ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Priešingai, ieškinio dėl antidempingo muitą nustatančio reglamento negali reikšti nepriklausomas importuotojas, nesusijęs su įmone, kurios prekėms taikomas antidempingo muitas, ir nedalyvavęs administracinėje procedūroje, Komisijos surengtoje per tyrimą dėl antidempingo muito nustatymo.

Šiuo klausimu pažymėtina, kad nors pagal savo prigimtį ir taikymo sritį antidempingo muitus nustatantys reglamentai yra norminio pobūdžio, jie gali būti, be kita ko, tiesiogiai ir konkrečiai susiję su tais nagrinėjamų produktų gamintojais ir importuotojais, kurie laikomi atsakingais už dempingą naudojant iš jų prekybinės veiklos gautus duomenis.

Kalbant apie Reglamentą (EB) Nr. 1279/2007, nustatantį galutinį antidempingo muitą tam tikriems Rusijos kilmės geležies arba plieno lynams ir kabeliams bei panaikinantį antidempingo priemones tam tikriems importuojamiems Tailando ir Turkijos kilmės geležies arba plieno lynams ir kabeliams, pažymėtina, kad išnagrinėjus nacionalinio teismo pateiktus prejudicinius klausimus nebuvo nustatyta jokių aplinkybių, kurios turėtų įtakos jo galiojimui.

Iš tiesų, nors per peržiūrą taikomas dempingo skirtumo apskaičiavimo metodas iš esmės turi būti toks pats, koks taikytas per pradinį tyrimą, per kurį buvo nustatytas antidempingo muitas, Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 11 straipsnio 9 dalyje numatyta išimtis, leidžianti pasikeitus aplinkybėms taikyti kitokį metodą.

Taigi kompetentingos institucijos turi teisę per peržiūros procedūrą taikyti kitokį nei per pradinį tyrimą naudotasis metodą, jei, pirma, po pradinio tyrimo aplinkybės pasikeitė dėl trečiosios šalies įmonės, kurios prekėms taikomas antidempingo muitas, eksportui taikomų įsipareigojimų dėl kainos ir, antra, per pradinį tyrimą naudotas metodas netinka peržiūrai dėl jo nepatikimumo.

Per peržiūros procedūrą Taryba nesielgia netinkamai ar neprotingai, kai nusprendžia remtis įmonės, kurios prekėms taikomas antidempingo muitas, taikomomis eksporto į trečiąsias šalis kainomis kaip eksporto į Bendriją kainų, kurias ši įmonė taikytų nesant įsipareigojimo dėl kainos, rodikliu.

Iš tikrųjų tiesa, kad minėto Pagrindinio antidempingo reglamento 2 straipsnio 9 dalyje įsipareigojimas dėl kainos aiškiai neminimas tarp aplinkybių, galinčių pateisinti kitokio nei numatytasis šio straipsnio 8 dalyje metodo naudojimą. Tačiau šios aplinkybės neišvardytos išsamiai ir, esant minėtam įsipareigojimui, konstatavimas, kad eksporto kainos nėra patikimos, taip pat pateisina šio straipsnio taikymą, jei kainos nustatomos priimtinu būdu.

(žr. 40, 41, 49, 59–61 punktus ir rezoliucinę dalį)
2.

Priteisti iš Gem-Year Industrial Co. Ltd ir Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd Europos Sąjungos Tarybos ir European Industrial Fasteners Institute AISLB (EIFI) patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Iš SESV 267 straipsnio matyti, kad vykstant prejudicinio sprendimo priėmimo procesui preziumuojama, jog byla iš tiesų nagrinėjama nacionaliniuose teismuose ir toje byloje jie turi priimti sprendimą, kuriame galėtų būti atsižvelgta į prejudicinį sprendimą. Jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismui nurodo, kad jo gauta byla vis dar neišnagrinėta, tokia nacionalinio teismo nuoroda Teisingumo Teismui yra privaloma ir iš esmės negali būti paneigta pagrindinės bylos šalių.

