ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Trečiasis ir ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindai susiję su teisės klaidomis, kurias padarė Bendrasis Teismas konstatavęs, kad prekių judėjimo sertifikatų EUR.1 išdavimo momentu Kurakao muitinės institucijos nežinojo arba neprivalėjo žinoti, jog atitinkamoms prekėms negali būti taikomas preferencinis režimas. Apeliantės teigimu, savo argumentuose Bendrasis Teismas neatsižvelgia į faktą, kad išduodama prekių judėjimo sertifikatus EUR.1 Kurakao Departement van Economische Zaken buvo atlikusi mažiausiai vieną patikrinimą vietoje pas eksportuotoją. Be to, anot jos, Bendrasis Teismas nekreipia dėmesio į tai, kad išduodamos prekių judėjimo sertifikatus EUR.1 Kurakao muitinės institucijos, siekdamos patikrinti pasirinktą režimą, patikrino nagrinėjamo cukraus kilmę, kiek tai susiję su jo perdirbimu. Apeliantė mano, kad Bendrasis Teismas taip pat neatkreipė dėmesio į tai, jog muitinės institucijos išdavė prekių judėjimo sertifikatus EUR.1 pagal A formos kilmės sertifikatus (toliau — A forma), kuriais prekių judėjimo sertifikatų EUR.1 išdavimas negali būti grindžiamas. Ji teigia, kad žaliavoms atvykstant į Kurakao tos pačios muitinės tarnybos priima A formas. Apeliantės nuomone, jos negalima kaltinti dėl aplinkybės, kad per gaisrą Kurakao muitinės institucijų archyve buvo prarasti būtent šios A formos. Kadangi archyvas buvo sunaikintas, nebegalima nustatyti, kokie dokumentai buvo muitinės institucijų byloje. Anot apeliantės, Bendrojo Teismo išvada, kad šiuos dokumentus kuratorius įteikė atsakovės delegacijos nariams, kai jie buvo apsilankę institucijoje, yra nelogiška. Jos manymu, dėl aprašytų įvykių, iš to negalima daryti išvados, kad A formų institucija neturėjo.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 174/18

2012 m. kovo 29 d.Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Isera & Scaldis Sugar SA, Philippe Bedoret and Co SPRL, Jean Rigot, Mathieu Vrancken prieš Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

(Byla C-154/12)

2012/C 174/27

Proceso kalba: prancūzų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Tribunal de première instance de Bruxelles

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovai: Isera & Scaldis Sugar SA, Philippe Bedoret and Co SPRL, Jean Rigot, Mathieu Vrancken

Atsakovė: Bureau d'intervention et de restitution belge (BIRB)

Prejudiciniai klausimai

Ar 2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamento (EB) 318/2006 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (1) 16 straipsnis, o šiuo metu 2007 m. spalio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1234/2007, nustatančios bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas (2), 51 straipsnis yra negaliojantis dėl to, kad cukrinių runkelių sektoriuje juo nustatomas 12,00 EUR už kvotinio cukraus toną gamybos mokestis:

— nes teisės aktų leidėjas tokios nuostatos priėmimo teisiniu pagrindu pasirinko buvusio EB sutarties 37 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą (po pakeitimo — SESV 43 straipsnio 2 dalis);

— nes teisės aktų leidėjas, pateisinęs mokestį kaip „bendro cukraus rinkų organizavimo“ išlaidas padengti skirtą priemonę, nors iš tikrųjų juo finansuojama tiesioginė pagalba ir (arba) numatyta užtikrinti 2006 m. cukraus reformos biudžeto neutralumą, aiškiai ir nedviprasmiškai nepaaiškino, kokiu pagrindu įvedamas mokestis, kaip to reikalaujama SESV 296 straipsnyje (iki pakeitimo — EB sutarties 253 straipsnis);

— nes cukrinių runkelių pramonė yra vienintelis sektorius, kuriam buvo nustatytas toks į bendrą ES biudžetą mokamas mokestis ir todėl turi būti laikoma, kad mokestis lemia esamų runkelių augintojų diskriminaciją buvusių augintojų atžvilgiu, taip pat cukrinių runkelių pramonės diskriminaciją bet kurio kito žemės ūkio ar ne žemės ūkio sektoriaus atžvilgiu;

— nes turi būti pripažinta, kad mokesčiu pažeidžiamas proporcingumo principas, kadangi jis nėra nei tinkamas, nei būtinas siekiant padengti bendro „cukraus“ rinkų organizavimo išlaidas, taip pat nėra proporcingas, palyginti su realiomis ir numanomomis bendro „cukraus“ rinkų organizavimo išlaidomis?

