Byla C‑511/09 P

Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co. Ltd

prieš

Europos Sąjungos Tarybą

„Apeliacinis skundas – Dempingas – Kinijos Liaudies Respublikos kilmės svertinių arkinių mechanizmų importas – Reglamentas (EB) Nr. 1136/2006 – Dempingo skirtumo nustatymas – Normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimas – Reglamentas (EB) Nr. 384/96 – 2 straipsnio 7 dalies a punktas ir 10 dalis“

Sprendimo santrauka

1. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Dempingo skirtumas – Normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimas – Koregavimai

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 10 dalis)

2. Bendra prekybos politika – Apsauga nuo dempingo taikymo – Dempingo skirtumas – Normaliosios vertės nustatymas – Importas iš ne rinkos ekonomikos šalių, numatytų Tarybos reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 7 dalies a punkte

(Tarybos reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 1, 3 ir 7 dalys)

1. Taikant antidempingo priemones, kai nustatoma normalioji vertė ir eksporto kaina, taikomos skirtingos taisyklės. Taigi pardavimo, administracinės ir kitos bendrosios sąnaudos vienu ir kitu atveju nebūtinai turi būti vertinamos taip pat. Vis dėlto į šių abiejų verčių skirtumą gali būti atsižvelgta Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 10 dalyje numatyto koregavimo atveju.

Šiuo atžvilgiu iš Pagrindinio reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 10 dalies teksto ir struktūros matyti, kad eksporto kainos ar normaliosios vertės koregavimas gali būti atliekamas tik norint įvertinti veiksnių, kurie daro poveikį kainoms, taigi ir jų palyginimui, skirtumus ir siekiant užtikrinti, kad būtų lyginama tame pačiame prekybos etape. Tam, kad galėtų atlikti šį koregavimą, Sąjungos institucijos gali remtis parduodant Bendrijos rinkoje patirtomis pardavimo sąnaudomis, kai apskaičiuota normalioji vertė ir eksporto kaina buvo nustatytos dviejuose skirtinguose prekybos etapuose ir pardavimo sąnaudos daro tam tikrą įtaką eksporto kainos ir normaliosios vertės palyginimui.

(žr. 25, 26, 37, 39 punktus)

2. Nors Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 1 dalyje nurodyti bendri principai, kuriais remiantis normalioji vertė paprastai yra grindžiama įprastomis prekybos sąlygomis nepriklausomų pirkėjų eksportuotojų šalyse sumokėtomis ar mokėtinomis kainomis, nei iš šio reglamento 2 straipsnio 7 dalies teksto, nei iš jos struktūros, nei iš Teisingumo Teismo praktikos nematyti, kad kai Sąjungos institucijos nustato normaliąją vertę remdamosi „kitais pagrįstais pagrindais“, ši normalioji vertė turėtų visada atitikti normaliąją vertę, kuria produktas parduodamas pirmam nepriklausomam klientui. Tokiu aiškinimu būtų pasikėsinta į Sąjungos institucijų diskreciją nustatant normaliąją vertę ne rinkos ekonomikos šalyse.

Šios išvados nepaneigia ir minėto Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 3 dalis, kurioje numatytas vien eksportuojančios įmonės, veikiančios rinkos ekonomikos sąlygomis, normaliosios vertės nustatymas.

(žr. 33 ir 34 punktus)

TEISINGUMO TEISMO (trečioji kolegija)

SPRENDIMAS

2011 m. spalio 27 d.( )

„Apeliacinis skundas – Dempingas – Kinijos Liaudies Respublikos kilmės svertinių arkinių mechanizmų importas – Reglamentas (EB) Nr. 1136/2006 – Dempingo skirtumo nustatymas – Normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimas – Reglamentas (EB) Nr. 384/96 – 2 straipsnio 7 dalies a punktas ir 10 dalis“

Byloje C‑511/09 P

dėl 2009 m. gruodžio 4 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo

Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd, įsteigta Dongguan (Kinija), atstovaujama QC P. Bentley,

ieškovė,

dalyvaujant kitoms proceso šalims:

Europos Sąjungos Tarybai, atstovaujamai J.‑P. Hix ir B. Driessen padedamų Rechtsanwalt G. Berrisch,

atsakovei pirmojoje instancijoje,

Europos Komisijai, atstovaujamai H. van Vliet ir C. Clyne nurodžiusiai adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

IML Industria Meccanica Lombarda Srl, atstovaujamai Rechtsanwalt R. Bierwagen,

įstojusioms į bylą šalims pirmojoje instancijoje,

TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),

kurį sudaro kolegijos pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai J. Malenovský, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász ir G. Arestis (pranešėjas),

generalinis advokatas Y. Bot,

posėdžio sekretorė C. Strömholm, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. gruodžio 9 d. posėdžiui,

susipažinęs su 2011 m. sausio 27 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,

priima šį

Sprendimą

1 Apeliaciniu skundu Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co. Ltd (toliau – Dongguan) prašo, pirma, panaikinti 2009 m. rugsėjo 23 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Dongguan Nanzha Leco Stationery prieš Tarybą (T‑296/06, toliau – skundžiamas sprendimas) tiek, kiek jame atmesta Dongguan pateikto ieškinio pirmojo pagrindo pirma dalis, ir, antra, kad Teisingumo Teismas pats išspęstų bylą ir panaikintų 2006 m. liepos 24 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1136/2006, nustatantį galutinį antidempingo muitą ir laikinojo muito, nustatyto Kinijos Liaudies Respublikos kilmės segtuvų arba bylų aptaisų [svertinių arkinių] mechanizmų importui, galutinį surinkimą (OL L 205, p. 1, toliau – Galutinis reglamentas) tiek, kiek jame Dongguan pagamintiems svertiniams arkiniams mechanizmams (toliau – SAM) nustatytas muitas, viršijantis tą, kuris būtų taikomas, jei nebūtų atliktas ginčijamas eksporto kainos koregavimas.

