ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11.

Reglamento (EB) Nr. 885/2006 ( 8 ) 11 straipsnyje nustatyta prieš Komisijai priimant sprendimą nefinansuoti tam tikrų sumų atliktina procedūra: „1. Jeigu po atlikto tyrimo Komisija mano, kad išlaidos neatitinka Bendrijos taisyklių, ji praneša tokias išvadas atitinkamai valstybei narei ir nurodo korekcines priemones, reikalingas užtikrinti, kad ateityje būtų laikomasi šių taisyklių. Tokiame pranešime daroma nuoroda į šį straipsnį. Valstybė narė per du mėnesius nuo šio pranešimo gavimo pateikia atsakymą, o Komisija, atsižvelgusi į jį, gali pakeisti savo poziciją. Pagrįstais atvejais Komisija gali leisti pratęsti atsakymui nustatytą laikotarpį. Kai baigiasi atsakymui nustatytas laikotarpis, Komisija sušaukia dvišalį posėdį ir abi šalys stengiasi pasiekti susitarimą dėl priemonių, kurių reikia imtis, taip pat dėl pažeidimo sunkumo įvertinimo bei dėl Bendrijos biudžetui padarytos finansinės žalos. 2. Per du mėnesius nuo 1 dalies trečios [trečioje] pastraipoje nurodyto dvišalio posėdžio protokolo gavimo dienos valstybė narė pateikia šio posėdžio metu prašytą informaciją arba kitos informacijos, kuri, jos manymu, galėtų būti naudinga vykstančiam tyrimui. Pateisinamais atvejais Komisija, gavusi pagrįstą prašymą iš valstybės narės, gali leisti pratęsti pirmojoje pastraipoje nurodytą laikotarpį. Prašymą reikia nusiųsti Komisijai tokiam laikotarpiui nepasibaigus. Pasibaigus pirmoje pastraipoje nurodytam laikotarpiui, Komisija oficialiai praneša savo išvadas valstybei narei, remdamasi informacija, gauta per atitikimo patikrinimo procedūrą. Pranešime įvertinamos išlaidos, kurioms Komisija numato netaikyti Bendrijos finansavimo pagal Reglamento (EB) Nr. 1290/2005 31 straipsnį, ir daroma nuoroda į šio reglamento 16 straipsnio 1 dalį. 3. Valstybė narė praneša Komisijai apie korekcines priemones, kurių ji ėmėsi, kad užtikrintų, jog būtų laikomasi Bendrijos taisyklių ir nuo kurios datos jos bus įgyvendinamos. Komisija, išnagrinėjusi Taikinimo institucijos pagal šio reglamento 3 skyrių parengtą ataskaitą, priima, jei reikia, vieną ar daugiau sprendimų pagal Reglamento (EB) Nr. 1290/2005 31 straipsnį, siekdama nebefinansuoti iš Bendrijos lėšų išlaidų, neatitinkančių Bendrijos taisyklių tol, kol valstybė narė veiksmingai neįgyvendina korekcinių priemonių. <…>“
56.

Iš to būtų galima daryti išvadą, kad pirkimo mokesčio atskaitą galima atlikti ir neturint sąskaitos faktūros. Mat sąskaita faktūra apskritai yra tik formali sąlyga. Objektyviai konstatavus, kad įvykdytos PVM direktyvos 168 straipsnyje nustatytos esminės sąlygos, neįvykdytos formalios sąlygos negalėtų būti pirkimo mokesčio atskaitos kliūtis. Vis dėlto tokiai išvadai jau prieštarauja aiški PVM direktyvos 178 straipsnio a punkto formuluotė. Be to, Teisingumo Teismas nurodytoje jurisprudencijoje taip pat aiškiai reikalauja sąskaitos faktūros tikslinimo ( 29 ). Taigi nei iš nurodytos jurisprudencijos, nei iš PVM direktyvos nematyti, kad būtų galima naudotis teise į PVM atskaitą neturint sąskaitos faktūros.
Pavyzdžiui, pagrindinės bylos aplinkybėmis BSH naudojama oranžinė etiketė „AAAA Best rated: A in all classes“ ( 19 ) gali priversti galutinius naudotojus galvoti, kad atitinkamas modelis yra efektyvesnis nei modelis be papildomos etiketės. Analogiškai papildoma etiketė, paaiškinanti testų atlikimo sąlygas, kuriomis remiantis dulkių siurblys priskiriamas prie energijos vartojimo efektyvumo klasės, BSH turimos naudoti pagal Direktyvos 2005/29 7 straipsnyje nustatytus reikalavimus, galėtų versti galutinius naudotojus manyti, kad atitinkamas modelis yra ne toks efektyvus nei modelis be tokios etiketės.
36.