(1) OL L 58, p. 1.

(2) OL L 299, p. 1.
1.

Apeliantė teigia, kad Komisija ir Bendrasis Teismas klaidingai taikė SESV 101 straipsnio 1 dalį ir Reglamento Nr. 1/2003 (1) 23 straipsnio 2 dalį ir dėl to Dimon pripažino solidariai atsakinga už Agroexpansión padarytą pažeidimą. Apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė jos teisę į gynybą ir SESV 296 straipsnį, nes sprendime nustatė (beje, ex post facto) įrodymų standartą, kurį Komisija taikė sprendime (2). Todėl, kitoms įmonėms taikydamas palankesnį požiūrį, Bendrasis Teismas pažeidė Pagrindinių teisių chartijos 20 straipsnyje įtvirtintą vienodo požiūrio principą. Be to, Bendrasis Teismas negalėjo neatsižvelgti į aplinkybę, kad Komisija sprendime tinkamai nemotyvavo argumentų, susijusių su prezumpcijos atmetimu.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 65/6

2011 m. gruodžio 19 d.Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs prieš Paul Newey, vykdantį veiklą kaip Ocean Finance

(Byla C-653/11)

2012/C 65/13

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovas: Her Majesty's Commissioners of Revenue and Customs

Atsakovas: Paul Newey, vykdantis veiklą kaip Ocean Finance

Prejudiciniai klausimai

1. Kokią reikšmę šios bylos aplinkybėmis nacionalinis teismas turėtų teikti sutartims, atsakydamas į klausimą, kuris asmuo suteikė paslaugas PVM tikslais? Visų pirma ar sutartinė padėtis turi lemiamą reikšmę nustatant PVM už paslaugų teikimą padėtį?

2. Jeigu šios bylos aplinkybėmis sutartinė padėtis nėra lemiama, kokiomis aplinkybėmis nacionalinis teismas turėtų nukrypti nuo sutartinės padėties?

3. Visų pirma kiek šios bylos aplinkybėmis yra svarbu: a) tai, kad pagal sutartį paslaugas teikiantis asmuo yra visiškai kontroliuojamas kito asmens? b) tai, kad žinios apie verslą, komerciniai santykiai ir patirtis priskiriami kitam asmeniui, o ne tam, kuris sudaro sutartį? c) tai, kad visas esmines paslaugų dalis arba daugumą jų teikia kitas asmuo, o ne tas, kuris sudaro sutartį? d) tai, kad komercinė rizika dėl paslaugų teikimo patirti finansinių nuostolių ir prarasti reputaciją tenka kitam asmeniui, o ne tam, kuris sudaro sutartis? e) tai, kad pagal sutartį paslaugas teikiantis asmuo esmines dalis, būtinas šioms paslaugoms suteikti, įsigyja iš trečiojo asmens, kontroliuojančio pagal sutartį paslaugas teikiantį asmenį, ir tokiai subrangai trūksta tam tikrų komercinių požymių?

4. Ar šios bylos aplinkybėmis nacionalinis teismas turėtų nukrypti nuo sutarties analizės?

5. Jeigu atsakymas į 4 klausimą yra neigiamas, ar tokios schemos, kaip nagrinėjamoji šioje byloje, mokestinis rezultatas yra mokestinė nauda, kurios suteikimas prieštarautų Šeštosios direktyvos (1) tikslui, kaip antai nurodyta 2006 m. vasario 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Halifax Plc ir kt. prieš Commissioners of Customs and Excise, C-255/02, 74–86 punktuose?

6. Jeigu atsakymas į 5 klausimą yra teigiamas, kaip kitaip reikėtų apibūdinti tokią schemą, kuri nagrinėjama šioje byloje?