Teisinis pagrindas

2 Nuostatos, pagal kurias Europos Sąjunga taiko antidempingo priemones, yra įtvirtintos 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 56, 1996, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45), iš dalies pakeistame 2004 m. kovo 8 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 461/2004 (OL L 77, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 150; toliau – Pagrindinis reglamentas).

3 Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1–7 dalyse apibrėžiama produkto, kuris laikomas parduodamu dempingo kaina, normalioji vertė. Pagal šias nuostatas:

„1. Normalioji vertė paprastai yra nustatoma pagal kainas, kurias įprastomis prekybos sąlygomis moka arba turi mokėti nepriklausomi pirkėjai eksportuojančios valstybės vidaus rinkoje.

<...>

3. Jeigu įprastomis prekybos sąlygomis panašus produktas neparduodamas arba parduodamas nepakankamais kiekiais, arba kai dėl ypatingos situacijos rinkoje pardavimo rodikliai nesudaro galimybės deramai palyginti, panašaus produkto normalioji vertė nustatoma pagal jo gamybos sąnaudas produkto kilmės šalyje, pridėjus pagrįstas produkto pardavimo, bendrąsias ir administracines [administracines ir kitas bendrąsias] sąnaudas bei pagrįstą pelną, arba pagal eksporto į trečiąją valstybę įprastomis prekybos sąlygomis kainą, su sąlyga, kad tokia kaina yra tipiška. <…>

<...>

7. a) importuojant prekes iš ne rinkos ekonomikos valstybių normalioji vertė apskaičiuojama pagal trečiosios rinkos ekonomikos valstybės kainą arba apskaičiuotą vertę, arba pagal kainą, taikomą importuojant iš tokios trečiosios valstybės į kitas valstybes, įskaitant Bendriją, o jei tai neįmanoma – remiantis kuriuo nors kitu pagrįstu pagrindu, įskaitant už panašų gaminį Bendrijoje faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą, kuri prireikus tinkamai pakoreguojama, kad būtų įskaičiuojamas pagrįstas pelnas.

<...>

b) atliekant su importu iš Kinijos Liaudies Respublikos, Vietnamo ir Kazachijos bei bet kurios ne rinkos ekonomikos valstybės, kuri tyrimo pradžios dieną yra [Pasaulio prekybos organizacijos (toliau – PPO)] narė, susijusius antidempingo tyrimus, normalioji vertė bus apskaičiuojama pagal straipsnio 1–6 dalis, jei remiantis vieno ar kelių gamintojų, kurių veikla turi būti tiriama, paduotais tinkamai pagrįstais skundais ir c punkte išdėstytais kriterijais ir tvarka įrodoma, kad minėtam gamintojui ar gamintojams dėl panašaus svarstomo gaminio gamybos ar pardavimo taikomos rinkos ekonomikos sąlygos. Kitais atvejais laikomasi a punkte išdėstytų taisyklių.

<...>“

4 Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 8 dalyje numatyta:

„Eksporto kaina yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už produktą, jį parduodant eksportui iš eksportuojančios valstybės į Bendriją.“

5 Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalyje numatyta:

„Eksporto kaina ir normalioji vertė palyginamos teisingu būdu. Šis palyginimas turi būti atliktas tuo pačiu prekybos lygiu [tame pačiame prekybos etape], lyginant per kiek galima artimesnį laiką darytus pardavimus, atsižvelgiant į kitus skirtumus, turinčius įtakos kainų palyginamumui. Jeigu nustatytos normalioji vertė ir eksporto kaina nėra vienodo palyginamojo pagrindo, jos turi būti koreguojamos kiekvienu atveju individualiai, atsižvelgiant į besiskiriančius veiksnius, kurie, kaip tvirtinama arba įrodyta, turi įtakos kainoms ir kainų palyginamumui. Vengiama bet kokio dvigubo koregavimo, ypač dėl nuolaidų, lengvatų, parduotų produktų kiekių ar prekybos lygio [etapo]. Kai atsižvelgiama į nurodytas sąlygas [įgyvendintos visos nurodytos sąlygos], veiksniai, pagal kuriuos gali būti koreguojama, yra:

<...>

i) Komisiniai

Koreguojama, kai skiriasi komisiniai, mokami dėl nagrinėjamo pardavimo. Terminas „komisiniai“ yra suprantamas kaip apimantis antkainį, kurį gauna prekiautojas tuo ar panašiu produktu, jeigu tokio prekiautojo funkcijos yra panašios į komisinių pagrindu dirbančio agento funkcijas.

<...>“

Ginčo aplinkybės

6 Skundžiamo sprendimo 8–24 punktuose apibūdintos ginčo faktinės aplinkybės:

„Pirminio tyrimo procedūra

8 Apeliantė Dongguan <...> yra pagal Kinijos teisę įsteigta bendrovė, kurios buveinė yra Dongguan (Kinija). Ji gamina [SAM], naudojamus susegti lapus ir kitus dokumentus į segtuvus ar bylas.

9 Apeliantė parduoda visą savo produkciją įmonei World Wide Stationery Ltd (toliau – WWS) per tarpininkę Leco Stationery Manufacturing Co. Ltd (toliau – LECO), kuri yra jos pagrindinė akcininkė. WWS ir LECO įsteigtos Honkonge (Kinija). Paskui WWS perparduoda apeliantės produkciją klientams Kinijos rinkoje ir už jos ribų, taip eksportuodama į Bendriją ir kitas trečiąsias šalis.