Iš esmės atsakovai ir į bylą įstojusios šalys pabrėžia, kad Lenkijos Respublika iš tikrųjų neužginčijo ginčijamame sprendime nustatytų taisyklių aiškumo ir nuspėjamumo taip, kad trečiąjį pagrindą būtų galima aiškinti kaip iš esmės susijusį su tariamu teisėtų lūkesčių pažeidimu. Jie primena, kad Teisingumo Teismas teisės aktų leidėjui pripažįsta didelę diskreciją techniškai sudėtingose srityse. Be to, jie atmeta argumentą, kad per Direktyvoje 2003/87 nustatytus prekybos laikotarpius Sąjungos teisės aktų leidėjas negali padaryti jokio pakeitimo, vadovaudamasis minėtos direktyvos nuostatomis, pagal kurias prireikus prekybos laikotarpiu galima patikslinti ATLPS veikimo taisykles. Beje, toks laikotarpis yra visiškai administracinio pobūdžio. Be to, 2012 m. Komisijos ataskaitoje nurodytos atskirais atvejais nustatomos priemonės, siekiant išlaikyti tinkamai veikiančią ATLPS, yra galimo ATLPS neveikimo rodiklis, su kuriuo ekonominę veiklą vykdantys ūkio subjektai supažindinti taip, kad jie galėjo logiškai numatyti, jog ATLPS bus iš dalies pakeista, kad būtų užtikrintas jos veiksmingumas. Joks teisėtas lūkestis negali būti grindžiamas Reglamentu Nr. 176/2014, kuris bet kuriuo atveju yra tik įgyvendinimo priemonė, kurios teisės aktų leidžiamoji valdžia neprivalo laikytis. Be to, teisėti lūkesčiai negali būti pagrįsti Komisijos pasiūlymu, kuriame numatyta, kad RSR pradės veikti 2021 m., viena vertus, dėl to, kad prie jo pridėtas poveikio vertinimas, kuriame numatyti keli pasirinkimai, kita vertus, dėl to, kad tai tik parengiamasis aktas, kuris būtinai bus plėtojamas svarstant teisėkūros procedūra priimamus aktus. Atsakovai ir į bylą įstojusios šalys taip pat pabrėžia RSR dvikryptį pobūdį, nurodydami, kad apyvartinių taršos leidimų perkėlimas į rezervą nėra jų pripažinimas nebegaliojančiais taip, kad ginčijamas sprendimas turėtų ieškovės nurodytų radikalių pasekmių turimų apyvartinių taršos leidimų skaičiui. Be to, pagal ATLPS ūkio subjektams niekada nebuvo garantuota apyvartinių taršos leidimų kaina, nes tai tik kiekybinė priemonė, iš dalies grindžiama prekybos aukcionuose principu. Galiausiai jie ginčija ieškovės padarytas išvadas dėl galimos ginčijamo sprendimo ir iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1031/2010 kolizijos, nes ginčijamas sprendimas yra po minėto reglamento teisėkūros procedūra priimtas aktas.
44.

Be to, siekiama mokestį sieti su ypatingu ekonominiu pajėgumu, kuris tiesiogiai susijęs su didelių prekybos plotų naudojimu, ir jį išnaudoti. Tuo taip pat siekiama šiek tiek sušvelninti dėl prekybos ploto dydžio įgytą konkurencinį pranašumą, palyginti su mažaisiais prekybos centrais. Į klausimą, ar skirtingas ekonominis pajėgumas (taigi skirtingos galimybės prisiimti finansinę naštą) taip pat gali būti laikomas pagrindinės laisvės apribojimo pateisinimo pagrindu, kiek žinau, Teisingumo Teismas kol kas neturėjo atsakyti. Vis dėlto nenorėčiau atmesti to, kad, kaip progresinio tarifo atveju, skirtingas ekonominis pajėgumas taip pat galėtų būti skirtingo vertinimo mokesčių teisės aspektu pateisinimo pagrindas ( 33 ).
43.

