GENERALINIO ADVOKATO

PAOLO MENGOZZI IŠVADA,

pateikta 2011 m. gegužės 12 d.( )

Byla C‑281/10 P

PepsiCo, Inc.

„Apeliacinis skundas – Bendrijos dizainai – Su dizainu susijusių VRDT sprendimų teisėtumo kontrolės apimtis – Dizainerio laisvės mastas – „Informuoto vartotojo“ sąvoka“

1. Šioje byloje Teisingumo Teismo pirmą kartą prašoma priimti sprendimą dėl Reglamento Nr. 6/2002( ) pagal apeliacinį skundą dėl Bendrojo Teismo sprendimo( ). Šioje byloje ne tik reikia konkrečiai nustatyti, kaip turėtų būti sprendžiamas ginčas, bet ir atsiranda galimybė pirmą kartą išaiškinti keletą klausimų, kurie yra esminiai nustatant Europos Sąjungos teismo atliekamos Vidaus rinkos derinimo tarnybos (toliau – VRDT) priimtų sprendimų, susijusių su Bendrijos dizainu, kontrolės ribas ir sąlygas.

I – Teisinis pagrindas

2. Reglamentas Nr. 6/2002 (toliau – reglamentas) buvo ilgo ir sudėtingo teisėkūros proceso, kurio nebūtina apibendrinti šioje išvadoje, tačiau kuris faktiškai prasidėjo dar šeštojo dešimtmečio pabaigoje, rezultatas( ). Reglamento 3 straipsnyje „dizainas“( ) apibrėžiamas kaip „viso gaminio ar jo dalies vaizdas, susidarantis dėl paties gaminio ir (arba) jo ornamentikos specifinių linijų, kontūrų, spalvų, formos, tekstūros ir (arba) medžiagų savybių“.

3. Reglamento 4 straipsnyje „Apsaugos reikalavimai“ numatyta:

„1. Dizainas pagal Bendrijos dizainą saugomas atsižvelgiant į tai, ar jis [saugomas, tik jeigu jis] yra naujas ir ar turi individualių savybių.

<…>.“

4. Reglamento 5 ir 6 straipsniuose apibrėžiami du 4 straipsnyje nurodyti kriterijai – dizaino naujumas ir jo individualios savybės.

5. 5 straipsnyje „Naujumas“ numatyta:

„1. Dizainas laikomas nauju, jeigu joks kitas tapatus dizainas netapo prieinamas visuomenei:

a) iki tos datos, kai dizainas, kurį siekiama apsaugoti, tapo pirmą kartą prieinamas visuomenei, jei tai yra neregistruotasis Bendrijos dizainas;

b) iki paraiškos įregistruoti dizainą, kurį siekiama apsaugoti, padavimo datos, o prašant prioriteto – iki prioriteto datos, jei tai yra registruotasis Bendrijos dizainas.

2. Dizainai laikomi tapačiais, jei jų savybės skiriasi tik neesminėmis detalėmis.“

6. 6 straipsnyje „Individualios savybės“ numatyta:

„1. Dizainas laikomas turinčiu individualių savybių, jeigu jo bendras įspūdis informuotam vartotojui skiriasi nuo bendro įspūdžio, kurį tokiam vartotojui padaro bet koks kitas dizainas, kuris tapo prieinamas visuomenei:

a) iki tos datos, kai dizainas, kurį siekiama apsaugoti, tapo pirmą kartą prieinamas visuomenei, jei tai yra neregistruotasis Bendrijos dizainas;

b) iki paraiškos įregistruoti dizainą, kurį siekiama apsaugoti, padavimo datos, o prašant prioriteto – iki prioriteto datos, jeigu tai yra registruotasis Bendrijos dizainas.

2. Vertinant individualias savybes, atsižvelgiama į dizainerio laisvės mastą kuriant tą dizainą.“

7. Nuoroda į dizaino daromą „bendrą įspūdį“ ir į dizainerio „laisvės mastą“ pateikiama ne tik reglamento 6 straipsnyje, bet ir 10 straipsnyje „Apsaugos apimtis“, kuriame numatyta:

„1. Bendrijos dizaino teikiama apsauga saugo bet kokį dizainą, kuris informuotam vartotojui nesudaro skirtingo bendro įspūdžio.

2. Vertinant apsaugos apimtį, atsižvelgiama į dizainerio laisvės mastą kuriant tą dizainą.“

8. Reglamento 25 straipsnio „Negaliojimo pagrindai“ redakcijoje, taikomoje šios bylos faktinėms aplinkybėms, buvo numatyta:

„1. Bendrijos dizainas pripažįstamas negaliojančiu tik šiais atvejais:

a) jeigu tas dizainas neatitinka 3 straipsnio a punkte pateikto apibrėžimo;

b) jeigu jis neatitinka 4–9 straipsnių reikalavimų;

c) teismui priėmus sprendimą, kad teisės savininkas neturi teisės į Bendrijos dizainą pagal 14 straipsnio nuostatas;

d) jeigu yra prieštaravimas tarp Bendrijos dizaino ir ankstesnio dizaino, kuris tapo prieinamas visuomenei po paraiškos padavimo datos, arba jeigu prašoma prioriteto – po prioriteto datos, ir kuris nuo ankstesnės datos negu minėtoji data turi registruotojo Bendrijos dizaino arba paraiškos dėl registruotojo Bendrijos dizaino arba atitinkamos valstybės narės suteiktos teisės į dizainą arba paraiškos dėl tokios teisės teikiamą apsaugą;

<...>“.

9. Su dizainu susijusių VRDT sprendimų teisėtumo kontrolė numatyta reglamento 61 straipsnyje „Bylų sprendimas Teisingumo Teisme“, kuriame nustatyta:

„1. Teisingumo Teisme galima iškelti bylas dėl apeliacinių tarybų priimtų sprendimų dėl apeliacijų.

2. Galima kelti bylas esant šiems pagrindams: dėl kompetentingumo stokos, dėl esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo, dėl Sutarties pažeidimo, dėl šio reglamento arba dėl bet kokių taisyklių [teisės] nuostatų taikymo arba dėl neteisingo naudojimosi jų suteikiamais įgaliojimais.

3. Teisingumo Teismas turi teisę panaikinti arba pakeisti ginčijamą sprendimą.

<...>.“

II – Faktinės aplinkybės ir procesas VRDT

10. 2003 m. liepos 17 d. Grupo Promer Mon‑Graphic SA (toliau – Promer) pateikė VRDT paraišką įregistruoti Bendrijos dizainą gaminiams, apibūdinamiems kaip „žaidimų metalo plokštės“( ). Dizainas įregistruotas Nr. 53186‑01. Jis pavaizduotas taip:

11. Paraiškoje paprašyta suteikti prioritetą Ispanijos dizainui Nr. 157098, kurio paraiška įregistruoti buvo pateikta 2003 m. liepos 8 dieną.