Be to, kai dėl sprendimo, kuriuo prašoma priimti prejudicinį sprendimą, pateiktas apeliacinis skundas, pagal SESV 267 straipsnį prejudicinio klausimo svarbos ir reikalingumo vertinimas iš esmės priskiriamas tik teismo, kuris nusprendžia pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, atsakomybei, išskyrus Teisingumo Teismo atliekamą ribotą patikrinimą. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi padaryti išvadas dėl galimo sprendimo, priimto apeliacine tvarka apskundus sprendimą, kuriuo nusprendžiama pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, ir visų pirma nuspręsti, ar reikia savo prašymo priimti prejudicinį sprendimą neatsiimti, jį pakeisti ar atsiimti. Iš to matyti, kad Teisingumo Teismas, vadovaudamasis teisinio aiškumo ir saugumo interesais, privalo laikytis sprendimo, kuriuo nusprendžiama pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kuris sukelia pasekmių, jei nebuvo atšauktas ar pakeistas jį priėmusio teismo, nes tik pastarasis teismas gali priimti sprendimą dėl tokio atšaukimo ar pakeitimo. Tik tokiu atveju, jeigu pagal taikytinas nacionalinės proceso teisės normas apeliacinis teismas nuspręstų panaikinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atsisakymą atsižvelgti į ieškovo pagrindinėje byloje reikalavimų atsisakymą ir nurodytų atsiimti šio teismo pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas galėtų numatyti padaryti išvadas dėl šio sprendimo, galimai išbraukdamas bylą iš Teisingumo Teismo registro, prireikus gavęs prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pastabas šiuo klausimu.

(žr. 28, 30–33 punktus)
16

Dėl bylinėjimosi išlaidų režimo, konkrečiai kalbant, galimybės nacionaliniam teismui priimti „nutartis dėl su bylinėjimosi išlaidomis susijusių apsaugos priemonių“, kurios pradinėje teismo proceso stadijoje leistų apriboti galimai mokėtinų išlaidų sumą, Komisija mano, kad Anglijoje ir Velse, nepaisant Court of Appeal sprendime R (Corner House Research) / Secretary of State for Trade & Industry, ([2005] 1 W.L.R 2600) įtvirtintų vertinimo kriterijų, teismo praktika išlieka prieštaringa ir kelia teisinį nesaugumą. Be to, teismai tik labai retai leidžia pasinaudoti šiomis priemonėmis. Dėl 2010 m. liepos 29 d.Court of Appeal sprendimo R (Garner) Elmbridge Borough Council and others ([2010] Civ 1006), kuris buvo priimtas pasibaigus šio sprendimo 9 punkte minėtoje pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui, Komisija mano, kad tai rodo pažangą, tačiau ji nėra pakankama. Iš tikrųjų bet kokie gauti išlaidų apribojimai praktiškai reiškia labai dideles sumas ir dėl jų kyla naujų ginčų, kurie dar labiau padidina bendras bylinėjimosi išlaidas.
5

Be to, minėto protokolo 1 ir 3 straipsniuose numatyta, kad Jungtinė Karalystė ir Airija nedalyvauja Tarybos darbe nustatant priemones, siūlomas pagal SESV III dalies V antraštinę dalį, nebent jos per tris mėnesius nuo pasiūlymo ar iniciatyvos pateikimo Tarybai raštu praneša Tarybos pirmininkui apie atitinkamą pageidavimą.
3

SESV 314 straipsnyje numatyti etapai ir terminai, kurių turi būti laikomasi vykdant biudžeto procedūrą. Nuo šiol Parlamentas dėl visų biudžeto asignavimų turi tokius pačius įgaliojimus kaip ir Taryba. Be to, pastaroji negali nustatyti biudžeto, jei Parlamentas jam nepritaria. Tačiau, kaip matyti iš SESV 314 straipsnio 7 dalies, Parlamentas turi galimybę esant tam tikroms aplinkybėms, t. y. jei tenkinami jį sudarančių narių balsų skaičiui keliami griežti reikalavimai, priimti lemiamą sprendimą ir užbaigti biudžeto procedūrą be Tarybos pritarimo.
15

