ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 381/14

2018 m. liepos 26 d. Inge Barnett pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. gegužės 16 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-23/17 Barnett / Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas (EESRK)

(Byla C-503/18 P)

(2018/C 381/15)

Proceso kalba: prancūzų

Šalys

Apeliantė: Inge Barnett, atstovaujama advokatų S. Orlandi ir T. Martin

Kita proceso šalis: Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas (EESRK)

Apeliantės reikalavimai

Pagrindiniai reikalavimai:

— panaikinti 2018 m. gegužės 16 d. Bendrojo Teismo sprendimą Barnett / EESRK, T-23/17, EU:T:2018:271;

— panaikinti 2016 m. kovo 21 d. EESRK sprendimą, priimtą vykdant 2015 m. rugsėjo 22 d. Sprendimą Barnett / EESRK, F-20/14, EU:F:2015:107;

— priteisti iš EESRK bylinėjimosi išlaidas.

Papildomi reikalavimai:

— panaikinti 2018 m. gegužės 16 d. Bendrojo Teismo sprendimą Barnett / EESRK, T-23/17, EU:T:2018:271;

— panaikinti 2016 m. kovo 21 d. EESRK sprendimą, priimtą vykdant 2015 m. rugsėjo 22 d. Sprendimą Barnett / EESRK, F-20/14, EU:F:2015/107;

— įpareigoti EESRK sumokėti apeliantei 207 994,14 EUR sumą patirtai turtinei žalai atlyginti ir palūkanas, skaičiuojamas nuo mokėtinų sumų termino pabaigos, taikant ECB pagrindinėms refinansavimo operacijoms nustatytą palūkanų normą, padidintą trimis su puse procentinio punkto, o taip pat 25 000 EUR dydžio sumą patirtai neturtinei žalai atlyginti;

— priteisti iš EESRK bylinėjimosi išlaidas

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas padarė kelias teisės klaidas, kai nusprendė, kad, vykdydamas Tarnautojų teismo sprendimą, EESRK gali apsiriboti apeliantės kandidatūros nagrinėjimu iš naujo atsižvelgiant į tariamą tarnybos interesą, kuris buvo identifikuotas praėjus trejiems metams po pirmojo sprendimo atmesti jos kandidatūrą priėmimo ir iki 2016 m. kovo 21 d. šalims buvo nežinomas. Šis tariamas tarnybos interesas, dėl kurio apeliantė pašalinta iš asmenų, kuriems taikoma priemonė, sąrašo, kuris yra būtinas tinkamam tarnybos veikimui, yra nesusijęs su taikytinomis EESRK bendrosiomis įgyvendinimo nuostatomis. Be to, šis tariamas tarnybos interesas buvo nurodytas nepasitarus su Jungtiniu komitetu. Tačiau šis jungtinis organas 2013 m. nurodė, kad vieno iš dviejų asmenų, kuriems taikoma priemonė, atsisakymo atveju, atsižvelgiant į tarnybos interesą, siūloma šią priemonę taikyti apeliantei.

Apeliantė taip pat teigia, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į Tarnautojų teismo sprendimo res judicata galią.

Galiausiai skundžiamame sprendime padaryta teisės klaida, nes Bendrasis Teismas nusprendė, kad, nepaisant to, jog skundžiamam sprendimui priimti būtinas teisinis pagrindas panaikintas, EESRK liko kompetentingas priimti sprendimą dėl apeliantės kandidatūros. Be to, atsakydamas į šį ieškinio pagrindą, Bendrasis Teismas iškraipė argumentus, nurodytus pagrindžiant apeliantės pateiktą prieštaravimą dėl kompetencijos neturėjimo.
—

be to, sistemiškai nesiėmusi veiksmų, skirtų nedelsiant užkirsti kelią Xylella fastidiosa plitimui, ir pažeidusi Sprendime (ES) 2015/789 nustatytas konkrečias pareigas, susijusias su užkrėstais plotais, taip leidusi plisti ligai, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Sprendimo (ES) 2015/789 6 straipsnio 2, 7 ir 9 dalis ir 7 straipsnio 2 dalies c punktą ir 7 dalį, Direktyvos 2000/29/CE ( 2 ) 16 straipsnio 1 dalį ir pažeidė ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo pareigą;
Byla C-387/18: 2018 m. birželio 12 d.Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Lenkija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Delfarma Sp. z o.o. / Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

2018 m. birželio 12 d.Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Lenkija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Delfarma Sp. z o.o. / Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

(Byla C-387/18)

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Delfarma Sp. z o.o.