10 2005 m. kovo 11 d. trys Bendrijos gamintojai Interkov spol. s r.o., MI.ME.CA. Srl ir NIKO – kovinarsko podjetje, d.d., Železniki, Bendrijoje gaminantys daugiau nei 50 % visų SAM, pateikė skundą Komisijai. Skundą palaikė IML Industria Meccanica Lombarda Srl (toliau – IML). Šiame skunde buvo nurodyta, kad Kinijos kilmės SAM buvo importuojami dempingo kainomis ir taip buvo daroma didelė žala Bendrijos pramonei.

11 Pagal Pagrindinio reglamento 5 straipsnį 2005 m. balandžio 28 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 103, p. 18) buvo paskelbtas pranešimas dėl antidempingo tyrimo procedūros, susijusios su SAM importu iš Kinijos, pradėjimo.

12 Pradėjusi šią tyrimo procedūrą Komisija pateikė visoms akivaizdžiai su tyrimu susijusioms šalims klausimyną. Apeliantė užpildė šį klausimyną ir vėliau pateikė prašymą tam, kad pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktus gautų bendrovės, veikiančios rinkos ekonomikos sąlygomis, statusą, ir papildomai pateikė prašymą dėl individualaus vertinimo pagal to paties reglamento 9 straipsnio 5 dalį. Komisija atmetė pirmą prašymą, tačiau patenkino antrąjį.

13 2005 m. rugsėjo 16 d. elektroniniu laišku Komisija paprašė apeliantės padėti jai suorganizuoti apsilankymus Dongguan ir Honkonge 2005 m. spalio 17–19 d. tam, kad ji galėtų atlikti su tyrimu susijusį patikrinimą. 2005 m. spalio 4 d. faksu Komisija nusiuntė oficialų savo apsilankymo pas apeliantę patvirtinimą. Vis dėlto 2005 m. spalio 5 d. elektroniniu laišku Komisija įspėjo apeliantę, kad dėl nenumatytų aplinkybių ji turėjo atšaukti planuotą apsilankymą.

Laikinasis reglamentas ir tyrimo procedūros tolesnė eiga

14 2006 m. sausio 26 d. Komisija priėmė Reglamentą (EB) Nr. 134/2006, nustatantį galutinį [laikinąjį] antidempingo muitą Kinijos Liaudies Respublikos kilmės svertinių arkinių mechanizmų importui į Bendriją (OL L 23, p. 13, toliau – Laikinasis reglamentas). Šiuo reglamentu ji nustatė 33,3 % laikinąjį antidempingo muitą, susijusį su apeliantės nuo 2006 m. sausio 26 d. pagamintais SAM, ir 48,1 % muitą visų kitų Kinijos kilmės SAM importui.

15 Gamintojams eksportuotojams, kurie neturėjo bendrovės, veikiančios rinkos ekonomikos sąlygomis, statuso, kaip antai apeliantė, SAM normalioji vertė buvo nustatyta pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą remiantis patikrinta informacija, pateikta panašioje valstybėje įsteigto gamintojo. Komisija nusprendė, kad laikinai Iranas buvo labiausiai tinkamas ir pagrįstas pasirinkimas. Taigi buvo nustatyta, kad normalioji vertė atitiko Irano vidaus rinkoje buvusią vidutinę pardavimo kainą, kurią taikė su nepriklausomais klientais bendradarbiavęs Irano gamintojas.

16 SAM eksporto kaina tiek, kiek ji susijusi su už Bendrijos teritorijos įsteigtoms susijusioms bendrovėms tarpininkaujant individualiai vertinamų eksportuotojų įgyvendintu pardavimu eksportui į Bendriją, buvo nustatyta remiantis perpardavimo Bendrijos nepriklausomiems klientams kaina pagal Pagrindinio reglamento 8 straipsnio 2 dalį. Konkrečiai kalbant, apeliantės SAM eksporto kaina buvo nustatyta remiantis WWS taikoma kaina pirmajam nepriklausomam klientui Bendrijoje, atėmus 12,6 % dalį, lygią atitinkamoms išlaidoms, patirtoms tarp gamyklos ir Bendrijos sienos, t. y. transporto, draudimo, prekių paruošimo išlaidos, ir taip toliau.

17 Pagal Laikinąjį reglamentą normalioji vertė ir eksporto kainos buvo palygintos išvežimo iš gamyklos ir tame pačiame prekybos etape. Siekiant užtikrinti teisingą normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimą, remiantis Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalimi, buvo atsižvelgta į skirtumus, kurie, kaip buvo tvirtinama ir įrodinėjama, turėjo poveikį kainoms ir jų palyginamumui. Kalbant apie apeliantę, pažymėtina, kad pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punktą buvo atliktas koregavimas, nes pardavimas eksportui buvo įgyvendintas tarpininkaujant susijusioms bendrovėms, įsteigtoms kitoje nei nagrinėjama šalis ar už Bendrijos teritorijos ribų. Koreguojant iš SAM eksporto kainos buvo atimta 18,6 % dalis dėl WWS pardavimo, administracinių ir kitų bendrųjų sąnaudų, 1,8 % dalis dėl šių LECO sąnaudų ir 5 % dalis dėl pagrįstos šių dviejų bendrovių pelno normos.

18 2006 m. kovo 3 d. laiške apeliantė pateikė rašytines pastabas dėl Laikinojo reglamento taikymo. Kartu su kitomis pastabomis apeliantė, pirma, nurodo, kad buvo neteisinga iš WWS taikytos eksporto kainos atimti tam tikrą sumą, kaip pardavimo, administracines ir kitas bendrąsias sąnaudas, ir LECO su WWS pelną, nes šiuo atveju normali vertė ir eksporto kaina būtų palyginta ne tame pačiame prekybos etape. Antra, ji pažymėjo, kad apskaičiuojant WWS pardavimo, administracines ir kitas bendrąsias sąnaudas buvo padaryta klaidų ir, konkrečiai kalbant, tam tikros tiesioginio pardavimo sąnaudos buvo įtrauktos du kartus.

