ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma nurodo, kad kai interneto naudotojas savo kompiuteryje žiūri interneto svetainę neparsisiųsdamas jos turinio, techniniai procesai lemia, kad turi būti kuriamos minėtos kopijos. Šis kopijų kūrimas yra savaiminis naršymo internete rezultatas ir dėl to nereikia jokio kito žmogaus įsikišimo, išskyrus sprendimą įeiti į atitinkamą interneto svetainę. Kopijos ekrane ir kopijos podėlyje išlieka ne ilgiau negu trunka įprastiniai procesai, susiję su interneto naudojimu. Be to, šioms kopijoms pašalinti nereikia jokio žmogaus įsikišimo. Žinoma, interneto naudotojas gali sąmoningai pašalinti kopijas podėlyje. Tačiau, jeigu jis to nepadaro, šias kopijas įprastine tvarka po tam tikro laiko pakeičia kiti duomenys, o šis laikas priklauso nuo podėlio talpos ir nuo to, kokia apimtimi ir kiek laiko atitinkamas interneto naudotojas naudojasi internetu.
14

Be to, to, kad Hamburgo miestas kontroliuoja ir universitetą, ir HIS, taip pat nepakanka, kad būtų tenkinama minėta sąlyga, nes tokia „netiesioginės kontrolės“ forma neturi jokio pagrindo Teisingumo Teismo praktikoje. Vergabekammer taip pat pažymi, kad universitetas turi autonomiją ir kad teisėtumo ir tinkamumo kontrolė, kurią jo atžvilgiu vykdo Hamburgo miestas skirtų lėšų valdymo srityje, neprilygsta vadovavimo įgaliojimams, kuriuos turi turėti perkančioji organizacija. Taip pat negali būti keliamas klausimas dėl Hamburgo miesto vykdomos HIS kontrolės, nes šis miestas neturi nuolatinio atstovo šios bendrovės priežiūros taryboje.
74

Be to, kaip matyti iš Reglamento Nr. 479/2008 5 konstatuojamosios dalies, vynininkystės sektoriui taikoma Sąjungos tvarka šiuo reglamentu buvo iš esmės pakeista, kad būtų pasiekti, be kita ko, su vynų kokybe susiję tikslai. Siekiant šio tikslo pagal naują apsaugos tvarką bet kuri vyno pavadinimo saugojimo paraiška išsamiai nagrinėjama dviem etapais, t. y. nacionaliniu lygmeniu, o paskui Sąjungos lygmeniu, kaip numatyta Reglamento Nr. 1234/2007 118e–118i straipsniuose, ir šiuo klausimu nepripažįstama jokio automatiškumo, o Komisija pagal Reglamento Nr. 1234/2007 118i straipsnį turi realią teisę priimti sprendimą, kuris leidžia jai sutikti arba atsisakyti saugoti kilmės vietos nuorodą ar geografinę nuorodą atsižvelgiant į tai, ar įvykdytos šiuo reglamentu nustatytos sąlygos.
Neribota jurisdikcija, kuri Sąjungos teismui buvo suteikta pagal Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnį, susijusi tik su skirta sankcija, o ne su visu ginčijamu sprendimu. Be to, nei neribotos jurisdikcijos, nei teisėtumo kontrolės negalima prilyginti ex officio kontrolei, todėl pagal jas nereikalaujama, kad Bendrasis Teismas ex officio iš naujo išsamiai išnagrinėtų bylą, neatsižvelgdamas į ieškovo kaltinimus.

Taip pat įgyvendinant neribotą jurisdikciją procesas vyksta pagal rungimosi principą. Taigi, išskyrus su viešąja tvarka susijusius pagrindus, Bendrasis Teismas turi atlikti ne ex officio vertinimą, neatsižvelgdamas į jam nurodytus konkrečius pagrindus, ir savo nuožiūra priimti savarankišką sprendimą dėl Komisijos nustatytos baudos, bet iš tikrųjų turi nuspręsti dėl jam pateiktų pagrindų.

