA pateiktas apeliacinis skundas dėl 2012 m. spalio 9 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimo byloje T-366/11 Bial-Portela & Ca, SA prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)

(Byla C-597/12 P)

2013/C 86/12

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Isdin, SA, atstovaujama advokato H. L. Mosback, advokatų G. Marín Raigal, P. López Ronda, G. Macias Bonilla

Kita proceso šalis: Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)

Apeliantės reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti skundžiamą sprendimą;

— patvirtinti 2011 m. balandžio 6 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimą, kuriuo atmestas visas protestas;

— priteisti iš Bial-Portela & Ca, SA bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliantė tvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, kai ginčijamo sprendimo 34 punkte nurodė, jog „Apeliacinė taryba suklydo nurodydama, kad tarp ženklų nėra fonetinio panašumo.“ Tačiau Apeliacinė taryba, priešingai, nei nurodė Bendrasis Teismas, nesuklydo nuspręsdama, kad tarp ženklų nėra fonetinio panašumo, ir teisingai išnagrinėjo ženklų fonetinį panašumą bei padarė išvadą, kad nepaisant ženklų fonetinių panašumų, bendras jų skambesys skiriasi. Atstovų nuomone, minėta Apeliacinės tarybos išvada, kurią Bendrasis Teismas iškraipė, turėtų būti patvirtinta.

Be to, apeliantė tvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes, kai ginčijamo sprendimo 40 punkte nurodė, jog 3 klasės prekės ir didelė dalis 5 klasės prekių <…> paprastai yra parduodamos prekybos centruose, todėl vartotojai juos renkasi po to, kai apžiūri jų pakuotes. Šis faktų konstatavimas nebuvo pagrįstas jokiais įrodymais, todėl buvo iškraipytos faktinės aplinkybės, kuriomis remiantis, turėjo būti priimtas sprendimas. Be to, tokios faktinės aplinkybės nepateikė nė viena iš šalių, todėl ja būtų buvę galima remtis, tik jei ji būtų gerai žinoma (o pateikus argumentus, kuriais grindžiamas šios aplinkybės patikimumo trūkumas, svarstyti ją, kaip tokią, savaime prilygtų faktinių aplinkybių iškraipymui. Todėl ši faktinė aplinkybė negali būti pagrindas spręsti, kad yra galimybė supainioti.

Apeliantė taip pat tvirtina, kad buvo pažeistas audi alteram partem principas, įtvirtintas Reglamento dėl Bendrijos prekių ženklo (1) 76 straipsnio 1 dalyje (buvusi Reglamento 40/94 (2) 74 straipsnio 1 dalis), ir kad Bendrasis Teismas klaidingai taikė Reglamento dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punktą bei susijusią teismų praktiką ir taip pažeidė Sąjungos teisę. Bendrasis Teismas neatliko nagrinėjamų prekių ženklų visapusiško įvertinimo atsižvelgdamas į visus veiksnius, susijusius su šios bylos aplinkybėmis.

(1) 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo OL L 78, p. 1

(2) 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos Reglamentas (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo OL L 11, p. 1