ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
163

Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad ši patikrinimo priemonė iš tikrųjų buvo įvykdyta, kaip matyti iš 2015 m. rugsėjo 10 d. paskyrimų tarnybos sprendimo atmesti apelianto skundą, kuriame teigiama, kad „susirašinėjimas su EIVT neleido užtikrintai patvirtinti tokios taisyklės ir praktikos buvimo EIVT“ ir kad „tokios taisyklės egzistavimas nėra įrodytas“. Pats apeliantas savo skunde dėl ginčijamo sprendimo nurodė panašų per drausmės komisijos posėdį paskyrimų tarnybos atstovų pateiktą paaiškinimą. Tarnybos nuostatų IX priedo 13 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad gavęs paskyrimų tarnybos ataskaitą, skirtą drausmės komisijai, atitinkamas pareigūnas turi teisę gauti visą savo asmens bylą ir pasidaryti visų su procedūra susijusių dokumentų kopijas. Šia nuostata siekiama užtikrinti teisę į gynybą pasibaigus tyrimo etapui. Reikia priminti, kad teisės į gynybą užtikrinimas per bet kokią procedūrą, galinčią pasibaigti sankcijų paskyrimu, yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, kurio turi būti laikomasi net ir tuo atveju, kai procedūra yra administracinio pobūdžio (1979 m. vasario 13 d. Sprendimo Hoffmann-La Roche / Komisija, 85/76, EU:C:1979:36, 9 punktas). Be to, jau buvo nuspręsta, kad vykdant drausminę procedūrą atitinkamas pareigūnas turi turėti galimybę pareikšti nuomonę dėl bet kokio dokumento, kurį institucija ketina prieš jį panaudoti, nebent, kiek tai susiję su per šią procedūrą priimto sprendimo teisėtumu, šis dokumentas galiausiai nėra lemiamas (šiuo klausimu žr. 2001 m. liepos 3 d. Sprendimo E / Komisija, T‑24/98 ir T‑241/99, EU:T:2001:175, 92 ir 93 punktus). Tarnybos nuostatų IX priedo 13 straipsnio 1 dalis taip pat padeda laikytis Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies b punkte, kuriuo siekiama užtikrinti teisę į gerą administravimą, įtvirtinto principo, kad kiekvienas asmuo turi teisę susipažinti su savo byla. Vadinasi, tyrimo tarnybų patikrinimo priemonė, kad ir koks būtų jos rezultatas, turi būti įtraukta į drausmės komisijai ir suinteresuotajam asmeniui perduotą bylos medžiagą. Šiuo atveju taip pat reikia pažymėti: pirma, paskyrimų tarnyba drausmės komisijos posėdyje pasinaudojo šios patikrinimo priemonės rezultatu, nurodydama, kad taisyklės, kuria rėmėsi apeliantas, buvimas nebuvo patvirtintas, ir apeliantas prieš tai nebuvo informuotas apie šį rezultatą bylos medžiagoje, antra, savo išvados 38 konstatuojamojoje dalyje drausmės komisija iš esmės pakartojo šią išvadą, galiausiai ši išvada taip pat buvo pakartota 2015 m. rugsėjo 10 d. paskyrimų tarnybos sprendime atmesti apelianto skundą. Negalima atmesti galimybės, kad jei apeliantas po to, kai buvo kreiptasi į drausmės komisiją, būtų galėjęs susipažinti su IDOC įvykdytos patikrinimo priemonės turiniu, jis būtų galėjęs, ypač jei šis patikrinimas buvo glaustas, neformaliai arba nedokumentuotai išplėtoti savo argumentus šiuo aspektu ir, pavyzdžiui, labiau įtikinamai nei 2014 m. rugsėjo 23 d. rašte, skirtame drausmės komisijai, paprašyti dar kartą atlikti patikrinimą šiuo klausimu, be kita ko, paprašant, kad drausmės komisija nurodytų atlikti rungtyniškumo principu grindžiamą tyrimą pagal Tarnybos nuostatų IX priedo 17 straipsnio 1 dalį. [Praleista]
256