2001 m. gegužės 22 d. priimtas Reglamentas Nr. 999/2001, kuriuo tame pačiame dokumente buvo sujungtos tuo metu galiojusios nuostatos dėl kovos su USE. Šiame reglamente numatytos priemonės, susijusios su gyvūnais, įtariamais užsikrėtus USE, ir priemonės, taikytinos konstatavus gyvūnų USE atvejį, įskaitant pavojingų gyvūnų sunaikinimą. Be to, šiuo reglamentu kiekviena valstybė narė įpareigojama vykdyti metinę USE stebėsenos programą, kuri vykdoma, be kita ko, vadinamaisiais „greitaisiais“ tyrimo metodais tikrinant avių ir ožkų populiacijos mėginius.
1

Apeliaciniu skundu New Yorker SHK Jeans GmbH & Co. KG, anksčiau – New Yorker SHK Jeans GmbH (toliau – New Yorker Jeans), prašo panaikinti 2011 m. rugsėjo 29 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą New Yorker SHK Jeans prieš VRDT – Vallis K.-Vallis A. (FISHBONE) (T-415/09, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas atmetė jos ieškinį dėl 2009 m. liepos 30 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1051/2008-1) (toliau – ginčijamas sprendimas), susijusio su protesto procedūra, pradėta po to, kai Vallis K.-Vallis A. & Co OE (toliau – Vallis K.-Vallis A.) padavė protestą dėl New Yorker Jeans paraiškos įregistruoti žodinį prekių ženklą FISHBONE, panaikinimo.
21

Be to, Conseil d’État tvirtina, kad, pirma, šiuo papildymu neleidžiama finansuoti veiklos, susijusios su poveikiu kalakutienos rinkai, ir, antra, šiame papildyme paminėtoje informavimo veikloje visiškai nėra skirstoma pagal produktų kilmę, be to, iš jokio bylos dokumento negalima daryti išvados, kad 2009 m. surinktų rinkliavų dalis buvo išimtinai skirta tik „prancūziškos kalakutienos“ pardavimo skatinimo veiksmams tiek Prancūzijoje, tiek užsienyje.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp D. Edwards bei L. Pallikaropoulos ir Environment Agency, First Secretary of State bei Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs dėl Environment Agency išduoto leidimo eksploatuoti cemento gamyklą. Prašyme keliamas klausimas dėl to, ar Sąjungos teisę atitinka House of Lords sprendimas, kuriuo iš L. Pallikaropoulos, kurios apeliacinis skundas buvo atmestas kaip nepagrįstas, priteisiamos šalių, prieš kurias paduotas apeliacinis skundas, bylinėjimosi išlaidos.
8

Remiantis to paties reglamento 14 straipsnio 1 dalimi: „Laikinieji ar galutiniai antidempingo muitai nustatomi reglamentu ir valstybių narių renkami tokia forma pagal nurodytą tarifą ir tokius kitus kriterijus, kurie yra išdėstyti šiuos muitus nustatančiuose reglamentuose. Be to, tokie muitai renkami nepriklausomai nuo kitų paprastai importui taikomų muitų, mokesčių ar rinkliavų. <...>“
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Wheels Common Investment Fund Trustees Ltd ir kt. ir Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (toliau – Commissioners) dėl pastarųjų atsisakymo atleisti nuo pridėtinės vertės mokesčio (toliau – PVM) fondų valdymo paslaugas, kurios buvo suteiktos Wheels Common Investment Fund Trustees Ltd ir kt.
13

Paskutinį kartą paskolos grąžinimo įmoką C. Csipai įnešė 2008 m. vasario mėn. Tada Banif Plus Bank nutraukė sutartį ir pagal sutarties 29 sąlygą pareikalavo, kad paskolos gavėjas sumokėtų likusių nesumokėtų įmokų sumą. Kadangi C. Csipai šio reikalavimo neįvykdė, Banif Plus Bank pareiškė jam ieškinį. Remdamasis šeimos teisės nuostatomis, Banif Plus Bank pareiškė ieškinį ir C. Csipai sutuoktinei.
49

Be to, kaip savo išvados 58 ir 60 punktuose nurodė generalinis advokatas, oro transporto vežėjai, kaip patyrę subjektai, turėtų numatyti tokias su jų pareiga pasirūpinti susijusias išlaidas, kad prireikus ją įvykdytų, be to, šios pareigos vykdymo išlaidas gali įtraukti į bilietų kainą.
12