Atsakovė: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

Prejudicinis klausimas

Ar Sąjungos teisė, visų pirma Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 34 ir 36 straipsniai, draudžia nacionalinės teisės nuostatas, pagal kurias leidimas prekiauti valstybėje narėje lygiagrečiai importuojamu vaistu negali būti išduotas tik dėl to, kad lygiagrečiai importuojamas vaistas yra parduodamas eksporto valstybėje narėje kaip generinis vaistas, t. y. pagal dokumentų rinkinio santrauką, o importo valstybėje narėje toks vaistas teikiamas rinkai kaip referencinis vaistas, t. y. pagal išsamią dokumentaciją, be to, išduoti leidimą atsisakyta neatlikus tyrimo, ar abiejų produktų terapinis poveikis yra iš esmės toks pat, o nacionalinė institucija nesikreipė su prašymu pateikti dokumentaciją į atitinkamą instituciją eksporto šalyje, nors tokią galimybę turėjo?
3.

Bendrasis Teismas pakankamai nemotyvavo savo sprendimo šiuo klausimu, nes nepaaiškino, kodėl Komisijos klaida, padaryta vertinant Sąjungos pramonės dalį nelėmė ginčijamo reglamento panaikinimo, kaip to reikalavo apeliantės. Be to, Bendrasis Teismas pateikė vienas kitam prieštaraujančius vertinimus, nes nustatė Komisijos klaidą vertinant Sąjungos pramonės rinkos dalį, tačiau galiausiai priėmė jai palankų sprendimą.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 166/24

2018 m. kovo 2 d.Court of Appeal (Airija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Noor Habib, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon / Minister for Justice and Equality

(Byla C-169/18)

(2018/C 166/31)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovai ir atsakovai: Atif Mahmood, Shabina Atif, Mohammed Ahsan, Noor Habib, Mohammed Haroon, Nik Bibi Haroon

Atsakovas ir apeliantas: Minister for Justice and Equality

Prejudiciniai klausimai

1. Ar, atsižvelgiant į 2, 3 ir 4 klausimuose aprašytus galimus pateisinimus, valstybė narė pažeidžia Direktyvos 2004/38/EB (1) (toliau – 2004 m. Direktyva) 5 straipsnio 2 dalyje nustatytus reikalavimus kuo greičiau išduoti vizą judėjimo laisve aptariamoje valstybėje narėje besinaudojančio arba ketinančio pasinaudoti šia laisve Sąjungos piliečio sutuoktiniui ir šeimos nariams, jeigu toks prašymas nagrinėjamas 12 mėnesių arba ilgiau?

2. Nedarant poveikio 1 klausimui, ar vėlavimas išnagrinėti prašymą išduoti vizą arba priimti kitokį sprendimą pagal 5 straipsnio 2 dalį, kurį lemia būtinybė užtikrinti, be kita ko atliekant patikimumo patikrinimus, kad prašymu nesukčiaujama arba nepiktnaudžiaujama teisėmis, įskaitant, kad santuoka nėra fiktyvi, yra pateisinamas pagal 2004 m. Direktyvos 35 straipsnį ar kitą pagrindą, taigi nėra 5 straipsnio 2 dalies pažeidimas?

3. Nedarant poveikio 1 klausimui, ar vėlavimas išnagrinėti prašymą išduoti vizą arba priimti dėl jo sprendimą pagal 5 straipsnio 2 dalį, kurį lemia būtinybė atlikti išsamų kai kurių asmenų iš trečiųjų valstybių patikimumo ir saugumo patikrinimą dėl konkrečių aspektų, susijusių su saugumu dėl iš šių trečiųjų valstybių atvykstančių keleivių, yra pateisinamas pagal 2004 m. Direktyvos 27 arba 35 straipsnį arba kitą pagrindą, taigi nėra 5 straipsnio 2 dalies pažeidimas?

4. Nedarant poveikio 1 klausimui, ar vėlavimas išnagrinėti prašymą išduoti vizą arba priimti dėl jo sprendimą pagal 5 straipsnio 2 dalį, kurį lemia staigus ir nenumatytas tokių iš kai kurių trečiųjų valstybių, kurios, manoma, kelia realią saugumo grėsmę, pateiktų prašymų antplūdis, yra pateisinamas, taigi nėra 5 straipsnio 2 dalies pažeidimas?

(1) 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, 2004, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46).
1.

