Reglamento Nr. 423/2007 dėl ribojančių priemonių Iranui tikslas yra užkirsti kelią branduolinių ginklų platinimui ir finansavimui bei taip daryti spaudimą Irano Islamo Respublikai nutraukti atitinkamą veiklą. Šis uždavinys prisideda prie bendresnių pastangų išsaugoti tarptautinę taiką bei saugumą ir dėl to yra teisėtas. Subjektų, kurie priklauso arba kuriuos kontroliuoja kitas subjektas, pripažintas dalyvaujančiu platinant branduolinius ginklus minėto reglamento 7 straipsnio 2 dalies a arba b punkto prasme, lėšų įšaldymas yra susijęs su minėtu tikslu. Įšaldžius pripažinto dalyvaujančiu platinant branduolinius ginklus subjekto lėšas išlieka nemaža rizika, kad jis darys spaudimą jam priklausantiems ar jo kontroliuojamiems subjektams apeiti jam taikomų priemonių poveikį, skatindamas jam tiesiogiai ar netiesiogiai pervesti lėšas arba atlikti sandorius, kurių jis pats negali atlikti dėl lėšų įšaldymo. Tokiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad subjektų, kurie priklauso arba kuriuos kontroliuoja subjektas, pripažintas dalyvaujančiu platinant branduolinius ginklus, lėšų įšaldymas yra reikalinga ir tinkama priemonė siekiant užtikrinti prieš tokį subjektą priimtų priemonių veiksmingumą ir garantuoti, kad šios priemonės nebus apeinamos.

Šiuo punktu reikia įvertinti, ar dėl to, kad patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei, ši gali būti priversta vykdyti patronuojančios bendrovės pavedimus, o ne savarankiškai priimti sprendimus dėl savo veiklos. Tam, kad turėtų nuolatinį poveikį priklausomo subjekto veiklai, patronuojančios bendrovės spaudimas iš esmės turi būti nukreiptas į priklausomo subjekto direktorius ir (arba) darbuotojus. Padėtis, kai vienas subjektas visiškai priklauso kitam, paprastai reiškia, kad pastarasis gali paskirti pirmojo subjekto direktorius ir taip veiksmingai kontroliuoti jos vadovybę ir galiausiai visus darbuotojus. Vis dėlto negalima atmesti galimybės, kad išimtinėmis aplinkybėmis Reglamento Nr. 423/2007 7 straipsnio 2 dalies d punkto taikymo net visiškai priklausomam subjektui negalima pateisinti, atsižvelgiant į aplinkybes, atsveriančias patronuojančios bendrovės įtaką priklausomam subjektui.

Iš pirmo žvilgsnio subjekto, „priklausančio“ kitam subjektui, pripažintam dalyvaujančiu platinant branduolinius ginklus, formuluotė Reglamento Nr. 423/2007 dėl ribojančių priemonių Iranui 7 straipsnio 2 dalies d punkto prasme atrodo tiksli, nes ja nurodoma patronuojančiai bendrovei priklausanti dukterinės bendrovės kapitalo dalis. Vis dėlto nagrinėjamos sąvokos turinys turėtų būti aiškinamas ne vien pagal jo semantinį turinį, bet ir pagal minėto reglamento 7 straipsnio 2 dalies d punkto ryšį su tuo pačiu reglamentu siekiamu tikslu. Dėl to reikia nustatyti, ar yra nemaža tikimybė, kad dukterinė bendrovė galėtų būti priversta bandyti išvengti jos patronuojančiai bendrovei nustatytų priemonių poveikio dėl to, kad ji priklauso patronuojančiai bendrovei.

EB 253 straipsnyje ir visų pirma Reglamento Nr. 423/2007 dėl ribojančių priemonių Iranui 15 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta pareiga nurodyti konkrečiam asmeniui jo nenaudai priimto akto motyvus siekiama, viena vertus, suteikti suinteresuotajam asmeniui pakankamai informacijos, kuri leistų žinoti, ar aktas yra pagrįstas, o jeigu jis turi trūkumų – ginčyti jo galiojimą Bendrijos teisme, ir, kita vertus, leisti šiam teismui atlikti šio akto teisėtumo kontrolę. Taip suformuluota pareiga motyvuoti yra esminis Bendrijos teisės principas, nuo kurio gali būti nukrypstama tik dėl imperatyvių reikalavimų. Taigi iš esmės apie motyvus suinteresuotajam asmeniui turi būti pranešama kartu su jo nenaudai priimtu aktu, o motyvų stokos negali atsverti tai, kad suinteresuotasis asmuo sprendimo motyvus sužino per procesą Bendrijos teisme. Be to, kadangi suinteresuotieji asmenys neturi teisės būti apklausti iki pradinio sprendimo įšaldyti lėšas priėmimo, pareigos motyvuoti laikymasis yra dar svarbesnis, kai šis sprendimas yra vienintelė garantija, leidžianti suinteresuotajam asmeniui bent po šio sprendimo priėmimo pasinaudoti turimais teisės gynimo būdais, kad užginčytų minėto sprendimo teisėtumą.

Dėl to pagal minėto reglamento 15 straipsnio 3 dalį Taryba privalo supažindinti nurodytą subjektą su specifinėmis ir konkrečiomis tokio sprendimo įšaldyti lėšas, kaip antai ginčijamas sprendimas, priėmimo priežastimis, išskyrus atvejus, kai tam prieštarauja imperatyvūs Bendrijos ir jos valstybių narių saugumo arba su jų tarptautinių santykių išsaugojimu susiję pagrindai. Taigi Taryba privalo nurodyti faktines ir teisines aplinkybes, susijusias su jos sprendimo teisiniu pagrindimu, ir argumentus, kuriais remdamasi jį priėmė. Jei įmanoma, tokie motyvai turi būti pateikti kuo greičiau po atitinkamo sprendimo priėmimo arba kartu su juo.

Vis dėlto motyvai turi atitikti nagrinėjamo akto pobūdį ir aplinkybes, kuriomis jis buvo priimtas. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį ir į asmenų, kuriems šis aktas skirtas, arba kitų asmenų, su kuriais šis aktas tiesiogiai bei konkrečiai susijęs, galbūt turimą interesą gauti paaiškinimus. Motyvuose nereikalaujama tiksliai nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes tai, ar akto motyvai yra pakankami, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jų tekstą, bet ir į priėmimo aplinkybes bei nagrinėjamąją sritį reglamentuojančių teisės normų visumą. Konkrečiai kalbant, asmens nenaudai priimtas aktas yra pakankamai motyvuotas, jeigu jis buvo priimtas suinteresuotajam asmeniui žinomomis aplinkybėmis, leidžiančiomis suprasti jo atžvilgiu priimtos priemonės reikšmę.

(žr. 143–145 punktus)