B nutraukus veiklą, A nusprendė jungtis su šia dukterine bendrove. Šis veiksmas buvo pateisinamas ekonominiais siekiais ir, be kita ko, leido perkelti A nuomos sutartis, sudarytas su B. Be to, tai buvo skaidri, lengvai įgyvendinama procedūra, kuri leido supaprastinti grupės struktūrą.
2

Skundžiamo sprendimo 1–3, 12 ir 13 punktuose Bendrasis Teismas konstatavo: „1 [Ginčijamu] sprendimu <...> Komisija konstatavo, jog vykdydamos vieną, sudėtinį ir tęstinį Bendrijos konkurencijos normų pažeidimą atskirais laikotarpiais nuo 1988 m. gruodžio 31 d. iki 2004 m. balandžio 1 d., t. y. dalyvaudamos antikonkurenciniuose susitarimuose ir derindamos veiksmus vario jungčių ir vario lydinių jungčių rinkoje, apimančioje EEE teritoriją, kelios įmonės pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnį. Pažeidimas apėmė kainų nustatymą, kainoraščių sudarymą, kainų sumažinimą ir nuolaidų taikymą, kainų didinimo mechanizmų įgyvendinimą, nacionalinių rinkų ir klientų pasidalijimą, keitimąsi kita komercine informacija bei dalyvavimą reguliariuose susitikimuose, taip pat kitokius kontaktus, palengvinančius daryti pažeidimą. 2 Ieškovė [Tomkins], taip pat [Pegler] (buvusi The Steel Nut & Joseph Hampton Ltd), kuri vykstant faktinėms aplinkybėms buvo jos dukterinė bendrovė, nurodytos tarp ginčijamo sprendimo adresatų. 3 1986 m. birželio 17 d.–2004 m. sausio 31 d. ieškovei priklausė 100 % Pegler, gaminančios vario jungtis, kapitalo. 2004 m. vasario 1 d.Pegler buvo parduota jos vadovams. 2005 m. rugpjūčio 26 d.Pegler Holdings Ltd ir Pegler buvo perpirktos Aalberts Industries NV, t. y. kitos ginčijamo sprendimo adresatės. <...> 12 Ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje Komisija konstatavo, kad 1988 m. gruodžio 31 d.–2001 m. kovo 22 d. ieškovė ir jos dukterinė bendrovė Pegler pažeidė EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio nuostatas. 13 Už šį pažeidimą Komisija ginčijamo sprendimo 2 straipsnio h punkte skyrė ieškovei solidariai su Pegler 5,25 mln. EUR baudą.“
41

Be to, iš Caves Krier pateiktų dokumentų atsakant į Teisingumo Teismo raštu pateiktą klausimą matyti, kad nors interneto svetainėje, kuri skirta Liuksemburge darbo ieškantiems asmenims, trumpai nurodyta, kad pasienio darbuotojai, jei to nori, gali registruotis ADEM, šią nuorodą paneigia kitose tos pačios svetainės vietose esanti informacija ir keli kiti dokumentai, kuriuose pabrėžiama, atvirkščiai, kad siekiantis registruotis ADEM darbo ieškantis asmuo turi gyventi šioje valstybėje narėje. Be to, nors iš parengiamųjų ADEM reformos dokumentų, kuriuos taip pat pateikė Caves Krier, matyti, kad nuo 2012 m. pasienio darbuotojai, kurie bus praradę darbą Liuksemburge, galės pasinaudoti visomis ADEM paslaugomis, akivaizdu, kad ši reforma, kuri nebuvo įsigaliojusi pagrindinės bylos aplinkybių susiklostymo metu, aiškiai parodo, kad tokios galimybės nebuvo iki 2012 metų.
41