Trečia, abiem kartelio etapais buvo siekiama to paties tikslo – riboti kainų konkurenciją, jie buvo susiję su tais pačiais produktais ir juos įgyvendino tos pačios įmonės, be to, paskatintos tų pačių pagrindinių veikėjų. Šiuo klausimu iš rašytinių įrodymų matyti, kad pagrindiniai Pometon vadovai, be kita ko, jos generalinis direktorius, tiesiogiai dalyvavo abiejuose kartelio etapuose ir kad palaikant slaptus ryšius dėl šio susitarimo ieškovei paprastai atstovavo tie patys atsakingi asmenys. Ši aplinkybė šios bylos kontekste taip pat patvirtina ne vien tai, kad šie du etapai papildė vienas kitą, bet ir ieškovės norą prisidėti prie visų jiems įgyvendinti skirtų veiksmų (šiuo klausimu žr. 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Trelleborg Industrie ir Trelleborg / Komisija, T‑147/09 ir T‑148/09, EU:T:2013:259, 60 punktą).
38

Galiausiai kelis kartus savo 2016 m. rugsėjo 21 d. prašyme ieškovas daro nuorodą tiek į dokumentus, tiek į juose pateiktą „informaciją“. Taigi, visų pirma bendrai jis teigia, kad nori susipažinti su tam tikrais dokumentais arba bent jau su juose pateikta informacija. Be to, ieškovas aiškiai pakartoja šį prašymą leisti susipažinti, kiek tai susiję su D grupės dokumentuose pateikta informacija. Be to, kiek tai susiję su C grupės dokumentais, jis ginčija, kad tokių dokumentų ar juose nurodytos informacijos pateikimas gali turėti neigiamos įtakos Saugumo direktorato tyrimo priemonėms ir metodams. Galiausiai ieškovas mini A grupės dokumentuose perteiktą ar surinktą informaciją, patikslindamas, kad ši informacija yra konkrečiai ir tiesiogiai su juo susijusi.
55

Be to, organui, kompetentingam priimti ginčijamą sprendimą, t. y. Parlamento biurui, negalima priekaištauti dėl to, kad jis rėmėsi šios institucijos tarnybų parengiamaisiais dokumentais. Šiuo klausimu ieškovas per teismo posėdį pripažino, kad iš tikrųjų Parlamentas gali remtis savo tarnybų parengiamaisiais dokumentais. Taip pat negalima priekaištauti Parlamentui dėl to, kad jis veikė atsižvelgdamas į savo Generalinio sekretoriaus pasiūlymą, nes tai buvo numatyta ir tuo metu galiojančių Parlamento vidaus taisyklių 224 straipsnyje. Pažymėtina ir tai, jog minėtu 2016 m. rugsėjo 5 d. Generalinio sekretoriaus raštu šio biuro nariams buvo pranešta, kad pagal prašymą gali būti pateikti visi reikšmingi dokumentai, taigi ir ieškovo pastabos.
Taigi, atsižvelgiant į tai, kas nurodyta ginčijamo sprendimo 5 ir 6 konstatuojamosiose dalyse, Komisijos paminėti trūkumai apima, „be kita ko“, tai, „kaip Prancūzijos Respublika nustatė pro rata sistemą, skirtą maksimaliam reikalavimus atitinkančiam daugiamečių žolynų plotui įvertinti“. Be to, Komisija pažymėjo, kad apskritai veiksmų planas vis dar nebuvo įgyvendintas dėl to, jog ne visų ŽSIS įregistruotų plotų atveju buvo nustatytas maksimalus reikalavimus atitinkantis plotas pagal teisės aktų reikalavimus. Šie veiksniai, visų pirma ŽSIS atnaujinimo ir tobulinimo darbų atidėjimai ir trūkumai, Komisijos teigimu, turėjo rimtų neigiamų pasekmių paraiškų administravimui 2015 m., be kita ko, kiek tai susiję su reikalaujamu paramos gavėjo informavimu apie maksimalų reikalavimus atitinkantį plotą ir ne žemės ūkio paskirties sklypus, įskaitant ekologiniu požiūriu svarbias vietoves. Be to, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 7 konstatuojamojoje dalyje, viena vertus, šių trūkumų poveikis, kiek veiksmų plano tikslai negali būti pasiekti artimiausioje ateityje, yra toks, kad negali būti „tinkamai, kaip to reikalaujama, užtikrintas geras 2015 m. paramos administravimas ir išmokų teisėtumas bei tvarkingumas“. Kita vertus, šie vėlavimai, kaip pabrėžė Komisija, taip pat „turi poveikį galutinei teisių į išmokas vertei, kuri <…> turėjo būti nustatyta ne vėliau kaip iki 2016 m. balandžio 1 d., taip pat pačių mokėjimų vykdymui“. Dėl šio sprendimo 100–105 punktuose nurodytų motyvų Komisija per visą administracinę procedūrą kritikavo ŽSIS atnaujinimo trūkumus ir jų pasekmes iš EŽŪGF finansuojamos paramos už plotus administravimui ir kontrolei, o Prancūzijos valdžios institucijos nepateikė patenkinamų atsakymų.
51

