Šalys

Sprendimo motyvai

Rezoliucinė dalis



Šalys

Byloje T‑457/09

Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband, Miunsteryje (Vokietija) įsteigta asociacija, iš pradžių atstovaujama advokatų A. Rosenfeld ir I. Liebach, vėliau – A. Rosenfeld ir O. Corzilius,

ieškovė,

prieš

Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą L. Flynn, K. Gross ir B. Martenczuk, vėliau – L. Flynn, B. Martenczuk ir T. Maxian Rusche,

atsakovę,

dėl prašymo panaikinti 2009 m. gegužės 12 d. Komisijos sprendimą 2009/971/EB dėl valstybės pagalbos (C 43/08 (ex N 390/08)), kurią Vokietija ketina suteikti WestLB AG restruktūrizuoti (OL L 345, p. 1),

BENDRASIS TEISMAS (pirmoji išplėstinė kolegija),

kurį sudaro pirmininkas H. Kanninen (pranešėjas), teisėjai I. Pelikánová, E. Buttigieg, A. M. Collins ir S. Gervasoni,

posėdžio sekretorė T. Weiler, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2013 m. gruodžio 6 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimo motyvai

Sprendimą

Faktinės aplinkybės

1. Pagalbos gavėjas

1. Tuo metu, kai klostėsi faktinės aplinkybės, WestLB AG buvo tarptautiniu mastu veikiantis komercinis bankas, įsteigtas Vokietijos federacinėje Šiaurės Reino‑Vestfalijos žemėje (toliau – ŠRV federacinė žemė). 2007 m. gruodžio 31 d. bendras šio banko balansas buvo 286,5 mlrd. EUR, taigi bankas – vienas svarbiausių finansinių paslaugų teikėjų Vokietijoje. Šis bankas, kaip centrinis ŠRV federacinės žemės ir Brandenburgo federacinės žemės (Vokietija) taupymo įstaigų bankas, tarpininkavo šioms banko įstaigoms pasaulio finansų rinkose. WestLB siūlė labai įvairių universalių banko produktų ir paslaugų.

2. Tuo metu, kai klostėsi faktinės aplinkybės, WestLB akcininkai (toliau – akcininkai) buvo, pirma, ieškovė, t. y. asociacija Westfälisch‑Lippischer Sparkassen- und Giroverband , antra, asociacija Rheinischer Sparkassen- und Giroverband , trečia, ŠRV federacinė žemė, ketvirta, asociacija Landschaftsverband Westfalen-Lippe (Vestfalijos-Lipės miestų asociacija) ir, penkta, asociacija Landschaftsverband Rheinland (Reino krašto miestų asociacija).

3. Ieškovė ir Rheinischer Sparkassen- und Giroverband yra dvi atitinkamai Vestfalijos-Lipės regiono (Vokietija) ir Reino regiono (Vokietija) taupymo įstaigų asociacijos; tuo metu, kai klostėsi faktinės aplinkybės, kiekvienai jų priklausė po 25,03 % WestLB kapitalo. Kalbant apie ŠRV federacinę žemę pažymėtina, kad jai priklausė 37,4 % šio kapitalo. Galiausiai dviem Vestfalijos-Lipės ir Reino regionų miestų asociacijoms – atitinkamai Landschaftsverband Westfalen-Lippe ir Landschaftsverband Rheinland – priklausė kiekvienai po 6,09 % šio kapitalo.

2. WestLB finansiniai sunkumai ir pranešimas apie blogą banką

4. Nuo 2007 m. vidurio WestLB struktūrizuoto investicinio portfelio, kurio nominalioji vertė buvo 23 mlrd. EUR ir į kurį įėjo rizikingos paskolos ( subprimes ) (toliau – 23 mlrd. EUR portfelis), vertė labai sumažėjo. WestLB , kuriam šio portfelio nepavyko refinansuoti rinkoje, buvo priverstas savo balanse jį konsoliduoti įtraukdamas į balansą didelius nuostolius .

5. 2008 m. sausio 20 d. surengtame skubiame posėdyje akcininkai nusprendė, kad, pirma, į WestLB bus investuota iki 2 mlrd. EUR, kad būtų kompensuoti numatyti 2007 m. nuostoliai ir laikinas balanso vertės sumažėjimas, ir, antra, WestLB parengs restruktūrizavimo planus ir derėsis dėl galimo susijungimo su Vokietijos Heseno ir Tiuringijos federacinių žemių ( Länder ) regioniniu banku Landesbank (toliau – Helaba ).

6. 2008 m. vasario 7 d. Vokietijos Federacinė Respublika informavo Europos Bendrijų Komisiją, kad nesant paramos priemonių WestLB kiltų pavojus 2008 m. kovo 31 d. nebeatitikti teisės aktuose numatytų kapitalo reikalavimų .

7. 2008 m. vasario 8 d. akcininkai sudarė susitarimą pavadinimu „dokumentu dėl pagrindinių klausimų“ ( Eckpunktepapier ). Šiame susitarime numatyta priemonė, kuria pakeistos 2008 m. sausio 20 d. nustatytos priemonės, t. y. numatyta steigti blogą banką (toliau – blogas bankas) siekiant apsaugoti WestLB nuo pavojų, patiriamų dėl 23 mlrd. EUR portfelio. Tą pačią dieną Vokietijos Federacinė Respublika informavo Komisiją apie tokį susitarimą ir jis pateiktas 2008 m. kovo 27 d.

8. 2008 m. kovo 31 d. akcininkai pritarė blogo banko įsteigimui, jeigu tam pritars ŠRV federacinės žemės parlamentas .

3. Blogo banko aprašymas

9. Įsteigus blogą banką 23 mlrd. EUR portfelis už jo nominaliąją vertę parduotas Airijoje įsteigtai specialiosios paskirties bendrovei Phœnix Light SF Ltd (toliau – Phœnix Light ) (sandoris įsigaliojo 2008 m. kovo 31 d.). Ši bendrovė įsipareigojo toliau refinansuoti minėtą portfelį .

10. Norėdama sumokėti pardavimo kainą Phoenix Light išleido obligacijų, kurių nominalioji vertė – 23 mlrd. EUR. Obligacijos išleistos dviem segmentais. Pirmąjį segmentą sudarė pirmaeilės obligacijos (angl. – senior notes ), kurių bendra nominalioji vertė – 18 mlrd. EUR. Antrąją dalį sudarė subordinuotosios obligacijos (angl. – junior notes ), kurioms pirmiausia poveikį turėjo su perduotu turtu susiję nuostoliai; jų bendra nominalioji vertė – 5 mlrd. EUR.

11. ŠRV federacinė žemė suteikė garantiją, kad subordinuotųjų obligacijų turėtojams bus grąžintas visas kapitalas, kurį apima šios obligacijos. Pagal Eckpunktepapier ši federacinė žemė iš kitų keturių akcininkų galėjo reikalauti kompensacijos, proporcingai atitinkančios jų valdomas WestLB akcijas, kad būtų grąžintos visos pagal suteiktą garantiją (toliau – ginčijama garantija) gautos lėšos, neviršijančios 2 mlrd. EUR. Jeigu būtų buvę pareikalauta papildomų 3 mlrd. EUR, ŠRV federacinė žemė galėjo reikalauti, kad šie akcininkai jai perleistų atitinkamą skaičių jiems priklausiusių WestLB akcijų. Akcininkai taip pat galėjo susitarti dėl kompensacijos grynaisiais pinigais.

12. Phoenix Light už ginčijamos garantijos suteikimą turėjo mokėti metinius laidavimo komisinius. Ji taip pat turėjo mokėti atlygį obligacijų turėtojams. Šios išlaidos ir blogo banko administracinės sąnaudos buvo padengiamos lėšomis, gautomis iš bendrovei Phoenix Light perduotų vertybinių popierių grąžos.

13. Vėliau subordinuotąsias obligacijas nupirko WestLB , būtent dėl dviejų priežasčių. Pirma, kadangi šias obligacijas ŠRV federacinė žemė laidavo garantija, teisės aktų nustatyti WestLB auditoriai nusprendė, kad jų vertės mažinti nebūtina, kitaip nei 23 mlrd. EUR portfelio atveju. Antra, subordinuotosios obligacijos galėjo būti naudojamos kaip garantija siekiant gauti joms pirkti reikalingų lėšų.

14. WestLB taip pat nupirko pirmaeiles obligacijas.

4. Papildomas pranešimas

15. 2008 m. balandžio 11 d. Vokietijos Federacinė Respublika Komisijai atsiuntė papildomą pranešimą apie blogą banką. Ji nurodė, kad ŠRV federacinės žemės parlamentui pritarus šis bankas įsteigtas, ir pripažinusi, jog įsteigimas reiškia, kad suteikiama valstybės pagalba, paprašė nedelsiant leisti ją suteikti kaip sanavimo pagalbą. Vokietijos Federacinė Respublika įsipareigojo per šešis mėnesius (šis laikotarpis baigėsi 2008 m. rugpjūčio 8 d.) Komisijai pateikti arba WestLB restruktūrizavimo planą, arba įrodymą, kad ginčijama garantija visiškai nebeteikiama. Ji nurodė, kad tuo atveju, jeigu garantija būtų visiškai nebeteikiama, WestLB turėtų grąžinti „mokėjimus“, kuriuos galbūt gavo, ir būtų panaikintas bet koks ekonominis garantijos poveikis.

5. Leidimas ginčijamą garantiją teikti šešis mėnesius

16. 2008 m. balandžio 30 d. Komisija priėmė Sprendimą C(2008) 1628 final dėl blogo banko, kurį Vokietijos Federacinė Respublika įsteigė padėdama bankui WestLB (pagalba NN 25/2008, ex CP 15/08) (toliau – laikinasis sprendimas).

