ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Be to, Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 dalį aiškinant taip, kad sąvokos „darbo sąlygos“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, apibrėžtis neapima terminuotos darbo sutarties nutraukimo sąlygų, nepaisant šia nuostata siekiamo tikslo, būtų sumažinta pagal terminuotas sutartis dirbančių darbuotojų apsauga nuo diskriminacijos.

Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio Direktyvos 1999/70 dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo priede, 4 punktą reikia aiškinti taip, kad juo draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos pagal „interinidad“ (trumpalaikę) darbo sutartį įdarbintas darbuotojas neturi jokios teisės į kompensaciją nutraukiant darbo sutartį, nors tokia kompensacija sumokama, be kita ko, panašiems pagal neterminuotas darbo sutartis dirbantiems darbuotojams. Vien tai, kad toks darbuotojas dirbo pagal „interinidad“ darbo sutartį, negali būti laikoma objektyvia priežastimi, galinčia pateisinti atsisakymą šiam darbuotojui sumokėti minėtą kompensaciją.

Egzistuoja skirtingas pagal terminuotas ir neterminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų vertinimas, jeigu, priešingai nei pagal neterminuotas darbo sutartis dirbantys darbuotojai, pagal „interinidad“ darbo sutartis dirbantys darbuotojai neturi jokios teisės į kompensaciją nutraukiant su jais sudarytas darbo sutartis, nepriklausomai nuo išdirbto laiko.

Be to, rėmimasis vien tuo, kad viešojo administravimo įstaigų darbuotojų darbas yra laikinas, negali būti objektyvi priežastis, kaip ji suprantama pagal Bendrojo susitarimo 4 punkto 1 ir (arba) 4 dalis (‑į). Iš tiesų pripažinus, kad vien to, jog darbo santykiai yra laikini, pakanka, siekiant pateisinti nevienodą pagal terminuotas ir neterminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų vertinimą, Direktyvos 1999/70 ir Bendrojo susitarimo tikslai netektų prasmės ir taip būtų išlaikyta pagal terminuotas darbo sutartis dirbantiems darbuotojams nepalanki situacija.

(žr. 36, 47, 52 punktus ir rezoliucinės dalies 2 dalį)
Direktyva 93/13 dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais aiškintina taip, kad pagal ją draudžiamos tokios valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias teismas, į kurį kreiptasi dėl mokėjimo įsakymo vykdymo, negali ex officio vertinti pardavėjo ar tiekėjo ir vartotojo sudarytoje sutartyje esančios sąlygos nesąžiningumo, jeigu institucija, kuriai teikiamas pareiškimas dėl mokėjimo įsakymo išdavimo, neturi įgaliojimų atlikti tokio vertinimo.

Iš tiesų, jeigu mokėjimo įsakymo procedūros sistemos eiga ir ypatumai yra tokie, kad, nesant aplinkybių, kuriomis teisėjo dalyvavimas privalomas, ši procedūra užbaigiama be galimybės patikrinti, ar pardavėjo arba tiekėjo ir vartotojo sudarytoje sutartyje nėra nesąžiningų sąlygų, todėl, jeigu teismas, į kurį kreiptasi dėl mokėjimo įsakymo vykdymo, neturi įgaliojimų ex officio vertinti, ar yra tokių sąlygų, vartotojo atžvilgiu gali būti priimtas vykdomasis dokumentas, ir jis jokiame proceso etape negalės pasinaudoti garantija, kad toks vertinimas bus atliktas. Tokios teisės nuostatos gali pakenkti Direktyvoje 93/13 numatytų teisių apsaugos veiksmingumui. Veiksmingą šių teisių apsaugą galima užtikrinti tik jeigu pagal valstybės narės proceso sistemą, vykstant mokėjimo įsakymo procedūrai arba mokėjimo įsakymo vykdymo procedūrai, galima ex officio patikrinti, ar pardavėjo arba tiekėjo ir vartotojo sudarytoje sutartyje nėra galimai nesąžiningų sąlygų.