12. 2003 m. rugsėjo 9 d. PepsiCo Inc. (toliau – PepsiCo) pateikė VRDT paraišką įregistruoti dizainą Nr. 74463‑01 šiems gaminiams: „žaidimų reklaminiai gaminiai“. Pateikiant šią paraišką taip pat paprašyta suteikti prioritetą Ispanijos dizainui Nr. 157156, kurio paraiška įregistruoti pateikta 2003 m. liepos 23 dieną. Šis dizainas pavaizduotas taip:

13. Abu dizainai yra susiję su mažais kolekcionuojamais vaikiškais žaislais, kurie dažnai platinami kitų produktų pakuotėse kaip nemokamos dovanos ir anglų kalba yra vadinami „pogs“ (ispanų kalba paprastai vadinami „tazos“).

14. 2004 m. vasario 4 d. Promer, remdamasi reglamento 25 straipsnio 1 dalies d punktu, pateikė VRDT anuliavimo skyriui paraišką dėl PepsiCo dizaino registracijos pripažinimo negaliojančia, kurioje teigė, kad šis dizainas prieštarauja ankstesniam jos dizainui. 2005 m. birželio 20 d. Anuliavimo skyrius patenkino paraišką ir pripažino PepsiCo įregistruotą dizainą negaliojančiu. Kaip nurodė Anuliavimo skyrius, šie du dizainai turi panašumų, kurie informuotam vartotojui gali sudaryti tokį patį bendrą įspūdį.

15. PepsiCo apskundė Anuliavimo skyriaus sprendimą Apeliacinėje taryboje, kuri skundą patenkino. Apeliacinė taryba, be kita ko, nurodė, kad,vertinant bendrą nagrinėjamų dizainų sudaromą įspūdį, pagal Reglamentą būtina atsižvelgti į dizainerio laisvės mastą kuriant dizainą. Anuliavimo skyrius laikėsi požiūrio, kad nagrinėjamoje byloje laisvės mastas buvo labai platus, nes lygindamas jis rėmėsi įvairiausiais galimais reklaminiais gaminiais, kurių neabejotinai yra labai daug. Apeliacinė taryba pareiškė, kad, kita vertus, šioje byloje turėtų būti atsižvelgiama į labiau ribotą „pogs“ (arba „tazos“) kategoriją; todėl kadangi šie produktai privalo turėti tam tikrų požymių, kaip antai būti apskritos formos, kuri yra standartinis požymis, laisvės, kuria faktiškai gali naudotis dizaineris, mastas yra daug labiau ribotas negu tas, į kurį atsižvelgė Anuliavimo skyrius. Atsižvelgdama į šias aplinkybes, Apeliacinė taryba konstatavo, kad nors šių dviejų nagrinėjamų dizainų skirtumai yra riboti, jų pakanka, kad būtų galima atmesti galimybę, jog šie dizainai informuotam vartotojui sudarytų tokį patį bendrą įspūdį. Todėl Apeliacinė taryba panaikino Anuliavimo skyriaus sprendimą ir patvirtino PepsiCo įregistruoto dizaino galiojimą.

III – Skundžiamas sprendimas

16. Promer pareiškė ieškinį Bendrajam Teismui dėl Apeliacinės tarybos sprendimo ir 2010 m. kovo 18 d. šis Teismas priėmė Sprendimą Grupo Promer Mon Graphic prieš VRDT, T‑9/07 (toliau – skundžiamas sprendimas)( ).

17. Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas daugiausia pritarė Apeliacinės tarybos atliktam teisiniam vertinimui. Konkrečiau kalbant, jis patvirtino, kad dizainų „prieštaravimo“ sąvoka reglamento 25 straipsnyje vartojama prasme reiškia, kad informuotam vartotojui dizainai sukelia tokį patį bendrą įspūdį( ). Jis taip pat patvirtino, kad siekiant nustatyti dizainerio laisvės mastą reikia atsižvelgti ne į visą reklaminių gaminių kategoriją, o į konkrečią „pogs“ kategoriją( ), kurios atžvilgiu dizainerio laisvė faktiškai yra kiek suvaržyta.

18. Tačiau, kaip nurodė Bendrasis Teismas, net esant ribotai dizainerio kūrybinei laisvei kuriant naują „pogs“ dizainą, PepsiCo įregistruoto dizaino atveju buvo galima pasiekti ryškesnių skiriamųjų požymių, palyginti su Promer įregistruotu dizainu. Tiksliau sakant, skundžiamo sprendimo 79–81 punktuose Bendrasis Teismas nurodė (išskirta mano):

„79. <...> abiejuose nagrinėjamuose dizainuose yra koncentrinis apskritimas, esantis maždaug trečdalyje atstumo nuo disko krašto iki centro. Ginčijamo sprendimo 22 punkte Apeliacinė taryba akcentavo šį panašumą ir nurodė, kad šis apskritimas skirtas sukelti įspūdį, jog centrinė dalis šiek tiek iškilusi. Tačiau darytina išvada, kad ši centrinė dalis galėjo būti apibrėžta kitokia nei apskritimas forma. Tai įrodyta prašymu įregistruoti ginčijamą dizainą, kuris yra Bendrajam Teismui pateiktos VRDT bylos medžiagoje ir iš kurio matyti, jog ginčijamu dizainu prašoma suteikti prioritetą Ispanijos dizainui Nr. 157156; šis yra trijų variantų ir jo iškilusi centrinė dalis, kaip matyti iš šių variantų, apibrėžta apskritimu, trikampiu arba šešiakampiu. Be to, šio vertinimo negali paneigti per teismo posėdį VRDT pateiktas argumentas, kad forma turi būti elementari, kad nedeformuotų paveikslėlio, kuris gali būti pavaizduotas ant disko, nes trikampė, šešiakampė ar netgi kvadrato ar ovalo forma vietoj apskritimo labiau neiškraipys paveikslėlio. Be to, šio vertinimo negali paneigti VRDT argumentas, jog turėtų būti apskritimas, kad ši iškilusi centrinė dalis galėtų būti išgaubta, nes galėtų būti, pavyzdžiui, ir ovalo forma.

80. <...> nagrinėjami dizainai panašūs dėl to, kad disko užlenktas kraštas yra iškilęs, palyginti su tarpine disko dalimi, esančia tarp krašto ir iškilusios centrinės dalies.