Maltos Respublika teigia, kad Komisija ginčijamame sprendime arba pačiame 2016 m. liepos 13 d. rašte, kuriuo Maltos institucijoms pranešta apie to sprendimo priėmimą, nepakankamai paaiškino priežastis, dėl kurių nusprendė nukrypti nuo savo ankstesnės praktikos dėl, pirma, reikalavimo patikslinti paraišką dėl galimybės susipažinti su dokumentais, antra, dėl kartotinių paraiškų, viršijančių pirminės paraiškos taikymo sritį, nepriimtinumo ir, trečia, dėl dokumentų, konkrečiai nenurodytų paraiškoje dėl galimybės susipažinti su dokumentais, neatskleidimo, visų pirma, kaip šie dokumentai yra trečiųjų asmenų. Be to, Maltos Respublika kaltina Komisiją tuo, kad ši visiškai nepaaiškino priežasčių, dėl kurių manė, jog paraiška dėl galimybės susipažinti su dokumentais aprėpia daug Maltos institucijų dokumentų, kurie turi būti atskleisti, nors Maltos Respublika per konsultacijas ne kartą to klausė.
25

Dokumentais (juos Bendrojo Teismo kanceliarija gavo atitinkamai 2016 m. gruodžio 23 d. ir 19 d.) Komisija ir ieškovė prašė būti išklausytomis pagal Procedūros reglamento 106 straipsnio 2 dalį. Per 2017 m. rugsėjo 22 d. posėdį Bendrasis Teismas konstatavo, kad tinkamai į teismo posėdį pakviesta ieškovė jame nedalyvauja be pateisinamos priežasties, todėl pagal Procedūros reglamento 108 straipsnio 1 dalį posėdis įvyko šiai šaliai nedalyvaujant. Per šį posėdį šalys buvo išklausytos ir atsakė į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
45

Dėl ieškovės per teismo posėdį pateikto argumento, jog Anuliavimo skyrius turėjo paprašyti jos papildyti bylos medžiagą, be kita ko, pateikiant įrodymų dėl ankstesnio prekių ženklo gero vardo, reikia pažymėti, kad teisės aktų leidėjas iš esmės atskyrė, viena vertus, sąlygas, kurias turi atitikti prašymas dėl registracijos pripažinimo negaliojančia, kad būtų pripažintas priimtinu, ir, kita vertus, sąlygas dėl faktų, įrodymų ir pastabų, taip pat šį prašymą pagrindžiančių dokumentų pateikimo, kurie susiję su šio prašymo nagrinėjimu. Būtent tik dėl prašymo dėl registracijos pripažinimo negaliojančia priimtinumo sąlygų teisės aktų leidėjas Reglamento Nr. 2868/95 38 taisyklės 1 dalyje (dabar – Reglamento 2017/1001 146 straipsnio 7 dalis) ir to paties reglamento 39 taisyklės 3 dalyje (dabar – Deleguotojo reglamento 2017/1430 15 straipsnio 4 dalis) numatė, kad Anuliavimo skyrius privalo atitinkamai šaliai leisti ištaisyti jos prašymo dėl registracijos pripažinimo negaliojančia trūkumus, jeigu dėl jų jos prašymas gali būti atmestas kaip nepriimtinas, tačiau, kiek tai susiję su sąlygomis, kurias turi tenkinti prašymas dėl registracijos pripažinimo negaliojančia, kad būtų pripažintas pagrįstu, jokia analogiška pareiga nenumatyta (pagal analogiją žr. 2002 m. birželio 13 d. Sprendimo Chef Revival USA / VRDT – Massagué Marín (Chef), T‑232/00, EU:T:2002:157, 54 punktą ir šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2008 m. birželio 17 d. Sprendimo El Corte Inglés / VRDT – Abril Sánchez et Ricote Saugar (BoomerangTV), T‑420/03, EU:T:2008:203, 66 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
47