Šios išvados nepaneigia tai, kad pagal valstybės narės proceso teisę institucijos, kuriai teikiamas pareiškimas dėl mokėjimo įsakymo išdavimo, priimtas sprendimas turi res judicata galią ir pripažįstama, kad jo padariniai yra analogiški teismo sprendimo padariniams. Neatrodo, kad teisės nuostatos dėl res judicata principo įgyvendinimo tvarkos vykstant mokėjimo įsakymo procedūrai atitinka veiksmingumo principą, nes dėl jų, vykstant pardavėjų ar tiekėjų inicijuotoms procedūroms, kuriose vartotojai yra atsakovai, tampa neįmanoma arba pernelyg sudėtinga vartotojams taikyti apsaugą, kurią jiems siekiama suteikti Direktyva 93/13.

(žr. 40, 41, 43, 45–47, 48, 54, 55 punktus ir rezoliucinę dalį)
Byla C‑151/14

Europos Komisija

prieš

Latvijos Respubliką

„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas — SESV 49 straipsnis — Įsisteigimo laisvė — Notarai — Pilietybės sąlyga — SESV 51 straipsnis — Dalyvavimas vykdant viešosios valdžios funkcijas“

Santrauka – 2015 m. rugsėjo 10 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas

Įsisteigimo laisvė – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Su viešosios valdžios funkcijų vykdymu susijusi veikla – Notaro veikla – Netaikymas – Pilietybės sąlyga asmenims, norintiems verstis notaro profesine veikla – Neleistinumas

(SESV 49 straipsnis ir 51 straipsnio pirma pastraipa)

Valstybė narė, kurios teisės aktuose numatyta pilietybės sąlyga asmenims, norintiems verstis notaro profesine veikla, nevykdo įsipareigojimų pagal SESV 49 straipsnį, jeigu pagal šios valstybės narės teisės sistemą notarams priskirta veikla neapima dalyvavimo vykdant viešosios valdžios funkcijas, kaip tai suprantama pagal SESV 51 straipsnio 1 dalį.

Pirma, autentiškumo tvirtinimo veikla apibūdinama kaip notaro pareiga patikrinti, be kita ko, ar įvykdytos visos įstatymuose nustatytos dokumento sudarymo sąlygos. Be to, tvirtinamas tik šalių laisva valia sudarytų dokumentų ar sutarčių autentiškumas, o notaro dalyvavimas neatsiejamas nuo išankstinio šalių sutikimo. Taip pat, nors nustatant notaro pareigą tikrinti, siekiama bendrojo intereso tikslo, vien šio tikslo siekimu negalima pateisinti to, kad jam pasiekti būtinos prerogatyvos būtų suteikiamos tik notarams, kurie yra atitinkamos valstybės narės piliečiai, ir to nepakanka, kad veikla būtų laikoma susijusia su tiesioginiu ir konkrečiu dalyvavimu vykdant viešosios valdžios funkcijas. Piliečių parašų tikrumo tvirtinimas, kai piliečiai naudojasi savo įstatymų leidybos iniciatyvos teise, juo labiau negali būti laikomas dalyvavimu vykdant viešosios valdžios funkcijas.

Antra, dėl kitų notarams priskirtų kitų funkcijų pasakytina, kad funkcijos paveldėjimo srityje vykdomos arba remiantis bendru sutarimu, arba kaip parengiamojo pobūdžio funkcijos prižiūrint teismui, todėl jos savaime negali būti vertinamos kaip susijusios su tiesioginiu ir konkrečiu dalyvavimu vykdant viešosios valdžios funkcijas. Be to, notaro įgaliojimai santuokos nutraukimo srityje, kurie priklauso išimtinai nuo šalių valios, o jeigu šalių bendro sutarimo nėra, neturi jokios įtakos teismo prerogatyvai, visiškai nesusiję su tiesioginiu ir konkrečiu dalyvavimu vykdant viešosios valdžios funkcijas.

Galiausiai, kiek tai susiję su specialiu notarų statusu pagal nacionalinės teisės sistemą, reikia pažymėti, kad, norint patikrinti, ar notarų vykdomai veiklai taikoma SESV 51 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta leidžianti nukrypti nuostata, reikia atsižvelgti į pačios veiklos pobūdį, o ne į minėtą statusą. Šiuo klausimu pasakytina, kad notarai savo profesine veikla verčiasi konkurencijos sąlygomis, o tai nebūdinga viešosios valdžios funkcijų vykdymui.