19 2006 m. balandžio 21 d. apeliantė buvo išklausyta per posėdį. Po šio posėdžio 2006 m. balandžio 26 d. apeliantė pateikė savo papildomas rašytines pastabas.

20 2006 m. kovo 24 d. laišku Komisija, remdamasi Pagrindinio reglamento 20 straipsnio 1 dalimi, pateikė apeliantei galutinę faktinių aplinkybių ir pagrindinių svarstymų, kuriais remdamasi ji ketino siūlyti nustatyti galutinius kompensacinius muitus, apžvalgą. 2006 m. birželio 5 d. laišku apeliantė pateikė rašytines pastabas dėl šio dokumento. Per 2006 m. birželio 21 d. posėdį ji taip pat pateikė žodines pastabas. Galiausiai 2006 m. liepos 3 d. laišku Komisija atsakė į apeliantės pastabas kartu su papildomais komentarais.

Galutinis reglamentas

21 2006 m. sausio 24 d. Taryba priėmė [Galutinį reglamentą]. Buvo nustatytas apeliantei taikomas 27,1 % dydžio galutinis dempingo skirtumas ir 47,4 % dydžio skirtumas kitiems gamintojams.

22 Kalbant apie SAM normaliosios vertės apskaičiavimą, Galutiniame reglamente Taryba nustatė, kad iš naujo išnagrinėjus visą iš Irano gamintojo gautą informaciją reikėjo padaryti išvadą, jog ši informacija buvo neišsami ir (arba) prieštaringa, todėl negalėjo būti naudojama apskaičiuojant normaliąją vertę pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą. Šiuo atžvilgiu Galutiniame reglamente nurodyta, kad dėl informacijos iš kitų trečiųjų šalių, kuriose gaminami SAM, trūkumo laikoma, jog galutinai nustatant SAM normaliąją vertę labiausiai pagrįsta remtis skunde esančia ir iš Bendrijos gamintojų gauta informacija. Be to, iš galutinio reglamento matyti, kad koregavimai buvo padaryti siekiant atsižvelgti į per tyrimą gautus patikrintus specialius duomenis, kiek jie susiję su pirminių žaliavų ir laivo nuomos kaina.

23 Eksporto kaina buvo nustatyta remiantis Laikinajame reglamente nustatytu metodu (žr. 16 punktą).

24 Pagal Galutinį reglamentą normalioji vertė ir eksporto kainos buvo palygintos išvežimo iš gamyklos etape ir tame pačiame prekybos etape. Siekiant užtikrinti teisingą normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimą, kiek tai susiję su apeliante, atvirkščiai nei tvirtinama 2006 m. kovo 3 d. laiško pirmuoju argumentu, buvo paliktas WWS eksporto kainos koregavimas. Bendrijos institucijos patvirtino savo poziciją, kad apeliantės santykis su LECO ir WWS buvo panašus į už komisinius dirbančio ūkio subjekto santykį. Vis dėlto išnagrinėjus 2006 m. kovo 3 d. laiške nurodytą antrąjį pagrindą, susijusį su LECO ir WWS pardavimo sąnaudų dvigubu įtraukimu į apskaitą, buvo patvirtinta, kad apskaičiuojant šias išlaidas padaryta rašybos klaida. Taip buvo sumažinta WWS pardavimo, administracinių ir kitų bendrųjų sąnaudų atskaitoma dalis nuo 18,6 iki 3,2 %. Galiausiai Bendrijos institucijos pakoregavo eksporto kainą, iš jos atėmusios būtent 3,2 % dalį dėl WWS pardavimo, administracinių ir kitų bendrųjų sąnaudų, 1,8 % dalį dėl šių LECO sąnaudų ir 5 % dalį dėl pagrįstos šių dviejų bendrovių pelno normos.“

Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas

7 Teismo kanceliarijoje 2006 m. spalio 19 d. užregistruotu pareiškimu Dongguan pateikė ieškinį dėl dalinio panaikinimo prieš Tarybą. 2007 m. vasario 16 d. Nutartimi penktosios kolegijos pirmininkas leido Komisijai įstoti į bylą palaikyti Tarybos reikalavimus. 2007 m. balandžio 19 d. Nutartimi jis leido IML įstoti į bylą palaikyti Tarybos reikalavimus.

8 Grįsdama ieškinį Dongguan pateikė du pagrindus.

9 Pirmojo pagrindo pirma dalis buvo pagrįsta Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies pažeidimu, nes institucijos palygino SAM normaliąją vertę su eksporto kaina skirtinguose prekybos etapuose, o antra dalis buvo pagrįsta gero administravimo ir „rūpestingos kontrolės“ principų pažeidimu, nes institucijos tinkamai neįvertino joms pateiktų duomenų. Antrasis pagrindas buvo pagrįstas Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto pažeidimu, nes Galutiniame reglamente institucijos pakeitė SAM normaliosios vertės apskaičiavimo metodą kitu, nei buvo numatytas Laikinajame reglamente be rimtų tai pateisinančių priežasčių.

10 Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies, kuri vienintelė yra susijusi su šiuo apeliaciniu skundu, Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį koregavimas, kuris atliekamas iš eksporto kainos atimant pardavimo išlaidas, atsiradusias prekiaujant Douggan SAM Bendrijos rinkoje, buvo būtinas tam, kad būtų išvengta pusiausvyros stokos lyginant šių SAM normaliąją vertę ir eksporto kainą.