17. Šiame sprendime Komisija pirmiausia nusprendė, kad ginčijama garantija yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal EB 87 straipsnį (laikinojo sprendimo 28–39 konstatuojamosios dalys).

18. Antra, Komisija pažymėjo, kad pirmesniame punkte nurodyta pagalba neskirta valstybės narės ekonomikos dideliems sutrikimams atitaisyti. Todėl ši pagalba negalėjo būti laikoma suderinama su bendrąja rinka pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą. Tačiau išnagrinėjusi pagalbą pagal Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (OL C 244, 2004, p. 2; toliau – Sanavimo ir restruktūrizavimo gairės) Komisija nusprendė, kad šią pagalbą galima leisti teikti pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą (laikinojo sprendimo 41–58 konstatuojamosios dalys).

19. Šiuo klausimu Komisija nurodė, pirma, kad WestLB yra sunkumų patirianti įmonė, kaip tai suprantama pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires. Komisija pažymėjo, kad jeigu ginčijama garantija nebūtų buvusi suteikta, pirma, WestLB nebūtų galėjęs laikytis teisės aktuose numatytų kapitalo išpirkimo reikalavimų ir, antra, jo kreditingumas būtų sumažėjęs, todėl jį būtų buvę sunku refinansuoti ir būtų patirta papildomų nuostolių, dėl kurių vidutinės trukmės laikotarpiu galėjo būti nutraukta veikla (laikinojo sprendimo 44 ir 45 konstatuojamosios dalys).

20. Antra, Komisija nurodė, kad ginčijama garantija prilygsta „kapitalo paskolai“, dėl kurios WestLB gali įgyvendinti teisės aktuose numatytus kapitalo išpirkimo reikalavimus, taigi tęsti veiklą. Komisija pažymėjo, kad ši garantija atitinka Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse numatytus apribojimus, nes, pirma, ją numatyta teikti šešis mėnesius ir ji atšaukiama ir, antra, pagalbos elementas, kurį apėmė ši garantija, – tai minimumas, būtinas siekiant užtikrinti veiklos tęstinumą (laikinojo sprendimo 47–49, 52, 54 ir 55 konstatuojamosios dalys).

21. Trečia, Komisija nurodė, kad suteikta pagalba pateisinama dideliais socialiniais sunkumais, nedaro nepriimtino neigiamo poveikio ir yra pirmoji sanavimo arba restruktūrizavimo pagalba, kurią WestLB gavo per pastaruosius dešimt metų, kaip reikalaujama Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse (laikinojo sprendimo 56 ir 57 konstatuojamosios dalys).

22. Laikinojo sprendimo dėstomojoje dalyje Komisija padarė išvadą, kad ginčijama garantija yra valstybės pagalba pagal EB 87 straipsnio 1 dalį, suteikta pažeidžiant EB 88 straipsnio 3 dalį ir suderinama su bendrąja rinka pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą. Ji nurodė, kad Vokietijos Federacinė Respublika ne vėliau kaip 2008 m. rugpjūčio 8 d. turi jai pateikti arba WestLB restruktūrizavimo planą, arba įrodymą, kad ginčijama garantija visiškai nebeteikiama. Komisija nurodė, kad tuo atveju, jeigu garantija būtų visiškai nebeteikiama, Vokietijos Federacinė Respublika įsipareigojo panaikinti „esamą ŠRV federacinės žemės ir Phœnix Light susitarimą“ dėl ginčijamos garantijos. Todėl WestLB turėtų grąžinti pagal šį susitarimą gautus mokėjimus.

23. Galiausiai Komisija nagrinėjamą pagalbą leido teikti iki 2008 m. rugpjūčio 8 d. ir nurodė, kad jeigu Vokietijos Federacinė Respublika jai pateiktų patikimą restruktūrizavimo planą, leidimas iš esmės būtų pratęstas iki galutinio sprendimo priėmimo šiuo klausimu.

6. Pranešimas apie blogo banko veiklos pratęsimą ir šio pratęsimo nagrinėjimas

24. Komisija, Vokietijos Federacinė Respublika, WestLB ir akcininkai nuolat keitėsi informacija, kad būtų priimtas restruktūrizavimo planas. Ieškovė pažymi, kad Komisija 2008 m. liepos 15 d. susitikime su WestLB ir akcininkais nurodė kriterijus, kurių, kaip ji mano, turėtų būti laikomasi, kad planas būtų patvirtintas, t. y. nurodė, kad laikantis tam tikrų privalomų terminų pagal šį planą turėtų būti galima 50 % sumažinti WestLB balanso dydį ir pakeisti jo akcininkų sudėtį.

25. 2008 m. rugpjūčio 8 d. raštu Vokietijos Federacinė Respublika Komisijai pranešė, kad blogą banką ketina pertvarkyti į nuolatinę įstaigą. Kartu su pranešimu atsiųstas WestLB restruktūrizavimo planas (toliau – pradinis restruktūrizavimo planas) ir akcininkų priimtas susitarimas, vadinamasis susitarimas dėl pagrindinių klausimų ( Eckpunktevereinbarung ).

26. Pradiniame restruktūrizavimo plane visų pirma buvo numatyta svarbių WestLB balanso ir veiklos apimties mažinimo priemonių, taip pat akcininkų pakeitimas užtikrinant, kad 2009 m. rugsėjo 30 d. akcininkai nebevaldytų kontrolinio akcijų paketo (akcininkai ir Vokietijos Federacinė Respublika įsipareigojo šiuo klausimu Komisiją tiksliau informuoti iki 2008 m. gruodžio 31 d.).

27. Eckpunktevereinbarung akcininkai įsipareigojo WestLB problemas išspręsti taip, kad šie sprendimai būtų suderinami su tvaria Vokietijos regioninių bankų sektoriaus reforma. Jie nurodė, kad ketina iki 2008 m. gruodžio 31 d. Komisijai pateikti pakeistą restruktūrizavimo planą, į kurį bus įtrauktos platesnio masto mažinimo priemonės negu numatytosios pradiniame restruktūrizavimo plane ir kuriame bus atsižvelgiama į akcininkų pakeitimą.

28. 2008 m. spalio 1 d. raštu, kuriame pateiktas kvietimas teikti pastabas pagal EB 88 straipsnio 2 dalį (Valstybės pagalba – Vokietija – Valstybės pagalba C 43/08 (ex N 390/08) – WestLB ) (OL C 322, p. 16; toliau – sprendimas pradėti procedūrą), Komisija Vokietijos Federacinei Respublikai pranešė apie savo sprendimą pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytą oficialią tyrimo procedūrą dėl „bendros garantijos, kurią bankui WestLB suteikė jo viešieji akcininkai“ (toliau – oficiali tyrimo procedūra).

29. Visų pirma Komisija patvirtino laikinajame sprendime pateiktą savo vertinimą, susijusį su valstybės pagalbos buvimu (sprendimo pradėti procedūrą 34 ir 35 konstatuojamosios dalys) ir galimybe šios pagalbos suderinamumą su bendrąja rinka nagrinėti vien pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą. Ji nusprendė, kad dėl krizės „antrinėje būsto paskolų rinkoje“ dar nekilo didelių ekonomikos sutrikimų, kaip tai suprantama pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą (sprendimo pradėti procedūrą 43 ir 45 konstatuojamosios dalys). Komisija pažymėjo, kad Vokietijos Federacinė Respublika blogą banką numato pertvarkyti į nuolatinę įstaigą, todėl svarstoma pagalba dabar turi būti nagrinėjama kaip restruktūrizavimo pagalba (sprendimo pradėti procedūrą 33 konstatuojamoji dalis).

30. Vėliau Komisija suabejojo, ar pradinis restruktūrizavimo planas atitinka Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires, ir nurodė, kad jai reikia papildomos informacijos (sprendimo pradėti procedūrą 47 konstatuojamoji dalis).

31. Šiuo klausimu ji pažymėjo, kad WestLB nenumato atsisakyti savo verslo modelio, kuris pasirodė nepakankamas ilguoju laikotarpiu. Taigi siekiant užtikrinti banko gyvybingumą gali prireikti radikalesnių pakeitimų. Komisija pažymėjo, kad WestLB sunkumų tikriausiai patyrė dėl akcininkų sudėties ir skirtingų akcininkų interesų, ir suabejojo, ar neišsprendus šių struktūrinių problemų gali būti naudinga nustatyti naują strateginę kryptį. Komisija palankiai įvertino tai, kad pradiniame restruktūrizavimo plane numatyta pakeisti akcininkus, nes dėl to galėtų pasikeisti WestLB verslo modelis. Tačiau kadangi plane šiuo klausimu nenumatyta konkrečių priemonių, negalima nustatyti, kiek jis prisidėtų prie šio banko gyvybingumo atkūrimo (sprendimo pradėti procedūrą 48–50 konstatuojamosios dalys).

32. Galiausiai Komisija paragino suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas, ir 2008 m. lapkričio 24 d. jas pateikė tik Vokietijos Federacinė Respublika.

33. 2008 m. gruodžio 16 d. Vokietijos Federacinė Respublika paprašė pratęsti numatytą pranešimo apie konkrečias priemones, susijusias su WestLB akcininkų pakeitimu, terminą. Komisija šį terminą pratęsė iki 2009 m. kovo 31 d.