(1) 1977 m. gegužės 17 d. Šeštoji Tarybos direktyva 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo — Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 49/16

2011 m. lapkričio 30 d.Tribunal du travail de Bruxelles (Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Patricia Dumont de Chassart prieš Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

(Byla C-619/11)

2012/C 49/27

Proceso kalba: prancūzų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Tribunal du travail de Bruxelles

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Patricia Dumont de Chassart

Atsakovė: Onafts — Office national d'allocations familiales pour travailleurs salariés

Prejudicinis klausimas

Ar 1971 m. birželio 14 d. Tarybos Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 (1) dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, 79 straipsnio 1 dalimi pažeidžiami bendrieji lygybės ir nediskriminavimo principai, įtvirtinti, be kita ko, 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 14 straipsnyje, prireikus skaitomi kartu su Europos bendrijos steigimo sutarties konsoliduotos redakcijos 17, 39 ir (ar) 43 straipsniais, kai ji aiškinama taip, kad pagal ją draudimo, darbo pagal darbo sutartį ar savarankiško darbo laikotarpių lygiavertiškumo taisykles, numatytas 1971 m. birželio 14 d. Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, 72 straipsnyje, galima taikyti tik velioniui tėvui, o tai reiškia, kad pagal 1939 m. gruodžio 19 d. Konsoliduoto pašalpų šeimai įstatymo 56bis straipsnio 1 dalį likęs gyvas iš tėvų, neatsižvelgiant į jo pilietybę, esantis valstybės narės piliečiu ar patenkantis į 1971 m. birželio 14 d. Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, taikymo asmenų atžvilgiu sritį, 1939 m. gruodžio 19 d. Konsoliduoto pašalpų šeimai įstatymo 56bis straipsnio 1 dalyje nurodytu dvylikos mėnesių laikotarpiu dirbęs kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje, negali pateikti įrodymų, kad jis atitinka sąlygą, pagal kurią, kaip gavėjas, kaip tai suprantama pagal 1939 m. gruodžio 19 d. Konsoliduoto pašalpų šeimai įstatymo 51 straipsnio 3 dalies 1 punktą, per dvylika mėnesių iki mirties jis būtų galėjęs reikalauti šešių nustatyto dydžio mėnesinių pašalpų, nors likusiam gyvam iš tėvų, Belgijos arba kitos Europos Sąjungos valstybės narės piliečiui, kuris 1939 m. gruodžio 19 d. Konsoliduoto pašalpų šeimai įstatymo 56bis straipsnio 1 dalyje nurodytu dvylikos mėnesių laikotarpiu dirbo tik Belgijoje, tam tikrais atvejais dėl to, kad jis niekada nebuvo išvykęs iš Belgijos teritorijos, būtų leidžiama pateikti tokius įrodymus?

(1) OL L 149, p. 2.
1.

Ar konstatuotina „teisinga kompensacija“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29/EB 5 straipsnio 2 dalies b punktą, jei: a) teisių turėtojai, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 2001/29/EB 2 straipsnį, turi tik per kolektyvinio teisių administravimo asociaciją pareikštiną reikalavimą dėl teisingo atlyginimo tam, kuris pirmasis nacionalinėje teritorijoje komerciniais pagrindais ir atlygintinai paleidžia į apyvartą laikmenas, tinkamas jų kūriniams atgaminti, b) šis reikalavimas nepriklauso nuo to, ar į apyvartą paleidžiama perleidimu didmenininkams, fiziniams ar juridiniams asmenims naudoti ne asmeniniais tikslais, ar fiziniams asmenims naudoti asmeniniais tikslais, c) tačiau tas, kuris naudoja laikmenas atgaminimo tikslais remdamasis teisių turėtojo sutikimu arba prieš perleisdamas laikmenas galutiniam naudotojui jas vėl eksportuoja, turi teisę reikalauti iš kolektyvinio teisių administravimo asociacijos grąžinti atlyginimą?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 347/12

2011 m. rugsėjo 9 d.Audi AG ir Volkswagen AG apeliacinis skundas dėl 2011 m. liepos 6 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) sprendimo byloje T-318/09 Audi AG, Volkswagen AG prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)

(Byla C-467/11 P)

2011/C 347/18

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Apeliantės: Audi AG, Volkswagen AG, atstovaujamos Rechtsanwalt P. Kather

Kita proceso šalis: Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)

Apeliančių reikalavimai

— Panaikinti 2011 m. liepos 6 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-318/09.

— Panaikinti 2009 m. gegužės 14 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos pirmosios apeliacinės tarybos sprendimą byloje R 226/2007-1.