Be to, iš šio sprendimo 36 punkte minėtos specialios PPO grupės ataskaitos 7.880 punkto matyti, kad „sąvokos „modemas“ įprastinė reikšmė, be prietaisų, kuriais skaitmeniniai signalai paverčiami analoginiais siekiant perduoti informaciją telefono linija, gali apimti ir kitus prietaisus“. Tos pačios ataskaitos 7.878 punkte speciali grupė pažymi, kad „sąvoka „modemas“ buvo vartojama nurodant kitus prietaisus, kuriais moduliavimas ir demoduliavimas vykdomas kitokiu būdu, galbūt net nepaverčiant skaitmeninių signalų analoginiais“, ir kad „sąvoka „modemas“ taip pat vartojama kalbant apie „kabelinius modemus“, kurie technologiniu požiūriu skiriasi nuo per telefono liniją veikiančių modemų keliais aspektais, kaip antai naudojama ryšio priemone, dažnių diapazonu ir kitais parametrais“.
54

Iš Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto i papunkčio ir c punkto, analizuojamų kartu su Stojimo akto 2 straipsniu, galima daryti išvadą, kad EB 87 straipsnio 1 dalyje numatytus kriterijus Bulgarijoje galima tiesiogiai taikyti tik nuo minėto įstojimo dienos ir tik nuo šios datos susiklosčiusioms situacijoms. Be to, iš šio sprendimo 49 punkte nurodytos teismo praktikos, Reglamento Nr. 659/1999 18 konstatuojamosios dalies ir jo 19 straipsnio matyti, kad dėl esamos pagalbos prireikus galima priimti tik sprendimą dėl jos nesuderinamumo su bendrąja rinka, kuris sukels pasekmių ateityje.
35

Daňové riaditeľstvo apskundė šį sprendimą apeliacine tvarka Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovakijos Respublikos Aukščiausiasis Teismas); šis teismas 2009 m. spalio 20 d. pakeitė Krajský súd v Bratislave sprendimą, nusprendęs, kad valstybės narės teritorijoje esantis muitinės sandėlis teisiškai yra šios teritorijos dalis. Remdamasis šia aplinkybe, Daňové riaditeľstvo nusprendė, kad ginčijamas pardavimas buvo atlygintinis prekių tiekimas, įvykdytas nacionalinėje teritorijoje, kaip tai suprantama pagal PVM įstatymo 2 straipsnio 1 dalies a punktą. Be to, aptariamos prekės nebuvo importuotos, kaip tai suprantama pagal to paties įstatymo 12 straipsnį.
35

Be to, taip pat primintina: kadangi dėl pobūdžio ir paskirties Sąjungos teisės šaltinių sistemoje reglamentų nuostatos paprastai iškart veikia nacionalinės teisės sistemose, nacionalinėms valdžios institucijoms nereikia imtis taikymo priemonių, tačiau kai kurias jų nuostatas gali prireikti įgyvendinti valstybėms narėms priimant taikymo priemones (žr., be kita ko, 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Danske Svineproducenter, C-316/10, Rink. p. I-13721, 39 ir 40 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
26

Kaip generalinė advokatė pažymėjo savo išvados 30 punkte, valdant portfelio valdymo paslaugą iš priimtų sprendimų dėl geriausios vertybinių popierių pirkimo, pardavimo ar saugojimo strategijos nebūtų naudos investuotojams, jei ši strategija nebūtų įgyvendinta. Be to, kiekvienu atveju tai ar ne pardavimo ir pirkimo sandoriai įvykdyti be išankstinės rinkos ekspertizės ir analizės, neturėtų jokios prasmės.
3

Muitinio sandėliavimo procedūra yra sąlyginio neapmokestinimo procedūra, turinti ekonominį poveikį, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 84 straipsnio 1 dalies a ir b punktus. Muitinio sandėliavimo procedūra reglamentuojama Muitinės kodekso IV antraštinės dalies 2 skyriaus 3 skirsnio A punkto bendrosiomis nuostatomis, taip pat specialiomis to paties skirsnio C punkto „Muitinės sandėliai [Muitinis sandėliavimas]“ nuostatomis. Šio kodekso 89 straipsnyje įtvirtintos nuostatos, susijusios su sąlyginio neapmokestinimo procedūros užbaigimu. Šio kodekso 98 ir 99 straipsniuose apibrėžiamas muitinis sandėliavimas. To paties kodekso 105 straipsnyje numatyta prievolė tvarkyti prekių, kurioms įforminta muitinio sandėliavimo procedūra, apskaitą.
26

Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad aplinkybės pagrindinėje byloje skiriasi nuo aplinkybių, kuriomis priimtas minėtas Sprendimas Don Bosco Onroerend Goed. Iš tiesų byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, nors pardavėjas tiekė užstatytą žemę, jis, be kita ko, pirkėjui įsipareigojo užtikrinti griovimo darbus, tad Teisingumo Teismas to sprendimo 39 punkte galėjo konstatuoti, jog sandoris iš tikrųjų buvo susijęs su žeme, paruošta statyboms, todėl to sprendimo 42 punkte nurodė nacionaliniam teismui patikrinti, ar tokiam sandoriui, kuris negalėjo patekti į Šeštosios direktyvos 4 straipsnio 3 dalies a punktą, galėjo būti taikomos šios direktyvos 4 straipsnio 3 dalies b punkto nuostatos kaip žemės statybai tiekimui.
5

To paties reglamento 4 straipsnio 2 dalyje nustatyta: „Registras: <...> b) registruoja domenų vardus .eu ALD per bet kokį akredituotą .eu registratorių, kai to paprašo bet kokia: i) įmonė, kurios registruotas biuras, centrinė administracija arba pagrindinė veiklos vieta yra Bendrijoje; ii) organizacija, įsteigta Bendrijoje, nepažeidžiant nacionalinių įstatymų taikymo; iii) Bendrijoje gyvenantis fizinis asmuo.“
24

Šiuo aspektu svarbu pabrėžti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pats pripažįsta šią procedūrą kaip „leidimo“ procedūrą. Be to, Europos Komisija teisingai atkreipė dėmesį į tai, jog pranešimas skirtas tam, kad FMA galėtų patikrinti, ar šiose nuostatose numatytos esminės sąlygos konkrečiu atveju yra tenkinamos, todėl neabejotina, kad minėta procedūra teisiškai turi būti pripažinta „sutikimo“ arba „leidimo“ procedūra. Be to, net jei ši procedūra formaliai yra pranešimas, sąlygos, kurias reikia įvykdyti, t. y. administracinė ir finansinė našta, nacionalinio atstovo ir nacionalinio mokėjimo subjekto, kuris turi būti atitinkamoje valstybėje narėje įsteigta kredito įstaiga, paskyrimas, aiškiai viršija reikalavimus, kurie paprastai būdingi pranešimo procedūrai.
58

Be to, reikia konstatuoti, kad šioje byloje VRDT pirmoji apeliacinė taryba Reglamento Nr. 2868/95 49 taisyklės 1 dalį taikė laikydamasi šio reglamento 50 taisyklės 1 dalies pirmos pastraipos, pagal kurią, jei nenustatyta kitaip, apeliacijos nagrinėjimui mutatis mutandis taikomos nuostatos, reglamentuojančios to skyriaus, kuris priėmė ginčijamą sprendimą, procesinius veiksmus. Iš tiesų to paties reglamento 49 taisyklė būtent ir yra tokia kita nuostata, nes ja siekiama reglamentuoti trūkumų šalinimo būdus, jei yra nepriimtinumo pagrindas, susijęs su šalies statusu VRDT apeliacinėje taryboje pateikiant apeliaciją. Todėl šiuo klausimu ja pašalinama galimybė mutatis mutandis taikyti kitas nuostatas, kaip antai šio reglamento 31 taisyklės 6 dalį, kurios susijusios su procedūromis instancijoje, priėmusioje ginčijamą sprendimą.
Siekiant atitinkamiems asmenims suteikti pakankamai laiko susipažinus su visa informacija užginčyti paskelbtą Sąjungos aktą, ieškinio dėl tokio akto pareiškimo terminas pradedamas skaičiuoti tik nuo jo paskelbimo, kaip numatyta SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje. Ši nuostata nesudaro ieškovui kliūčių pareikšti Teisingumo Teisme ieškinį iš karto tik priėmus ginčijamą sprendimą, nelaukiant pranešimo apie jį arba jo paskelbimo, todėl dėl ieškinio negali būti pareikštas nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas dėl to, kad jis buvo pateiktas Teisingumo Teismo kanceliarijai iki šio sprendimo paskelbimo. Nors tiesa, kad aktais arba sprendimais, dėl kurių galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį, reikia pripažinti priemones, sukeliančias privalomų teisinių padarinių, kurie turi įtakos ieškovo interesams aiškiai pakeisdami jo teisinę situaciją, šiame straipsnyje netvirtinama, kad tokio ieškinio pareiškimas susijęs su tokių aktų arba sprendimų paskelbimu arba pranešimu apie juos.