(žr. 31, 36, 42 ir 43 punktus)
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 39 straipsnio 2 dalis ir 49 straipsnio 1 dalies paskutinis sakinys aiškintini kaip nedraudžiantys, kad valstybės narės teisės aktuose būtų numatyta iš turinčių teisę balsuoti Europos Parlamento rinkimuose asmenų grupės automatiškai pašalinti tuos, kurie iki 1994 m. kovo 1 d. įsiteisėjusiu nuosprendžiu buvo nuteisti už sunkų nusikaltimą.

Akivaizdu, kad toks draudimas įgyvendinti balsavimo teisę reiškia naudojimosi pagal Chartijos 39 straipsnio 2 dalį garantuojama teise apribojimą. Tačiau pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį pripažįstama galimybė apriboti naudojimąsi teisėmis, kaip antai jos 39 straipsnio 2 dalyje įtvirtintomis teisėmis, jei šie apribojimai numatyti įstatyme, nekeičia šių teisių ir laisvių esmės ir, laikantis proporcingumo principo, yra būtini ir tikrai atitinka Sąjungos pripažintus bendrųjų interesų tikslus arba reikalingi kitų asmenų teisėms ir laisvėms apsaugoti. Šiuo klausimu pažymėtina, kad nagrinėjamas draudimas įgyvendinti balsavimo teisę taikomas pagal kelias nacionalinės teisės nuostatas, tad konstatuotina, kad jis numatytas įstatyme. Be to, šis apribojimas nekeičia Chartijos 39 straipsnio 2 dalyje numatytos balsavimo teisės esmės. Iš tiesų minėtu apribojimu ne paneigiama pati teisė, o tik tam tikri asmenys tam tikromis sąlygomis dėl savo elgesio pašalinami iš turinčių teisę balsuoti Parlamento rinkimuose asmenų grupės tol, kol atitinka minėtas sąlygas. Galiausiai toks apribojimas pripažintinas proporcingu tiek, kiek skiriant jį atsižvelgiama į padarytos nusikalstamos veikos pobūdį ir laipsnį, be to, į bausmės trukmę ir į tai, kad pagal nacionalinę teisę numatyta galimybė asmeniui, kuriam nustatytas draudimas balsuoti, prašyti jo netaikyti.

Dėl švelnesnio baudžiamojo įstatymo taikymo atgaline data taisyklės, įtvirtintos Chartijos 49 straipsnio 1 dalies paskutiniajame sakinyje, pažymėtina, kad ši taisyklė skelbia: jeigu po to, kai nusikalstama veika buvo padaryta, įstatymo nustatyta lengvesnė bausmė, skiriama lengvesnė bausmė. Pagal šią taisyklę negali būti draudžiami nagrinėjami nacionalinės teisės aktai, jeigu pagal šiuos teisės aktus priėmus nuosprendį automatiškai taikomas draudimas įgyvendinti teisę balsuoti paliktas galioti tik įsiteisėjusiems nuosprendžiams, paskelbtiems paskutinėje instancijoje dar galiojant ankstesniam Baudžiamajam kodeksui.

(žr. 45–49, 51, 53, 56, 58 punktus ir rezoliucinę dalį)
Kiek tai susiję su Reglamento Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo 2 straipsnio a punkte numatyta „asmens duomenų“ sąvoka, aplinkybė, jog informacija priskirtina prie profesinės veiklos srities, nereiškia, kad ji nėra asmens duomenys. Šiuo atžvilgiu, kalbant apie išorės ekspertų Sąjungos agentūrai pateiktas pastabas dėl gairių projekto, pažymėtina, kad pranešimas apie šių ekspertų pavardes, leidžiantis vieną ar kitą konkretų ekspertą sieti su tam tikra pastaba, yra informacija, susijusi su fiziniais asmenimis, kurių tapatybė žinoma, todėl yra asmens duomenys, kaip jie suprantami pagal Reglamento Nr. 45/2001 2 straipsnio a punktą. Beje, tai, jog atitinkamų ekspertų tapatybė ir pateiktos pastabos buvo viešai paskelbtos Europos maisto saugos tarnybos interneto svetainėje, nereiškia, kad nagrinėjama informacija būtų praradusi tokį statusą.