81. <...> nagrinėjami dizainai yra panašūs atitinkamomis iškeltos centrinės dalies ir disko tarpinės dalies, esančios tarp krašto ir iškilusios centrinės dalies, proporcijomis.“

19. Atsižvelgdamas į šias išvadas, Bendrasis Teismas konstatavo, jog nagrinėjamų dizainų skirtumų nepakanka, kad informuotam vartotojui jie sukeltų skirtingą bendrą įspūdį( ), ir todėl panaikino Apeliacinės tarybos sprendimą.

IV – Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai

20. Šis apeliacinis skundas Teisingumo Teismo kanceliarijoje buvo gautas 2010 m. birželio 4 dieną. Apeliaciniu skundu apeliantė PepsiCo Teisingumo Teismo prašo:

– panaikinti skundžiamą sprendimą,

– priimti galutinį sprendimą dėl ginčo, atmetant pirmojoje instancijoje pateiktus reikalavimus, arba subsidiariai grąžinti bylą Bendrajam Teismui,

– priteisti iš ieškovės pirmojoje instancijoje bylinėjimosi išlaidas.

21. Promer Teisingumo Teismo prašo:

– atmesti apeliacinį skundą,

– priteisti iš PepsiCo bylinėjimosi išlaidas.

22. VRDT įstojo į bylą PepsiCo pusėje ir prašo patenkinti apeliacinį skundą.

23. Per 2011 m. kovo 10 d. teismo posėdį buvo išklausytos šalys.

V – Apeliacinis skundas

24. PepsiCo remiasi vieninteliu apeliacinio skundo pagrindu, sudarytu iš penkių dalių, kurias visas nagrinėsiu iš eilės.

A – Pirmoji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis, susijusi su dizainerio laisvės suvaržymais

1. Šalių argumentai

25. Pirmojoje apeliacinio skundo pagrindo dalyje PepsiCo teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai taikė principą, pagal kurį lyginant du nagrinėjamus dizainus būtina atsižvelgti į dizainerio kūrybinės laisvės suvaržymus. Konkrečiai kalbant, nors Bendrasis Teismas teisingai pastebėjo, kad šioje byloje šie suvaržymai buvo gana dideli, dizainerio laisvė – apribota, toliau jis nagrinėjo (kaip panašumus, dėl kurių šie du dizainai gali būti pernelyg panašūs) požymius, kurie yra būdingi visiems „pogs“ ir kurie, kaip teigia PepsiCo, negalėjo būti skirtingi. PepsiCo nurodo, kad tokie požymiai buvo apskrita centrinės disko dalies forma, iškeltas kraštas ir atitinkamos centrinės bei tarpinės disko dalių proporcijos: šie trys požymiai būdingi visiems nurodytos kategorijos gaminiams ir pati gaminių paskirtis lemia jų būtinumą. Be to, centrinė dalis turi būti apskrita tam, kad paspausti pirštu „pogs“ galėtų skleisti garsą( ).

26. VRDT laikosi tokio paties požiūrio kaip PepsiCo, nors kai kurie jos požiūrio niuansai šiek tiek ir skiriasi. Konkrečiau kalbant, VRDT teigia, kad nors funkciniu požiūriu apskrita centrinės dalies forma nėra būtina, rinkoje, kur ji visuotinai naudojama tokio tipo gaminiams, ji yra privaloma. Taigi dėl jos yra varžoma dizainerio laisvė.

27. Savo ruožtu Promer Teisingumo Teismo prašo atmesti PepsiCo argumentus, teigdama, kad iš tiesų jais siekiama užginčyti Bendrojo Teismo atiliktą faktinių aplinkybių vertinimą.

2. Analizė

28. Pirmoji apeliacinio skundo pagrindo dalis susijusi su vienu iš esminių Bendrijos teisės normų, kuriomis reglamentuojamas dizainas, aspektų, konkrečiau kalbant – kokia reikšmė turi būti suteikta laisvei, kuria dizaineris gali faktiškai naudotis kurdamas. Kaip matyti iš nurodyto teisinio pagrindo, reglamente apie kūrybinės laisvės suvaržymus kalbama tiek 6 straipsnyje, susijusiame su individualiomis dizaino savybėmis, tiek 10 straipsnyje, susijusiame su apsaugos apimtimi: abiem atvejais reglamente numatyta, kad „atsižvelgiama į dizainerio laisvės mastą kuriant tą dizainą“.

29. Būtinybė atsižvelgti į dizainerio kūrybinę laisvę kyla dėl to, kad tam tikri gaminio, kuriam dizainas skirtas, požymiai yra tarsi „privalomi“: todėl dizaineris negali jų keisti savo nuožiūra, ir aplinkybė, kad jie yra panašūs į kito dizaino požymius, negali būti laikoma reikšminga. Pavyzdžiui, aplinkybė, kad dviejuose virtuvės stalo dizainuose yra numatytas stalas su keturiomis kojomis, paprastai nebūtų reikšminga, nes keturios kojos yra daugumos standartinių virtuvės stalų požymis. Jeigu kuriant dizainą smarkiai varžoma dizainerio kūrybinė laisvė, skirtingam bendram įspūdžiui sukurti paprastai pakanka nedidelių skirtumų.

30. Klausimas, kurį reikia išaiškinti ir kuris nėra išspręstas reglamente, susijęs su dizainerio laisvės masto suvaržymo pobūdžiu, į kurį būtina atsižvelgti. Kaip matyti iš išdėstytų šalių argumentų, iš esmės galimi du požiūriai. Remiantis vienu galimu požiūriu, reikia atsižvelgti tik į funkcinio pobūdžio suvaržymus: t. y. į požymius, kuriuos gaminiai, kuriems dizainas skirtas, privalo turėti tam, kad galėtų atlikti savo funkciją. Tokią mintį netiesiogiai patvirtina Bendrasis Teismas ir jos neginčija PepsiCo, kuri šiuo požiūriu grindžia savo pačios argumentus. Tačiau, kaip nurodo VRDT, taip pat būtina atsižvelgti į tokius dizaino požymius, kurie, nors ir nėra esminiai funkciniu požiūriu, yra esminiai dėl to, kad rinkoje tikimasi, jog gaminiai juos turės: šioje byloje toks požymis būtų apskrita centrinės „pogs“ dalies forma( ). Taigi, kaip teigia VRDT, būtina atsižvelgti ir į tokio pobūdžio suvaržymą.

31. Kadangi Bendrojo Teismo pateiktas aiškinimas dėl dizainerio laisvės suvaržymų nėra ginčijamas, Teisingumo Teismui nebūtina pareikšti nuomonės šiuo klausimu. Vis dėlto pažymiu, kad, mano nuomone, pritarti reikėtų funkcija pagrįstam aiškinimui, kurio skundžiamame sprendime laikėsi Bendrasis Teismas. Kitaip tariant, pagal reglamentą reikia atsižvelgti tik į tokius kūrybinės laisvės suvaržymus, kurie atsiranda dėl būtinybės gaminiams atlikti tam tikrą funkciją: pavyzdžiui, „pogs“ negali turėti aštrių briaunų, kurios galėtų būti pavojingos vaikams.