Be to, ieškinio dėl Sąjungos akto pareiškimas iki to akto paskelbimo, jeigu šis aktas buvo priimtas, visiškai nekenkia ieškinio pareiškimo termino tikslui – užtikrinti teisinį saugumą ir išvengti begalinio teisinių padarinių sukeliančių Sąjungos aktų ginčijimo. Todėl nors nuo akto paskelbimo pradedamas skaičiuoti ieškinio pareiškimo terminas, kuriam pasibaigus šis aktas tampa neskundžiamas, paskelbimas nėra teisės pareikšti ieškinį dėl aptariamo akto atsiradimo sąlyga.

(žr. 33, 35, 37–39 punktus)
Konkurencijos srityje Komisija turi diskreciją, kiek tai susiję su teise nuspręsti, ar skirti baudą SESV 101 straipsnio nuostatas pažeidusiai įmonei. Galimos šiuo klausimu Komisijai suteiktos diskrecijos ribos yra reglamentuojamos tik Sąjungos teisės, nes Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nėra jokios nuorodos į valstybių narių teisę. Kiek tai susiję su šiomis ribomis, Komisija pagal SESV 105 straipsnio 1 dalį privalo užtikrinti principų, nustatytų, be kita ko, SESV 101 straipsnyje, laikymąsi.

Vienas iš šių principų neginčijamai yra baudų skyrimas antikonkurencinį susitarimą sudariusioms įmonėms pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, todėl Komisija, kai nusprendžia išimties tvarka neskirti baudos įmonei, nors ji ir padarė Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą, turi pagrįsti šį sprendimą objektyviomis priežastimis, galinčiomis pateisinti tokį nukrypimą nuo SESV 101 straipsnyje nustatytų principų. Viena iš tokių objektyvių priežasčių, be kita ko, gali būti ta aplinkybė, kad Komisija konkrečiu atveju negali pakankamai teisiškai įrodyti, kad patronuojančioji bendrovė darė lemiamą įtaką dukterinei bendrovei, tiesiogiai dalyvavusiai darant pažeidimą; toks įrodinėjimas yra gerokai paprastesnis, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas.

Be to, Komisijai pagal SESV 105 straipsnio 1 dalį tenkanti pareiga užtikrinti, be kita ko, SESV 101 straipsnyje nustatytų principų laikymąsi, kai ji sprendžia, ar skirti baudą, taikoma vienodai – nesvarbu, ar kalbama apie patronuojančiąją bendrovę, ar apie jos dukterinę bendrovę. Iš tiesų, nėra „pirmenybės tvarkos“, kuria Komisija vadovautųsi skirdama baudą vienai ar kitai iš šių bendrovių. Be to, kartelio atveju nustatydama konkretų metodą, kuriuo remdamasi apibrėžia atitinkamų patronuojančiųjų bendrovių atsakomybę už jų dukterinių įmonių padarytus pažeidimus, Komisija privalo, išskyrus ypatingas aplinkybes, remtis tais pačiais kriterijais visų šių patronuojančiųjų bendrovių atveju. Tik jei yra objektyvių priežasčių, galinčių pateisinti tokį nukrypimą nuo SESV 101 straipsnyje nustatytų principų, ir jei, priėmus tokį sprendimą, patronuojančiajai bendrovei nebūtų taikomos lengvatos, palyginti su kitomis darant nagrinėjamą pažeidimą dalyvavusiomis patronuojančiosiomis bendrovėmis, Komisija pagrįstai gali neskirti baudos tokiai bendrovei.

(žr. 44, 46, 47, 49–51 punktus)