Be to, „asmens duomenų“, kaip jie suprantami pagal minėtą 2 straipsnio a punktą, sąvoka ir „duomenų, susijusių su privačiu gyvenimu“ sąvoka neturi būti painiojamos. Taigi nepagrįstas argumentas, kad nagrinėjama informacija nesiejama su atitinkamų ekspertų privačiu gyvenimu. Be to, atitinkamo asmens prieštaravimas, kad būtų atskleista nagrinėjama informacija, nepatenka į „asmens duomenų“ sąvoką. Todėl informaciją, susijusią su asmeniu, kvalifikuojant kaip asmens duomenis, nesvarbu, ar egzistuoja toks prieštaravimas.

(žr. 27–33 punktus)
Vis dėlto tiek, kiek gali būti nurodytas ir įrodytas teisėtas bendrojo intereso tikslas, pažymėtina, kad taikant skirtingą požiūrį dėl kalbos reikia laikytis proporcingumo principo, t. y. jis turi būti tinkamas įgyvendinti nustatytą tikslą ir neviršyti to, kas būtina jam pasiekti. Dėl pastarojo klausimo pažymėtina, kad būtina išlaikyti pusiausvyrą, viena vertus, tarp ūkio subjektų ir visuomenės interesų, susijusių su procedūros išlaidomis, bei, kita vertus, tarp intelektinės nuosavybės dokumentų paraiškas pateikusių asmenų ir kitų ūkio subjektų interesų, susijusių su galimybe susipažinti su teises suteikiančių dokumentų vertimais arba su procedūromis, kuriose dalyvauja keli ūkio subjektai.

Reglamente Nr. 1260/2012, kuriuo įgyvendinamas su taikoma vertimo tvarka susijęs tvirtesnis bendradarbiavimas kuriant bendrą patentinę apsaugą, ypač jo 3 straipsnio 1 dalyje, įtvirtintas skirtingas Sąjungos oficialiųjų kalbų vertinimas, kai apsiribojama anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis. Vis dėlto Tarybos pasirinkimas nustatant bendro galiojimo Europos patentų vertimo tvarką įtvirtinti skirtingą vertinimą yra tinkamas ir proporcingas šiuo reglamentu siekiamam tikslui – sukurti vienodą ir supaprastintą vertimo tvarką, kuri turėtų būti paprasta ir ekonomiškai efektyvi.

Iš tiesų, Reglamentas Nr. 1260/2012 leidžia veiksmingai pasiekti teisėtą tikslą –palengvinti galimybę gauti patento teikiamą apsaugą, ypač mažoms ir vidutinėms įmonėms, nes sumažinamos su vertimo reikalavimais susijusios išlaidos. Be to, juo išlaikoma būtina pusiausvyra tarp įvairių aptariamų interesų, todėl jis neviršija to, kas būtina nurodytam teisėtam tikslui pasiekti.

(žr. 32, 34, 38, 39, 47 punktus)
Direktyvos 2006/112 dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 9, 193 straipsnius ir 199 straipsnio 1 dalies g punktą reikia aiškinti taip, kad jie nedraudžia nacionalinės teisės nuostatos, kuria, vykdant nekilnojamojo turto pardavimą priverstinio vykdymo tvarka, subjektui, t. y. teismo antstoliui, kuris vykdė šį pardavimą, nustatomos pareigos per nustatytą terminą apskaičiuoti, surinkti ir sumokėti pridėtinės vertės mokestį, mokėtiną nuo gautų iš šio sandorio pajamų.

Iš tiesų, kadangi nacionalinės teisės nuostata siekiama užkirsti kelią tam, kad apmokestinamajam asmeniui, atsižvelgiant į jo finansinę situaciją, nebūtų leista išvengti mokestinės prievolės sumokėti pridėtinės vertės mokesčio, tokia teisės nuostata gali užtikrinti tinkamą mokesčio rinkimą, ir todėl patekti į Direktyvos 2006/112 273 straipsnio taikymo sritį. Be to, nors tiesa, kad Direktyvos 2006/112 9, 193 straipsniuose ir 199 straipsnio 1 dalies g punkte numatyta, kad mokestį turi sumokėti nekilnojamojo turto tiekimą vykdantis apmokestinamasis asmuo ar tam tikromis aplinkybėmis nekilnojamojo turto pirkėjas, teismo antstolio, kaip šio mokesčio surinkimo tarpininko, funkcija šiose nuostatose nenumatyta. Iš tiesų jo funkcija apibrėžiama kaip tarpininko, užtikrinančio tik mokesčio sumos surinkimą ir sumokėjimą mokesčių administratoriui apmokestinamojo asmens, kuris turi jį sumokėti, vardu per nustatytą terminą, nėra mokestinė prievolė, nes ji visada tenka apmokestinamajam asmeniui.