34. Ieškovės teigimu, 2009 m. kovo 31 d. Komisija susitikime su Vokietijos Federacine Respublika pateikė „veiksmų planą“, kuriame nurodytos sąlygos, kurių būtina laikytis pagal iš anksto nustatytą tvarkaraštį, siekiant leisti blogam bankui veikti kaip nuolatinei įstaigai, ir nurodė, kad 2009 m. gegužės 13 d. gali priimti neigiamą sprendimą .

35. 2009 m. balandžio 6–8 d. Komisija su Vokietijos Federacine Respublika, WestLB ir akcininkais tarėsi dėl banko restruktūrizavimo ir sąlygų, kurių reikia, kad nebūtų priimtas neigiamas sprendimas.

36. 2009 m. balandžio 30 d. Vokietijos Federacinė Respublika pateikė restruktūrizavimo planą su tam tikrais pakeitimais, kurie su Komisija aptarti atsižvelgiant į pradinį restruktūrizavimo planą (toliau – galutinis restruktūrizavimo planas).

37. Šiame plane visų pirma numatyta pakeisti WestLB akcininkus – konkrečiai kalbant, jie turėjo būti pakeisti iki 2008 m. gruodžio 31 d. (pavyzdžiui, sudarant ketinimų protokolą). WestLB turėjo būti parduotas visas arba parduoti atskiri padaliniai, surengus iki 2010 m. rugpjūčio 31 d. paskelbtą konkursą, kad sandoris tam tikromis sąlygomis būtų įvykdytas ne vėliau kaip 2012 m. sausio 1 d.

38. Vėliau siekiant sudaryti geresnes WestLB pardavimo sąlygas numatytos racionalizavimo priemonės, leidžiančios sumažinti sąnaudas bei riziką ir nustatyti naują verslo kryptį, t. y. uždaryti kelis filialus, sumažinti balansą ir pagal riziką įvertintą turtą: palyginti su 2007 m., 2010 m. kovo 31 d. šis balansas ir turtas turėjo sumažėti 25 %, o 2011 m. kovo mėn. pabaigoje – 50 %.

39. Galiausiai nagrinėjamame plane numatyta arba nutraukti WestLB veiklą keliose srityse, arba sumažinti jos apimtį.

7. Ginčijamas sprendimas

40. 2009 m. gegužės 12 d. Komisija priėmė Sprendimą 2009/971/EB dėl valstybės pagalbos, kurią Vokietija ketina suteikti WestLB restruktūrizuoti (C 43/08 (ex N 390/08)).

41. 2009 m. gegužės 29 d. raštu Vokietijos Federacinė Respublika informavo Komisiją, kad mano, jog šiame sprendime yra klaidų ir netikslumų, visų pirma susijusių su 42 konstatuojamąja dalimi, kuri išdėstyta taip:

„ < ... > Visi [pradinio] restruktūrizavimo plano daliniai pakeitimai buvo aptarti su Komisija, jiems pritarė [Vokietijos Federacinė Respublika] ir galiausiai 2009 m. balandžio 30 d. jie buvo pateikti Komisijai kaip restruktūrizavimo plano daliniai pakeitimai. Tačiau trys iš penkių < … > akcininkų dar oficialiai nepatvirtino [galutinio restruktūrizavimo] plano. Todėl [galutinio] restruktūrizavimo plano, nors jam pritarė [Vokietijos Federacinė Respublika] ir [akcininkai], negalima laikyti privalomu. Atlikdama procedūrą Komisija konstatavo, kad [akcininkai] [nesilaikė] terminų, todėl < … > procesas užtruko. Taigi Komisija mano, kad būtina jos sprendimą susieti su tam tikromis sąlygomis.“

42. Vokietijos Federacinė Respublika nurodė, kad šios konstatuojamosios dalies priešpaskutinis sakinys netikslus, nes „termino pratęsimą pagrindė ir patvirtino Komisija“.

43. 2009 m. birželio 10 d. Komisija Vokietijos Federacinei Respublikai pasiūlė iš dalies pakeisti šios konstatuojamosios dalies priešpaskutinio sakinio formuluotę nurodžiusi, kad paprasčiausiai pateikiamas toks patikslinimas:

„Atlikdama procedūrą Komisija konstatavo, kad [akcininkai] negalėjo laikytis ankstesnių suplanuotų restruktūrizavimo plano [įgyvendinimo] terminų, todėl, nespėjus priimti reikiamų sprendimų[,] procesas užtruko.“

44. Kadangi 2009 m. birželio 22 d. el. laišku Vokietijos Federacinė Respublika nurodė sutinkanti su nauja formuluote, 2009 m. liepos 28 d. Komisija priėmė Sprendimo 2009/971 klaidų ištaisymą. Šį klaidų ištaisymą kartu su ištaisyta sprendimo redakcija (OL L 345, p. 1; toliau – ginčijamas sprendimas) Komisija nusiuntė Vokietijos Federacinei Respublikai.

45. Ginčijamame sprendime Komisija pirmiausia konstatavo, kad laikinajame sprendime ji jau yra nusprendusi, jog įsteigus blogą banką WestLB suteikta valstybės pagalba, ir pažymėjo, kad labai tikėtina, jog blogą banką pertvarkius į nuolatinę įstaigą šios pagalbos suma atitinka ginčijamos garantijos nominaliąją vertę (5 mlrd. EUR) (ginčijamo sprendimo 52, 54–58 ir 60 konstatuojamosios dalys).

46. Antra, kitaip nei laikinajame sprendime ir sprendime pradėti procedūrą, Komisija nusprendė, kad svarstomos pagalbos suderinamumą su bendrąja rinka galima nagrinėti pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą.

47. Komisija nurodė, jog ši pozicija pasikeitė dėl to, kad, priėmusi sprendimą pradėti procedūrą, komunikate „Valstybės pagalbos taisyklių taikymas finansų įstaigoms skirtoms priemonėms dėl dabartinės pasaulinės finansų krizės“ (OL C 270, 2008, p. 8; toliau – komunikatas dėl priemonių, priimtų dėl finansų krizės), komunikate „Finansų įstaigų kapitalo atkūrimas esant dabartinei finansų krizei: pagalbos apribojimas iki mažiausios būtinos sumos ir apsaugos priemonės nuo netinkamo konkurencijos iškraipymo“ (OL C 10, 2009, p. 2) ir Komunikate dėl sumažėjusios vertės turto tvarkymo ji nustatė, kad bankams skirtos paramos priemonėmis atitaisomi Vokietijos ekonomikai gresiantys dideli sutrikimai (ginčijamo sprendimo 61 ir 62 konstatuojamosios dalys).

48. Tačiau Komisija pažymėjo, kad, kaip yra išaiškinusi pirmesniame punkte nurodytuose komunikatuose, finansų krizės sąlygomis suteiktos pagalbos suderinamumas su bendrąja rinka turi būti vertinamas pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires, kartu atsižvelgiant į sisteminės krizės finansų rinkose ypatumus (ginčijamo sprendimo 63 konstatuojamoji dalis).

49. Trečia, Komisija išnagrinėjo pagalbos suderinamumą su bendrąja rinka. Ji nurodė, kad pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires pirmiausia turi nagrinėti, ar yra restruktūrizavimo planas, pagal kurį galima atkurti ilgalaikį WestLB gyvybingumą, paskui – ar laiko ir finansų atžvilgiu pagalba neviršija būtino minimumo ir ar WestLB įneša didelį indėlį restruktūrizavimo sąnaudoms kompensuoti, ir galiausiai – ar dėl pagalbos konkurencija iškraipoma taip, kad tai prieštarauja bendram interesui. Be to, Komisija priminė, kad pagalbos gavėjui gali nustatyti atitinkamas sąlygas (ginčijamo sprendimo 65 konstatuojamoji dalis).

50. Šiuo klausimu Komisija visų pirma išnagrinėjo galutiniame restruktūrizavimo plane numatytas priemones ir padarė išvadą, kad jas taikant galima atkurti ilgalaikį WestLB gyvybingumą (ginčijamo sprendimo 66–75 konstatuojamosios dalys).

51. Be to, Komisija nusprendė, kad, pirma, WestLB nuosavas indėlis restruktūrizavimo sąnaudoms kompensuoti yra didelis ir atitinka didžiausią galimą indėlį ir, antra, pagalbos suma neviršija būtino minimumo (ginčijamo sprendimo 76 ir 79 konstatuojamosios dalys).

52. Galiausiai ginčijamo sprendimo 80–87 konstatuojamosiose dalyse Komisija išnagrinėjo, ar galutiniame restruktūrizavimo plane numatyta priemonių, dėl kurių galima kuo labiau sumažinti neigiamą pagalbos poveikį konkurentams, o šio sprendimo 88 konstatuojamojoje dalyje ji padarė išvadą, kad apskritai „kompensavimo priemonės“ yra proporcingos konkurencijos iškraipymo poveikiui ir jomis šis poveikis kuo labiau sumažintas.

53. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija nusprendė, kad pagalba suderinama su bendrąja rinka, jeigu laikomasi tam tikrų sąlygų (ginčijamo sprendimo 89 konstatuojamoji dalis).

54. Ginčijamo sprendimo dėstomoji dalis išdėstyta taip:

„ 1 straipsnis

[Valstybės] pagalba 5 mlrd. EUR garantijos pavidalu, kurią [Vokietijos Federacinė Respublika] ketina suteikti [ WestLB ], yra suderinama su bendrąja rinka, jei laikomasi 2 straipsnyje ir priede nurodytų sąlygų.

2 straipsnis

1. < … > [Galutinis] restruktūrizavimo planas < … > privalo būti visiškai įgyvendintas pagal nurodytą tvarkaraštį, įtraukiant visas priede nurodytas sąlygas.