Gali kilti klausimas, ar yra terminas, per kurį po atleidimo iš darbo darbuotoja gali pranešti buvusiam darbdaviui apie savo padėtį ir pasinaudoti Motinystės atostogų direktyvos 10 straipsniu teikiama apsauga. Atsižvelgiant į neatitikimus, kuriuos jau nurodžiau, nekeista, kad 10 straipsnyje nėra pateikiamas aiškus atsakymas į šį klausimą. Man atrodo, kad užtikrinant sąžiningumą darbdavio atžvilgiu atleista iš darbo darbuotoja privalo nepagrįstai nedelsti ir pranešti darbdaviui apie savo padėtį, taip pat pateikti reikalavimus ir kad jos galimybės atlikti pirmą veiksmą (be kurio negalima atlikti antro veiksmo) turėtų pasibaigti apsaugos, nustatytos 10 straipsnio 1 dalyje, taikymo laikotarpio pabaigoje, t. y. iki „8 straipsnio 1 dalyje nurodytų motinystės atostogų pabaigos“. Tiksli laikotarpio pabaiga priklausys nuo to, kaip atitinkama valstybė narė nusprendė perkelti Motinystės atostogų direktyvą. Nėščiai moteriai, kuri buvo atleista iš darbo, ta data gali būti teorinė ta prasme, kad atleista iš darbo ji negalėjo pasinaudoti dalimi motinystės atostogų, visomis atostogomis arba gal net apskritai neturėjo tokių atostogų ( 39 ). Tačiau nacionalinis teismas galės išsiaiškinti datą, kada jos motinystės atostogos galėjo baigtis, ir taip galės nustatyti, ar ji iki šios datos pranešė darbdaviui apie savo padėtį.
25.

Iki to momento, kol pagrindinė byla buvo pateikta nagrinėti Supreme Court of the United Kingdom (Jungtinės Karalystės Aukščiausiasis Teismas), bylą nagrinėjo Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Aukštesnysis teismas, Imigracijos ir prieglobsčio bylų skyrius, Jungtinė Karalystė) ir Court of Appeal (Apeliacinis Teismas, Jungtinė Karalystė). Du kartus buvo nuspręsta sustabdyti bylos nagrinėjimą, laukiant, kol bus priimti 2014 m. sausio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimai Onuekwere (C‑378/12, EU:C:2014:13) ir G (C‑400/12, EU:C:2014:9). Per tą laiką F. Vomero padarė kitų nusikalstamų veikų ir už jas buvo nuteistas.
36.

To paties sprendimo 53–58 punktuose Teisingumo Teismas pridūrė, kad toks numanomas sutikimas turi būti pagrįstas faktais, kuriais galima neabejotinai įrodyti, jog minėtas prekių ženklo savininkas atsisakė pasinaudoti išimtinėmis teisėmis, ir kad išvados, jog toks sutikimas buvo duotas, negalima padaryti vien iš šio savininko tylėjimo ( 34 ). Šiuo klausimu jis patikslino, kad sutikimas negali būti numanomas, be kita ko, iš to, kad prekių ženklo savininkas nepranešė visiems vėlesniems prekių, išleistų į apyvartą už EEE ribų, pirkėjams apie savo prieštaravimą jas parduoti EEE viduje, iš to, kad ant pačių prekių nėra įspėjimo apie draudimą pateikti prekes EEE rinkai, ar iš fakto, kad prekių ženklo savininkas perleido ženklu pažymėtų prekių nuosavybės teisę, nenustatydamas jokių išlygų sutartyje, ir kad pagal sutarčiai taikytiną teisę, nesant tokių išlygų, perleista nuosavybės teisė apima neribotą perpardavimo teisę ar bent jau teisę vėliau parduoti prekes EEE viduje ( 35 ).
–

Šios priemonės galėjo prarasti savo realų veiksmingumą dėl to, kad per nagrinėjamą procedūrą Mantovani nenurodė minėto baudžiamojo įsakymo. Pagal jurisprudenciją informacijos nepateikimas laiku perkančiajai organizacijai apie baudžiamojo proceso eigą Įstatyminio dekreto Nr. 163 38 straipsnio 1 dalies c punkte minimų asmenų atžvilgiu yra atsiribojimo nebuvimo įrodymas, nes buvo pažeistos lojalaus bendradarbiavimo pareigos.
29.