(žr. 38, 39, 41, 42, 45 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Direktyva 2005/29 dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje turi būti aiškinama taip, kad prekybininko vartotojui teikiama klaidinga informacija turi būti laikoma „klaidinančia komercine veikla“ pagal šią direktyvą, nors ši informacija buvo pateikta tik vieną kartą ir tik vienam vartotojui. Iš tiesų Direktyvos 2005/29 2 straipsnio c ir d punktuose, 3 straipsnio 1 dalyje ir 6 straipsnio 1 dalyje pateiktose apibrėžtyse ir visoje direktyvoje nėra nuorodos, kad prekybininko veiksmai ar neveikimas turi kartotis ar būti susiję su daugiau nei vienu vartotoju. Taigi, atsižvelgiant į siekį apsaugoti vartotojus, dėl kurio buvo priimta minėta direktyva, šių nuostatų negalima aiškinti kaip nustatančių šios rūšies sąlygas, nors šiose nuostatose jos aiškiai neįtvirtintos.

Be to, jokios reikšmės neturi tariamai netyčinis tokio elgesio pobūdis ir tai, kad papildomos išlaidos, kurios tenka vartotojui dėl tokio informacijos pateikimo, yra nedidelės, ir kad vartotojas galėjo pats susirasti teisingą informaciją. Iš tiesų, kaip matyti iš vartojamo termino „gali“, Direktyvos 2005/29 6 straipsnis yra iš esmės prevencinio pobūdžio, todėl tam, kad šis straipsnis būtų taikomas, pakanka, kad prekybininkas būtų pateikęs objektyviai klaidingą informaciją, galinčią daryti neigiamą įtaką vartotojo sprendimui dėl sandorio. Be to, minėtos direktyvos tikslas grindžiamas aplinkybe, kad, palyginti su prekybininko, vartotojo padėtis yra nepalankesnė, visų pirma kiek tai susiję su turimos informacijos kiekiu, dėl to jis laikytinas ekonomiškai silpnesniu ir teisiškai mažiau patyrusiu nei jo kontrahentas.

(žr. 41–43, 47, 49, 50, 53, 54, 60 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
Be to, Sąjungos antrinėje teisėje taip pat nėra nediskriminavimo dėl nutukimo principo užimtumo ir profesinėje srityje. Konkrečiai kalbant, Direktyvoje 2000/78, nustatančioje vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, nutukimas nenurodytas kaip diskriminacijos motyvas. Tačiau tai nereiškia, kad Direktyvą 2000/78 pagal analogiją reikia taikyti diskriminacijai dėl kitų nei šios direktyvos 1 straipsnyje išsamiai išvardytų pagrindų. Todėl nutukimas per se negali būti laikomas pagrindu, priskirtinu prie pagrindų, dėl kurių Direktyva 2000/78 uždraudžia bet kokią diskriminaciją.

Šiuo aspektu reikia konstatuoti, kad jokioje ESS ir SESV nuostatoje per se nėra diskriminacijos dėl nutukimo draudimo. Be kita ko, nei SESV 10, nei 19 straipsniuose nedaroma nuoroda į nutukimą.

Sąjungos teisė turi būti aiškinama taip, kad joje per se nenumatytas bendrasis nediskriminavimo dėl nutukimo principas užimtumo ir profesinėje srityje.

Direktyva 2000/78/EB, nustatanti vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, turi būti aiškinama taip, kad darbuotojo nutukimas yra negalia, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą, jeigu ji susijusi su apribojimu, visų pirma nulemtu ilgalaikių fizinių, protinių ar psichikos sutrikimų, kurie kartu su įvairiomis kliūtimis gali atitinkamam asmeniui trukdyti visapusiškai ir veiksmingai užsiimti profesine veikla tokiomis pačiomis kaip ir kitų darbuotojų sąlygomis.