Todėl nagrinėjamu atveju Viešiesiems konkursams taikytinų bendrųjų taisyklių (OL C 70 A, 2015, p. 1, toliau – Bendrosios taisyklės) 1.3 punkte kandidatų dėmesys buvo atkreiptas į tai, kad siekdami įrodyti, jog turi reikalaujamą profesinę patirtį, jie privalo pateikti patvirtinamuosius dokumentus, kuriuose, be kita ko, nurodytos darbo pradžios ir pabaigos datos, taip pat pareigų pobūdis ir lygmuo. Be to, minėtame punkte dėl konkrečių sąlygų, nustatytų specialistų konkursams, patikslinta, kad studijos, mokymai, stažuotės, praktikos laikotarpiai, moksliniai tyrimai ir profesinė patirtis turi būti išsamiai aprašyti paraiškoje ir įrodyti pridedamais atitinkamais patvirtinamaisiais dokumentais. Bendrųjų taisyklių 2.1.4 ir 2.1.7 punktuose nurodyta, jog tam, kad konkurso atrankos komisija galėtų patikrinti, ar kandidatų kvalifikacija atitinka pranešime apie konkursą nustatytas sąlygas, kandidatai turi pateikti svarbią informaciją apie savo diplomus, profesinę patirtį, motyvaciją dalyvauti konkurse ir Sąjungos oficialiųjų kalbų mokėjimą ir pridėti prie paraiškos patvirtinamuosius dokumentus.
33

Be to, reikia pažymėti, kad iš bylos medžiagos, taip pat iš ieškovės per posėdį pateiktų paaiškinimų matyti, jog 5062,26 EUR skirtumą tarp, viena vertus, galimos pervesti sumos, kuri atitinka iki 2010 m. gegužės 27 d. Vokietijos sistemoje įgytas pensines teises, DRV nurodytos Komisijai 2015 m. gegužės 5 d., ir, kita vertus, 2015 m. rugsėjo 11 d. Komisijai faktiškai pervestos sumos, atitinkančios kapitalo vertės padidėjimą nuo prašymo pateikimo dienos iki faktinio pervedimo, lemia 1994 m. Vokietijos Federacinės Respublikos ir Komisijos pasirašyto Susitarimo dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio įgyvendinimo taikymas. Remiantis tuo susitarimu, kompetentinga Vokietijos pensijų institucija sumai, kurią jai atgaline data perveda nacionalinės valdžios institucijos, turi taikyti 3,5 % už pilnus metus padidinimą už laikotarpį nuo dienos, kai šiai institucijai buvo pervestos atitinkamos lėšos, iki dienos, kai ji perveda šias lėšas į Sąjungos pensijų sistemą. Taigi šiuo atveju 5062,26 EUR suma yra gauta sumai, kuri DRV buvo pervesta per du kartus, t. y. 2014 m. gegužės 13 d. ir 2014 m. liepos 30 d., o paskui 2015 m. rugsėjo 11 d. šios institucijos pervesta Komisijai, pritaikius 3,5 % normą už pilnus metus.
31

Be to, priešingai, nei teigia ieškovė, susitarimo šalys nesutaria dėl tam tikrų esminių šio susitarimo punktų aiškinimo, ypač dėl to, ar susitarimas taikomas tik nacionaliniams prekių ženklams, ar taip pat užsienio, tarptautiniams arba Europos Sąjungos prekių ženklams.
76