— Priteisti iš Vidaus rinkos derinimo tarnybos bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Skundžiamas Bendrojo Teismo sprendimas pažeidžia Reglamento Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (1) 7 straipsnio 1 dalies c punktą, nes netinkamai buvo taikytina materialinė Bendrijos teisė. Žymuo TDI nėra apibūdinantis. Bendrasis Teismas neteisingai manė, kad suinteresuotoji visuomenė iš karto ir be kitokių svarstymų žymenį TDI suvokia kaip techninės charakteristikos santrumpą. Toks teiginys nėra teisingas, nes, pirma, TDI nėra santrumpa, ir, antra, tokiai santrumpai egzistuoja daug ilgų formų. Todėl reikalavimas suvokti „iš karto ir be kitokių svarstymų“ nėra tenkinamas. Be to, apeliantės mano, kad buvo pažeistas Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje įtvirtintas faktų nagrinėjimo savo iniciatyva principas, nes VRDT neįrodė, jog egzistuoja absoliuti apsaugos kliūtis.

Buvo pažeistas vienodo požiūrio principas, nes tarp žymens TDI ir įregistruotų žymenų CDI ir HOl yra tiesioginis ir konkretus ryšys, todėl jie turi būti vienodai vertinami, tačiau jie nėra vienodai vertinami, nes TDI nebuvo įregistruotas.

Skundžiamas sprendimas taip pat pažeidžia Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 3 dalį, nes, pirma, nebūtina pateikti įrodymo dėl prekių ženklo įsitvirtinimo visoje Bendrijoje ir, antra, Bendrasis Teismas teisiškai klaidingai įvertino faktines aplinkybes. Įrodymo nebūtina pateikti, nes Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsniui gali būti taikoma Teisingumo Teismo sprendime „Pago“ (2) dėl 9 straipsnio suformuluota praktika. Be to, atitinkami įsitvirtinimo įrodymai buvo pateikti, bet Bendrasis Teismas juos klaidingai teisiškai įvertino. Bendrasis Teismas neatsižvelgė į nacionalinių registracijų įrodomąjį poveikį, o atlikdamas teisinį vertinimą, — į didelę rinkos dalį ir didelius TDI automobilių pardavimus, o kartu ir į su tuo susijusį reklamos poveikį.

Galiausia Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nuspręsdamas, kad žymuo TDI nėra naudojamas kaip prekių ženklas. Tokia išvada yra neteisinga ir neatitinka Bendrijos teisės, nes žymuo TDI naudojamas kaip prekių ženklas visomis naudojimo formomis.

(1) 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1).

(2) 2009 m. spalio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimas byloje Pago International, C-301/07, Rink. p. I-9429.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 311/25

2011 m. rugpjūčio 16 d.High Court of Ireland (Airija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Margaret Kenny ir kt. prieš Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance, Commissioner of An Garda Síochána

(Byla C-427/11)

2011/C 311/41

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Ireland

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantai: Margaret Kenny ir kt.

Kitos proceso šalys: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Minister for Finance, Commissioner of An Garda Síochána

Prejudiciniai klausimai

1. Ar aplinkybėmis, kai prima facie yra netiesioginė diskriminacija dėl darbo užmokesčio, draudžiama EB 141 straipsniu (dabar — SESV 157 straipsnis) ir Tarybos direktyva 75/117/EEB (1), darbdavys, norėdamas įrodyti objektyvų pateisinimą, turi pateikti: a) pateisinimą dėl referencinių asmenų perkėlimo į jų užimamas darbo vietas, b) didesnio darbo užmokesčio referenciniams asmenims mokėjimo pateisinimą arba c) mažesnio darbo užmokesčio apeliantams mokėjimo pateisinimą?

2. Ar aplinkybėmis, kai prima facie yra netiesioginė diskriminacija dėl darbo užmokesčio, darbdavys, norėdamas įrodyti objektyvų pateisinimą, turi pateikti pateisinimą dėl: a) konkrečių apeliantų minėtų referencinių asmenų ir (arba) b) referencinių asmenų darbo vietų bendrą pobūdį?

3. Teigiamai atsakius į 2 klausimo b punktą, ar objektyvus pateisinimas gali būti įrodytas, nepaisant to, kad toks pateisinimas netaikomas pasirinktiems referenciniams asmenims?

