Be to, Direktyvos 94/25 2 straipsnio 2 dalyje aiškiai nustatyta, kad jos nuostatos nekliudo valstybėms narėms laikantis Sutarties priimti nuostatų, reglamentuojančių tam tikruose vandenyse navigaciją siekiant apsaugoti aplinką, vandens kelių sistemą ir užtikrinti vandens kelių saugą, jeigu dėl to nereikia modifikuoti minėtą direktyvą atitinkančių laivų.

EB 28 ir 30 straipsniais nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kurie, siekiant apsaugoti aplinką, draudžia naudoti asmeninius laivus už pažymėtų laivybos kelių ribų, su sąlyga, kad:

— kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos įpareigojamos priimti įgyvendinimo priemones, numatytas siekiant nustatyti ne bendro naudojimo laivybos kelius, kuriuose galima naudoti asmeninius laivus,

— šios institucijos veiksmingai pasinaudojo joms šiuo atžvilgiu suteikta kompetencija ir nustatė nacionalinės teisės aktuose numatytas sąlygas atitinkančius laivybos kelius, ir

— tokios priemonės priimtos per pagrįstą laikotarpį nuo šių nacionalinės teisės aktų įsigaliojimo dienos.

Patikrinti, ar šios sąlygos įvykdytos, turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

Tiesa, kad kai nacionalinės teisės normos, reglamentuojančios vandenų ir laivybos kelių nustatymą, trukdo asmeninių laivų naudotojams jais tinkamai ir pagal tokių gaminių paskirtį naudotis arba smarkiai apriboja jų naudojimą, – tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, tokios normos gali daryti didelį poveikį vartotojų elgesiui, kurie, žinodami, kad jiems tokiais teisės aktais leidžiamas labai ribotas naudojimasis, būtų mažai suinteresuoti įsigyti aptariamą prekę. Taigi tokios normos kliudo pateikti šias prekes į atitinkamą nacionalinę rinką ir yra kiekybiniams importo apribojimams lygiaverčio poveikio priemonė, uždrausta pagal EB 28 straipsnį.

Tačiau tokias teisės nuostatas galima pateisinti aplinkos apsaugos tikslu, jei laikomasi minėtų sąlygų. Iš tiesų, kadangi asmeninių laivų naudojimo apribojimas arba uždraudimas yra tinkamos priemonės aplinkai apsaugoti, siekiant, kad nacionalinės teisės aktai būtų laikomi pateisinamais, nacionalinės valdžios institucijos turi dar kartą įrodyti, kad tų aktų ribojantis poveikis laisvam prekių judėjimui neviršija to, kas būtina minėtam tikslui pasiekti. Iš tiesų, nors šiuo atveju negalima atmesti to, kad yra ir kitų priemonių nei nagrinėjamas draudimas, kuriomis būtų galima užtikrinti tam tikrą aplinkos apsaugą, vis dėlto negalima iš valstybių narių atimti galimybės siekti tokio tikslo, kaip antai aplinkos apsauga, įtvirtinant bendras normas, kurios, viena vertus, yra būtinos atsižvelgiant į tam tikros valstybės narės geografinius ypatumus ir, antra vertus, kuriomis nacionalinės valdžios institucijos lengvai naudotųsi ir jas prižiūrėtų. Vis dėlto, kadangi atsižvelgiant į pačią nacionalinės teisės aktų formuluotę galima daryti prielaidą, jog laivybos keliuose, kurie turi būti nustatyti įgyvendinimo priemonėmis, asmeninius laivus galima naudoti nesukeliant rizikos arba nepakenkiant aplinkai, iš to matyti, kad bendras draudimas naudoti tokias prekes ne bendro naudojimo laivybos keliuose yra priemonė, viršijanti tai, kas būtina aplinkos apsaugos tikslui pasiekti.

Be to, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuotų, kad įgyvendinimo priemonės buvo priimtos per pagrįstą laikotarpį, tačiau jau įvykus pagrindinėje byloje nagrinėjamoms faktinėms aplinkybėms, ir kad jomis vandenys, kuriuose kaltinamieji pagrindinėje byloje plaukė asmeniniais laivais ir dėl to jiems buvo pateikti kaltinimai, nustatyti kaip laivybos keliai, tam, kad nacionalinė priemonė išliktų proporcinga ir dėl to ją būtų galima pateisinti atsižvelgiant į aplinkos apsaugos tikslą, būtina, kad minėti kaltinamieji galėtų remtis šiuo nustatymu – tai įtvirtina ir bendrasis Bendrijos teisės principas, pagal kurį, prireikus atsižvelgiant į aplinkybes, palankiausias baudžiamasis įstatymas ir švelniausia bausmė taikomi atgaline data.

(žr. 26–28, 34, 36, 38, 40, 43–44 punktus ir rezoliucinę dalį)