Ar byloje, kurioje sutuoktinių šeimos susijungimui nustatyti „nauji apribojimai“, kuriais prima facie pažeidžiama Sprendimo Nr. 1/80 (1980 m. rugsėjo 19 d. Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/80 dėl asociacijos plėtros, susijęs su 1963 m. rugsėjo 12 d. Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos susitarimu, kuriuo įsteigiama Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociacija) 13 straipsnyje nustatyta neveikimo išlyga, be to, šie apribojimai yra pagrįsti su „sėkminga integracija“ susijusiomis aplinkybėmis, kurias Europos Sąjungos Teisingumo Teismas pripažino 2016 m. balandžio 12 d. Sprendime Genc (byla C-561/14 (1)); taip pat žr. 2014 m. liepos 10 d. Sprendimą Dogan (C-138/13 (2) EU:C:2014:2066)), taisyklė, kaip antai Danijos įstatymo dėl užsieniečių (Udlændingeloven) 9 straipsnio 7 dalis, – pagal kurią inter alia galioja bendra sąlyga, kad šeimos susijungimas tarp asmens, kuris yra trečiosios šalies pilietis ir turi leidimą gyventi Danijoje, ir to asmens sutuoktinio, gali įvykti, jeigu sutuoktinių ryšys su Danija yra stipresnis nei su Turkija, – gali būti laikoma „pateisinama svarbiausia viešąjį interesą atitinkančia priežastimi, <…> tinkama norint pasiekti teisėtą tikslą ir <…> neviršijančia to, kas yra būtina šiam tikslui pasiekti“?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 112/25

2018 m. sausio 29 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Komisija / Austrijos Respublika

(Byla C-51/18)

(2018/C 112/32)

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Ieškovė: Europos Komisija, atstovaujama N. Gossement, B.-R. Killmann

Atsakovė: Austrijos Respublika

Ieškovės reikalavimai

Ieškovė Teisingumo Teismo prašo:

1. Nuspręsti, kad apmokestindama originalaus meno kūrinio autoriaus naudai mokėtiną autorinį atlygį pridėtinės vertės mokesčiu, kuris apskaičiuojamas vadovaujantis perpardavimo kaina, Austrijos Respublika nesilaikė įpareigojimų, kurie jai tenka pagal PVM 2 straipsnį.

2. Priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Grįsdama savo ieškinį ieškovė nurodo šiuos pagrindus:

Austrija apmokestina pridėtinės vertės mokesčiu autorinį atlygį, kuris perpardavimo atveju turi būti sumokėtas šio grafikos arba plastinio kūrinio autoriui remiantis Austrijoje, įgyvendinant 2001 m. rugsėjo 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2001/84/EB dėl originalaus meno kūrinio perpardavimo teisės autoriaus naudai, (1) nustatyta perpardavimo teise. Tokiu būdu Austrija pažeidė PVM direktyvos 2 straipsnį.

Kiek tai susiję su perpardavimo teise, tarp autoriaus ir asmens, kuris turi sumokėti atlygį, nėra jokių mainais grindžiamų santykių. [Po perpardavimo] gauta pelno dalis, kuri remiantis perpardavimo teise turi būti sumokėta autoriui, nustatoma įstatymu ir tokiu būdu, kad pardavėjas – arba bet kuris asmuo, kuris yra perpardavimo sandorio šalimi – privalo sumokėti autoriui be jam tenkančios pareigos suteikti kokią nors paslauga. Iš tiesų, autorius suteikė paslaugą dar prieš perpardavimą, būtent pirmą kartą pateikdamas originalų meno kūrinį į apyvartą.

Taigi, remiantis perpardavimo teise apskaičiuojamas autoriui mokėtinas atlygis nėra atlygis, kuris mokamas už kokias nors autoriaus suteiktas paslaugas, bet jis yra apskaičiuojamas vadovaujantis vien perpardavimo kaina, kuriai autorius negali daryti jokio poveikio. Atlygis autoriui išmokamas be jam tenkančios pareigos suteikti kokią nors paslaugą, nesvarbu, ar veikimu ar neveikimu, ir a fortiori jam net neturint galimybės ją suteikti. Be to, remiantis perpardavimo teise mokamas atlygis nėra atlyginimas už prekių tiekimą arba paslaugų teikimą, kaip tai suprantama pagal PVM direktyvos 2 straipsnį.

(1) 2001 m. rugsėjo 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/84/EB dėl originalaus meno kūrinio perpardavimo teisės autoriaus naudai (OL L 272, 2001, p. 32; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 240).
4.