2. Prireikus < ... > Komisija, gavusi tinkamai pagrįstą [Vokietijos Federacinės Respublikos] prašymą, gali:

a) pratęsti < … > terminus; arba

b) išskirtinėmis aplinkybėms atsisakyti vienos ar kelių < … > sąlygų, jas iš dalies pakeisti arba pakeisti kitomis sąlygomis.

< ... > “

55. Ginčijamo sprendimo priedas išdėstytas taip:

„Dėl 2 straipsnio 1 dalies

< ... >

2.1. < ... > savininkai [akcininkai] < ... > iki 2011 m. gruodžio 31 d. WestLB parduoda visą arba dalimis < … >

2.2. < ... > savininkai [akcininkai] < ... > paskelbia konkursą < … > iki 2010 m. rugpjūčio 31 d. ir ne vėliau kaip iki 2011 m. rugpjūčio 31 d. sudaro su pirkėju pirkimo ir pardavimo sutartį, kad pardavimas įsigaliotų ne vėliau kaip 2012 m. sausio 1 d. Pagrįstais atvejais Komisija gali leisti atlikti abipusiškai suderintą pardavimą arba konsoliduoti valstybinius [regioninius] bankus < … >

< … >

3.1. Remiantis 2007 m. gruodžio 31 d. audituotu WestLB balansu < … > visas balansas bus sumažintas iš viso 25 % iki 2010 m. kovo 31 d., o iki 2011 m. kovo 31 d. – iš viso 50 % < … >

< ... >

4.1. Pagrindinė WestLB veikla bus suskaidyta ir < … > iki 2009 m. spalio 30 d. priskirta šioms < … > į segmentus suskirstytoms sritims:

a) pagrindinės bankininkystės paslaugos;

b) kreditų vidutinėms įmonėms teikimas ir bendradarbiavimas su taupomaisiais bankais;

c) kapitalo rinka, korporacinė bankininkystė ir struktūrizuotas finansavimas.

4.2. [Šios įvairios] sritys < … > iki 2011 m. gruodžio 31 d. [bus] kartu arba atskirai parduotos.

4.3. Iki pardavimo nė vienoje iš [šių] sričių neleidžiama plėsti veiklos įsigyjant kitų įmonių arba jungiantis su jomis < … >

< ... >

4.5. Kapitalo rinkoje < … > iki pardavimo taikomi šie apribojimai:

< ... >

4.6. < … > korporacinei bankininkystei ir struktūrizuoto finansavimo veiklai iki pardavimo taikomi šie apribojimai:

< ... >

5.1. Kuo greičiau, ir ne vėliau kaip iki 2010 m. < ... >, bus parduotos visos toliau minimos < ... > akcijos: [išvardyta 16 akcijų]

< ... >

5.8. Jei WestLB iki pardavimo patiria nuostolių, ji [jis] nemoka atlygio už mišrias kapitalo priemones. Šios priemonės įtraukiamos paskirstant nuostolius, jei WestLB balanse, neišlaisvinus atsargos kapitalo, susidarytų nuostolis.

< … >

6.1. WestLB visas arba dalimis bus parduotas atvirame, skaidriame ir nediskriminuojančiame konkurse [surengus atvirą, skaidrų ir nediskriminacinį konkursą], laikantis [ginčijamo sprendimo priedo] 2.1 ir 2.2 [2.3] punktuose nustatytų terminų.

6.2. Konkurse gali dalyvauti visi galimi šalies ar užsienio pirkėjai < ... >

< ... >

6.4. Atitinkamas pirkėjas

a) yra trečioji, nuo < … > [akcininkų] nepriklausanti šalis; < … >

b) pagrįstai iš kompetentingų < … > institucijų gali gauti visus būtinus leidimus < … > [gali patenkinti visas būtinas kompetentingų institucijų nustatytas sąlygas],

c) dėl finansinių išteklių, ypač savo reitingo, turi pajėgti ilgalaikiu laikotarpiu užtikrinti [ WestLB ] mokumą.

6.5. Visiškam į segmentus suskirstytų sričių pardavimui teikiamas didesnis prioritetas nei galimybei tiesiog perleisti kontrolinį akcijų paketą < … > Perleisti kontrolinį akcijų paketą galima, tik jei konkurse nebuvo pateiktas pasiūlymas įsigyti visą vieną sritį ar kelias į segmentus suskirstytas sritis. < ... > Komisijai bus pranešta apie konkurso nugalėtojus, ir ji pasilieka teisę pareikšti protestą.

6.6. < ... > abipusiškai suderinto pardavimo arba valstybinių [regioninių] bankų konsolidavimo galimybei, kuriai pritaria Komisija, [pirmiau nurodytos sąlygos neturi jokio poveikio]. Tokiu atveju, kai perleidžiamas [ WestLB ] kontrolinis akcijų paketas, ankstesnieji [dabartiniai] savininkai [akcininkai] gali tapti smulkiaisiais akcininkais.

6.7. Sritys ir veikla, kurios nebus parduotos < … >, 2011 m. gruodžio 31 d. bus galutinai nutrauktos arba nuo to momento pasibaigs [bus sustabdytos] atitinkamai pagal su jomis susijusių sandorių terminus.

< ... >

Dėl [ginčijamo sprendimo] 2 straipsnio 2 dalies

Taikydama patikrinimo išlygą pagal [ginčijamo sprendimo] 2 straipsnio 2 dalį, Komisija deramai atsižvelgs į pasiūlymų sąlygas ir padėtį kapitalo rinkose.“

8. WestLB padėties pasikeitimas priėmus ginčijamą sprendimą

56. Priėmus ginčijamą sprendimą 23 mlrd. EUR portfelio vertė sumažėjo tiek, kad ginčijamos garantijos neužteko užtikrinti, kad WestLB laikytųsi teisės aktuose numatytų kapitalo reikalavimų. 2009 m. spalio 7 d. sprendimu Komisija pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą laikinai leido suteikti WestLB naują 6,4 mlrd. EUR garantiją (valstybės pagalba N 531/2009) (OL C 305, p. 4). Vokietijos Federacinė Respublika įsipareigojo iki 2009 m. lapkričio 30 d. pateikti naujas restruktūrizavimo priemones.

57. 2009 m. gruodžio 10 d. Vokietijos Federacinė Respublika Komisijai pranešė apie WestLB skirtą 3 mlrd. EUR kapitalo injekciją ir papildomą 1 mlrd. EUR garantiją, kurių tikslas buvo nauja jam blogam bankui pervesti turto, kurio nominalioji vertė – 85,1 mlrd. EUR. 2009 m. gruodžio 22 d. sprendimu Komisija laikinai leido taikyti šias naujas priemones.

58. 2009 m. gruodžio 15 d. Vokietijos Federacinė Respublika Komisijai pateikė iš dalies pakeistą restruktūrizavimo planą (toliau – likvidavimo planas).

59. 2011 m. gruodžio 20 d. Komisija priėmė naują sprendimą dėl paramos priemonių, kurios nuo 2007 m. iki 2011 m. pabaigos buvo praktiškai įgyvendinamos remiant WestLB (pagalba C 40/2009 ir C 43/2008) (toliau – 2011 m. galutinis sprendimas). Šiuo sprendimu Komisija panaikino ginčijamą sprendimą (2011 m. galutinio sprendimo 3 straipsnis). Atsižvelgdama į valstybės pagalbos teisę ji kartu išnagrinėjo įvairias kapitalo injekcijas ir garantijas, bankui WestLB suteiktas 2007 m.–2011 m. gruodžio mėn., įskaitant ginčijamą garantiją. Komisija nusprendė, kad tai yra restruktūrizavimo pagalba, kuri su bendrąja rinka suderinama pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą, jeigu įgyvendinamos likvidavimo plane numatytos priemonės.

Procesas

60. 2009 m. lapkričio 13 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo ieškovės ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.

61. Tą pačią dieną Bendrojo Teismo kanceliarijai ieškovė pateikė dokumentą, kuriame prašoma taikyti laikinąsias apsaugos priemones – sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą. 2011 m. kovo 18 d. Nutartimi Westfälisch‑Lippischer Sparkassen-und Giroverband / Komisija (T‑457/09 R, neskelbiama Rinkinyje) teisėjas, turintis teisę taikyti laikinąsias apsaugos priemones, šį prašymą atmetė ir atidėjo klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.

62. 2012 m. balandžio 26 d. laišku Komisija Bendrajam Teismui pranešė apie 2011 m. galutinio sprendimo priėmimą ir patvirtino, kad priėmus šį sprendimą „ieškovė, jeigu kada nors ir buvo, nebėra suinteresuota pareikšti ieškinio“. Tačiau ji nepaaiškino, kuo pagrįstas šis teiginys.

63. Bendrasis Teismas, taikydamas Bendrojo Teismo procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones (toliau – proceso organizavimo priemonės), paprašė ieškovės pateikti nuomonę dėl 2011 m. galutinio sprendimo priėmimo padarinių šiam ieškiniui.

64. Į šį prašymą ieškovė atsakė 2012 m. birželio 11 d. raštu.

65. Taikydamas proceso organizavimo priemones, 2012 m. lapkričio 28 d. raštu Bendrasis Teismas Komisijos paprašė pateikti pastabų dėl 2012 m. birželio 11 d. ieškovės rašto.

66. Į šį prašymą Komisija atsakė 2013 m. sausio 11 d. raštu. Jame Komisija, nurodžiusi motyvus, Bendrojo Teismo paprašė konstatuoti, kad sprendimo priimti nebereikia.