4. Ar, atsižvelgiant į Bendrijos teisę, Labour Court klydo pripažindamas, kad galima būtų atsižvelgti į „gerų darbo santykių interesus“, nustatant, ar darbdavys galėtų objektyviai pateisinti nevienodą darbo užmokesčio mokėjimą?

5. Ar aplinkybėmis, kai prima facie yra netiesioginė diskriminacija dėl darbo užmokesčio, gali būti įrodytas objektyvus pateisinimas remiantis kitos proceso šalies darbo santykių interesais? Ar tokie interesai susiję su objektyvaus pateisinimo analize?

(1) 1975 m. vasario 10 d. Tarybos direktyva 75/117/EEB dėl valstybių narių įstatymų, skirtų vienodo vyrų ir moterų darbo užmokesčio principo taikymui, suderinimo (OL L 45, 1975 2 19, p. 19; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 179).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 311/29

2011 m. rugpjūčio 31 d.SNIA SpA pateiktas apeliacinis skundas dėl 2011 m. birželio 16 d. Bendrojo Teismo (šeštoji išplėstinė kolegija) priimto sprendimo byloje T-194/06 SNIA prieš Komisiją

(Byla C-448/11)

2011/C 311/47

Proceso kalba: italų

Šalys

Apeliantė: SNIA SpA, atstovaujama avvocati A. Santa Maria, C. Biscaretti di Ruffia ir E. Gambaro

Kita proceso šalis: Europos Komisija

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti sprendimą, kuriuo buvo atmestas SNIA S.p.A. ieškinys ir todėl pripažinti, jog 2006 m. gegužės 3 d. Komisijos sprendimas C(2006) 1766 galutinis, negalioja tiek, kiek SNIA S.p.A. priskiriama jo adresatams ir solidariai su Caffaro S.r.l. įpareigojama sumokėti 1,078 milijonų eurų baudą;

— nepatenkinus pirmojo reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų naują sprendimą atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo nagrinėjant šią apeliacinę bylą pateiktas gaires ir kriterijus;

— bet kuriuo atveju priteisti iš Komisijos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Pateikdama pirmąjį pagrindą SNIA nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisinę klaidą, nes automatiškai pripažino, jog SNIA buvo atsakinga dėl susiliejimo su Caffaro S.p.A., ir neteisingai taikė principus, susijusius su atsakomybės priskyrimu konkurencijos srityje, ypač atsižvelgiant į taip vadinamąjį „ekonominio tęstinumo“ kriterijų, ir su įrodinėjimo našta. Apeliantės nuomone, bylą pirmoje instancijoje nagrinėjęs teismas taip pat klaidingai kvalifikavo faktus ir iškraipė kai kuriuos įrodymus.

Pateikdama antrąjį pagrindą apeliantė teigia, kad skundžiamame sprendime nebuvo nustatyta, ar pranešimas apie kaltinimus suderinamas su ginčijamu sprendimu tiek, kiek tai susiję su SNIA ir Caffaro S.p.A. susiliejimu. Konkrečiai kalbant, reikia nurodyti, kad apeliantė tvirtina, jog Bendrasis Teismas pažeidė ir klaidingai taikė Reglamento (EB) 1/2003 (1) 27 straipsnį, pažeidė jos teisę į gynybą, neteisingai teisiškai kvalifikavo faktus ir įrodymus.

Trečiuoju pagrindu apeliantė tvirtina, kad buvo klaidingai taikytas SESV 296 straipsnis bei klaidingai įvertinti įrodymai iškraipant jų turinį ir apimtį bei pažeista teisė į gynybą. Konkrečiai kalbant, reikia nurodyti, jog apeliantė skundžia sprendimą dėl to, kad jame nebuvo pripažinta, jog ginčijamo sprendimo motyvai buvo nepakankami ir prieštaringi tiek, kiek jame nustatyta SNIA solidari atsakomybė. Be to, apeliantė teigia, jog sprendimo turinys „iškreiptas“ bei pažeista jos teisė į gynybą, nes Bendrasis Teismas pripažino jos atsakomybę remdamasis įrodymais, dėl kurių SNIA neturėjo galimybės pateikti savo nuomonės nei per administracinę procedūrą nei bylą nagrinėjant pirmojoje instancijoje.