32. Kita vertus, bet kokie „standartiniai“ požymiai, kurių tikimasi rinkoje, tačiau kurie techniškai nėra būtini, negali būti laikomi dizainerio laisvės suvaržymais. Tai lemia dizainą reglamentuojančių teisės normų paskirtis. Šios teisės normos iš esmės yra skirtos užtikrinti atlyginimą novatoriškų gaminių kūrėjams, suteikiant jiems apsaugos sistemą. Pripažinus, kad privalomą standartizaciją galima pateisinti vien lūkesčiais rinkoje, kai tam tikri dizaino požymiai laikomi privalomais, būtų visiškai prieštaraujama šiam tikslui.

33. Ankstesniame punkte išdėstyti teiginiai patvirtinami travaux préparatoires, nors, remiantis suformuota Teisingumo Teismo praktika( ), iš šio šaltinio negalima daryti galutinių išvadų. 1993 m. gruodžio 3 d. pateiktame pirminiame Komisijos pasiūlyme dėl reglamento( ) pastabose dėl 11 straipsnio (kuris atitinka dabartinį 10 straipsnį) numatyta: „labai funkcionalūs dizainai, kuriuos kurdamas dizaineris privalo atsižvelgti į nustatytus kriterijus, paprastai būna panašesni už dizainus, kuriuos kurdamas dizaineris naudojasi visiška laisve. Todėl 2 dalyje taip pat įtvirtintas principas, kad vertinant ankstesnio ir vėlesnio dizaino panašumą būtina atsižvelgti į dizainerio laisvę“ (išskirta mano) (neoficialus vertimas). Kaip matyti, kalbama apie funkcionalius dizainus ir šio pasiūlymo redakcijose kitomis kalbomis suteikiama tokia pati konotacija( ).

34. Vis dėlto akivaizdu, kad dizainerio laisvės masto suvaržymų vertinimas kiekvienoje konkrečioje byloje yra faktinių aplinkybių nustatymas, o Teisingumo Teismas, nagrinėdamas apeliacinius skundus dėl Bendrojo Teismo sprendimų, tokių aplinkybių nustatyti negali, išskyrus iškraipymo atvejus.

35. Šioje byloje man atrodo neabejotina, kad PepsiCo argumentais tesiekiama ginčyti Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių įvertinimą. Iš esmės PepsiCo teigia, kad Bendrasis Teismas suklydo laikydamas, kad dizaineris gali keisti tam tikrus dizaino aspektus, kurie, PepsiCo teigimu, yra privalomi ir negali būti keičiami. Tačiau aišku, kad konkretaus dizaino aspektų, kuriuos kurdamas dizaineris neturi kūrybinės laisvės, vertinimas yra faktinių aplinkybių vertinimas, todėl Teisingumo Teismas negali ginčyti tokių Bendrojo Teismo padarytų išvadų. Bendrasis Teismas konstatavo, kad „pogs“ savitumą įmanoma išlaikyti, net jeigu centrinė jų dalis būtų trikampio, šešiakampio arba ovalo, o ne apskritimo formos, ir Teisingumo Teismas negali persvarstyti tokio vertinimo.

36. Todėl manau, kad pirmoji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis turi būti laikoma nepriimtina.

B – Antroji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis, susijusi su „informuoto vartotojo“ sąvoka

1. Šalių argumentai

37. Kaip teigia PepsiCo, vertindamas nagrinėjamų dizainų poveikį, Bendrasis Teismas kaip atitinkamą visuomenę pasirinko ne reglamente nurodytą „informuotą vartotoją“, o „paprastą vartotoją“, į kurį turi būti atsižvelgiama taikant Reglamentą dėl Bendrijos prekių ženklo. PepsiCo nurodo, kad tai ypač aiškiai matyti iš skundžiamo sprendimo 82 ir 83 punktų (išskirta mano):

„82. Nesant kokio nors ypatingo suvaržymo dizaineriui, <...> panašumai susiję su elementais, kurių atžvilgiu dizaineris turėjo laisvę kurdamas ginčijamą dizainą. Iš to galima daryti išvadą, kad jie patrauks informuoto vartotojo dėmesį, juo labiau dėl to, kad, kaip nurodė pati įstojusi į bylą šalis, šiuo atveju viršutinės dalys šiam vartotojui yra labiau [labiausiai] matomos.

83. <...> Tačiau reikia konstatuoti, kad išgaubtumo lygis yra mažas, o atsižvelgiant į nedidelį patį diskų storį, informuotas vartotojas, ypač žiūrėdamas iš viršaus, lengvai nepastebės šio išgaubtumo, ir tai patvirtina gaminiai, kuriais realiai prekiaujama, kaip antai nurodyti Bendrajam Teismui pateiktoje VRDT nagrinėtoje bylos medžiagoje.“

38. PepsiCo teigia, kad nors Bendrasis Teismas paminėjo informuotą, o ne paprastą vartotoją, iš tiesų jis rėmėsi pastarąja sąvoka. Pasak PepsiCo, tai ypač rodo pasviruoju šriftu išskirtos formuluotės dviejuose pirma pacituotuose punktuose: vartodamas tokias formuluotes Bendrasis Teismas parodo, kad neatsižvelgė į tai, jog informuotas vartotojas yra ne toks „paviršutiniškas“ kaip paprastas vartotojas. Todėl, PepsiCo nuomone, atsižvelgti tik į geriausiai matomus gaminių požymius (82 punkte) ir lengvai pastebimus nagrinėjamų dizainų skirtumus (83 punkte) būtų pernelyg paprasta. Tačiau informuotas vartotojas puikiausiai galėtų pastebėti net ir menkus nagrinėjamų dizainų gaminių dalių, kurios nėra iš karto pastebimos, skirtumus.

39. VRDT sutinka su PepsiCo argumentais ir priduria, kad Bendrasis Teismas klydo atsižvelgęs į vartotoją, kuris prisimena nagrinėjamus dizainus, o ne į vartotoją, kuris juos tiesiogiai lygina. Kalbant apie prekių ženklus, yra įprasta lyginti remiantis prisiminimais, tačiau dizaino atveju būtina atsižvelgti į tiesioginį nagrinėjamų dizainų gaminių palyginimą.

2. Analizė

40. Mano manymu, antroji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis yra iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.