Be to, konkretaus sandorio buhalterinė apskaita grindžiama, be kita ko, įmonės žinojimu apie tikrąjį ekonominį šio sandorio pobūdį ir numatomą jo tikslą. Todėl net TAS 17 9 punkte pripažįstama, kad „dėl skirtingo abiejų šalių apibrėžimų taikymo skirtingomis aplinkybėmis tą pačią nuomą nuomotojas ir nuomininkas gali klasifikuoti skirtingai“.
22.

Įgytų arba įgyjamų teisių klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tiek iš Bendrojo susitarimo 2 straipsnio 6 dalies – lygiavertės šiuo metu galiojančiai patikslinto Bendrojo susitarimo 5 straipsnio 2 daliai – formuluotės, tiek iš jos konteksto matyti, kad šia nuostata „siekiama išvengti iš darbo santykių kylančių įgytų arba įgyjamų teisių, kuriomis darbuotojas jau naudojasi prasidėjus vaiko priežiūros atostogoms, praradimo bei užtikrinti, kad pasibaigus šioms atostogoms jo padėtis tokių teisių atžvilgiu bus lygiai tokia pati kaip iki atostogų pradžios“ ( 24 ). Be to, Teisingumo Teismas itin pabrėžė, kad „[a]tsižvelgiant į vienodo požiūrio į vyrus ir moteris tikslą, kurio siekiama Bendruoju susitarimu <…>, aptariama <…> dalis turi būti suprantama kaip išreiškianti Bendrijos socialinės teisės principą, kuriam tenka ypatinga svarba ir kuris dėl to negali būti aiškinamas siaurai“ ( 25 ). Taigi „įgytų arba įgyjamų teisių“ sąvoka, remiantis Bendruoju susitarimu ir patikslintu Bendruoju susitarimu, „apima visas tiesiogiai ar netiesiogiai iš darbo santykių kylančias teises ir naudą pinigais ar natūra, kurių darbuotojas turi teisę reikalauti iš darbdavio prasidedant vaiko priežiūros atostogoms“ ( 26 ). Taigi „nacionalinės teisės aktai, dėl kurių vaiko priežiūros atostogų atveju sumažėtų iš darbo teisės kylančios teisės, galėtų sulaikyti darbuotojus nuo naudojimosi tokiomis atostogomis <…> Tai tiesiogiai prieštarautų Bendrojo susitarimo dėl tėvystės atostogų tikslams, vienas kurių – geriau suderinti šeiminį ir profesinį gyvenimą.“ ( 27 )
23.

Trečia, Apeliacinė taryba atmetė pagrindus, susijusius su Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies a punkto, siejamo su Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c ir g punktais, pažeidimu. Jos nuomone, ginčijamas prekių ženklas kartu nenurodo (esamos ar nesamos) vietovės Port Charlotte ir „Oporto (Porto) miesto“. Ji pridūrė, kad absoliutus atmetimo pagrindas pagal to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktą buvo paminėtas „tik pateikiant apeliaciją“, todėl IVDP negalėjo pagrįstai juo remtis. Bet kuriuo atveju ginčijamas prekių ženklas negali suklaidinti visuomenės dėl juo žymimų prekių geografinės kilmės, kaip tai suprantama pagal to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies g punktą.
38.

Be to, Sąjungos teisės aktų leidėjas, priimdamas aplinkos teisės aktus, pagal SESV 191 straipsnio 2 dalį visuomet privalo įgyvendinti principą „teršėjas moka“. Atliekų direktyva yra būtent toks teisės aktas, nes ji buvo grindžiama EB sutarties 175 straipsnio 1 dalimi (dabar – SESV 192 straipsnio 1 dalis). Iš to darytina išvada, kad ši direktyva turi būti aiškinama atsižvelgiant į principą „teršėjas moka“.
57.

Be to, pačios Prancūzijos vyriausybės teigimu, CGI 210 B straipsnio 3 dalies ir CGI 210 C straipsnio 2 dalies nuostatos neatitinka ( 33 ) Prancūzijos administracijos šioje srityje taikomos „praktikos“, ir to savaime pakanka, kad kiltų netikrumas dėl Direktyvos 90/434 11 straipsnio 1 dalies a punkto taikymo taisyklių Prancūzijoje. Šios taisyklės neatrodo pakankamai tikslios, aiškios ir nuspėjamos, kad apmokestinamieji asmenys galėtų žinoti savo teises, ypač atsižvelgiant į tai, kad bent kai kurias iš jų mokesčių administratorius gali keisti savo nuožiūra.
59.