(žr. 57, 58, 60, 63, 67, 70, 73, 74, 76, 77 punktus)
SESV 110 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo nedraudžiama valstybei narei įvesti motorinių transporto priemonių mokesčio, kuriuo apmokestinamos tiek įvežtos naudotos transporto priemonės, kai jos pirmą kartą įregistruojamos toje valstybėje narėje, tiek minėtoje valstybėje narėje jau įregistruotos transporto priemonės, kai pirmą kartą toje valstybėje narėje perrašoma nuosavybės teisė į jas.

Iš tikrųjų tokia apmokestinimo tvarka yra neutrali konkurencijos tarp naudotų motorinių transporto priemonių iš kitų valstybių narių ir panašių nacionalinių be mokesčio atitinkamoje valstybėje narėje jau įregistruotų transporto priemonių požiūriu.

Vis dėto SESV 110 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama valstybei narei atleisti nuo šio mokesčio jau įregistruotas transporto priemones, už kurias sumokėtas anksčiau galiojęs mokestis, pripažintas nesuderinamu su Sąjungos teise.

Iš tikrųjų tokio atleidimo nuo mokesčio negali atstoti šio mokesčio grąžinimas su palūkanomis.

Be to, jis lemia tai, kad kol galiojo ankstesnis mokestis, pripažintas nesuderinamu su Sąjungos teise, nagrinėjamas mokestis nemokamas pirmą kartą perrašant nuosavybės teisę į nacionalines naudotas motorines transporto priemones, įregistruotas atitinkamoje valstybėje narėje, nors toks mokestis tebebuvo renkamas šioje valstybėje narėje registruojant panašias motorines transporto priemones iš kitų valstybių narių. Tokiu atleidimu nuo mokesčio sudaromos palankesnės nacionalinių naudotų transporto priemonių pardavimo sąlygos ir atgrasoma nuo panašių naudotų transporto priemonių importo.

Be to, registruojant motorinę transporto priemonę renkamas mokestis įeina į šios transporto priemonės vertę. Taigi, kai valstybėje narėje už mokestį įregistruota transporto priemonė vėliau šioje valstybėje perparduodama kaip naudota transporto priemonė, jos rinkos kaina apima registracijos mokesčio likutį. SESV 110 straipsnis pažeidžiamas, jeigu registracijos mokesčio už įvežtą naudotą to paties tipo, tų pačių charakteristikų ir to paties nusidėvėjimo transporto priemonę suma yra didesnė už minėtą mokesčio likutį. Dėl tokios skirtingos mokestinės naštos kyla grėsmė, kad bus sudaromos palankesnės nacionalinių naudotų transporto priemonių pardavimo sąlygos ir atgrasoma nuo panašių naudotų transporto priemonių importo.

Kadangi anksčiau galiojusio mokesčio, rinkto registruojant nacionalines naudotas motorines transporto priemones ir pripažinto nesuderinamu su Sąjungos teise, suma turi būti grąžinta kartu su palūkanomis, taip atkuriant iki jo surinkimo buvusią situaciją, šis mokestis nebeturi būti laikomas įeinančiu į šių transporto priemonių vertę. Todėl šio mokesčio likutis, įeinantis į naudotų nacionalinių transporto priemonių, įregistruotų minėtu laikotarpiu, vertę, lygus nuliui, taigi yra neišvengiamai mažesnis negu registracijos mokestis už įvežtą naudotą to paties tipo, tų pačių charakteristikų ir to paties nusidėvėjimo transporto priemonę. Tokia situacija nesuderinama su SESV 110 straipsniu.

(žr. 43, 47–51 punktus ir rezoliucinę dalį)
Reglamento Nr. 785/2004 dėl draudimo reikalavimų oro vežėjams ir orlaivių naudotojams 3 straipsnio g punktas turi būti aiškinamas taip, kad Bendrijos oro vežėjui priklausančio sraigtasparnio keleivis, kuris vežamas pagal sutartį, sudarytą tarp jo darbdavio ir šio oro vežėjo siekiant atlikti tam tikrą darbą, yra keleivis, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą. Iš tiesų, kadangi minėtas keleivis nevykdė orlaivio valdymo užduočių, jis nepriskirtinas prie orlaivio įgulos narių. Be to, to, kad minėtas keleivis turėjo užduotį piloto nurodymu atidaryti duris, nepakanka, kad būtų galima jį pripažinti kabinos įgulos nariu, nes pilotas gali duoti nurodymus visiems orlaivyje esantiems asmenims, įskaitant ir keleivius.