(1) OL L 1, 2003, p. 1.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 282/14

2011 m. liepos 19 d.Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Tate & Lyle Investments Ltd prieš Belgische Staat, dalyvaujant Syral Belgium NV

(Byla C-384/11)

2011/C 282/26

Proceso kalba: olandų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgija)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Tate & Lyle Investments Ltd

Atsakovė: Belgische Staat (Belgijos valstybė)

Kita proceso šalis: Syral Belgium NV

Prejudicinis klausimas

Ar SESV 63 straipsniui (anksčiau — EB sutarties 56 straipsnis) prieštarauja valstybės narės įstatymas, pagal kurį akcinė bendrovė rezidentė, turinti mažiau kaip 10 % kitos bendrovės rezidentės akcijų, kurios vis dėlto vertinamos bent 1,2 milijono eurų, apmokestinama 10 % tarifo mokesčiu prie šaltinio, bet šis mokestis prie šaltinio įskaitomas į Belgijoje mokėtiną pelno mokestį ir galimas skirtumas grąžinamas, be to, tokia bendrovė gali prireikus reikalauti taikyti mokesčių teisės normą („galutinai apmokestintos pajamos“), pagal kurią galima sumažinti apmokestinimo pagrindą ir su akcijomis susijusias išlaidas, tačiau kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje įsteigtoms bendrovėms, gaunančioms dividendus ar jiems prilyginamas sumas dėl to, kad taip pat turi bendrovės rezidentės akcijų, taikomas 10 % tarifo mokestis prie šaltinio (mokestis už pajamas, gautas iš akcijų ir paskolinto kapitalo) yra galutinis ir negrąžinamas bei negali būti sumažintas remiantis minėta mokesčių teisės norma („galutinai apmokestintos pajamos“)?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 226/16

2011 m. gegužės 25 d.Supreme Court of the United Kingdom (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Regina (David Edwards, Lilian Pallikaropoulos prašymu) prieš Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Byla C-260/11)

2011/C 226/30

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Supreme Court of the United Kingdom (Jungtinė Karalystė)

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantai: David Edwards, Lilian Pallikaropoulos

Šalys, prieš kurias paduotas apeliacinis skundas: Environment Agency, First Secretary of State, Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Prejudiciniai klausimai

1. Kaip nacionalinis teismas turėtų spręsti klausimą dėl bylinėjimosi išlaidų priteisimo iš visuomenės nario, kurio ieškinys su aplinkos apsauga susijusioje byloje atmestas, atsižvelgiant į Orhuso konvencijos 9 straipsnio 4 dalies, įgyvendintos Direktyvos 85/337/EEB (1) 10a straipsniu ir Direktyvos 96/61/EEB (2) 15a straipsniu (toliau — direktyvos), reikalavimus?

2. Ar klausimas dėl to, ar bylinėjimosi išlaidos nėra „pernelyg didelės“, kaip tai suprantama pagal Orhuso konvencijos 9 straipsnio 4 dalį, įgyvendintą direktyvomis, turėtų būti sprendžiamas remiantis objektyviais kriterijais (atsižvelgiant, pavyzdžiui, į „eilinio“ visuomenės nario galimybę padengti bylinėjimosi išlaidas, kurios gali būti jam priteistos), ar subjektyviais kriterijais (atsižvelgiant į konkretaus ieškovo turimas lėšas), ar taikant kartu šiuos dviejų tipų kriterijus?

3. Ar vis dėlto šį klausimą reikia spręsti visiškai remiantis valstybių narių nacionaline teise su sąlyga, kad būtų pasiektas direktyvose numatytas rezultatas, t. y. kad atitinkama procedūra nebūtų „pernelyg brangi“?

4. Vertinant, ar procedūra yra „pernelyg brangi“, ar svarbu tai, jog ieškovui faktiškai nebuvo užkirstas kelias pareikšti ieškinį ar tęsti pradėtą procesą?

5. Ar nagrinėjant a) apeliacinį skundą arba b) antrąjį apeliacinį skundą šių klausimų atžvilgiu galima laikytis kitokio požiūrio nei tas, kuris būtinas pirmojoje instancijoje?

(1) 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyva 85/337/EEB (OL L 175, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 1 t., p. 248).

(2) 1996 m. rugsėjo 24 d. Tarybos direktyva 96/61/EB (OL L 257, p. 26; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 3 t., p. 80).