41. Pirmiausia Bendrasis Teismas teisingai kaip atitinkamą visuomenę pasirinko ne „paprastą vartotoją“, o „informuotą vartotoją“, kaip reikalaujama reglamente. Tai aiškiai nurodyta skundžiamame sprendime ir nėra įrodymų, kad taip nebuvo.

42. Problema yra ta, kad, kaip visiems žinoma, Reglamente nėra sąvokos „informuotas vartotojas“ apibrėžties: todėl kadangi iki šiol nėra priimta teismų sprendimų, kuriuose būtų išaiškinta ši sąvoka, vis dar gali kilti tam tikrų neaiškumų.

43. Akivaizdu, kad informuotas vartotojas, apie kurį kalbama reglamente, nėra paprastas vartotojas, į kurį turi būti atsižvelgiama taikant prekių ženklus reglamentuojančias normas, kuriam nereikia turėti specialiųjų žinių ir kuris paprastai tiesiogiai nelygina prekių ženklų; tačiau informuotas vartotojas nėra ir sektoriaus ekspertas, į kurį atsižvelgiama vertinant patento „išradingumo“ lygį. Galima sakyti, kad informuotas vartotojas yra kažkas tarp jų abiejų. Taigi informuotas vartotojas nėra paprastas vartotojas, kuris taip pat galėtų visiškai atsitiktinai ir neturėdamas jokių specialių žinių susidurti su tam tikro dizaino gaminiais. Tačiau informuotas vartotojas nėra ir ekspertas, turintis detalių techninių žinių.

44. Atidžiai skaitant reglamento travaux préparatoires, galima rasti patvirtinimą, kad šios sąvokos apibrėžtis yra kažkur „tarp šių dviejų“. Konkrečiau kalbant, pastabose dėl pirminio pasiūlymo( ) 6 straipsnio 1 dalies Komisija nurodė:

„Asmuo, kuriam turi būti sudaromas bendras skirtingumo įspūdis, yra „informuotas vartotojas“. Tai gali būti (tačiau nebūtinai) galutinis vartotojas, įmanoma, visiškai nežino, kaip atrodo gaminys, pavyzdžiui, jeigu toks gaminys yra vidinė mašinos detalė arba remontuojant keičiamas mechaninis prietaisas. Tokiais atvejais „informuotas vartotojas“ yra tokią detalę keičiantis asmuo. Daroma prielaida, kad tai, ar asmuo turi tam tikrų žinių arba informacijos apie dizainą, priklauso nuo dizaino pobūdžio. Tačiau sąvoka „informuotas vartotojas“ taip pat turėtų reikšti, kad panašumo nereikėtų vertinti „dizaino ekspertų“ lygmeniu.“ (Neoficialus vertimas)

45. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas teisingai nurodė, kad vertinant šioje byloje nagrinėjamus dizainus kaip atskaitos tašku turi būti remiamasi informuoto vartotojo sąvoka. Taip pat vertėtų pažymėti, kad Bendrasis Teismas taip nurodė remdamasis Apeliacinės tarybos teiginiu, jog informuotas „pogs“ vartotojas galėtų būti 5–10 metų amžiaus vaikas (galutinis gaminių vartotojas) arba „bendrovės, naudojančios šio tipo gaminius reklamuojant savus gamininius, rinkodaros vadovas“( ). Bendrasis Teismas šiuo klausimu pasisakė plačiau, nurodydamas, kad „informuotas vartotojas yra ypač pastabus ir turi tam tikrų žinių apie ankstesnio kūrinio būklę, t. y. apie su nagrinėjamu gaminiu susijusių dizainų, kurie buvo prieinami paraiškos registruoti ginčijamą dizainą pateikimo dieną, nuosavybę arba tam tikru atveju prašomo prioriteto dieną [susijusių dizainų, kurie buvo prieinami paraiškos registruoti ginčijamą dizainą pateikimo dieną arba tam tikru atveju prašomo prioriteto dieną, statusą]“( ).

46. Taigi Bendrojo Teismo išvados dėl su dizainu susijusio informuoto vartotojo pobūdžio ir savybių yra teisingos, nes toks vartotojas yra tinkamai išskiriamas ir apibrėžiamas, tiek palyginti su paprastu vartotoju, tiek palyginti su šio sektoriaus ekspertu. Manau, kad jau vien tai, jog šioje byloje Bendrasis Teismas pripažino dvejopą informuoto vartotojo sąvoką (apimančią tiek galutinį vartotoją vaiką, tiek bendrovės, kuri gali būti suinteresuota naudoti „pogs“ reklamai, rinkodaros vadovą), patvirtina, kad šis teismas pasirinko teisingą teisinę argumentaciją ir atliko kruopštų vertinimą.

47. Todėl tiek, kiek vienintelis apeliacinio skundo pagrindas yra susijęs su teisingu „informuoto vartotojo“ sąvokos nustatymu, jis turėtų būti atmestas kaip nepagrįstas.

48. Bendrasis Teismas nesuklydo, kai nustatė atitinkamą visuomenę, taip pat negalima kritikuoti jo išvadų dėl nagrinėjimų dizainų palyginimo, kurį gali atlikti informuotas vartotojas, būdo.

49. Pirmiausia pažymiu, kaip pastebi ir VRDT, kad reglamente šis klausimas nereglamentuojamas. Taigi iš esmės palyginimas galėtų būti arba netiesioginis, grindžiamas prisiminimais, kaip paprastai būna prekių ženklų srityje( ), arba tiesioginis, kai apžiūrimi vieni šalia kitų padėti gaminiai.

50. Manau, kad dizaino atveju gali būti teisėtai taikomi abu palyginimo būdai, o reikalaujant nuolat taikyti tik vieną iš jų, būtų nepagrįstai ribojami VRDT įgaliojimai, taigi ir faktiškai dizainui suteikiama apsauga, be to, būtų primetamas požiūris, kad reglamente nurodoma tai, kas jame iš tiesų nėra nurodoma.

51. Beje, pažymėtina, kad nors neabejotinai daugeliu atveju informuotas vartotojas gali tiesiogiai palyginti nagrinėjamų dizainų gaminius, negalima atmesti, kad tam tikrais atvejais, priešingai, to padaryti negalima. Šiuo atveju kalbu, pavyzdžiui, apie dizainą, susijusį su gaminiais, kurie dėl savo dydžio arba dėl to, kad turi būti laikomi toli vienas nuo kito, apskritai kalbant, niekada negali būti padėti vienas šalia kito: informuotas vartotojas ne visada turi galimybę tiesiogiai palyginti, pavyzdžiui, dvi valtis arba du didelius pramoninius įrenginius. Tokiais atvejais informuotas vartotojas galbūt turi palyginimui atlikti reikalingus dokumentus, tačiau retai gali palyginti gaminius „gyvai“, todėl tarp tokio vartotojo atliktų vieno ir kito dizaino įvertinimų gali praeiti šiek tiek laiko.