(žr. 27–31 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
51

Dėl to, kad apeliantė, remdamasi 1983 m. birželio 7 d. Sprendimu Musique Diffusion française ir kt. / Komisija (100/80–103/80, EU:C:1983:158), kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad šis nepatikrino, ar skirta bauda yra proporcinga ne tik bendrai grupės apyvartai, bet ir pažeidimo mastui, pakanka konstatuoti, kad Bendrasis Teismas teisingai taikė šią teismo praktiką, nes atsižvelgė ne tik į bendrą grupės apyvartą, bet ir į kartelio dalyvių, įskaitant PROAS, greitai įsiskverbiančio bitumo pardavimus. Be to, apeliantė neginčijo skundžiamo sprendimo 315, 316 ir 322 punktų, kuriuose nurodyta, kad PROAS dalyvavo darant pažeidimą vienuolika metų ir septynis mėnesius. Ji taip pat neginčijo to, kad Komisija padidino bazinį baudos dydį, siekdama atsižvelgti į šį ilgą dalyvavimo darant pažeidimą laikotarpį.
86

Be to, apeliacinėje byloje priimdamas sprendimą teisės klausimais Teisingumo Teismas negali teisingumo sumetimais savo vertinimu pakeisti Bendrojo Teismo įgyvendinant savo neribotą jurisdikciją pateikto vertinimo dėl įmonėms už Sąjungos teisės pažeidimą skirtų baudų dydžio. Taigi tik tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad sankcijos dydis yra ne tik netinkamas, bet ir toks didelis, kad jį būtų galima laikyti neproporcingu, reikėtų konstatuoti, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą dėl to, kad baudos dydis yra netinkamas (be kita ko, žr. 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimo Quinn Barlo ir kt. / Komisija, C‑70/12 P, EU:C:2013:351, 57 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
55

Primintina, kad Sąjungos teismo padarytas pažeidimas, susijęs su Chartijos 47 straipsnio antra pastraipa, kurioje reikalaujama teismui pateiktas bylas išnagrinėti per kuo trumpesnį laiką, turi būti vertinamas pateikus Bendrajam Teismui ieškinį dėl žalos atlyginimo, nes tai yra veiksminga teisių gynimo priemonė. Iš to matyti, kad reikalavimas atlyginti žalą, atsiradusią dėl Bendrojo Teismo pareigos išnagrinėti bylą per kuo trumpesnį laiką nesilaikymo, negali būti Teisingumo Teismui pateiktas tiesiogiai su apeliaciniu skundu; jis turi būti pateiktas pačiam Bendrajam Teismui (Sprendimo Telefónica ir Telefónica de España / Komisija, C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, 66 punktas, Sprendimo ICF / Komisija, C‑467/13 P, EU:C:2014:2274, 57 punktas ir Sprendimo Guardian Industries ir Guardian Europe / Komisija, C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, 17 ir 18 punktai).
4.