Be to, manau, pagal analogiją reikia laikytis požiūrio, kurį Komisija išdėstė Mašinų direktyvos 2006/42/EB taikymo vadovo ( 14 ) 72 punkte. Šioje nuostatoje Komisija pažymi, kad „Mašinų direktyva paprastai netaikoma naudotų ar nenaujų mašinų tiekimui rinkai“ ir kad „[y]ra viena išimtis iš šios bendrosios taisyklės“. Iš tikrųjų „Mašinų direktyva taikoma naudotoms arba nenaujoms mašinoms, kurios pirmą kartą buvo pateiktos siekiant platinti arba naudoti ne [Sąjungoje], kai jos po to pirmą kartą patiektos rinkai ar pradėtos naudoti [Sąjungoje]“ ( 15 ).
38.

Be to, aiškinant PVM direktyvos nuostatas dėl neapmokestinimo taip pat reikia atsižvelgti į mokesčio neutralumo principą. Pagal šį principą, be kita ko, draudžiama, kad ūkio subjektai, vykdantys tokius pačius sandorius, būtų skirtingai vertinami PVM surinkimo srityje ( 14 ). Žvelgiant iš galutinio vartotojo (šiuo atveju – trečiųjų asmenų) perspektyvos, apmokestinimas pridėtinės vertės mokesčiu nepriklauso nuo to, ar maistas vartojamas įprastame restorane, ar mokomajame restorane. Abiem atvejais vartotojas aptarnaujamas ir jam patiekiamas maistas, abiem atvejais už šį vartojimą jis moka pinigus. Kaip per teismo posėdį nurodė Jungtinė Karalystė, atlygio už paslaugą dydis sumažinamas (šiuo atveju taikant tik 80 % maitinimo kainos) atsižvelgiant į tai, kad mokomajame restorane gali pasitaikyti daugiau klaidų. Restorano teikiamos paslaugos kokybė neleidžia abejoti paslaugos teikimo faktu.
77.

Antra, projektas buvo sukurtas laikantis Reglamento Nr. 1267/1999 7 straipsnio 1 dalies ir 8 straipsnio 1 dalies. 2001 m. gruodžio 13 d. pirminiame ISPA sprendime nustatyta statybos projekto pabaigos data buvo 2004 m. gruodžio 31 d. Taigi jis turėjo būti baigtas per trejus metus (plius papildomi dveji metai, per kuriuos turėjo būti išmokėtos visos išmokos). Tačiau Komisija priėmė 2004 m. gruodžio 27 d. sprendimą, kuriuo iš dalies pakeitė finansinį memorandumą, ir nurodė, kad numatoma statybos projekto pabaigos data yra 2008 m. gruodžio 31 d. Pagal Reglamento Nr. 1267/1999 8 straipsnio 1 dalies a punktą įsipareigojimai turėjo būti vykdomi per laikotarpį nuo to sprendimo priėmimo datos iki metinių išmokų išmokėjimo datos. Tad tai buvo įsipareigojimai, susiję su laikotarpiu nuo 2001 m. gruodžio 13 d. pirminio ISPA sprendimo priėmimo dienos iki 2008 m. gruodžio 31 d. Tai akivaizdžiai daugiametis laikotarpis.
32.

Dabar, ko gero, derėtų pažymėti, kad reglamentuose Nr. 1/2003 ir 773/2004 nenumatyta jokios bendrosios išimties dėl tų dviejų veiksmų atlikimo. Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad prieš priimdama sprendimus, kaip numatyta, be kita ko, 7 ir 23 straipsniuose, Komisija nagrinėjamoms įmonėms suteikia „galimybę būti išklausytoms klausimais, dėl kurių Komisija buvo pareiškusi prieštaravimus [kaltinimus]“. Komisija gali grįsti savo sprendimus „tik tais prieštaravimais [kaltinimais], dėl kurių suinteresuotos šalys galėjo pareikšti pastabų“. To paties reglamento 27 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad „proceso metu turi būti gerbiama šalių teisė į gynybą“. Be to, Reglamento Nr. 773/2004 10–14 straipsniai susiję su Komisijos pareiga pateikti pranešimą apie kaltinimus ir, jei prašoma, surengti apklausą. Dėl šiose nuostatose vartojamos formuluotės „Komisija suteikia“ [(angl. k. the imperative mood (the Commission shall)] nelieka jokių abejonių dėl privalomojo reikalavimų pobūdžio.
37.