67. 2013 m. balandžio 4 d. raštu ieškovė pateikė savo pastabas dėl Komisijos prašymo konstatuoti, kad sprendimo priimti nereikia.

68. 2013 m. spalio 16 d. sprendimu Bendrasis Teismas, taikydamas Procedūros reglamento 14 straipsnio 1 dalį ir 51 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą, pirmosios kolegijos siūlymu bylą perdavė pirmajai išplėstinei kolegijai.

69. 2013 m. spalio 24 d. nutartimi Bendrasis Teismas (pirmoji išplėstinė kolegija) prie bylos pridėjo Komisijos prašymą konstatuoti, kad sprendimo priimti nereikia.

70. 2013 m. spalio 31 d. Bendrasis Teismas, taikydamas proceso organizavimo priemones, šalims pateikė tam tikrus klausimus raštu, ir šalys į juos atsakė per nustatytą laiką.

71. Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu Bendrasis Teismas (pirmoji išplėstinė kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.

72. 2013 m. gruodžio 6 d. posėdyje buvo išklausytos šalių nuomonės žodžiu ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.

Šalių reikalavimai

73. Ieškiniu ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

74. Atsiliepime į ieškinį Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinį kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

75. 2012 m. balandžio 26 d. raštu Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– suteikti ieškovei galimybę pranešti, ar ji sutinka atsiimti ieškinį,

– jeigu ieškovė ieškinio neatsiims, pripažinti, kad ieškinys neteko dalyko.

76. 2012 m. birželio 11 d. raštu ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti Komisijos prašymą, kuriuo Bendrojo Teismo prašoma pripažinti, kad ginčas neteko dalyko,

– nepatenkinus šio reikalavimo, jeigu Bendrasis Teismas nuspręstų, kad ieškinys dėl ginčijamo sprendimo neteko dalyko, leisti suderinti ieškovės pateiktus pagrindus ir reikalavimus ir laikyti, kad dabar šiais pagrindais ir reikalavimais siekiama 2011 m. galutinį sprendimą iš dalies panaikinti tiek, kiek juo pakeistas ginčijamas sprendimas.

77. 2013 m. sausio 11 d. raštu Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– pripažinti, kad sprendimo dėl ieškinio priimti nebereikia,

– atmesti prašymą suderinti ieškovės pateiktus pagrindus ir reikalavimus,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

78. 2013 m. balandžio 4 d. raštu ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti Komisijos pateiktą prašymą konstatuoti, kad sprendimo priimti nereikia,

– jeigu Bendrasis Teismas nuspręstų, kad sprendimo priimti nebereikia, priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas,

– surengti teismo posėdį.

Dėl teisės

1. Priimtinumas

Ieškovės teisė pareikšti ieškinį

79. Pirmiausia pažymėtina, kad teisinį subjektiškumą turinti ieškovė, kuri yra viešosios teisės reglamentuojamas juridinis asmuo, ieškinį dėl panaikinimo gali pareikšti pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą, kaip ji teisingai ir nurodo. Tačiau, kadangi ginčijamas sprendimas skirtas tik Vokietijos Federacinei Respublikai, pagal šią nuostatą reikia patikrinti, ar šis sprendimas konkrečiai susijęs su ieškove; pažymėtina, kad abejonių dėl to, ar sprendimas su ieškove susijęs tiesiogiai, nekyla – beje, šalys dėl to nesiginčija.

80. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką subjektai, kurie nėra sprendimo adresatai, tuo, kad sprendimas yra konkrečiai su jais susijęs, gali remtis tik tuomet, jei šis sprendimas jiems turi poveikį dėl tam tikrų jiems būdingų savybių arba faktinių aplinkybių, kurios juos išskiria iš kitų asmenų, todėl individualizuoja taip pat kaip ir asmenį, kuriam sprendimas yra skirtas (1963 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas Plaumann / Komisija , 25/62, Rink. p. 197, ir 2005 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija / Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum , C‑78/03 P, Rink. p. I‑10737, 33 punktas).

81. Ieškovė nurodo, kad visas ginčijamas sprendimas konkrečiai su ja susijęs, kaip tai suprantama pagal pirmesniame punkte nurodytą teismo praktiką. Šiuo klausimu ji pateikia kelias pastabas, kurias galima sujungti į du pagrindinius argumentus, susijusius, pirma, su tuo, kad ieškovė dalyvavo priimant priemonę, kurią ginčijamame sprendime Komisija įvertino kaip valstybės pagalbą, ir, antra, su tuo, kad sprendimas konkrečiai susijęs su ieškove, kaip akcininke.

82. Komisija teigia, kad ginčijamas sprendimas su ieškove susijęs tik iš dalies. Šiuo klausimu ji pažymi, kad, pirma, savo teisės pareikšti ieškinį ieškovė negali grįsti savo, kaip įstaigos, priėmusios šiame sprendime valstybės pagalba laikomą priemonę, statusu. Antra, Komisija pažymi, kad su ieškove, kaip akcininke, konkrečiai susijusios tik į ginčijamo sprendimo priedą įtrauktos sąlygos dėl akcininkų pareigos parduoti WestLB nepriklausomai trečiajai šaliai (toliau – pareiga parduoti).

Pirmasis argumentas, kad ieškovė dalyvavo priimant priemonę, kuri ginčijamame sprendime laikoma valstybės pagalba

83. Iš teismo praktikos matyti, kad teisinį subjektiškumą turinčio ir Komisijos galutiniame sprendime valstybės pagalba laikomą priemonę priėmusio subjekto, kuris nėra valstybė narė (toliau – pagalbos teikėjas), teisinei padėčiai šis sprendimas gali daryti konkretų poveikį, jeigu dėl jo šis subjektas negali savo nuožiūra naudotis turima kompetencija, būtent susijusia su nagrinėjamos pagalbos teikimu (šiuo klausimu žr. 1998 m. balandžio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Vlaams Gewest / Komisija , T‑214/95, Rink. p. II‑717, 29 punktą ir 2002 m. kovo 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Diputación Foral de Álava ir kt. / Komisija , T‑127/99, T‑129/99 ir T‑148/99, Rink. p. II‑1275, 50 ir 51 punktus).

84. Ieškovė pažymi, kad, pirma, ji yra viena iš priemonės, kuri ginčijamame sprendime laikoma valstybės pagalba, priėmėjų ir, antra, ji šią priemonę priėmė naudodamasi savo kompetencija. Ieškovės teigimu, dėl ginčijamo sprendimo ji negali savo nuožiūra naudotis šia kompetencija, kuri šiuo atveju susijusi su ginčijamos garantijos suteikimu. Todėl pagal pirmesniame punkte nurodytą teismo praktiką ieškinys priimtinas.

85. Savo raštuose Komisija neginčijo, kad ieškovė gali būti laikoma ginčijamame sprendime nagrinėjamos pagalbos teikėja. Ji pažymėjo, kad ieškovė neturi suinteresuotumo, todėl pagal teismo praktiką negali ieškinio teisėtai pareikšti kaip pagalbos teikėja. Tačiau savo atsakyme į 2013 m. spalio 31 d. pateiktus Bendrojo Teismo klausimus ir teismo posėdyje Komisija nurodė, kad ieškovė negali būti laikoma pagalbos teikėja. Komisijos nuomone, ginčijamame sprendime nagrinėjamą pagalbą bankui WestLB suteikė tik ŠRV federacinė žemė.

86. Iš ginčijamo sprendimo dėstomosios dalies, kurioje nurodyta tik „5 mlrd. EUR garantija“ (žr. šio sprendimo 54 punktą), matyti, kad ginčijama garantija yra vienintelė šiame sprendime oficialiai valstybės pagalba laikoma priemonė.

87. Taigi reikia nagrinėti, ar ieškovė gali būti laikoma suteikusia šios pagalbos dalį.

88. Šiuo klausimu visų pirma pažymėtina, kad ginčijamą garantiją galimiems subordinuotųjų obligacijų pirkėjams oficialiai suteikė ŠRV federacinė žemė, o ne kiti akcininkai, nepriklausantys šiai žemei (toliau – kiti akcininkai); jeigu būtų pareikalauta šios garantijos, kiti akcininkai, įskaitant ieškovę, dalyvautų tik akcininkams nustatyta vidaus tvarka.

89. Taigi, pirma, nors iš ginčijamo sprendimo 24 konstatuojamosios dalies matyti, kad subordinuotųjų obligacijų pirkėjai ŠRV federacinės žemės galėtų prašyti ekonominės kompensacijos, jeigu patirtų su šių vertybinių popierių vertės sumažėjimu susijusių nuostolių, ginčijamame sprendime arba bylos medžiagoje nėra jokios informacijos, dėl kurios būtų galima manyti, kad kokios nors kompensacijos jie taip pat galėtų prašyti kitų akcininkų. Jeigu panaudojama ginčijama garantija, šie akcininkai, panaudojus pirmuosius 2 mlrd. EUR, pagal akcininkų pasiektus susitarimus ŠRV federacinei žemei tik teikia jiems priklausančiai kapitalo daliai proporcingą kompensaciją, o panaudojus bet kokią papildomą sumą jie arba perleidžia ŠRV federacinei žemei WestLB akcijų, arba susitaria dėl kompensacijos grynaisiais pinigais (žr. šio sprendimo 11 punktą ir ginčijamo sprendimo 24 konstatuojamąją dalį).