Jei į 3 klausimą būtų atsakyta taip, kad reikia taikyti Direktyvą 2006/114, kokios pagrindinės sąlygos turi būti tenkinamos, kad Stockholms tingsrätt nagrinėjamos priemonės (produkto pavadinimo, numerio ir ATC kodo naudojimas ar priskyrimas vaistui, fiksuotos kainos taikymas vaistui, informacijos apie vaistą teikimas Nacionaliniam medžiagų registrui, skirtam vaistams (NPL registras), NPL identifikacinio numerio suteikimas vaistui, informacinio biuletenio apie vaistą ir su juo susijusių duomenų platinimas naudojant elektroninę sveikatos priežiūros paslaugų užsisakymo paslaugą ir pačios įmonės tinklalapį, informacijos apie vaistą teikimas nacionalinės prekybos organizacijos leidinyje, informacijos apie vaistą teikimas Centriniame vaistinių produktų registre (Apotekets Centrala Artikelregistre (ACA)) ir susijusiame registre (JACA), informacijos apie vaistą teikimas kitoje nacionalinėje duomenų bazėje, skirtoje vaistams (SIL), informacijos teikimas naudojantis vaistinių terminalo sistema (ATS) ar panašia paskirstymo sistema, informacijos apie pačios įmonės ar konkuruojančio tiekėjo vaistą teikimas susirašinėjant gydytojų ir pacientų organizacijoms, vaisto reklama, priemonės, susijusios su tam tikro vaisto ir su juo konkuruojančių vaistų farmaciniais patikrinimais, nepranešimas apie dokumentuose nustatytus svarbius skirtumus tarp produktų, nepranešimas apie vaisto sudedamąsias dalis ir apie Läkemedelsverket (Švedijos vaistų agentūra) pateiktą vaisto įvertinimą, sveikatos priežiūros tarnybos neinformavimas apie Läkemedelsverket patariamosios mokslo tarybos atliktą konkuruojančių produktų vertinimą, fiksuotos vaisto kainos išlaikymas, trijų mėnesių receptų galiojimo termino nustatymas, vaisto išdavimas vaistinėje vietoje konkuruojančio vaisto, nepaisant to, kad pacientas turi to konkuruojančio vaisto receptą, ir kliudymas rinkoje perduoti standartizuotus preparatus, skirtus konkuruojantiems vaistams, įskaitant tai, kad tam tikros vaistinės atsisako tiekti konkuruojantį vaistą, ir tai, kad taikoma fiksuota kaina kaip dalis sistemos, pagal kurią už vaistus galima gauti kompensacijas be išankstinio nacionalinės institucijos sprendimo) būtų reklama, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2006/114?“
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant, pirma, Comité d’entreprise de Nortel Networks SA (toliau – NNSA) (NNSA darbo taryba) ir kt. ginčą su C. Rogeau, veikiančiu kaip likvidatoriumi Prancūzijoje NNSA iškeltoje šalutinėje bankroto byloje (toliau – šalutinė byla), dėl ieškinio dėl, be kita ko, išeitinių išmokų išmokėjimo ir, antra, C. Rogeau, veikiančio kaip likvidatoriaus šalutinėje byloje, ginčą su A. R. Bloom, A. M. Hudson, S. J. Harris ir C. J. Wilkinson Hill, veikiančiais kaip bendrais administratoriais (angl. joint administrators, toliau – bendri administratoriai) Jungtinėje Karalystėje NNSA iškeltoje pagrindinėje bankroto byloje (toliau – pagrindinė byla), dėl prašymo įtraukti į bylą trečiuosius asmenis.
69

Be to, reikia konstatuoti, kad, privertus valstybę narę be išlygų pripažinti vairuotojo pažymėjimo galiojimą, tokioje situacijoje, kaip susiklosčiusi pagrindinėje byloje, būtų prieštaraujama Sąjungos bendrojo intereso dėl kelių eismo saugos gerinimo tikslui, kurio būtent siekiama Direktyva 2006/126 (šiuo klausimu žr. Sprendimo Glatzel, C‑356/12, EU:C:2014:350, 51 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
19

Atsižvelgiant į 2011 m. kovo 8 d. K. Gruber pateiktus prieštaravimus, šis sprendimas dėl PAV yra ginčytinas, nes duomenys ir priemonės, panaudoti apskaičiuojant rizikos, kurią šis prekybos centras gali kelti sveikatai, nebuvimą, buvo netikslūs. Be to, K. Gruber, kuri, kaip kaimynė, neturėjo teisės pateikti skundo dėl tokios rūšies sprendimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nurodė, kad šio sprendimo kopija jai buvo įteikta tik po to, kai jis jau buvo priimtas.
63