Dėl ieškovės argumento, kad „papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų“ ir krepšiai, priskirti prie 18 klasės bei žymimi ankstesniu prekių ženklu, yra vieni kitus papildantys, reikia pažymėti, jog „papuošimai užtrauktukams iš brangiųjų metalų“ nebūtini arba nesvarbūs norint naudoti krepšius. Iš tikrųjų krepšys, net ir turintis užtrauktuką, gali būti naudojamas nepapuoštas užtrauktuku. Be to, jei klausimas nagrinėjamas atsižvelgiant į „krepšių“ svarbą arba būtinumą norint naudoti „papuošimus užtrauktukams iš brangiųjų metalų“, reikia nurodyti, jog neginčijama, kad norint naudoti papuošimus užtrauktukams reikalingas gaminys su užtrauktuku. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad krepšiai nėra vienintelės prekės, galinčios turėti tokią užsegimo sistemą. Papuošimai užtrauktukams gali būti naudojami ir, pavyzdžiui, drabužiuose su užtrauktuku. Be to, šiuo klausimu svarbu konstatuoti, kad yra krepšių, kurie nėra užsegami užtrauktuku. Taigi ryšys tarp „papuošimų užtrauktukams iš brangiųjų metalų“ ir „krepšių“ nėra labai glaudus. Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad, norint konstatuoti prekių panašumą dėl to, jog jos vienos kitas papildo, nepakanka aplinkybės, kad viena prekė būtina arba svarbi norint naudoti kitą; reikia, kad dėl šios aplinkybės vartotojas manytų, jog atsakomybė už jų pagaminimą tenka tai pačiai įmonei (žr. šio sprendimo 74 punktą). Kitaip tariant, reikia patikrinti, ar „krepšiai“ taip svarbūs norint naudoti „papuošimus užtrauktukams“, kad visuomenė gali manyti, jog atsakomybė už šių prekių pagaminimą tenka tai pačiai įmonei (žr. šiuo klausimu 2013 m. gegužės 14 d.SprendimoSanco / VRDT – Marsalman (Viščiuko vaizdas), T‑249/11, EU:T:2013:238, 39 punktą). Reikia manyti, kad ryšys tarp „papuošimų užtrauktukams iš brangiųjų metalų“ ir „krepšių“ nėra pakankamai glaudus, kad vartotojai galėtų manyti, jog atsakomybė už šių prekių pagaminimą tenka tai pačiai įmonei. Visuomenė nesitiki, kad krepšių gamintojas siūlo ir papuošimus užtrauktukams.
Nors Europos Centrinis Bankas gali savo nuožiūra, įgyvendindamas įgaliojimus, jam suteiktus Reglamento Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms ir kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 648/2012 429 straipsnio 14 dalimi, taikyti minėtoje dalyje nustatytą nukrypti leidžiančią nuostatą arba jos netaikyti, šia laisve turi būti naudojamasi su sąlyga, kad nebūtų pažeisti šia nukrypti leidžiančia nuostata siekiami tikslai ir kad ji liktų veiksminga. Iš to neišvengiamai matyti, kad bankas negali remtis motyvais, dėl kurių Reglamento Nr. 575/2013 429 straipsnio 14 dalimi suteikta galimybe praktiškai negalima pasinaudoti nepadarant tos nuostatos neveiksminga ir neatsižvelgiant į tikslus, dėl kurių ji buvo įdiegta.

Todėl Europos Centrinis Bankas negali netaikyti Reglamento Nr. 575/2013 429 straipsnio 14 dalies kredito įstaigos pozicijoms dėl viešosios finansų įstaigos, remiantis argumentais, neatskiriamais nuo pozicijų, kurioms taikoma ši nuostata. Taip yra argumento, kad šios kredito įstaigos pozicijos dėl šios finansų įstaigos figūruoja jos balanso turto dalyje, atveju. Iš tiesų, kiek tai susiję su pozicijomis, kurių atžvilgiu šioje nuostatoje numatyta galimybė, kad į jas nebus atsižvelgta apskaičiuojant kredito įstaigos sverto koeficientą, dėl savo pobūdžio turi būti įtraukiamos į tos įstaigos balanso turto dalį, argumentas, grindžiamas tuo, kad pozicijos dėl viešosios finansų institucijos yra įtrauktos į kredito įstaigos turto dalį, negali pagrįstai pateisinti atsisakymo leisti taikyti prašomą nukrypti leidžiančią nuostatą. Dėl panašių priežasčių tas pats pasakytina apie argumentą, kad minėtos pozicijos sudaro dalį sumų, kurias turi kredito įstaiga kaip reguliuojamuosius taupomuosius indėlius, kurie vis dar priskirti prie jos balanso įsipareigojimų dalies.

Be to, kadangi Reglamento Nr. 575/2013 429 straipsnio 14 dalyje kalbama tiktai apie viešojo sektoriaus subjektų pozicijas, kurioms taikoma valstybės garantija, dėl atsisakymo, kuris grindžiamas iš esmės argumentu, kad valstybė gali nevykdyti mokėjimo įsipareigojimų, nevertinant tokios galimybės tikimybės konkrečios valstybės atveju, būtų praktiškai neįmanoma pasinaudoti Reglamento Nr. 575/2013 429 straipsnio 14 dalyje numatyta galimybe. Be to, kadangi Europos Centrinis Bankas neįvertino nemokėjimo galimybės tikimybės, sprendime, kuriuo atsisakomo taikyti Reglamento Nr. 575/2013 429 straipsnio 14 dalyje numatytą galimybę, pabrėžus tik kredito įstaigos pozicijų, susijusių su viešąja finansų institucija, apimtį, savaime negalima pateisinti atsižvelgimo į šias pozicijas apskaičiuojant sverto koeficientą. Ši apimtis galėtų būti svarbi tik tuo atveju, jei, atitinkamai valstybei neatlikus mokėjimo, ši kredito įstaiga negalėtų iš šios finansų institucijos gauti sumų, pervestų reguliuojamų taupomųjų indėlių forma, ir turėtų priverstinai parduoti turtą.