11 Pirmosios instancijos teismas, be kita ko, skundžiamo sprendimo 40–53 punktuose konstatavo:

„40 Pirmiausia reikia priminti, kad vertindamos prekybos apsaugos priemones institucijos turi didelę diskreciją, nes turi išnagrinėti sudėtingas ekonomines, politines ir teisines aplinkybes (2007 m. rugsėjo 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ikea Wholesale, C‑351/04, Rink. p. I‑7723, 40 punktas ir 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Huvis prieš Tarybą, T‑221/05, 38 punktas).

41 Be to, iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad prekybos apsaugos priemonių srityje Bendrijos teismo vykdoma institucijų vertinimo priežiūra ribojama patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūrinių taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas ginčytinas pasirinkimas, ar nepadaryta akivaizdi klaida vertinant šias aplinkybes arba nebuvo piktnaudžiaujama įgaliojimais (žr. 2004 m. spalio 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Shanghai Teraoka Electronic prieš Tarybą, T‑35/01, Rink. p. II‑3663, 48 ir 49 punktus ir jame nurodytą teismų praktiką ir 2006 m. spalio 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Moser Baer India prieš Tarybą, T‑300/03, Rink. p. II‑3911, 28 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Ši ribota teismo kontrolė apima, be kita ko, įvairių dempingo skirtumo skaičiavimo metodų pasirinkimą bei normaliosios produkto vertės nustatymą (žr. 40 punkte minėto Sprendimo Ikea Wholesale 41 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

42 Be to, pagal teismų praktiką iš Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies teksto ir struktūros matyti, kad eksporto kaina ar normalioji vertė gali būti koreguojamos tik norint įvertinti veiksnių, kurie daro poveikį kainoms ir jų palyginimui, skirtumus (2002 m. lapkričio 22 Pirmosios instancijos teismo sprendimo Kundan ir Tata prieš Tarybą, T‑88/98, Rink. p. II‑4897, 94 punktas). Kitaip tariant, tai reiškia, kad koregavimo tikslas yra atkurti normaliosios vertės ir eksporto kainos simetriją, taigi tinkamai atliktas koregavimas atkuria normaliosios vertės ir eksporto kainos simetriją. Tačiau netinkamai atliktas koregavimas sukūrė normaliosios vertės ir eksporto kainos asimetriją (2009 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Interpipe Niko Tube ir Interpipe NTRP prieš Tarybą, T‑249/06, Rink. p. II‑383, 194 ir 195 punktai).

43 Šiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas turi išnagrinėti klausimą, ar institucijų pasirinkto palyginimo etapo buvo laikomasi apskaičiuojant normaliąją vertę ir eksporto kainą ir vėliau patikrinti, ar koregavimu buvo atkurta šių dviejų veiksnių palyginimo simetrija, ar, atvirkščiai, kainos buvo palygintos skirtinguose prekybos etapuose.

44 Nagrinėjamu atveju iš Galutinio reglamento 22 konstatuojamosios dalies matyti, kad Kinijos kilmės SAM normaliąją vertę ir eksporto kainą institucijos palygino tame pačiame prekybos, t. y. produktų išvežimo iš gamyklos, etape. Konkrečiau kalbant, dėl ieškovės gaminamų SAM 2006 m. kovo 3 d. laiške patikslinama, kad šių produktų normalioji vertė ir eksporto kaina buvo nustatytos iki galimo tarpinio ūkio subjekto atsiradimo pardavimo procese, t. y. anksčiau, nei LECO ir WWS pradėjo dalyvauti ieškovės gaminamų SAM pardavimo procese.

45 Be to, kalbant, pirma, apie eksporto kainą, pabrėžtina, kad ieškovė ginčija tik tai, kad ji buvo apskaičiuota pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 8 dalį. Iš tiesų ieškovė ir institucijos pripažįsta, kad jos SAM eksporto kaina atitinka nepriklausomiems klientams Bendrijos rinkoje WWS taikomą kainą, kuri nurodyta 21 konstatuojamojoje Galutinio reglamento dalyje ir remiantis šioje nuostatoje įtvirtinta nuoroda – Laikinojo reglamento 41 ir 42 konstatuojamosiose dalyse.

46 Kalbant, antra, apie normaliąją vertę, ieškovė, atvirkščiai, mano, kad ši vertė turėjo būti nustatyta pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1 ir 3 dalis ir todėl turėjo atitikti jos SAM kainas, kurias taiko WWS Kinijos nacionalinėje rinkoje.

47 Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad iš Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punkto teksto matyti, jog Kinijos kilmės produktų normalioji vertė taikant šio reglamento 2 straipsnio 1–6 dalis nustatoma tik atskirais specifiniais atvejais, kai atitinkami gamintojai, kiek tai su jais susiję, remdamiesi pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte įtvirtintais kriterijais ir procedūra, pateikė dokumentais tinkamai pagrįstą prašymą tam, kad įrodytų, jog jie veikia rinkos ekonomikos sąlygomis (šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Changzhou Hailong Electronics & Light Fixtures ir Zhejiang Yankon prieš Tarybą, T‑255/01, Rink. p. II‑4741, 40 punktą).

48 Tačiau šiuo atveju reikia konstatuoti, kad Galutinio reglamento 14 konstatuojamojoje dalyje ieškovės prašymas, pateiktas remiantis Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b punktu, buvo atmestas. Todėl ieškovės SAM normalioji vertė negalėjo būti nustatyta kaip atitinkanti šių produktų kainą ieškovės nacionalinėje rinkoje, t. y. WWS taikomą kainą Kinijos rinkoje, nes buvo nustatyta, kad su SAM nebuvo vykdomos normalios prekybos operacijos.