Trečiuoju savo apeliacinio skundo pagrindu Versalis ir Eni kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad šis klaidingai ir prieštaringai taikė teismo praktikoje įtvirtintą principą, susijusį su būtinybe aiškiai atsiriboti nuo kartelio tam, kad pažeidimas nebūtų inkriminuotas, ir pažeidė in dubio pro reo principą, kai skundžiamo sprendimo 173 punkte nusprendė, kad EniChem (dabar [konfidencialu]) dalyvavo 1993 m. birželio 12 ar 13 d. Florencijoje vykusiame susitikime, o to paties sprendimo 183 punkte – kad 2002 m. vykusių susitikimų, kuriuose dalyvavo Polimeri Europa (dabar Versalis), pobūdis buvo antikonkurencinis. Be to, Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, kai sutikdamas su Komisijos teiginiu konstatavo, kad abiejų 2002 m. vykusių susitikimų pobūdis buvo antikonkurencinis. Todėl darydamas išvadą, kad EniChem ir Polimeri Europa dalyvavo kartelyje per visą jo laikotarpį, t. y. nuo 1993 m. gegužės mėn. iki 2002 m. gegužės mėn., Bendrasis Teismas ne tik pateikė klaidingą vertinimą, bet ir neatliko teisminės kontrolės iš esmės.
7

2011 m. spalio 25 d. raštu Komisija, be kita ko, patikslino, kad ginčijamas sprendimas buvo grindžiamas SESV 266 straipsniu. Be to, ji nurodė, kad ji neprivalėjo mokėti delspinigių, bet iš teismų praktikos išplaukia jos pareiga mokėti kompensacines palūkanas remiantis sprendimu dėl panaikinimo.
17

Pagaliau Įstatymo Nr. 1/2013 antrojoje pereinamojo laikotarpio nuostatoje nurodoma: „Delspinigių pagal hipoteka užtikrintas pagrindinio gyvenamojo būsto paskolos sutartis apribojimas, numatytas 3 straipsnio 2 dalyje, taikomas hipoteka užtikrintiems sandoriams, sudarytiems įsigaliojus šiam įstatymui. Be to, šis apribojimas taikomas delspinigiams, kurie buvo numatyti iki šio įstatymo įsigaliojimo sudarytose paskolos sutartyse, užtikrintose hipoteka įkeičiant įprastinį gyvenamąjį būstą, tačiau kurie tampa mokėtini jau įsigaliojus šiam įstatymui, taip pat tiems delspinigiams, kurie, nors ir tapo mokėtini, tačiau šią įsigaliojimo dieną dar nebuvo sumokėti. Išieškojimo ar pardavimo iš varžytinių procedūrose, kurios pradėtos, bet nesibaigė iki šio įstatymo įsigaliojimo, ir tose procedūrose, per kurias jau buvo nustatyta suma, dėl kurios prašoma pradėti priverstinį išieškojimą ar pardavimą iš varžytinių, teismo pareigūnas arba notaras išieškotojui suteikia 10 dienų perskaičiuoti šią sumą pagal ankstesnės pastraipos nuostatas.“
25

Be to, iš paaiškinimų, pateiktų sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir per posėdį, matyti, kad prieš išgręžiant tiriamąjį gręžinį negalima tiksliai nustatyti, ar iš tiesų yra angliavandenilių. Toks gręžinys išgręžiamas siekiant patikrinti, ar yra angliavandenilių, ir prireikus nustatyti jų kiekį bei atlikus bandomąją gavybą patikrinti, ar galima vykdyti jų komercinę gavybą. Taigi, tik remiantis tiriamuoju gręžiniu galima nustatyti angliavandenilių kiekį, kuris gali būti išgaunamas kasdien. Be to, angliavandenilių kiekį, numatytą išgauti per bandymą, ir bandymo trukmę apriboja techniniai poreikiai, kurių kyla iš tikslo įrodyti telkinio tinkamumą.
21

2006 m. lapkričio 24 d. sprendimu Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia pritarė pirmajam nurodytam pagrindui. Remdamasis susijusiomis Įstatyminio dekreto Nr. 157/1995 5 straipsnio 2 dalies h punkto ir Įstatyminio dekreto Nr. 163/2006 19 ir 34 straipsnių nuostatomis šis teismas nurodė, kad net jeigu šio nuostatos netaikytinos ratione temporis, tokioms valstybinėms įstaigoms kaip Azienda formaliai draudžiama dalyvauti viešojo pirkimo konkursuose; be to, esant nustatytoms sąlygoms, sutartys su jomis gali būti sudaromos tik tiesiogiai. Iš tikrųjų Azienda, kaip valstybės įstaiga, kurios vienintelė paskirtis yra valdyti Florencijos valstybinę ligoninę, negalėjo laisvos konkurencijos sąlygomis varžytis su privačiais asmenimis.
12