(žr. 39, 52–54, 56, 57, 61 ir 63 punktus)
415

Bet kuriuo atveju dėl Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės tvirtinimo, jog ginčijamas sprendimas sukeltų sunkių ekonominių pasekmių ar iškiltų didelių sunkumų jai ir kitoms valstybėms narėms, kaip tai pažymėjo, be kita ko, Jungtinių Amerikos Valstijų atstovai, reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 2015/1589 16 straipsnio 1 dalyje nenustatyta, kad nesuderinama pripažinta pagalba gali būti nesusigrąžinta dėl tokios priežasties. Be to, nė vienas Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės pateiktas argumentas neįrodo tokių sunkių ekonominių pasekmių buvimo. Iš tikrųjų būtent nagrinėjamos priemonės susigrąžinimas negali sukelti neigiamų ekonominių pasekmių Liuksemburgo Didžiajai Hercogystei, nes susigrąžinamos sumos priskiriamos valstybės finansams. Be to, priešingai, nei, atrodo, teigia Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, būtent susigrąžinimas iš FFT jos pagal nagrinėjamą išankstinį sprendimą gautos pagalbos tiesiogiai negalėtų lemti galimo „daugelio Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės išankstinių sprendimų ir galbūt tūkstančių visose kitose valstybėse narėse priimtų išankstinių sprendimų kvestionavimo“. Vien tai, kad Komisija kėlė klausimą dėl išankstinio sprendimo, kuriuo įmonei suteiktas atrankinis pranašumas, reiškia tik tai, kad dėl to išankstinio sprendimo, priimto pažeidžiant SESV 107 straipsnį, bus vykdomas susigrąžinimas, o ne tai, kad susigrąžinimas bus vykdomas dėl visų išankstinių sprendimų, įskaitant tuos, kuriais valstybės pagalba nesuteikta.
42

2015 m. spalio 12 d. ieškovė paprašė EFSA peržiūrėti sprendimą atmesti jos prašymus užtikrinti konfidencialumą, grindžiamus Reglamento Nr. 1107/2009 63 straipsnio 1 dalimi ir susijusius su ginčijama išvada. Grįsdama šį peržiūros prašymą ji tvirtino, kad EFSA pažeidė Reglamentą Nr. 178/2002. Ji mano, jog iš šio reglamento matyti, kad EFSA nuomonė turėtų būti „aukštos mokslinės kokybės“. Tačiau ši institucija parengė minėtas išvadas, remdamasi 2015 m. liepos mėn. pranešimu, kuris pats buvo grindžiamas abejotinais moksliniais duomenimis ir neišsamia informacija. Be to, ieškovė tvirtino, kad, tyčia neatsižvelgdama į jos komentarus, EFSA pažeidė jos teisę į gynybą ir neįvykdė šiame reglamente nustatytos pareigos savo vertinimus grįsti „turima moksline informacija“. Be to, jos nuomone, nėra jokių patikimų įrodymų, kad diflubenzuronas kelia pavojų žmonių ar gyvūnų sveikatai.
59