90. Šiuo klausimu reikia pridurti, kad pati ieškovė savo atsakyme į 2013 m. spalio 31 d. Bendrojo Teismo klausimus ir teismo posėdyje patvirtino, kad subordinuotųjų obligacijų nominaliąją vertę šių vertybinių popierių turėtojams garantavo tik ŠRV federacinė žemė ir kad šie turėtojai negali kitų akcininkų prašyti kokios nors kompensacijos.

91. Antra, iš ginčijamo sprendimo 24 ir 26 konstatuojamųjų dalių ir iš laikinojo sprendimo 20 konstatuojamosios dalies trečios pastraipos matyti, kad tuo atveju, kai pareikalaujama ginčijamos garantijos, kiti akcininkai įsikiša ir ŠRV federacinei žemei padeda ne automatiškai, bet, kaip reikalaujama, gavę iš anksto šios žemės pateiktą kompensacijos prašymą. Taigi ŠRV federacinė žemė ne tik vienintelė toliau garantuoja subordinuotųjų obligacijų nominaliąją vertę šių vertybinių popierių turėtojams, bet ir kontroliuoja, kaip su galimu ginčijamos garantijos panaudojimu susijusios išlaidos paskirstomos akcininkams, atsižvelgdama į tai, kad būtų laikomasi didžiausių atsakomybės ribų, dėl kurių susitarė akcininkai.

92. Be to, iš esmės pažymėtina, kad, kaip šalys nurodė teismo posėdyje, WestLB yra ginčijamos garantijos gavėjas, nes pagal šią garantiją dėl šio sprendimo 9–14 punktuose aprašytų sandorių, kuriuos įvykdžius įsteigtas blogas bankas, jis praktiškai galėjo iš savo balanso pašalinti turtą, kurio vertė labai sumažėjo, ir į balansą įtraukti naujo turto, t. y. subordinuotųjų obligacijų, kurių nominalioji vertė, lygi pašalinto turto nominaliajai vertei, buvo garantuota. Taigi, nors dėl ŠRV federacinės žemės dalyvavimo teikiant ginčijamą garantiją šiomis aplinkybėmis bankui WestLB galėjo būti suteikta naudos, kitų akcininkų dalyvavimas negali būti laikomas veiksniu, dėl kurio įsteigtas blogas bankas.

93. Taigi, pirma, kitaip, negu teismo posėdyje nurodė ieškovė, kitų akcininkų įsipareigojimas ŠRV federacinei žemei, pagal kurį dalį išlaidų, patirtų ginčijamos garantijos panaudojimo atveju, privaloma grąžinti šiai žemei (toliau – kitų akcininkų įsipareigojimas), negali būti laikomas subordinuotųjų obligacijų turėtojams suteikta netiesiogine garantija, nes pagal šį įsipareigojimą dviem atvejais – pirma, jeigu pareikalauta ginčijamos garantijos ir, antra, jeigu ŠRV federacinė žemė šios garantijos neapmokėjo, – subordinuotųjų obligacijų nominaliosios vertės procentinės dalies šiems turėtojams išmokėti neprivaloma.

94. Antra, dėl klausimo, ar, kaip ieškovė nurodė teismo posėdyje, dėl kitų akcininkų įsipareigojimo padidėja ŠRV federacinės žemės mokumas subordinuotųjų obligacijų turėtojų atžvilgiu, pažymėtina, kad net jeigu iš tikrųjų kiltų ŠRV federacinės žemės – teritorinio subjekto, kurio autonomija ir viešosios valdžios prerogatyvos numatytos Vokietijos Konstitucijoje, – nemokumo rizika ir jeigu bankroto atveju Vokietijos Federacinė Respublika pagal nacionalinę teisę neprivalėtų teikti jai finansinės pagalbos skoloms padengti, iš jokių bylos medžiagos duomenų negalima spręsti, jog dėl to, kad kiti akcininkai yra prisiėmę įsipareigojimą, gali būti sustiprinta subordinuotųjų obligacijų turėtojų teisė į ginčijamos garantijos panaudojimą arba šiems turėtojams gali būti teikiama pirmenybė, palyginti su kitais reikalavimų ŠRV federacinei žemei turėtojais.

95. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, kaip teigia Komisija, ginčijamu sprendimu leistą teikti pagalbą teikė tik ŠRV federacinė žemė, o kiti akcininkai negali būti laikomi dalies šios pagalbos teikėjais.

96. Šios išvados negalima paneigti jokiu teismo posėdyje ieškovės pateiktu argumentu.

97. Antai ieškovė pirmiausia nurodė, kad pati Komisija ginčijamame sprendime kitus akcininkus pripažino pagalbos teikėjais.

98. Šiuo klausimu pažymėtina, kad, pirma, klausimas, ar ieškovė yra pagalbos teikėja, – tai objektyvus klausimas, priklausantis ne nuo ginčijamame sprendime išdėstytų faktinių aplinkybių, kurių ieškovė neginčija, o nuo galimo šių aplinkybių vertinimo, kurį atlieka Komisija.

99. Antra, pažymėtina, kad ginčijamame sprendime Komisija neprivalėjo tiksliai nustatyti pagalbos teikėjo. Kaip Komisija teisingai nurodė teismo posėdyje, ji galėjo tik išdėstyti priežastis, dėl kurių nusprendė, kad ginčijamą garantiją iš valstybinių išteklių suteikė valstybė. Kadangi Vokietijos Federacinė Respublika jokiu administracinės procedūros etapu neginčijo, kad ginčijama garantija priskirtina valstybei ir kad perleista valstybinių išteklių, klausimas, ar kiti akcininkai galėjo būti laikomi pagalbos teikėjais, neturėjo reikšmės šiam sprendimui.

100. Trečia, kalbant apie šį vertinimą pažymėtina, kad nors iš tiesų Komisija ginčijamo sprendimo 23 konstatuojamosios dalies pirmoje įtraukoje nurodo, kad dalį ginčijamos garantijos sudaro „ WestLB savininkų [akcininkų] garantinis raštas atitinkamai proporcingai pagal jų valdomas akcijas, kuriuo [garantija, atitinkamai proporcinga jų valdomoms akcijoms, kuria] laiduojami iki 2 mlrd. EUR dydžio WestLB reikalavimai bendrovei Phoenix Light “, o ginčijamo sprendimo 23 konstatuojamosios dalies ketvirtoje įtraukoje ji taip pat nurodo, kad Phoenix Light už ginčijamos garantijos suteikimą turi mokėti metinius laidavimo komisinius „garantijos teikėjams“, vis dėlto minėto sprendimo 23 konstatuojamosios dalies trečioje pastraipoje Komisija kartu konstatuoja, kad būtent ŠRV federacinė žemė dėl subordinuotųjų obligacijų suteikė garantiją, dėl kurios šie vertybiniai popieriai saugesni. Galiausiai reikia priminti, kad laikinojo sprendimo dėstomojoje dalyje Komisija nurodė, jog Vokietijos Federacinė Respublika „esamą ŠRV federacinės žemės ir Phœnix Light susitarimą“ dėl ginčijamos garantijos įsipareigojo panaikinti, jeigu restruktūrizavimo planas jai nebūtų pateiktas ne vėliau kaip 2008 m. rugpjūčio 8 d. (žr. šio sprendimo 15 ir 22 punktus).

101. Antra, ieškovė teismo posėdyje nurodė, kad ŠRV federacinė žemė niekada nėra priėmusi sprendimo garantuoti subordinuotųjų obligacijų nominaliosios vertės tuo atveju, kai įsipareigojimo nėra prisiėmę kiti akcininkai. Taigi šis įsipareigojimas yra ginčijamos garantijos sine qua non sąlyga.

102. Šiuo klausimu pažymėtina, kad ieškovė savo argumento nepagrindė jokiu įrodymu. Taigi negalima nustatyti, ar kitiems akcininkams neprisiėmus įsipareigojimo ŠRV federacinė žemė būtų nusprendusi suteikti ginčijamą garantiją.

103. Bet kuriuo atveju EB 87 straipsnio 1 dalyje valstybės įsikišimas neskiriamas pagal priežastis ar tikslus, tačiau jis apibrėžiamas pagal poveikį (žr. 2008 m. gruodžio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo British Aggregates / Komisija , C‑487/06 P, Rink. p. I‑10515, 85 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Todėl subjektyvios priežastys, dėl kurių ŠRV federacinė žemė sutiko viena garantuoti subordinuotųjų obligacijų nominaliąją vertę jų turėtojams, neturi jokio poveikio tam, ar dėl kitų akcininkų įsipareigojimo suteikiama didelė nauda bankui WestLB ir ar toks įsipareigojimas gali būti laikomas šiam bankui suteikta valstybės pagalba.

104. Trečia, ieškovė teismo posėdyje nurodė, kad ŠRV federacinė žemė subordinuotųjų obligacijų nominaliąją vertę viena garantavo dėl to, kad praktiškai tai buvo vienintelis įmanomas pasirinkimas. Ieškovės nuomone, kadangi šie vertybiniai popieriai skirti investuoti tarptautinėse finansų rinkose, susijusi garantija teisiniu atžvilgiu turėjo būti paprasta ir suteikti galimybę investuotojams, kurie negali išsamiai išnagrinėti šio tipo vertybinių popierių pirkimo sandorių, pirma, lengvai nustatyti garantijos teikėją ir, antra, išvengti pareigos kreiptis į skirtingus garantijos teikėjus, jeigu reikėtų panaudoti garantiją.