Ceseda L. 512‑1 straipsnyje numatyta: „I. Užsienietis, kuris įpareigotas išvykti iš Prancūzijos teritorijos ir nustatytas L. 511‑1 straipsnio II dalies pirmoje pastraipoje minimas savanoriško išvykimo laikotarpis, per [30] dienų nuo pranešimo apie tokį sprendimą gali prašyti administracinio teismo panaikinti šį sprendimą, sprendimą dėl leidimo gyventi šalyje, sprendimą nustatyti grąžinimo valstybę ir su jais galintį būti susietą sprendimą uždrausti grįžti į Prancūzijos teritoriją. Užsienietis, kuriam pagal to paties L. 511‑1 straipsnio III dalį uždrausta sugrįžti į šalį, per 30 dienų nuo pranešimo apie šį draudimą gali prašyti jį panaikinti. Užsienietis gali prašyti skirti jam valstybės garantuojamą teisinę pagalbą ne vėliau nei prašymo dėl sprendimo panaikinimo pateikimo momentu. Administracinis teismas sprendimą priima per tris mėnesius nuo prašymo pateikimo. Tačiau jei užsieniečiui pritaikyta <...> L. 551‑1 straipsnyje numatyta sulaikymo priemonė, sprendimas priimamas pagal šio straipsnio III dalyje numatytą procedūrą ir joje numatytus terminus. II. Užsienietis, kuris įpareigotas išvykti iš šalies teritorijos nenustatant laikotarpio, per [48] valandas nuo administracine tvarka gauto pranešimo apie tokį sprendimą gali prašyti administracinio teismo panaikinti šį sprendimą, sprendimą dėl leidimo gyventi šalyje, sprendimą nustatyti grąžinimo valstybę ir su jais galintį būti susietą sprendimą uždrausti grįžti į Prancūzijos teritoriją. Sprendimas dėl tokio skundo priimamas pagal I dalyje numatytą procedūrą ir per joje nustatytą terminą. Tačiau jei užsieniečiui pritaikyta <...> L. 551‑1 straipsnyje numatyta sulaikymo priemonė, sprendimas priimamas pagal šio straipsnio III dalyje numatytą procedūrą ir joje numatytus terminus. III. Užsienietis, kuriam pritaikyta sulaikymo priemonė <...>, gali prašyti administracinio teismo pirmininko panaikinti šį sprendimą per [48] valandas nuo pranešimo. Kai užsienietis įpareigotas išvykti iš Prancūzijos teritorijos, tuo pačiu skundu dėl sprendimo panaikinimo gali būti prašoma panaikinti ir įpareigojimą išvykti iš Prancūzijos teritorijos, sprendimą nenustatyti savanoriško išvykimo laikotarpio, sprendimą nustatyti grąžinimo valstybę ir su jais galintį būti susietą sprendimą uždrausti grįžti į Prancūzijos teritoriją, jei apie juos pranešta kartu su pranešimu apie sprendimą pritaikyti sulaikymo arba įpareigojimo būti nustatytoje vietoje priemonę. <...> <...>“
44

Nagrinėjamu atveju iš Teisingumo Teismui perduotos bylos medžiagos nematyti, kad Ispanijos vyriausybė būtų nurodžiusi kokį nors argumentą, kuris įrodytų, kad prašomas atleidimas nuo mokesčio tiesiogiai išplaukė iš pagrindinių ar svarbiausių šios valstybės narės mokesčių sistemos principų; nei to, kad jis būtinas šiai mokesčių sistemai funkcionuoti ir veiksmingai veikti. Be to, kaip nurodė Komisija, neatrodo, kad valstybės nekilnojamojo turto, skirto nacionalinei gynybai, atleidimas nuo mokesčio būtų tiesiogiai susijęs su pačio nekilnojamojo turto mokesčio tikslais. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar, atsižvelgiant į reikšmingas jo nagrinėjamo ginčo aplinkybes, tai gali būti kaip nors pateisinta.