Ar nuostata „vykdant daugiametes programas, senaties terminas nesibaigia tol, kol visiškai nebaigiama programa“ reiškia, kad: a) senaties terminas niekada nesueina kol daugiametė programa visiškai neužbaigiama? b) senaties terminas sustabdomas kol vykdoma programa, t. y. iki visiško jos užbaigimo, ir vėl pradedamas skaičiuoti nuo šio momento? c) senaties terminas toliau skaičiuojamas eina ir, dėl tos priežasties, nepaisant to, kad kalbama apie daugiametę programą, senaties terminas gali sueiti prieš visiškai užbaigiant programą, jei per tą laiką sueina tas terminas?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 221/8

2017 m. balandžio 12 d.Landgericht Berlin (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje flightright GmbH/Iberia Express SA

(Byla C-186/17)

(2017/C 221/10)

Proceso kalba: vokiečių

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Landgericht Berlin

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: flightright GmbH

Atsakovė: Iberia Express SA

Prejudicinis klausimas

Ar teisė į kompensaciją pagal Reglamento (EB) Nr. 261/2004 (1) 7 straipsnį gali egzistuoti ir tuo atveju, kai keleivis dėl santykinai nedidelio vėlavimo atvykti nesuspėja į kitą tiesioginį jungiamąjį skrydį ir dėl to į galutinę paskirties vietą atvyksta daugiau kaip trimis valandomis vėliau, jei abu skrydžius vykdė skirtingi oro vežėjai, o rezervacija vyko per kelionių organizatorių, kuris abiejų skrydžių rezervaciją atliko per kitą skrydžių bendrovę?

(1) 2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 261/2004, nustatantis bendras kompensavimo ir pagalbos keleiviams taisykles atsisakymo vežti ir skrydžių atšaukimo arba atidėjimo ilgam laikui atveju, panaikinantis Reglamentą (EEB) Nr. 295/91 (OL L 46, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 8 t., p. 10).
1.

Ar EB 43 straipsniui, siejamam su EB 48 straipsniu (dabar – SESV 49 straipsnis, siejamas su SESV 54 straipsniu), prieštarauja tokia nacionalinės mokesčių teisės nuostata, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, pagal kurią patronuojančioji bendrovė nerezidentė, kuri nuo aktyviai veikiančios grupės, įsteigtos jos rezidavimo vietos valstybėje, ilgainiui atskiriama kaip kontroliuojančioji bendrovė, neatleidžiama nuo dividendams taikomo kapitalo prieaugio mokesčio, kai jos kapitalą valdo asmenys, kuriems mokestis nebūtų grąžinamas arba kurie nuo mokesčio nebūtų atleidžiami, jei jie pajamas gautų tiesiogiai, ir 1) nėra ekonominių arba kitokių reikšmingų motyvų įtraukti patronuojančiąją bendrovę nerezidentę, arba 2) patronuojančioji bendrovė nerezidentė per atitinkamus finansinius metus iš savo ekonominės veiklos gauna ne daugiau kaip 10 % visų savo bendrųjų pajamų (be kita ko, taip nėra, kai užsienio bendrovė savo bendrąsias pajamas gauna iš ilgalaikio turto administravimo), arba 3) patronuojančioji bendrovė nerezidentė nedalyvauja bendrojoje prekyboje per jos verslo tikslui tinkamai pritaikytą įmonę, o kontroliuojančiosios bendrovės rezidentės atleidžiamos nuo kapitalo prieaugio mokesčio neatsižvelgiant į pirmiau išvardytas sąlygas?
1.

Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas: Direktyvos 2001/83/EB 31 ir 32 straipsnių pažeidimas Šiuo klausimu apeliantės tvirtina, kad ginčijamas įgyvendinimo sprendimas grindžiamas formaliai neteisėtai pradėta ir vykdyta procedūra. Apeliantės teigia, kad procedūra, priešingai, nei nurodyta Direktyvos 2001/83/EB (1) 31 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje, buvo pradėta ne prieš priimant sprendimą neišduoti leidimo prekiauti vaistu, o jau priėmus tokį sprendimą. Be to, kadangi nebuvo pranešimų apie saugos problemas, tai nėra ypatingas atvejis, susijęs su Sąjungos interesais. Žmonėms skirtų vaistų komiteto nario iš procedūrą pradėjusios valstybės narės skyrimas pranešėju taip pat yra atidaus ir nešališko nagrinėjimo principo pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalį pažeidimas. Objektyvus ir subjektyvus šališkumas bet kuriuo atveju yra tada, kai pradėjus procedūrą nacionaliniu lygmeniu dar nagrinėjamas valstybės narės, skyrusios pranešėją, ir leidimo turėtojo ginčas dėl atsisakymo išduoti leidimą prekiauti vaistu. Apeliantės taip pat teigia, kad pažeista teisė būti išklausytam, nes per procedūrą Žmonėms skirtų vaistų komitete nebuvo išklausyta pirmosios apeliantės pozicija dėl leidimo pakeitimo.
2.