105. Atsižvelgiant į tai reikia iš karto atmesti argumentą, kad investuotojai išsamiai nenagrinėja vertybinių popierių pirkimo tarptautinėse finansų rinkose. Šis argumentas visiškai nepagrįstas ir nelabai priimtinas, nes iš visų investuotojų turi būti reikalaujama mažiausios rūpestingumo pareigos, juo labiau jos turi būti reikalaujama iš investuotojų, kurie tarptautinėse finansų rinkose nusprendžia veikti šioms rinkoms poveikį turinčios didelės krizės laikotarpiu.

106. Be to, pažymėtina, kad iš ieškovės argumento negalima suprasti, kodėl taip pat nebuvo įmanomi ir kiti pasirinkimai, atsižvelgiant į tai, kad subordinuotųjų obligacijų turėtojams turėjo būti užtikrintas paprastumas.

107. Taigi iš šio argumento negalima suprasti, kodėl suteikus kiekvieno vertybinio popieriaus nominaliosios vertės daliai taikomą bendrą visų akcininkų garantiją, su kuria kartu būtų suteikta ŠRV federacinės žemės išimtinė garantija likusiai nominaliosios vertės daliai, arba kodėl taikant netiesioginių garantijų sistemą, pagal kurią kiti akcininkai nemokumo atveju sutinka padengti tam tikrą sumos, už kurią atsakinga ŠRV federacinė žemė, procentinę dalį, subordinuotųjų obligacijų pirkėjai nebūtų galėję lengvai nustatyti garantiją dėl šių vertybinių popierių suteikusių subjektų ir garantijos panaudojimo atveju kreiptis į vieną garantijos teikėją. Įgyvendinant šias dvi alternatyvias sistemas, su kuriomis kartu būtų buvę galima taikyti vidaus susitarimus dėl išlaidų, susijusių su galimu garantijos panaudojimu, paskirstymo, subordinuotųjų obligacijų turėtojams būtų buvę galima suteikti papildomą naudą, kitaip negu įgyvendinant šiuo atveju prisiimtą kitų akcininkų įsipareigojimą.

108. Galiausiai bet kuriuo atveju klausimas, ar sistema, kurią akcininkai pasirinko siekdami užtikrinti subordinuotųjų obligacijų nominaliąją vertę, buvo vienintelė įmanoma sistema, neturi jokio poveikio tam, ar dėl kitų akcininkų įsipareigojimo buvo suteikta naudos bankui WestLB , kuris yra ginčijamame sprendime Komisijos nustatytos valstybės pagalbos gavėjas. Todėl šis klausimas taip pat neturi poveikio ir tam, ar šie akcininkai gali būti laikomi nagrinėjamos pagalbos teikėjais.

109. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia pripažinti, kad neįrodyta, jog ginčijamas sprendimas konkrečiai susijęs su ieškove, kaip nagrinėjamos pagalbos teikėja.

Antrasis argumentas dėl konkrečios sąsajos su ieškove, kaip akcininke

110. Ieškovė nurodo, kad ginčijamas sprendimas su ja konkrečiai susijęs kaip su akcininke, įskaitant visas šiame sprendime numatytas sąlygas.

111. Komisija pripažįsta, kad su ieškove, kaip akcininke, konkrečiai susijusi pareiga parduoti. Tačiau ji neigia, kad su ieškove konkrečiai susijusios kitos ginčijamame sprendime numatytos sąlygos.

112. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką tuo atveju, jeigu asmuo negali remtis suinteresuotumu pareikšti ieškinį, kuris skiriasi nuo įmonės, su kuria susijęs Europos Sąjungos teisės aktas ir kurios kapitalo dalį jis turi, suinteresuotumo, savo interesus šio akto atžvilgiu jis gali ginti tik įgyvendindamas savo, kaip šios įmonės, turinčios teisę pareikšti ieškinį, dalininko, teises (šiuo klausimu žr. 2000 m. birželio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Euromin / Taryba , T‑597/97, Rink. p. II‑2419, 50 punktą; 2011 m. kovo 24 d. Bendrojo Teismo sprendimo Freistaat Sachsen ir Land Sachsen-Anhalt / Komisija , T‑443/08 ir T‑455/08, Rink. p. II‑0000, 62 punktą ir 2012 m. kovo 27 d. Bendrojo Teismo nutarties European Goldfields / Komisija , T‑261/11, neskelbiamos Rinkinyje, 21 punktą).

113. Taigi reikia nagrinėti, ar ieškovė turi suinteresuotumą pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, kuris skiriasi nuo WestLB suinteresuotumo.

114. Ieškovė nurodo, kad jos suinteresuotumas pareikšti ieškinį skiriasi nuo WestLB suinteresuotumo, nes dėl ginčijamo sprendimo ji privalo atsisakyti savo nuosavybės teisės ir sutikti su esminiu šio banko restruktūrizavimu, įskaitant balanso sumažinimą 50 %, dėl kurio iš esmės sumažėja akcijos vertė.

115. Pirmiausia pažymėtina, kad, kaip pripažįsta pati Komisija, ieškovės suinteresuotumas pareikšti ieškinį nuo WestLB suinteresuotumo skiriasi, kiek tai susiję su pareiga parduoti.

116. Iš tikrųjų ši pareiga susijusi tik su akcininkais, kurie priversti per privalomus terminus atsisakyti savo nuosavybės teisės į WestLB , kad būtų leista šiam bankui teikti pagalbą, kuri būtina jam restruktūrizuoti. Tačiau WestLB neturi imtis jokių veiksmų atsižvelgdamas į šią pareigą, kuri nedaro poveikio jo turtui ir neturi įtakos jo elgesiui rinkoje.

117. Vis dėlto kalbant apie kitas ginčijamame sprendime numatytas sąlygas, įskaitant sąlygas dėl WestLB balanso mažinimo, pirmiausia pažymėtina, kad jos susijusios su šio banko komercine veikla ir jo turto pardavimu ir (arba) likvidavimu. Dėl ginčijamo sprendimo pareikštame ieškinyje WestLB pats galėtų remtis bet kokiu argumentu dėl šių sąlygų neteisėtumo arba nebūtinumo.

118. Be to, pažymėtina, kad Komisija nurodo, o ieškovė neginčija, kad Vokietijos akcinės bendrovės akcininko nepolitinės teisės apima tik, pirma, bendrovės pelno paskirstymą ir, antra, galimo pelno gavimą įmonės likvidavimo atveju. Taigi reikia pripažinti, kad pagal Vokietijos teisę turint akcininko statusą teisių į įmonės turtą neįgyjama. Todėl sąlygos dėl bendro įmonės balanso sumažinimo negali daryti poveikio jokiai akcininkų teisei.

119. Galiausiai pažymėtina, jog argumentas, kad bet kokį Komisijos priimtą sprendimą, kuris galbūt turi neigiamą poveikį akcinės bendrovės akcijos vertei, šios bendrovės akcininkai gali apskųsti Bendrajam Teismui, – šiuo argumentu iš esmės remiasi ieškovė – nesuderinamas su šio sprendimo 112 punkte nurodyta teismo praktika, todėl jį reikia atmesti.

120. Atsižvelgiant į visus pateiktus argumentus darytina išvada, kad kalbant apie ginčijamame sprendime numatytas sąlygas, išskyrus pareigą parduoti, apimančias taip pat ir sąlygas dėl WestLB balanso mažinimo, ieškovės suinteresuotumas pareikšti ieškinį sutampa su WestLB suinteresuotumu, todėl ginčijamas sprendimas nėra konkrečiai susijęs su ieškove. Tačiau šis sprendimas su ieškove konkrečiai susijęs tiek, kiek ginčijamą garantiją leista teikti, jeigu laikomasi pareigos parduoti.

Išvada dėl ieškovės teisės pareikšti ieškinį

121. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškovė teisę pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo turi tik tiek, kiek šiame sprendime numatyta pareiga parduoti.

122. Todėl pagrindai ir argumentai, kuriais ieškovė pagrindė savo ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, gali būti nagrinėjami tik tiek, kiek jais siekiama įrodyti, kad ši pareiga į minėto sprendimo priedą įtraukta neteisėtai; likusius pagrindus ir argumentus reikia atmesti kaip nepriimtinus.

Ieškovės suinteresuotumas pareikšti ieškinį

123. Pirmiausia pažymėtina, kad 2011 m. galutiniame sprendime Komisija, be ginčijamos garantijos teikimo, leido taikyti šešias pagalbos priemones, jeigu bus laikomasi likvidavimo plano. Šios šešios priemonės išvardytos minėto sprendimo 1 straipsnio 1 dalies b–g punktuose.

124. Likvidavimo plane, kuriuo pakeistas galutinis restruktūrizavimo planas, nurodyta, kad nutraukiama WestLB veikla, ir, kaip pažymi Komisija, o ieškovė to neginčija, numatyta:

– tam tikrą WestLB veiklą atskirti ir ją sutelkti banke Verbundbank , kuris teikia paslaugas ŠRV federacinės žemės ir Brandenburgo federacinės žemės taupymo įstaigoms ir jų klientams (banko veiklos sutelkimas),

– parduoti daug WestLB veiklos sričių ir akcijų,

– visus likusius WestLB portfelius galutinai perleisti naujajam blogam bankui, pavadintam EAA,

– įsteigti su portfeliais susijusių paslaugų ir portfelių valdymo banką, laikinai pavadintą SPM Bank , vėliau – Portigon , atsakingą už paslaugų teikimą bankams EEA ir Verbundbank ,

– apriboti WestLB universalaus banko licenciją panaikinus tam tikrus leidimus.