Iš tiesų, visų pirma, pripažinimas, kad minėta direktyva gali būti taikoma atsižvelgiant į negalios atsiradimo priežastį, prieštarautų pačiam šios direktyvos tikslui įgyvendinti vienodo požiūrio principą.

Be to, sąvoka „negalia“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2000/78 1 straipsnį, apibrėžiama pirmiau, nei nustatoma ir įvertinama, kokios priemonės yra tinkamos, kaip tai nurodyta jos 5 straipsnyje. Pagal šios direktyvos 16 konstatuojamąją dalį tokios priemonės skirtos neįgaliųjų poreikiams patenkinti, todėl jos yra sąvokos „negalia“ padarinys, o ne sudedamoji dalis. Todėl vien to, kad asmens atžvilgiu nebuvo imtasi tokių priemonių, nepakanka siekiant nuspręsti, kad jis negali būti neįgalus asmuo, kaip tai suprantama pagal šią direktyvą.

Be to, nutukimas per se nėra negalia, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2000/78. Tačiau, esant tam tikroms aplinkybėms, jei dėl šios būklės atsiranda apribojimas, visų pirma nulemtas fizinių, protinių arba psichikos sutrikimų, kurie kartu su įvairiomis kliūtimis gali trukdyti darbuotojui visapusiškai ir veiksmingai dalyvauti profesiniame gyvenime tokiomis pat kaip ir kitų darbuotojų sąlygomis, ir jei šis apribojimas yra ilgalaikis, tokia būklė gali patekti į sąvoką „negalia“, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2000/78.

Taip būtų, pavyzdžiui, jei darbuotojo nutukimas neleistų jam visapusiškai ir veiksmingai užsiimti profesine veikla tokiomis pačiomis kaip ir kitų darbuotojų sąlygomis dėl sumažėjusio judrumo ar šiam asmeniui atsiradusių patologijų, kurios trukdytų dirbti savo darbą arba sukeltų sunkumų vykdyti profesinę veiklą.

(žr. 55, 57–60, 64 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Tokia nacionalinės teisės nuostata reiškia nevienodą požiūrį, kurio negalima pateisinti nei Direktyvos 79/7 7 straipsnio 1 dalyje išvardytais vienodo požiūrio principo išimties pagrindais, nei moterų apsaugos motinystės atveju nuostatomis pagal 4 straipsnio 2 dalį, nei objektyviai skirtinga vidutine tikėtina vyrų ir moterų gyvenimo trukme. Šiuo klausimu pažymėtina, kad tokia išmoka negali būti apskaičiuojama bendrai remiantis vidutine tikėtina vyrų ir moterų gyvenimo trukme, nes toks apibendrintas skaičiavimas gali lemti apdraustų vyrų diskriminaciją, palyginti su apdraustomis moterimis. Be to, pagal lytį atsižvelgiant į bendrus statistinius duomenis nėra tikra, kad apdraustos moters gyvenimo trukmė visada bus ilgesnė nei panašioje padėtyje esančio bendraamžio apdrausto vyro.

Nacionaliniam teismui reikia įvertinti, ar įvykdytos valstybės narės atsakomybės kilimo sąlygos, kai nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią apskaičiuojant dėl nelaimingo atsitikimo darbe mokėtinas įstatymais nustatytas socialinės apsaugos išmokas skirtinga tikėtina vyrų ir moterų gyvenimo trukme vadovaujamasi kaip aktuariniu kriterijumi, pažeidžiama Direktyvos 79/7 dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo nuoseklaus įgyvendinimo socialinės apsaugos srityje 4 straipsnio 1 dalis. Kiek tai susiję su klausimu, ar tokios nacionalinės teisės nuostatos yra „pakankamai akivaizdus“ Sąjungos teisės pažeidimas, šis teismas taip pat turės atsižvelgti, be kita ko, į tai, kad Teisingumo Teismas iki šiol nėra sprendęs, ar teisėta pagal lytį atsižvelgti į vidutine tikėtina gyvenimo trukme grindžiamą veiksnį nustatant išmoką, skiriamą pagal įstatymuose nustatytą socialinės apsaugos sistemą ir patenkančią į Direktyvos 79/7 taikymo sritį. Be to, nacionalinis teismas turės atsižvelgti į Sąjungos teisės aktų leidėjo valstybėms narėms suteiktą galimybę, numatytą Direktyvos 2004/113, įgyvendinančios vienodo požiūrio į moteris ir vyrus principą dėl galimybės naudotis prekėmis bei paslaugomis ir prekių tiekimo bei paslaugų teikimo, 5 straipsnio 2 dalyje ir Direktyvos 2006/54 dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo 9 straipsnio 1 dalies h punkte. Šis teismas taip pat turėtų turėti omenyje, jog Teisingumo Teismas 2011 m. kovo 1 d. nusprendė (C‑236/09, EU:C:2011:100), kad pirmoji iš minėtų nuostatų negalioja, nes pažeidžia vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principą.