Vis dėlto Graikijos Respublika per nustatytus keturis mėnesius nesusigrąžino aptariamos pagalbos. Be to, Graikijos Respublika iš toliau nesiima priemonių įgyvendinti minėtą sprendimą. Bet kokiu atveju Graikijos Respublika tinkamai neinformavo Europos Komisijos apie priemonės, skirtas sprendimo įvykdymui.
3.

Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nuspręsdamas, kad nereikia The Brink's Company pripažinti solidariai su Schenker China Ltd. (kaip BAX Global (China) Co. Ltd. teisių perėmėja) atsakinga už elgesį, susijusį su „valiutos tikslinimo koeficientu“, konstatavo, kad Komisija nepažeidė Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio, gero administravimo principo ir pareigos motyvuoti, numatytos SESV 296 straipsnyje.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 320/23

2015 m. rugpjūčio 5 d.Supreme Court of the United Kingdom (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Secretary of State for Work and Pensions/L. Tolley (velionė, atstovaujama asmeninio atstovo)

(Byla C-430/15)

(2015/C 320/32)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Supreme Court of the United Kingdom

Šalys pagrindinėje byloje

Kasatorius: Secretary of State for Work and Pensions

Kita kasacinio proceso šalis: L. Tolley (velionė, atstovaujama asmeninio atstovo)

Prejudiciniai klausimai

1. Ar Jungtinės Karalystės neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpos su slauga susijusi dalis tinkamai priskiriama prie invalidumo išmokų, o ne prie ligos išmokų pinigais, kaip jos suprantamos pagal Reglamentą Nr. 1408/71 (1)?

2. i) Ar asmeniui, kuris netenka teisės į Jungtinės Karalystės mokamą neįgaliųjų asmenų pragyvenimo pašalpą pagal Jungtinės Karalystės nacionalinę teisę, nes persikelia gyventi į kitą valstybę narę, ir kuris prieš persikeldamas nutraukia visą profesinę veiklą, tačiau pagal Jungtinės Karalystės socialinės apsaugos sistemą lieka apdraustas nuo senatvės rizikos, nustoja galioję Jungtinės Karalystės teisės aktai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies f punktą? ii) Ar tokiam asmeniui bet kuriuo atveju ir toliau taikomi Jungtinės Karalystės teisės aktai, atsižvelgiant į reglamento VI priedo įrašo dėl Jungtinės Karalystės 19 punkto c papunktį? iii) Jeigu tokiam asmeniui nustoja galioję Jungtinės Karalystės teisės aktai, kaip tai suprantama pagal 13 straipsnio 2 dalies f punktą, ar Jungtinė Karalystė pagal VI priedo 20 punktą privalo ar jai tik leidžiama jam taikyti reglamento III dalies 1 skyriaus nuostatas?

3. i) Ar Sprendime Dodl pateikta plati pagal darbo sutartį dirbančio asmens sąvoka taikoma kalbant apie reglamento 19–22 straipsnius, kai prieš išvykdamas gyventi į kitą valstybę narę asmuo nutraukia visą profesinę veiklą, nepaisant to, kad III dalies 1 skyriuje išdėstytos skirtingos nuostatos dėl pagal darbo sutartį dirbančių ir savarankiškai dirbančių asmenų ir dėl bedarbių? ii) Jeigu ji taikoma, ar toks asmuo turi teisę eksportuoti išmoką pagal 19 arba 22 straipsnį? Ar 22 straipsnio 1 dalies b punktu užtikrinama, kad nacionaliniuose teisės aktuose nustatytu gyvenamosios vietos reikalavimu, taikomu, kai gyvenamoji vieta perkeliama į kitą valstybę narę, nebūtų panaikinta pareiškėjo teisė į NAPP su slauga susijusią dalį?