52. Taigi informuoto vartotojo galimo atlikti dviejų dizainų palyginimo būdas neturi būti iš anksto griežtai apibrėžtas; iš esmės jis turi būti vertinamas kiekvienu atveju atskirai, remiantis atitinkamomis aplinkybėmis ir nagrinėjamų dizainų gaminių požymiais. Pats informuoto vartotojo pobūdis reiškia, kad turėdamas galimybę jis tiesiogiai palygina gaminius; tačiau tais atvejais, kai tiesiogiai palyginti neįmanoma arba nėra labai realu, būtina numatyti palyginimą, kuris, nors ir nėra grindžiamas vien neaiškiais prisiminimais, kaip antai prekių ženklų srityje, vis dėlto gali būti atliekamas per tam tikrą laikotarpį ir skirtingose vietose, kai to reikia konkrečiu atveju.

53. Šioje byloje, atrodo, nekyla abejonių, kad „pogs“ buvo galima palyginti tiesiogiai, nes jie yra maži, plačiai paplitę gaminiai. Vis dėlto atkreipiu dėmesį, kad, priešingai nei teigia PepsiCo ir VRDT, neatrodo, kad Bendrasis Teismas ginčijamame sprendime šiuo klausimu būtų padaręs teisės klaidą.

54. Konkrečiai kalbant, priešingai nei teigia VRDT, Bendrasis Teismas nenumatė situacijos, kai atitinkama visuomenė lygina gaminius remdamasi prisiminimais apie šių gaminių daromą įspūdį. Priešingai, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 82 ir 83 punktų (cituotų anksčiau), Bendrojo Teismo argumentuose pagrindinis dėmesys buvo skiriamas aspektams, kurie gali patraukti „informuoto vartotojo dėmesį“.

55. Galiausiai skundžiamo sprendimo 77 punkte vartojami žodžiai „šio panašumo informuotas vartotojas nepastebės bendrame nagrinėjamų dizainų keliamame įspūdyje“ nėra reikšmingi. Pažymėtina, kad Bendrasis Teismas ne tik patvirtino PepsiCo požiūrį, kai pareiškė, kad nereikia atsižvelgti į tam tikrus nagrinėjamiems dizainams būdingus aspektus, nes jie būdingi visiems tokios kategorijos gaminiams; šiuo pareiškimu Bendrasis Teismas taip pat apibendrino ir patvirtino Apeliacinės tarybos argumentus. Be to, pavartotas žodis „nepastebės“ (redakcijoje proceso kalba vartojama frazė „would not be remembered“ (neatsimins)), nors galbūt ir šiek tiek netinkamas, nebūtinai reiškia, kad dizainai turi būti lyginami remiantis visuomenei jų paliekamais „prisiminimais“. Skaitant sprendime šį žodį, priešingai, iš tikrųjų matyti, kad Bendrojo Teismo argumentai grindžiami aspektų, kurie gali patraukti informuoto vartotojo dėmesį, nustatymu. Be to, skundžiamo sprendimo redakcijose kai kuriomis kalbomis šalia arba vietoj žodžio „prisiminti“ pateikiama panašumų „pastebėjimo“ sąvoka( ).

56. Iš to matyti, kad ir šiuo požiūriu Bendrojo Teismo argumentai yra teisingi, o PepsiCo argumentai turi būti atmesti.

57. Galiausiai, kalbant apie specifinį informuoto vartotojo dizainų suvokimą, pažymėtina, kad tinkamai nustačius tokį vartotoją ir apibrėžus palyginimo būdą, Bendrojo Teismo atlikti vertinimai visiškai patenka į jo jurisdikciją, susijusią su faktinių aplinkybių, dėl kurių Teisingumo Teismas negali spręsti, vertinimu. Todėl tiek, kiek šio apeliacinio skundo pagrindu ginčijami su tuo susiję Bendrojo Teismo vertinimai, apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas.

58. Taigi todėl manau, kad antroji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis taip pat turėtų būti atmesta.

C – Trečioji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis, susijusi su informuoto vartotojo dėmesingumo lygiu ir su Europos Sąjungos teismo kontrolės apimtimi

1. Šalių argumentai

59. Trečiojoje apeliacinio skundo pagrindo dalyje PepsiCo išdėsto du atskirus kaltinimus, kurie turi būti nagrinėjami atskirai.

60. Pirmiausia PepsiCo teigia, kad nustatydamas bendrą informuotam vartotojui daromą įspūdį Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nagrinėjo tik tuos nagrinėjamų dizainų požymius, kuriuos toks vartotojas lengvai pastebėtų. Kaip teigia PepsiCo, tai ypač matyti iš skundžiamo sprendimo 83 punkto, kuriame teigiama: „reikia konstatuoti, kad išgaubtumo lygis yra mažas, o atsižvelgiant į nedidelį patį diskų storį, informuotas vartotojas, ypač žiūrėdamas iš viršaus, lengvai nepastebės šio išgaubtumo“ (išskirta mano).

61. PepsiCo teigia, kad nagrinėjamus dizainus apžiūrintis informuotas vartotojas neapsiribotų Bendrojo Teismo nurodyta paviršutiniška apžiūra, o atliktų kur kas detalesnį tyrimą. Todėl skundžiamame sprendime padaryta teisės klaida, nes buvo taikomi klaidingi dizainų lyginimo kriterijai.

62. Antra, PepsiCo teigimu, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą dėl su dizainu susijusių Apeliacinės tarybos sprendimų kontrolės, kurią jis gali vykdyti pagal savo jurisdikciją, apimties. Atsižvelgiant į techninį dizaino pobūdį, vykdydamas kontrolę Bendrasis Teismas turėtų apsiriboti nustatymu, ar Apeliacinė taryba nėra padariusi akivaizdžių klaidų. Pasak PepsiCo, šioje byloje, priešingai, Bendrasis Teismas vietoj VRDT institucijų vertinimo išdėstė savo požiūrį.

