LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 143/32

2006 m. balandžio 7 d. pareikštas ieškinys byloje Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening ir kt. prieš Tarybą

(Byla T-115/06)

(2006/C 143/65)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Ieškovės: Fiskeri og Havbruksnæringens Landsforening (Oslas, Norvegija), Norske Sjømatbedrifters Landsforening (Trondheim, Norvegija), Salmar Farming AS (Frøya, Norvegija), Hydroteck AS (Kristiansund, Norvegija), Hallvard Lerøy AS (Bergen, Norvegija), Lerøy Midnor AS (Hestvika, Norvegija), atstovaujamos advokatų B. Servais ir T.S. Paulsen

Atsakovė: Europos Sąjungos Taryba

Ieškovės reikalavimai

— Panaikinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 85/2006, nustatantį galutinį antidempingo muitą Norvegijos kilmės išaugintos lašišos importui; ir

— priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Ieškovės, Norvegijos lašišos gamintojos, augintojos ir eksportuotojos ar tokių įmonių atstovės, reikalauja panaikinti 2006 m. sausio 17 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 85/2006, nustatantį galutinį antidempingo muitą ir galutinai surenkantį laikinąjį muitą, nustatytą Norvegijos kilmės išaugintos lašišos importui (1) (toliau — skundžiamas reglamentas), kadangi jos mano, jog reglamentas pažeidžia keletą 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (2) (toliau — pagrindinis reglamentas) straipsnių.

Skundžiamo reglamento priėmimo procedūros metu Komisijos tarnybos pakeitė laikinųjų priemonių formą vietoj ad valorem muitų įvesdamos minimalią importo kainą. Tai patvirtina skundžiamas reglamentas.

Grįsdamos savo skundą ieškovės, teigia, kad Norvegijos gamintojų (eksportuotojų) atranka, apsiribojanti tik eksportuojančiais gamintojais ir neįtraukianti neeksportuojančių augintojus bei negaminančių eksportuotojų, nebuvo tipinė Norvegijos lašišos pramonės struktūra ir neatitiko ankstesnių sprendimų dėl Norvegijos lašišos rinkos atrankos.

Be to, ieškovės tvirtina, kad atsakovė netaikė pagrindinio reglamento 9 straipsnio 4 dalyje įtvirtintos mažesnio muito taisyklės. Ieškovių teigimu, svertinis dempingo skirtumas buvo mažesnis nei svertinis žalos skirtumas, o minimali importo kaina ir fiksuotas muitas turėjo būti nustatytas atsižvelgiant į svertinį dempingo skirtumą, o ne į svertinį žalos skirtumą. Ieškovės toliau teigia, jog apskaičiuojant minimalią importo kainą be dempingo Norvegijos kronas perskaičiuojant į eurus taikant trejų metų valiutos keitimo kurso vidurkį, o ne tyrimo metu buvusį valiutos keitimo kurso vidurkį, buvo dirbtinai pakelta minimali importo kaina be dempingo.

Be to, ieškovės teigia, kad minimali lašišos filė importo kaina nebuvo nustatyta remiantis tipiniais duomenimis ir kad ji buvo nustatyta pažeidžiant pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalį ir 20 straipsnį bei pažeidžiant gero administravimo, teisėtų lūkesčių ir teisės į gynybą principus.

Galiausiai, ieškovės tvirtina, kad buvo klaidingai įvertinta žala ir jos priežastys. Pirma, vertinant žalą, atsakovė, žinodama, kad viena bendrovė nevykdė dempingo, visą importą laikė „dempingo importu“. Antra, žymų pardavimų kainos vidurkio sumažėjimą Bendrijos rinkoje sukėlė Didžiosios Britanijos svarų sterlingų keitimas į eurus, kai visi atrinkti Bendrijos gamintojai buvo įsikūrę Jungtinėje Karalystėje, o ne importas. Trečia, atsakovė nesugebėjo tinkamai įvertinti didėjančios gamybos kainos Bendrijoje įtakos Bendrijos rinkai.

(1) OL 2006 L 15, p. 1.

(2) OL 1996 L 56, p. 1.