Chin Haur ginčija visus apeliančių argumentus. Pirmiausia ji teigia, kad argumentai, susiję su Bendrojo Teismo išvada, kad nebuvo pakankamų Chin Haur perkrovimo operacijų įrodymų, susiję su faktinių aplinkybių vertinimu ir todėl yra nepriimtini. Be to, Chin Haur teigimu, pirma, nagrinėjama problema iš esmės susijusi su vengimo ir, be kita ko, perkrovimo įrodinėjimo pareiga. Bendrasis Teismas tik nurodė, kad ši pareiga tenka institucijoms ir kad šioje byloje jos neįvykdė šios pareigos. Vengimo vertinimo šalies ir atskiro importuotojo lygmeniu atskyrimo nepatvirtina pagrindinio reglamento tekstas ir jis šioje byloje neturi reikšmės, nes Taryba ginčijamame reglamente pati sujungė abu kriterijus. Be to, Bendrasis Teismas niekada neteigė, jog institucijos turi teigiamai įrodyti, kad kiekvienas atskiras gamintojas ir (arba) eksportuotojas vykdo perkrovimo operacijas. Apeliantės painioja įrodinėjimo pareigą, kuri tenka institucijoms, ir reikalaujamą įrodymų apimtį, kurią galima sumažinti nesant bendradarbiavimo, remiantis pagrindinio reglamento 18 straipsniu. Tačiau, priešingai nei byloje Simon, Evers & Co. ( 24 ) nagrinėtu atveju, šioje byloje, pirma, institucijos neturi jokių nuoseklių įrodymų, susijusių su perkrovimo buvimu, ir, antra, kai kurios įmonės bendradarbiavimo per tyrimą.
50.

Be to, ši byla susijusi su papildomų pensijų fondu, į kurį dėl to, kad darbdavys nesumokėjo ieškovo įmokų, buvo pervesta nepakankamai lėšų, todėl nukentės ieškovo interesai, susiję su jo būsima teise gauti pensiją, ir ši byla patenka į 8 straipsnio taikymo sritį. Tai, kad nepakankamos lėšos pensijų fonde patenka į direktyvos 8 straipsnio taikymo sritį, Teisingumo Teismas jau yra patvirtinęs Sprendime Hogan ( 22 ).
42.

Be to, per teismo posėdį buvo paminėtos vėlavimo situacijos, kurias lemia itin nepalankios oro sąlygos, kurias tokiu atveju pateisinama laikyti „ypatingomis aplinkybėmis“. Tačiau man atrodo visiškai perdėta lėktuvo susidūrimą su paukščiu jam kylant ar leidžiantis prilyginti tokio pobūdžio įvykiui, kaip nurodytas per teismo posėdį.
24.

Per posėdį Latvijos vyriausybė leido suprasti, kad A. Petruhhin jau nebėra jos teritorijoje, nes po to, kai 2015 m. kovo 26 d. buvo panaikintas jo suėmimas, jis grįžo į Estiją. Pastabas per šį posėdį pateikusios valstybių narių vyriausybės iš to darė išvadą, kad šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikėtų pripažinti nepriimtinu.
62.

Galiausiai, nors Muitinės kodekse sąvoka „gamintojai [perdirbėjai]“ neapibrėžta, šio kodekso 8 kalbinėse versijose (iš 23) sąvokai „gamintojai [perdirbėjai]“, kaip tai suprantama pagal šio kodekso 148 straipsnio c punktą, ir sąvokai „perdirbimo operacijos“, apibrėžtai to paties kodekso 114 straipsnio 2 dalies c punkte, apibrėžti vartojami tą pačią šaknį turintys žodžiai ( 39 ). Pavyzdžiui, Muitinės kodekso 148 straipsnio c punkto versijoje anglų kalba vartojama sąvoka „processors“, nurodanti žodį „processing“, apibrėžtą šio kodekso 114 straipsnio 2 dalies c punkte. Be to, šių kodekso nuostatų versijoje nyderlandų kalba atitinkamai vartojamos sąvokos „veredelaars“ ir „veredelingshandelingen“.
177.