49 Be to, reikia pabrėžti, kad šiuo klausimu ieškovės pateikta nuoroda į Sprendimo Brother Industries prieš Tarybą (1998 m. spalio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimas, 250/85, Rink. p. 5683) 15–18 punktus nesvarbi nagrinėjamam atvejui. Iš tiesų, nors šiame sprendime Teisingumo Teismas nusprendė, kad institucijos teisingai apskaičiavo importuotų Japonijos kilmės produktų normaliąją vertę remdamosi platintojo nacionalinėje rinkoje taikoma perpardavimo kaina, tai buvo pagrįsta tuo, kad Japonija buvo rinkos ekonomikos šalis.

50 Taigi reikia konstatuoti, kad pagal Galutinio reglamento 17 konstatuojamąją dalį ieškovės pagamintų SAM normalioji vertė buvo pagrįstai apskaičiuota pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą. Pagal teismų praktiką šios nuostatos tikslas yra būtent išvengti, kad būtų atsižvelgta į šalyse, kuriose nėra rinkos ekonomikos, galiojančias kainas ir sąnaudas, nes šie kriterijai nėra normalių rinkoje veikiančių jėgų pasekmė (pagal analogiją žr. 1990 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Neotype Techmashexport prieš Komisiją ir Tarybą, C‑305/86 ir C‑160/87, Rink. p. I‑2945, 26 punktą ir 1991 m. spalio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Nölle, C‑16/90, Rink. p. I‑5163, 10 punktą). Konkrečiai kalbant apie ieškovės SAM, iš 2006 m. kovo 3 d. laiško matyti, kad normalioji vertė buvo apskaičiuota įvertinus analogiškų Bendrijos gamintojų gamybos, administracines ir kitas bendrąsias sąnaudas bei protingą pelną. Vis dėlto jokios tiesioginio pardavimo sąnaudos negali būti įtrauktos į šį apskaičiavimą, nes, kaip ieškovė tai daug kartų pripažino, be kita ko, atsakymuose į per tyrimą Komisijos nusiųstą klausimyną ir 2006 m. birželio 6 d. laiške, LECO ir WWS buvo atsakingos už ieškovės produktų prekybą.

51 Taigi iš būdo, kuriuo buvo apskaičiuota ieškovės SAM normalioji vertė, ir būtent iš to, kad apskaičiuojant nebuvo įtrauktos pardavimo sąnaudos, matyti, jog lyginant ieškovės SAM normaliąją vertę ir eksporto kainą trūktų pusiausvyros, jei pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį institucijos nebūtų atlikusios koregavimų, t. y. iš eksporto kainos nebūtų atėmusios pardavimo sąnaudų, susijusių su ieškovės SAM pardavimu Bendrijos rinkoje.

52 Todėl reikia daryti išvadą, kad institucijos, pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį pakoregavusios ieškovės pagamintų SAM eksporto kainą, nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos.

53 Remiantis prieš tai išdėstytais argumentais reikia atmesti ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį.“

Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai

12 Apeliaciniame skunde Dongguan Teisingumo Teismo prašo:

– panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo pirmojoje instancijoje atmesta Dongguan pirmojo pagrindo pirma dalis,

– išspręsti ginčą ir panaikinti Galutinį reglamentą, kiek juo nustatomas antidempingo muitas Dongguan pagamintiems SAM, viršijantis muito dydį, kuris būtų taikomas, jei nebūtų atliktas ginčijamas eksporto kainos koregavimas, ir

– priteisti iš Tarybos šioje procedūroje ir pirmojoje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas.

13 Atsiliepime į apeliacinį skundą Taryba Teisingumo Teismo prašo:

– atmesti apeliacinį skundą,

– subsidiariai atmesti ieškinį ir

– bet kuriuo atveju priteisti iš Dongguan apeliacinėje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas.

14 Komisija tvirtina pritarianti Tarybos pozicijai.

15 IML palaiko Tarybos reikalavimus.

Dėl apeliacinio skundo

16 Remdamasi vieninteliu pagrindu Dongguan prašo panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo Pirmosios instancijos teismas atmetė pirmojo pagrindo pirmą dalį, pagrįstą Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies pažeidimu, kurį sudaro tai, jog institucijos palygino SAM normaliąją vertę su eksporto kaina skirtinguose prekybos etapuose.

Šalių argumentai

17 Anot Dongguan, Pirmosios instancijos teismas Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkte apibrėžtai normaliosios vertės sąvokai suteikė neteisingą teisinį poveikį.

18 Todėl, Dongguan nuomone, Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad analogiška normalioji vertė atitinka SAM kainą, jiems paliekant Kinijos gamybos tinklą, nors pačiame skundžiamame sprendime jis konstatavo, kad su pardavimu šalies viduje ir eksportu susijusios pardavimo, administracinės ir kitos bendrąsios sąnaudos tenka rinkos ekonomikos valstybėje, t. y. Honkonge, esančioms susijusioms įmonėms, o ne Kinijos bendrovei.

19 Dongguan taip pat tvirtina, kad kartu skaitant skundžiamo sprendimo 38, 50, 60 ir 63 punktus aišku, jog LECO ir WWS administracinės ir kitos bendrosios sąnaudos Honkonge buvo patirtos kaip eksportui skirto pardavimo, įvykusio Kinijoje, išlaidos ir kad tai, jog Dongguan nepatyrė pardavimo išlaidų Kinijoje, nebuvo ginčijama. Anot jos, šiuo atžvilgiu Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalie pažeidimas tiesiogiai išplaukia iš su šio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktu susijusio argumento.

20 Anot Dongguan, tai, kad LECO ir WWS buvo atsakingos už jos produktų prekybą, neturėjo įtakos nustatant normaliąją vertę, nes ji yra analogiška normalioji vertė, todėl nėra pagrįsta apeliantės patirtomis sąnaudomis. Taigi skundžiamo sprendimo 50 punkte nurodytas Pirmosios instancijos teismo teiginys, kad jokios tiesioginio pardavimo sąnaudos negalėjo būti įtrauktos į šį apskaičiavimą, nes LECO ir WWS buvo atsakingos už Dongguan produktų prekybą, buvo neteisingas.