63. VRDT sutinka su PepsiCo argumentais, ypač susijusiais su Europos Sąjungos teismo vykdomos kontrolės apimtimi.

2. Analizė

64. Mano manymu, ši apeliacinio skundo pagrindo dalis, kaip ir pirmesnė dalis, iš dalies nepriimtina ir iš dalies nepagrįsta.

a) Informuoto vartotojo dėmesingumo lygis

65. Pirmiausia PepsiCo argumentas yra nepriimtinas tiek, kiek juo, nors PepsiCo teigia, kad buvo padaryta teisės klaida, iš tiesų siekiama ginčyti Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių įvertinimą, susijusį su tuo, kaip informuotas vartotojas suvokia du nagrinėjamus dizainus. Kaip esu nurodęs, Bendrasis Teismas neabejotinai teisingai apibrėžė informuotą vartotoją ir, remdamasis reglamentu, vertindamas dizainus pasirinko tokį vartotoją kaip referencinį asmenį. Kalbant apie tai, kaip konkrečiu atveju informuotas vartotojas suvokia dizainus, ir apie jų vartotojui sudaromą įspūdį, pažymėtina, kad sprendimą dėl to turi priimti tik Bendrasis Teismas, nes tai tėra fakto klausimas. PepsiCo nepavyko įrodyti, kad Bendrasis Teismas taikė netinkamus teisinius kriterijus.

66. Nėra svarbu ir tai, kad skundžiamo sprendimo 83 punkte žodžiai „lengvai nepastebės“ vartojami kalbant apie informuoto vartotojo ir dizaino santykį. Nepaisant PepsiCo argumentų, tai nereiškia, kad Bendrasis Teismas kalbėjo apie paviršutinišką ir nelabai dėmesingą vartotoją. Atkreiptinas dėmesys, kad informuotas vartotojas nėra tas pats, kas sektoriaus ekspertas, į kurį kreipiamasi patentų srityje. Žinoma, toks vartotojas nėra ir paprastas „nedėmesingas“ vartotojas, apie kurį gali būti kalbama prekių ženklų srityje. Tačiau, atsižvelgiant į aplinkybes, nėra pagrindo atmesti prielaidą, kad net informuoto vartotojo gebėjimas pastebėti turi ribas ir toks vartotojas neatlieka detalaus specialisto vertinimo. Taip pat atkreiptinas dėmesys į tai, kad šioje byloje nagrinėjamo dizaino gaminiai yra maži 5–10 metų amžiaus vaikams skirti žaislai, platinami su kitais gaminiais kaip nemokamos dovanos. Apskritai kalbant, net atidžiai apžiūrint tokius gaminius, apsiribojama tam tikro lygio tyrimu ir detalumu.

67. Taip pat pažymėtina, kad pacituotas apskųsto sprendimo 83 punkto tekstas turi būti analizuojamas atsižvelgiant į kontekstą, o ne kaip atskiras teiginys. Šiuo klausimu mano anksčiau, aptariant antrąją apeliacinio skundo pagrindo dalį, išdėstytas vertinimas rodo, kad Bendrasis Teismas kalbėjo apie informuotą vartotoją, kuris visai nėra paviršutiniškas ir nedėmesingas, net jeigu jam trūksta analitinio įžvalgumo, kuris, šiaip ar taip, yra būdingas patentų ekspertams.

b) Teisėtumo kontrolės apimtis

68. Trečioji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis turi būti laikoma nepagrįsta tiek, kiek ja ginčijama su dizainu susijusių Apeliacinės tarybos sprendimų teisėtumo kontrolės, kurią gali vykdyti Europos Sąjungos teismas, apimtis.

69. Kaip jau nurodžiau, PepsiCo ir VRDT teigia, kad Europos Sąjungos teismas, vykdydamas kontrolę, turi apsiriboti nustatymu, ar nebuvo akivaizdžių klaidų, taip iš esmės laikydamasis požiūrio, įtvirtinto teismų praktikoje, suformuotoje bylose, kuriose turi būti nagrinėjamas labai techninio arba specialaus turinio sprendimų teisėtumas( ).

70. Tačiau, mano manymu, kalbant apie dizainą, nėra pagrindo laikytis kitokio požiūrio, negu laikomasi kalbant apie prekių ženklus.

71. Šiuo klausimu pirmiausia pažymėtina, kad reglamento nuostata, susijusi su Europos Sąjungos teismo vykdoma kontrole (t. y. 61 straipsnis), iš esmės yra identiška reglamente dėl prekių ženklo įtvirtintai nuostatai( ), kurioje savo ruožtu daroma nuoroda į Sutarties nuostatas (šiuo metu – SESV 263 straipsnį) dėl ieškinių dėl panaikinimo: todėl, remiantis šių nuostatų turiniu, jų negalima aiškinti skirtingai ir, kalbant apie dizainą, negalima remtis požiūriu, kuris skirtųsi nuo paprastai kalbant apie prekių ženklus taikomo požiūrio. Be to, kaip ir prekių ženklų srityje, reglamento 61 straipsnyje pripažįstama, kad Europos Sąjungos teismui priklauso jurisdikcija ne tik panaikinti ginčijamus sprendimus, bet ir juos pakeisti: tai atrodo sunku suderinti su mintimi, kad tokių sprendimų teisėtumo kontrolė yra „ribota“.

72. Antra, vertinti dizainą, kaip ir prekių ženklus, turi VRDT, o ne kokia nors kita organizacija, turinti specifiškesnę techninę kompetenciją.

73. Trečia, pažymėtina, kad pagal su dizaino apsauga susijusias reglamento nuostatas nustatant, ar du dizainai gali vienas kitam prieštarauti, atsižvelgiama tik į informuotam vartotojui dizainų daromą vaizdinį įspūdį, kaip Bendrasis Teismas įtikinamai įrodė skundžiamo sprendimo 50 punkte, ir šiuo požiūriu jo sprendimas nebuvo ginčijamas. Nors tam tikra dizainus lyginančio asmens patirtis gali būti naudinga, paprastai vaizdiniam palyginimui atlikti specifiniai įgūdžiai arba techniniai gebėjimai nėra reikalingi.

74. Vienintelis veiksnys, kuriuo būtų galima remtis teigiant, kad su dizainu susijusių sprendimų teisėtumo kontrolė turėtų būti labiau ribota negu su prekių ženklais susijusių sprendimų kontrolė, galėtų būti tai, kad, kaip jau plačiai aptarta, referencinis asmuo yra informuotas vartotojas, o ne vartotojas. Tačiau šio skirtumo nepakanka kontrolės apimties skirtumams pagrįsti. Taip yra todėl, kad apskritai informuotas vartotojas yra ne specialių žinių turintis „technikas“, o tik vartotojas, kuris šiek tiek dėmesingesnis ir labiau susidomėjęs negu paprastas vartotojas; kitaip tariant, vartotojas, apie kurio suvokimą Bendrasis Teismas gali susidaryti pakankamą vaizdą.

