1.

Ar Sąjungos teisę, ypač SESV 20 straipsnį ir Direktyvos 2008/115/EB (1) 5 ir 11 straipsnius, siejamus su Chartijos (2) 7 ir 24 straipsniais, reikia aiškinti taip, kad tam tikromis aplinkybėmis draudžiama nacionalinė praktika, kai prašymas leisti gyventi, kurį pateikia šeimos narys, trečiosios valstybės pilietis, remdamasis šeimos susijungimu su Sąjungos piliečiu valstybėje narėje, kurioje gyvena aptariamas Sąjungos pilietis, turintis šios valstybės narės pilietybę ir nepasinaudojęs savo teise laisvai judėti ir įsisteigti (toliau – pasyvus Sąjungos pilietis), atmetamas – greičiausiai kartu priimant sprendimą išsiųsti – vien dėl to, kad aptariamam šeimos nariui, trečiosios valstybės piliečiui, nustatytas galiojantis draudimas atvykti į Europą? a) Ar nagrinėjant tokias aplinkybes turi reikšmės tai, kad tarp šeimos nario, trečiosios valstybės piliečio, ir pasyvaus Sąjungos piliečio, yra priklausomumo santykis, kuris yra didesnis nei vien šeiminis ryšys? Jeigu į šį klausimą būtų atsakyta teigiamai: kokie kriterijai yra svarbūs nustatant, ar yra priklausomumo santykis? Ar šiuo klausimu gali būti naudingai pateikiama nuoroda į teismų praktiką dėl šeimos gyvenimo buvimo pagal EŽTK 8 straipsnį ir Chartijos 7 straipsnį? b) Specialiai dėl mažamečių vaikų: ar pagal SESV 20 straipsnį reikalaujama daugiau negu biologinio ryšio tarp vieno tėvų, kuris yra trečiosios valstybės piliečio, ir vaiko, kuris yra Sąjungos pilietis? Ar šiuo klausimu reikšminga tai, kad įrodomas gyvenimas kartu, ar pakanka emocinių ir finansinių ryšių, pavyzdžiui, gyvenimo arba lankymo sąlygų ir išlaikymo išmokų mokėjimo? Ar šiuo klausimu galima naudingai pateikti nuorodą į 2014 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ogieriakhi, C-244/13, 38 ir 39 punktus, 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo Singh ir kt., C-218/14, 54 punktą ir 2012 m. gruodžio 6 d. Sprendimo O. ir S., sujungtos bylos C-356/11 ir C-357/11, 56 punktą? Šiuo aspektu taip pat žr. šiuo metu nagrinėjamą prašymą priimti prejudicinį sprendimą byloje C-133/15. c) Ar nagrinėjant tokias aplinkybes turi reikšmės tai, kad šeimos gyvenimas susikūrė tuo momentu, kai trečiosios valstybės piliečiui jau buvo nustatytas draudimas atvykti, todėl jis žinojo, jog valstybėje narėje gyvena neteisėtai? Ar šiuo faktu galima naudingai remtis siekiant užkirsti kelią galimam piktnaudžiavimui leidimo gyventi suteikimo remiantis šeimos susijungimu procedūra? d) Ar nagrinėjant tokias aplinkybes turi reikšmės tai, kad sprendimas nustatyti draudimą atvykti neapskųstas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/115/EB 13 straipsnio 1 dalį, arba tai, kad skundas dėl tokio sprendimo nustatyti draudimą atvykti atmestas? e) Ar tai, kad draudimas atvykti nustatytas ne tik dėl viešosios tvarkos pagrindų, bet ir remiantis neteisėtu buvimu, yra svarbus aspektas? Jeigu į šį klausimą būtų atsakyta teigiamai: ar, be visa ko, reikia išnagrinėti, ar aptariamas trečiosios valstybės pilietis kelia realų, aktualų ir pakankamai didelį pavojų vienam iš pagrindinių viešųjų interesų? Ar šiuo klausimu Direktyvos 2004/38/EB (3) 27 ir 28 straipsniai, kurie perkelti Užsieniečių įstatymo (Vreemdelingenwet) 43 ir 45 straipsniais, ir reikšminga Teisingumo Teismo praktika dėl viešosios tvarkos pagal analogiją gali būti taikomi pasyvių Sąjungos piliečių šeimos nariams? (žr. šiuo metu nagrinėjamus prašymus priimti prejudicinį sprendimą bylose C-165/14 ir C-304/14)