Nė nereikia priminti, kad pagal ESS 6 straipsnį kiekviena valstybė narė privalo užtikrinti pagarbą pagrindinėms teisėms. Šią pareigą lemia ne tik tarpusavio pasitikėjimas, bet ir lojalaus bendradarbiavimo principas ( 56 ). Viena be kito negali egzistuoti. Be to, primenu, kad Sprendime Pupino (C‑105/03, EU:C:2005:386) Teisingumo Teismas aiškiai pažymėjo, kad „Sąjungai būtų sunku veiksmingai įvykdyti šį uždavinį, jei lojalaus bendradarbiavimo principas, be kita ko, numatantis, kad valstybės narės imasi visų atitinkamų bendrų ar specialių priemonių, kad užtikrintų įsipareigojimų pagal Europos Sąjungos teisę vykdymą, taip pat nebūtų taikytinas policijos ir teismų bendradarbiavimui baudžiamosiose bylose, kuris, be to, visiškai remiasi valstybių narių ir institucijų bendradarbiavimu“ ( 57 ).
6.

Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės valstybės tarnautojų senatvės pensijos reglamentuojamos LBeamtVG NRW. To įstatymo 4 straipsnyje, be kita ko, nustatyta, kad senatvės pensijos apskaičiuojamos remiantis pensijoms įskaitomu atlyginimu ir pensijų draudimo stažu. Be to, LBG NRW 28 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad „[p]alikęs tarnybą buvęs valstybės tarnautojas neturi teisės į darbdavio mokamas išmokas, nebent įstatymais būtų nustatyta kitaip“.
30.

Tačiau toks Komisijos vertinimas grindžiamas klaidingu supratimu. Ar asmuo vykdė ekonominę veiklą, reikia vertinti neatsižvelgiant į aplinkybę, ar jis įtraukė PVM į sąskaitą faktūrą, ar ne. Veikiau prireikus derėtų patikrinti, ar tai buvo padaryta pagal taisykles, ar ne. Tai, be kita ko, kaip tik ir priklauso nuo to, ar asmens veiklą reikia priskirti prie ekonominės, kaip ji suprantama pagal PVM direktyvos 9 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą. Priešingu atveju bet kuris apmokestinamasis asmuo galėtų išvengti savo mokestinių prievolių jau vien dėl to, kad jis savo klientams į sąskaitą faktūrą neįtraukė PVM.
53.

Be to, kaip matyti iš Vokietijos valdžios institucijų pastabų ir Komisijos raštu pateiktų atsakymų į Teisingumo Teismo klausimą, aiškinimas, jog Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies c punkte nurodyta kategorija apima medžiagas, turinčias molekulių struktūrą, kurios dar nebuvo maisto produktuose, lėmė nusistovėjusią šio reglamento taikymo praktiką.
44.

Konkrečiais Švedijos produktų registro tikslais taip pat paaiškinama, kodėl skiriasi dviejų registrų aprėptis, susijusi su registruotinų cheminių produktų kategorijomis ir turima informacija apie kiekvieną produktą. Taigi, pagal Aplinkosaugos kodeksą pranešimo ir registravimo reikalavimas taikomas Švedijos cheminių produktų gamintojams ir importuotojams, kurie gamina arba importuoja bent 100 kilogramų cheminio produkto per metus. Reikalavimas registruoti ES registre taikomas tik cheminės medžiagos – atskiros arba esančios vieno ar daugiau mišinių sudėtyje – gamintojui arba importuotojui, kai jos kiekis per metus yra viena tona ar daugiau ( 37 ). Be to, pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinis pranešimo ir registravimo reikalavimas taikomas visiems cheminiams produktams, t. y. taip pat cheminių medžiagų preparatams, o registravimo reikalavimas pagal REACH reglamentą galioja tik pačioms cheminėms medžiagoms (net jeigu jos yra mišinio ar gaminio sudėtyje) ( 38 ). Be to, kai kurios Cheminių medžiagų inspekcijos taisyklėse numatytos informacijos kategorijos tik arba iš esmės susijusios su preparatais ( 39 ), arba (bendresne prasme) aprėpia daugiau informacijos, nei reikalaujama pagal REACH reglamentą ( 40 ).