21 Tačiau teiginys, kad LECO ir WWS buvo atsakingos už apeliantės produktų prekybą, yra svarbus nustatant ieškovės platinimo grandinės etapą, kurio atžvilgiu pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą nustatyta normalioji vertė buvo tikroji analogiška normalioji vertė. Anot Dongguan, nagrinėjamu atveju ieškovės platinimo grandinės etapas, į kurį reikia atsižvelgti, – tai etapas, kai SAM „palieka WWS“, t. y. normalioji vertė, už kurią produktas yra pirmą kartą patiekiamas nesusijusiam asmeniui vidaus rinkoje.

22 Taryba primena, kad faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas šis pagrindas, nėra ginčijamos. Ji tvirtina, kad remdamosi Bendrijos pramonės duomenimis institucijos teisingai apskaičiavo normaliąją vertę „išvežimo iš gamyklos“ etape atsižvelgiant į bendrovės, kuri dėl savo pardavimo vidaus rinkoje nepatiria jokių tiesioginio pardavimo sąnaudų, padėtį. Eksporto kaina buvo nustatyta pagal WWS taikomas kainas pirmam nepriklausomam klientui.

23 Vis dėlto institucijos, vadovaudamosi Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punktu, pakoregavo apeliantės taikytas eksporto kainas, nes apeliantė tiesiogiai nepardavinėjo savo produktų nepriklausomiems klientams, o visą pardavimą eksportui vykdė per dvi susijusias bendroves tarpininkes, t. y. LECO ir WWS. Šiuo atžvilgiu institucijos priėjo prie išvados, kad apeliantės ryšiai su LECO ir WWS laikytini panašiais į ūkio subjekto, dirbančio už komisinius, ryšį.

24 Anot Tarybos, apeliantė netvirtino, kad institucijos pažeidė Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1–3 dalis ir 7 dalies a punktą, kai neįtraukė į normaliąją vertę pardavimo sąnaudų. Galiausiai ji mano, kad pastaba dėl Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punkto pažeidimo yra pagrįsta vieninteliu teiginiu, kad normalioji vertė turėjo būti nustatyta tada, kai SAM „palieka WWS“. Šis teiginys yra akivaizdžiai klaidingas ir bet kuriuo atveju nepriimtinas, nes reikėtų nagrinėti Pirmosios instancijos teismo teiginius dėl faktinių aplinkybių. Todėl kaltinimai dėl Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punkto turi būti taip pat atmesti.

Teisingumo Teismo vertinimas

25 Reikia pažymėti, kad nustatant normaliąją vertę ir eksporto kainą taikomos atskiros taisyklės ir kad dėl to nagrinėjamos pardavimo, administracinės ir kitos bendrosios sąnaudos nebūtinai turi būti taip pat vertinamos kiekvienu konkrečiu atveju. Vis dėlto į šių abiejų verčių skirtumą gali būti atsižvelgta Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalyje numatyto koregavimo atveju (šiuo klausimu žr. 1991 m. gegužės 7 d. Sprendimo Nakajima prieš Tarybą, C‑69/89, Rink. p. I‑2069, 73 punktą).

26 Šiuo atžvilgiu iš Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies teksto ir struktūros matyti, kad eksporto kainos ar normaliosios vertės koregavimas gali būti atliekamas tik norint įvertinti veiksnių, kurie daro poveikį kainoms ir jų palyginimui, skirtumus ir siekiant užtikrinti, jog būtų lyginama tame pačiame prekybos etape.

27 Šioje byloje Dongguan iš esmės teigia, kad pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą nustatyta analogiška normalioji vertė turi būti analogiška normaliajai vertei, kuri nagrinėjamu atveju atitinka vertę, kai SAM „palieka WWS“. Nagrinėjamu atveju tvirtinama, kad dėl to, jog atitinkama šalis neveikė rinkos ekonomikos sąlygomis, pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą nustatyta normalioji vertė turi būti analogiška normaliajai vertei, nustatytai rinkos ekonomikos sąlygomis ir atitinkančiai normaliąją vertę, kuria produktas tiekiamas pirmam nesusijusiam asmeniui vidaus rinkoje, t. y. pirmam nepriklausomam klientui.

28 Anot Dongguan, skundžiamame sprendime Pirmosios instancijos teismas patvirtino eksporto kainos sumažinimą ją prilygindamas kainai, buvusiai etape, kai SAM „palieka WWS“, ir taip pažeidė simetrijos tarp normaliosios vertės ir eksporto kainos, kuri turi atitikti kainą etape, kai SAM „palieka WWS“, principą, o tai yra Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies pažeidimas.

29 Šioje byloje iš Galutinio reglamento 18 konstatuojamosios dalies matyti, kad normalioji vertė buvo nustatyta remiantis iš Bendrijos pramonės gautais duomenimis. Galutinio reglamento 21 konstatuojamoje dalyje buvo patvirtinta Laikinojo reglamento 41 ir 42 konstatuojamosiose dalyse nurodyta metodologija.

30 Pagal Galutinio reglamento 22 konstatuojamąją dalį šių SAM normalioji vertė ir eksporto kaina buvo palygintos „išvežimo iš gamyklos“ etape ir tame pačiame prekybos etape. Pagal šią konstatuojamąją dalį siekiant užtikrinti teisingą normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimą, remiantis Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalimi, buvo atsižvelgta į skirtingus veiksnius, kurie, kaip buvo tvirtinama ir įrodinėjama, turėjo poveikį kainoms ir jų palyginimui. Koregavimai buvo priimti dėl faktorių, susijusių su sąnaudomis, patirtomis dėl Dongguan SAM prekybos Bendrijos rinkoje.