(1) 1971 m. birželio 14 d. Tarybos Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (OL L 149, p. 2; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 35).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 236/28

2015 m. gegužės 6 d.Lenkijos Respublikos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2015 m. vasario 25 d. Bendrojo Teismo priimto sprendimo byloje T-257/13 Lenkijos Respublika/Europos Komisija

(Byla C-210/15 P)

(2015/C 236/38)

Proceso kalba: lenkų

Šalys

Apeliantė: Lenkijos Respublika, atstovaujama B. Majczyna

Kita proceso šalis: Europos Komisija

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti visą 2015 m. vasario 25 d. Bendrojo Teismo sprendimą Lenkijos Respublika/Europos Komisija (T-257/13),

— panaikinti 2013 m. vasario 26 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą 2013/123/ES (1) dėl valstybių narių patirtų tam tikrų išlaidų nefinansavimo Europos Sąjungos lėšomis iš Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Garantijų skyriaus, Europos žemės ūkio garantijų fondo (EŽŪGF) ir Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) (pranešta dokumentu Nr. C(2013) 981), kiek jame numatyta, kad Europos Sąjunga nefinansuoja Lenkijos Respublikos akredituotos mokėjimo agentūros išmokėtų 2 8 7 63 238,60 euro ir 5 6 88 440,96 euro sumų,

— priteisti iš Europos Komisijos abiejose instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Lenkijos Respublika teigia, kad skundžiamame sprendime neteisingai išaiškinta Reglamento Nr. 1257/1999 11 straipsnio 1 dalis ir Reglamento Nr. 1698/2005 23 straipsnio 2 dalis, nes pripažinta, kad ankstyvas išėjimas į pensiją galimas su sąlyga, kad ūkį perduodantis asmuo prieš ūkio perdavimą vykdė komercinį ūkininkavimą, nors minėtose nuostatose keliamas reikalavimas vykdyti ūkinę veiklą (komercinę arba ne komercinę) 10 metų prieš ūkio perdavimą ir nustatytas draudimas ūkį perduodančiam asmeniui prieš ūkio perdavimą vykdyti komercinį ūkininkavimą.

Lenkijos Respublika mano, kad reikalavimas vykdyti komercinį ūkininkavimą prieš perduodant ūkį Sąjungos teisėje nenumatytas. Reglamento Nr. 1257/1999 11 straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 1698/2005 23 straipsnio 2 dalyje numatytas reikalavimas vykdyti ūkinę veiklą 10 metų iki ūkio perdavimo, tačiau per šį laikotarpį galima vykdyti ir komercinę, ir nekomercinę veiklą. Be to, pagal minėtas nuostatas ūkį perduodančiam asmeniui draudžiama vykdyti komercinį ūkininkavimą prieš šio ūkio perdavimą.

(1) OL L 67, p. 20.
1.

Ar 1999 m. kovo 18 d. bendrajam susitarimui, kurį sudarė Europos profesinių sąjungų konfederacija (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjunga (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centras (CEEP) ir kuris pateiktas 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB (1) priede, prieštarauja 2003 m. gruodžio 16 d. Įstatymo dėl bendrojo sveikatos priežiūros tarnybų statutinių darbuotojų statuto 9 straipsnio 3 dalis ir dėl to ji netaikytina, nes skatina piktnaudžiavimą, kurį lemia paeiliui atliekamas pagalbinių statutinių darbuotojų paskyrimas, nes: a) joje nenumatyta paeiliui atliekamo pagalbinių statutinių darbuotojų paskyrimo bendra maksimali trukmė ir maksimalus paskyrimų atnaujinimo skaičius; b) ja administracijai paliekama diskrecija priimti sprendimą dėl struktūrinių darbo vietų sukūrimo, kai per dvejų metų laikotarpį asmuo daugiau kaip du kartus paskiriamas eiti tas pačias pareigas ir eina jas bendrai 12 mėnesių ar ilgiau; c) ja leidžiama paskirti pagalbinius statutinius darbuotojus nereikalaujant nurodyti konkrečios ir objektyvios laikinojo, konjunktūrinio ar išimtinio pobūdžio priežasties, kuri pagrįstų tokį paskyrimą?
4.

Be to, iš Komisijai pateiktų Graikijos gydytojų federacijų skundų matyti, kad tokie darbuotojai pagal teisės aktus ir praktikoje privalėjo dirbti vidutiniškai 60–72 valandas per savaitę (pagal darbo sutartis dirbantys gydytojai) ir 71–93 valandas per savaitę (gydytojai rezidentai). Paprastai jie turėjo be pertraukos darbo vietose dirbti iki 32 valandų.