(žr. 51 punktą ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Kalbant apie valstybei narei skirtos periodinės baudos dydį ir formą, pažymėtina, kad naudodamasis savo diskrecija Teisingumo Teismas turi nustatyti tokią periodinę baudą, kad ši bauda, pirma, atitiktų aplinkybes ir, antra, būtų proporcinga nustatytam įsipareigojimų neįvykdymui ir atitinkamos valstybės narės mokumui.

Komisijos pasiūlymai dėl periodinės baudos negali įpareigoti Teisingumo Teismo ir tėra naudinga gairė. Be to, gairės, kokios numatomos Komisijos komunikatuose, ne įpareigoja Teisingumo Teismą, bet prisideda prie pačios Komisijos veiksmų skaidrumo, nuspėjamumo ir teisinio saugumo užtikrinimo, kai ji teikia pasiūlymus Teisingumo Teismui. Per SESV 260 straipsnio 2 dalimi grindžiamą procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, besitęsiančio valstybėje narėje, nepaisant to, kad šis įsipareigojimų neįvykdymas jau buvo konstatuotas pirmajame teismo sprendime, priimtame pagal EB 226 straipsnį ar SESV 258 straipsnį, Teisingumo Teismas turi galėti nustatyti tokią periodinę baudą, kokią mano esant tinkamą priversti šią valstybę narę įvykdyti įsipareigojimus, kylančius iš minėto pirmojo Teisingumo Teismo sprendimo. Tokia sankcija turi būti nustatoma atsižvelgiant į spaudimo lygį, būtiną valstybei narei, nevykdančiai teismo sprendimo, kuriuo konstatuojamas įsipareigojimų neįvykdymas, įtikinti šį sprendimą vykdyti ir pakeisti savo elgesį, kad būtų nutrauktas pažeidimas, kuriuo ji kaltinama.

Taigi Teisingumo Teismui atliekant vertinimą, kriterijai, į kuriuos reikia atsižvelgti, siekiant užtikrinti, kad periodinė bauda turėtų priverstinį pobūdį vienodai ir veiksmingai taikant Sąjungos teisę, iš principo yra pažeidimo trukmė, vertinama atsižvelgiant į momentą, kada Teisingumo Teismas imasi vertinti faktines aplinkybes, o ne kada Komisija kreipiasi į jį, jo sunkumas ir atitinkamos valstybės narės mokumas atsižvelgiant į jos nesenus bendrojo vidaus produkto pokyčius iki dienos, kai Teisingumo Teisme pradėtos nagrinėti faktinės aplinkybės. Norėdamas taikyti šiuos kriterijus Teisingumo Teismas pirmiausia turi atsižvelgti į neįvykdymo pasekmes privatiems ir viešiesiems interesams bei į tai, kaip skubiai reikia priversti atitinkamą valstybę narę įvykdyti įsipareigojimus.

(žr. 95–97, 102, 104 punktus)
Direktyvą 2006/112 dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos reikia aiškinti taip, kad ja draudžiama apmokestinamajam asmeniui atskaityti pridėtinės vertės mokestį, nurodytą paslaugų teikėjo išrašytose sąskaitose faktūrose, kai, nors paslauga suteikta, paaiškėja, kad ji iš tikrųjų nebuvo suteikta šio teikėjo ar jo subrangovo, nes, be kita ko, jie neturėjo reikalingų darbuotojų, įrangos ir turto, jų paslaugų teikimo išlaidos nepagrįstos jų apskaitoje ar nepasitvirtino asmenų, pasirašiusių tam tikrus dokumentus kaip teikėjai, tapatybė, su dviguba sąlyga, kad tokie veiksmai yra nesąžiningas elgesys ir kad atsižvelgiant į mokesčių institucijų pateiktus objektyvius įrodymus patvirtinta, kad apmokestinamasis asmuo žinojo arba turėjo žinoti, kad sandoris, kuriuo grindžiama teisė į atskaitą, susijęs su šiuo sukčiavimu, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