Pirma, ieškovė nepagrįstai teigia, kad leidimo pateikti rinkai išdavimo tvarkos esmė yra ta, kad visi dokumentai, pateikti kaip paraiškos išduoti leidimą pateikti rinkai bylos dokumentai, be kita ko, klinikiniai ir neklinikiniai tyrimai, yra saugomi bendros konfidencialumo prezumpcijos, nustatytos Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 arba 3 dalyje, ir kad laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo jurisprudencijoje ir 1997 m. sausio 23 d. Sprendime Biogen (C‑181/95, EU:C:1997:32) suformuotoje jurisprudencijoje laikomasi tokio požiūrio. Visų pirma šis teiginys yra niekuo nepagrįstas. Be to, neatrodo, kad patys klinikiniai ir neklinikiniai tyrimai yra konfidencialūs (žr. šio sprendimo 53 punktą). Juos atliekant gali būti tik vykdomi EMA nurodyti teisės aktų reikalavimai ir neapimti jokios naujovės. Be to, reikia pažymėti, kad EMA vykdomo proceso skaidrumas ir galimybė gauti teisę susipažinti su dokumentais, kuriuos šios agentūros ekspertai naudoja savo moksliniam vertinimui parengti, gali lemti didesnį šios institucijos legitimumą šių aktų adresatų požiūriu ir padidinti jų pasitikėjimą šia institucija, kartu užtikrinant didesnį jos atskaitomybės piliečiams mastą demokratinėje sistemoje (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo ClientEarth ir PAN Europe / EFSA, C‑615/13 P, EU:C:2015:489, 56 punktą). Galiausiai, iš ieškovės nurodyto 1997 m. sausio 23 d. Sprendimo Biogen (C‑181/95, EU:C:1997:32), 2013 m. balandžio 25 d. Nutarties AbbVie / EMA (T‑44/13 R, nepaskelbta Rink., EU:T:2013:221) ir 2015 m. rugsėjo 1 d. Nutarties Pari Pharma / EMA (T‑235/15 R, EU:T:2015:587) negalima daryti išvados, jog kaip nors pripažinta, kad egzistuoja bendroji klinikinių tyrimų ataskaitų konfidencialumo prezumpcija. Kaip teisingai pažymi EMA, tokios išvados negalima daryti remiantis laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo nutartimis. Dėl 1997 m. sausio 23 d. Sprendimo Biogen (C‑181/95, EU:C:1997:32) – be to, kad jis paskelbtas prieš priimant Reglamentą Nr. 1049/2001, iš jo nematyti, kad Teisingumo Teismas būtų patvirtinęs visos paraiškoje išduoti leidimą pateikti rinkai išdėstytos informacijos konfidencialų pobūdį.
4

Registracijos paraiškos oficialios anketos dalyje, skirtoje aprašyti prašomam įregistruoti dizainui, Ball Europe įrašė tokį tekstą anglų kalba: „Group of cans for drink, all having a sleek but high appearance with reduced neck, preferably made of thin sheet metal, especially for filling volumes of 250 ml, 300 ml or 330 ml, respectively.“ (Grupė gėrimams skirtų glotnių ir aukštų skardinių, kurių kaklelis šiek tiek susiaurėjęs, pagamintų iš plonos metalo skardos, atitinkamai 250 ml, 300 ml arba 330 ml talpos.)
20

Reikia pabrėžti, kad nors grįsdamas savo ieškinio pagrindą ieškovas šioje byloje remiasi Reglamento Nr. 1151/2012 6 straipsnio 1 dalimi, jis cituoja to paties reglamento 13 straipsnio 2 dalį. Be to, ieškinyje ieškovas niekur aiškiai nepatikslino, kodėl Apeliacinė taryba turėjo taikyti šias nuostatas ir kaip šiomis aplinkybėmis ji neatsižvelgė į ieškovo taip pat nurodytą Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies k punktą. Be to, kaip aiškiai matyti iš ginčijamo sprendimo 21 punkto, Apeliacinė taryba nusprendė, kad Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies k punktas šioje byloje netaikomas. Iš ginčijamo sprendimo taip pat matyti, kad Apeliacinė taryba taikė atitinkamas Reglamento Nr. 2081/92 nuostatas, o ne Reglamento Nr. 1151/2012 nuostatas, kuriomis ieškovas rėmėsi Bendrajame Teisme. Todėl, kaip savo rašytinėse pastabose teigia EUIPO, ieškinio pirmojo pagrindo išdėstymas neatitinka Procedūros reglamento 177 straipsnio 1 dalies d punkte nustatytų sąlygų.
7.

Žemės ūkis–Finansavimas iš EŽŪGF ir EŽŪFKP–Paramos ir išmokų suteikimas–Valstybių narių pareiga organizuoti veiksmingą administracinių patikrinimų ir patikrinimų vietoje sistemą–Terminas–Patikrinimų atlikimas pasibaigus kontrolės laikotarpiui–Leistinumas–Sąlyga–Neatlikimas per nustatytą terminą dėl to, kad atitinkama valstybė narė to fiziškai negalėjo padaryti (Tarybos reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalis ir Reglamento Nr. 485/2008 2 straipsnio 7 dalis) (žr. 105, 106 punktus)