75. Žinoma, kalbant bendriau ir abstrakčiau, visiškai įmanoma įsivaizduoti, kad Europos Sąjungos teismo veiksmai VRDT sprendimų atžvilgiu būtų labiau riboti, negu yra šiuo metu ne tik tokiam teismui nepateikiant vietoje VRDT savo vertinimo( ), bet apskritai visiems VRDT sprendimams priskiriant tokį „techninį“ pobūdį, kad būtų ribojama teisėtumo kontrolės apimtis. Tačiau toks požiūrio keitimas turėtų apimti visus VRDT sprendimus, įskaitant su prekių ženklais susijusius sprendimus, ir negalėtų apsiriboti vien dizainais. Todėl akivaizdu, kad šioje byloje esama praktika neturėtų būti taip keičiama.

76. Todėl baigiant pasakytina, kad Bendrasis Teismas, nustatydamas savo jurisdikcijos peržiūrėti Apeliacinės tarybos sprendimus apimtį, nepadarė teisės klaidos.

77. Vadinasi, trečioji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis taip pat turi būti atmesta.

D – Ketvirtoji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis, kurioje teigiama, kad vykdant kontrolę pagrindinis dėmesys buvo skiriamas ne nagrinėjamiems dizainams, o gaminiams

1. Šalių argumentai

78. PepsiCo teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes vertindamas dviejų nagrinėjamų dizainų panašumą rėmėsi šių dizainų gaminių („pogs“) fizine apžiūra, o ne paprasčiausiu atitinkamose registracijos paraiškose pavaizduotų dizainų palyginimu.

79. Šiuo klausimu būtina atkreipti dėmesį ypač į skundžiamo sprendimo 83 punktą, kuriame Bendrasis Teismas nurodė, jog „reikia konstatuoti, kad išgaubtumo lygis yra mažas, o atsižvelgiant į nedidelį patį diskų storį, informuotas vartotojas, ypač žiūrėdamas iš viršaus, lengvai nepastebės šio išgaubtumo, ir tai patvirtina gaminiai, kuriais realiai prekiaujama, kaip antai nurodyti Bendrajam Teismui pateiktoje VRDT nagrinėtoje bylos medžiagoje“ (išskirta mano).

80. PepsiCo teigia, kad jeigu Bendrasis Teismas būtų atsižvelgęs ne į pačius prie bylos medžiagos kaip pavyzdžius pridėtus gaminius, o į dviejų nagrinėjamų dizainų grafinį pavaizdavimą, jų skirtumai būtų buvę visiškai akivaizdūs.

2. Analizė

81. Mano manymu, ketvirtoji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis yra nepriimtina. Šiuo argumentu PepsiCo iš tiesų vėl siekia ginčyti Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą, susijusį su tuo, kaip informuotas vartotojas suvokia nagrinėjamus dizainus.

82. Bet kuriuo atveju net darant prielaidą, kad šis teiginys skirtas vien užginčyti faktą, jog Bendrasis Teismas nusprendė ne tiktai palyginti grafinį pavaizdavimą, bet ir atsižvelgti į pačius nagrinėjamų dizainų gaminius, PepsiCo požiūris yra nepagrįstas. Pažymėtina, kad Bendrasis Teismas nagrinėjamus dizainus vertino remdamasis jų aprašu ir pavaizdavimu atitinkamose registracijos paraiškose. Patys gaminiai buvo lyginami tik siekiant patvirtinti jau padarytas išvadas – tai visiškai aiškiai parodo cituota skundžiamo sprendimo 83 punkto ištrauka.

83. Bet kuriuo atveju man atrodo, kad visiškai teisinga, jeigu, kaip šioje byloje, tai yra fiziškai įmanoma, atsižvelgti į pačius konkretaus dizaino gaminius. Kaip iš esmės nurodyta, atitinkamą visuomenę, į kurią atsižvelgiant vertinami dizainai, sudaro informuoti vartotojai, kurie yra ne ekspertai, o tik asmenys, ypač besidomintys tokiais gaminiais ir jiems dėmesingi. Šioje byloje informuoti vartotojai yra ir 5–10 metų amžiaus vaikai. Tokiomis aplinkybėmis visiškai teisinga, kad Bendrasis Teismas turėjo atsižvelgti į jau „tikrus“ gaminius, kokius juos mato ir suvokia informuoti vartotojai, kurie, reikia pažymėti, paprastai niekada nemato dizainų registracijų, tik jų „praktinį pritaikymą“, t. y. šių dizainų gaminius. Per teismo posėdį pati PepsiCo laikėsi požiūrio, kad siekiant paaiškinti tam tikrus jos pastabose esančius klausimus Teisingumo Teismui reikėtų parodyti keletą „pogs“.

E – Penktoji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis, susijusi su tariamu faktinių aplinkybių iškraipymu

1. Šalių argumentai

84. Paskutinėje apeliacinio skundo pagrindo dalyje PepsiCo teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes ir dėl to susidarė išimtinės aplinkybės, kuriomis Teisingumo Teismas gali persvarstyti Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą.

85. Kaip nurodo PepsiCo, tai, kad buvo iškraipytos faktinės aplinkybės, akivaizdžiai matyti iš visų kitų jos pastabų; be to, tai patvirtina Bendrojo Teismo sprendimas atsižvelgti tik į nagrinėjamų dizainų vaizdą iš viršaus ir nepakankamai įvertinti jų vaizdą kitu profiliu, ypač iš šono.

2. Analizė

86. Kaltinimas dėl faktų iškraipymo yra nepagrįstas.

87. Pirma, kaip matyti iš ankstesnių punktų, Bendrasis Teismas visapusiškai ir išsamiai ištyrė nagrinėjamus dizainus, atsižvelgdamas į tai, kaip juos suvokia informuotas vartotojas, kaip to reikalaujama pagal reglamentą.

88. Be to, PepsiCo teiginys, kad buvo iškraipytos faktinės aplinkybės, anaiptol nėra patvirtintas ir atrodo, kad jis yra galutinis argumentas jos „apibendrinime“, skirtame dar kartą užginčyti Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių įvertinimą, su kuriuo nesutinka. Tačiau pažymėtina, kad, atsižvelgiant į išimtinį kaltinimo dėl faktinių aplinkybių iškraipymo pobūdį, toks kaltinimas privalo būti pagrįstas itin svariais įrodymais, kuriais apeliantas privalo tiksliai nurodyti tariamai iškraipytus įrodymus ir Bendrojo Teismo padarytas vertinimo klaidas( ). PepsiCo šiuo klausimu pateikti argumentai visiškai neatitinka šių reikalavimų.

89. Todėl paskutinę apeliacinio skundo pagrindo dalį taip pat reikia atmesti.

VI – Išvada

90. Remdamasis išdėstytais pastebėjimais, Teisingumo Teismui siūlau:

– atmesti apeliacinį skundą,

– priteisti iš PepsiCo bylinėjimosi išlaidas.