Sąjungos teisė neįpareigoja nacionalinio teismo ex officio taikyti Sąjungos teisės nuostatą, jei dėl to nebūtų atsižvelgta į atitinkamoje nacionalinėje teisėje įtvirtintą reformatio in pejus draudimo principą.

Tačiau neatrodo, kad vykstant ginčui, kuris nuo pat jo pradžios yra susijęs su teise į pridėtinės vertės mokesčio, nurodyto tam tikrose konkrečiose sąskaitose faktūrose, atskaita, toks draudimas galėtų būti taikomas per teismo procesą mokesčių administratoriaus pateiktiems naujiems įrodymams, kurie, kadangi susiję su šiomis sąskaitomis faktūromis, negali būti laikomi pabloginančiais apmokestinamojo asmens, kuris remiasi šia teise į atskaitą, padėtį.

(žr. 37 punktą)
35

Reikia pažymėti, kad, pirma, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo perduotos informacijos matyti, jog Valimar, kaip nepriklausoma importuotoja, nebuvo susijusi su SSM ir nedalyvavo vykstant administracinei procedūrai, Komisijos surengtai per tyrimą dėl antidempingo muito nustatymo. Šiuo klausimu Valimar per teismo posėdį nurodė, kad nors, be kitų produktų, ji importuodavo į Bulgariją ir SSM produktus, jos nebuvo galima laikyti SSM prekybos atstove arba sudariusia su SSM išimtinio atstovavimo sutartį. Be to, Valimar teigė, kad peržiūros procedūros pradžios dieną Bulgarijos Respublika dar nebuvo Sąjungos narė ir neimportuodavo nagrinėjamų produktų, todėl ji neturėjo teisės reikšti ieškinio dėl Reglamento Nr. 1279/2007 jo priėmimo dieną.
13

Be to, ginčijamu sprendimu Komisija paprašė Graikijos Respublikos per du mėnesius nuo pranešimo apie šį sprendimą informuoti ją apie priemones, kurių ketina imtis tam, kad pašalintų nagrinėjamų valstybės priemonių antikonkurencinį poveikį, ir nurodė, kad šios priemonės turi būti priimtos ir įgyvendintos per aštuonis mėnesius nuo šio sprendimo priėmimo datos.
27

Be to, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 141 ir 142 punktuose aiškiai nurodė, kad be jokio prieštaringumo ginčijamame sprendime galėjo būti konstatuota, pirma, jog trišalis bendradarbiavimas apskritai buvo įgyvendintas ir galėjo turėti poveikį rinkai, ir, antra, kad vis dėlto šio poveikio nebuvo galima įvertinti, nes buvo neįmanoma pakankamai užtikrintai nustatyti konkurencijos parametrų (kainos, prekybos sąlygų, kokybės, inovacijų ir t. t.), kurie būtų buvę taikyti nesant pažeidimų.
44

Be to, šis aiškinimas taip pat patvirtinamas kita to paties reglamento 16 straipsnio 1 dalyje nustatyta pareiga atsižvelgti į „sistemos vientisumą“.
74

Vokietijos vyriausybė pažymi, kad ši reforma neturėjo sumažinti pajamų lygio ar būsimų pajamų per visą esamųjų tarnautojų karjerą. Ši reforma, įvykdyta didelio Berlyno žemės įsiskolinimo kontekste ir nacionaliniu lygmeniu bendrai stengiantis konsoliduoti biudžetą, turėjo būti įgyvendinta nedidelėmis išlaidomis. Be to, dėl didelio perskirtų tarnautojų skaičiaus perėjimas prie naujos sistemos turėjo vykti per daug nenaudojant administracinių priemonių, t. y. kiek įmanoma nenagrinėjant konkrečių atvejų.