31 Vis dėlto remdamasi minėto Sprendimo Brother prieš Tarybą 15–18 punktais Dongguan tvirtina, kad, pirma, šioje byloje pagrindinis klausimas yra susijęs su produktų platinimo ciklo etapo nustatymu, kuriame analogiška normalioji vertė turėtų atitikti pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą, t. y. rinkos ekonomikos sąlygomis, nustatytą normaliąją vertę.

32 Savaime suprantama, iš šio sprendimo matyti, kad apskaičiuojant normaliąją vertę buvo siekiama nustatyti produkto pardavimo kainą, kokia būtų, jei produktas būtų parduotas savo kilmės valstybėje ar eksportuotas, ir šiuo konkrečiu atveju buvo pateisinama naudoti susijusio platintojo taikytas perpardavimo kainas, nes jos galėjo būti laikomos kainomis, kurios įprastomis prekybos sąlygomis taikytos pirmą kartą parduodant produktą. Vis dėlto šioje byloje nagrinėjamoje šalyje veikė rinkos ekonomika. Tačiau nagrinėjamoje byloje SAM normalioji vertė pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą buvo nustatyta remiantis šio sprendimo 26 punkte nurodytais pagrįstais pagrindais, nes susijusioje šalyje nebuvo rinkos ekonomikos.

33 Nors Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1 dalyje nurodyti bendri principai, kuriais remiantis normalioji vertė paprastai yra grindžiama įprastomis prekybos sąlygomis nepriklausomų pirkėjų eksportuotojų šalyse sumokėtomis ar mokėtinomis kainomis, nei iš šio reglamento 2 straipsnio 7 dalies teksto, nei iš jos struktūros, nei iš Teisingumo Teismo praktikos nematyti, kad kai Sąjungos institucijos nustato normaliąją vertę remdamosi „kitais pagrįstais pagrindais“, ši normalioji vertė turėtų visada atitikti normaliąją vertę, kuria produktas parduodamas pirmam nepriklausomam klientui. Tokiu aiškinimu būtų pasikėsinta į Sąjungos institucijų diskreciją nustatant normaliąją vertę šalyse, kuriose nėra rinkos ekonomikos (šiuo klausimu minėto Sprendimo Ikea Wholesale 40 punktą).

34 Šios išvados nepaneigia ir Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 3 dalis, kurioje numatytas vien eksportuojančios įmonės, veikiančios rinkos ekonomikos sąlygomis, normaliosios vertės nustatymas.

35 Atsižvelgiant į nurodytus svarstymus reikia pripažinti, kad institucijos teisingai apskaičiavo normaliąją vertę „išvežimo iš gamyklos“ etape, nes nagrinėjama bendrovė nepatiria jokių tiesioginio pardavimo sąnaudų, susijusių su vidaus rinkoje parduodamais jos gaminiais.

36 Skundžiamo sprendimo 51 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad lyginant Dongguan SAM normaliąją vertę ir eksporto kainą trūktų pusiausvyros, jei pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalį institucijos nebūtų atlikusios koregavimo, t. y. iš eksporto kainos nebūtų atėmusios pardavimo sąnaudų, susijusių su Dongguan SAM pardavimu Bendrijos rinkoje, nes nebūtų buvusios įtrauktos pardavimo sąnaudos nustatant normaliąją vertę.

37 Tam, kad galėtų atlikti šį koregavimą, institucijos turi remtis informacija, kaip antai Dongguan parduodant SAM Bendrijos rinkoje patirtomis pardavimo sąnaudomis, kurios daro tam tikrą įtaką eksporto kainos ir normaliosios vertės palyginimui.

38 Nagrinėjamu atveju institucijos nustatė eksporto kainą remdamosi su Dongguan susijusių bendrovių taikytomis kainomis pirmam nepriklausomam klientui. Skundžiamo sprendimo 45 punkte Pirmosios instancijos teismas patikslina, kad Dongguan pripažįsta ir institucijos patvirtina, jog SAM eksporto kaina atitinka nepriklausomiems klientams Bendrijos rinkoje WWS taikomą kainą.

39 Todėl nagrinėjamu atveju apskaičiuota normalioji vertė ir eksporto kaina buvo nustatytos dviejuose skirtinguose prekybos etapuose, ir tuo buvo pateisintas koregavimas.

40 Taigi reikia padaryti išvadą, kad dėl to, jog Sąjungos institucijoms atliekant koregavimą pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punktą buvo atsižvelgta į tai, kad Dongguan tiesiogiai nepardavinėjo SAM nepriklausomiems klientams, normalioji vertė ir eksporto kaina galėjo būti palygintos tame pačiame prekybos etape siekiant nustatyti dempingo skirtumą, remiantis teisingo palyginimo reikalavimais pagal tą pačią nuostatą. Iš šio koregavimo matyti, kad nė vienas iš šių dviejų elementų neapima tiesioginio pardavimo sąnaudų.

41 Todėl atlikdami koregavimą pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies i punktą nei institucijos, nei Pirmosios instancijos teismas nesuklydo.

42 Šiomis aplinkybėmis reikia atmesti vienintelį Dongguan nurodytą apeliacinio skundo pagrindą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų

43 Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Taryba ir IML Industria Meccanica Lombarda Srl prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Dongguan pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti. Pagal šio reglamento 69 straipsnio 4 dalį, pagal tą patį 118 straipsnį taikomą ir apeliacinėse bylose, Komisija, įstojusi į bylą šalis pirmojoje instancijoje, padengia savo patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:

1. Atmesti apeliacinį skundą.

2. Dongguan Nanzha Leco Stationery Mfg. Co., Ltd padengia savo, Europos Sąjungos Tarybos ir IML Industria Meccanica Lombarda Srl bylinėjimosi išlaidas.

3. Europos Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.