125. Taigi reikia pripažinti, kad, kaip Komisija patvirtino teismo posėdyje, likvidavimo plane numatyta WestLB veiklą sistemingai nutraukti ir dalį šios veiklos perduoti Verbundbank , kad būtų užtikrintas tam tikrų paslaugų, laikomų esminėmis taupymo įstaigoms, kurioms tuo metu, kai klostėsi faktinės aplinkybės, WestLB , kaip centrinis bankas, tarpininkavo pasaulio finansų rinkose, tęstinumas.

126. Tačiau likvidavimo plane nenumatyta nei bendrai pakeisti WestLB akcininkų prieš likviduojant WestLB , nei tai, kad likvidavus šį banką akcininkai negali turėti tam tikros WestLB veiklos tęsėjų, t. y. Verbundbank , EEA arba su portfeliais susijusių paslaugų ir portfelių valdymo banko, laikinai pavadinto SPM Bank , vėliau – Portigon , bet kokio pobūdžio akcijų.

127. Šiuo klausimu Komisija nurodo, o ieškovė to neginčija, kad, pirma, 2012 m. liepos 1 d. banką Verbundbank perėmė bankas Helaba ir, antra, pagal Verbundbank perdavimo bankui Helaba susitarimą ieškovė tapo Helaba akcininke, taigi netiesiogiai ir viena iš Verbundbank savininkų.

128. Komisijos pateiktą prašymą konstatuoti, kad sprendimo priimti nereikia, nes priėmus 2011 m. galutinį sprendimą ieškovė prarado suinteresuotumą pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo, reikia nagrinėti atsižvelgiant būtent į šias faktines aplinkybes.

129. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką ieškovo suinteresuotumas pareikšti ieškinį, atsižvelgiant į ieškinio dalyką, vertinamas jo pareiškimo dieną, antraip ieškinys būtų nepriimtinas. Be to, ieškovo suinteresuotumas, kad jo ieškinys būtų patenkintas, turi išlikti iki teismo sprendimo priėmimo dienos, antraip nebūtų reikalo priimti sprendimo (šiuo klausimu žr. 1963 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimą Forges de Clabecq / Vyriausioji valdyba , 14/63, Rink. p. 719, 748, ir 2007 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Wunenburger / Komisija , C‑362/05 P, Rink. p. I‑4333, 42 punktą).

130. Pagal teismo praktiką, kuri taip pat nusistovėjusi, sprendimo dėl prašymo panaikinti nebereikia priimti, jei ieškovas praranda suinteresuotumą, kad ginčijamas aktas būtų panaikintas dėl įvykio, kuris įvyko per teismo procesą, todėl šio akto panaikinimas nebegali pats savaime sukelti teisinių padarinių (žr. 2011 m. rugsėjo 9 d. Bendrojo Teismo sprendimo Dow AgroSciences ir kt. / Komisija , T‑475/07, Rink. p. II‑5937, 67 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

131. Tačiau, kaip teisingai nurodo ieškovė, ieškovas gali ir toliau pateisinti suinteresuotumą tuo, kad būtų panaikintas negaliojančiu paskelbtas aktas, kai toks negaliojimas nesukelia tokių pačių teisinių padarinių kaip galimas Bendrojo Teismo paskelbtas panaikinimas. Iš tiesų institucijos akto panaikinimas nereiškia, kad pripažįstama, jog šis aktas neteisėtas, ir turi ex nunc poveikį, o Bendrojo Teismo atliktas panaikinimas turi ex tunc poveikį (žr. šio sprendimo 130 punkte minėto Sprendimo Dow AgroSciences ir kt. / Komisija 68 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

132. Be to, panaikinus aktą institucija, kuri jį priėmė, turi imtis priemonių teismo sprendimui įvykdyti. Tokios priemonės, be kita ko, yra susijusios su teismo sprendime dėl panaikinimo konstatuoto neteisėtumo padarinių panaikinimu. Todėl iš atitinkamos institucijos gali būti reikalaujama atkurti adekvačią ieškovo padėtį arba nepriimti identiško akto (žr. šio sprendimo 130 punkte minėto Sprendimo Dow AgroSciences ir kt. / Komisija 69 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

133. Kaip nurodyta šio sprendimo 59 punkte, ginčijamas sprendimas, taigi ir visos jame numatytos sąlygos, panaikinti 2011 m. galutiniu sprendimu. Tačiau Komisija ginčijamo sprendimo nepanaikino. Taigi laikotarpiu nuo jo įsigaliojimo iki panaikinimo (2009 m. gegužės 12 d.–2011 m. gruodžio 20 d.) jis ir toliau kėlė teisinių padarinių ieškovės padėčiai. Visų pirma, kaip teisingai nurodo ieškovė, dėl ginčijamo sprendimo šiuo laikotarpiu ji privalėjo atsisakyti jai priklausiusių WestLB akcijų. Taigi ginčijamo sprendimo panaikinimas gali savaime turėti padarinių ieškovės teisinei padėčiai, todėl ji vis dar turi suinteresuotumą pareikšti ieškinį (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 130 punkte minėto Sprendimo Dow AgroSciences ir kt. / Komisija 70 punktą).

134. Iš esmės Komisija, norėdama paneigti šią išvadą, pateikia du argumentus.

135. Pirma, Komisija pabrėžia, kad pareiga parduoti neįvykdyta, nes nebuvo galima rasti WestLB pirkėjo, ir likvidavimo plane ši pareiga nebenurodyta, o ieškovė net tapo banko Helaba , taigi ir Verbundbank , viena iš savininkų. Komisijos teigimu, iš to matyti, kad dėl galimo ginčijamo sprendimo panaikinimo ieškovės teisinė padėtis, susijusi su pareiga parduoti, nepasikeistų. Taigi, kadangi ieškinys priimtinas tik tiek, kiek jis susijęs su šia pareiga, ieškovė negalėtų gauti jokios naudos, jeigu ieškinys būtų patenkintas.

136. Šiuo klausimu pažymėtina, kad pareiga parduoti ieškovei buvo taikoma ilgiau negu dvejus metus. Nors ši pareiga praktiškai neįvykdyta, ieškovė vis dar turi suinteresuotumą prašyti ginčijamą sprendimą panaikinti tiek, kiek jame numatyta ši pareiga.

137. Iš tikrųjų ieškovė gali išsaugoti suinteresuotumą prašyti panaikinti su ja tiesiogiai susijusį neįvykdytą aktą siekdama, kad Sąjungos teismas nuspręstų, jog veiksmai jos atžvilgiu yra neteisėti, nes toks sprendimas gali būti pagrindas pareikšti galimą ieškinį dėl žalos atlyginimo, kuriuo siekiama tinkamai atlyginti ginčijamo akto padarytą žalą (šiuo klausimu žr. 2009 m. kovo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Shanghai Excell M & E Enterprise ir Shanghai Adeptech Precision / Taryba , T‑299/055, Rink. p. II‑565, 53 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

138. Būtent taip ir yra šiuo atveju – ieškovė patyrė išlaidų norėdama parduoti jai priklausiusias WestLB akcijas, nors galiausiai šis pardavimas ir neįvyko. Kitaip, negu nurodo Komisija, šios išlaidos, pirma, pakankamai tiesiogiai patirtos dėl ginčijamo sprendimo ir, antra, nors kilus finansų krizei priimta įvairių sprendimų dėl WestLB , nėra jokios priežasties manyti, kad neįmanoma pagrįstai nustatyti ieškovės patirtų išlaidų dalies, susijusios su pastangomis parduoti, kurias ji privalėjo įdėti.

139. Šiomis aplinkybėmis ieškovė vis dar turi suinteresuotumą prašyti, kad ginčijamas sprendimas būtų pripažintas neteisėtu, nes, pirma, toks pripažinimas saistytų Sąjungos teismą pareiškus ieškinį dėl žalos atlyginimo ir, antra, galėtų būti pagrindas galimoms neteisminėms Komisijos ir ieškovės deryboms dėl ieškovei padarytos žalos atlyginimo (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 137 punkte nurodyto Sprendimo Shanghai Excell M & E Enterprise ir Shanghai Adeptech Precision / Taryba 55 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

140. Be to, pritarus Komisijos argumentui būtų pripažinta, kad nevykdoma jokia institucijų priimtų aktų, panaikintų pareiškus ieškinį dėl panaikinimo, tačiau prieš Bendrajam Teismui priimant atitinkamą sprendimą, teisminė kontrolė, jeigu šie aktai nebuvo įgyvendinti. Tačiau reikia pripažinti, kad tokia situacija nesuderinama su SESV 263 straipsnio prasme, – pagal šį straipsnį Sąjungos teismas kontroliuoja Europos Parlamento ir Tarybos kartu priimtų aktų, Tarybos, Komisijos ir Europos Centrinio Banko (ECB) priimtų aktų, išskyrus rekomendacijas ir nuomones, ir Europos Parlamento aktų, turinčių teisinių padarinių trečiosioms šalims, teisėtumą. Iš tikrųjų, jeigu Sąjunga ir yra teisinė bendrija, tai tik dėl to, kad nei jos valstybės narės, nei institucijos neišvengia jų aktų atitikties pamatinei konstitucinei chartijai, tai yra Sutarčiai, ir iš jos kylančiai teisei kontrolės (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 137 punkte minėto Sprendimo Shanghai Excell M & E Enterprise ir Shanghai Adeptech Precision / Taryba 56 ir 57 punktus).

141. Taigi pirmąjį Komisijos argumentą, pateiktą siekiant paneigti išvadą, kad ieškovė vis dar turi suinteresuotumą pareikšti ieškinį, reikia atmesti.

142. Antra, Komisija nurodo, kad ieškovė nebeturi suinteresuotumo pareikšti ieškinio dėl ginčijamo sprendimo, nes visą neigiamą poveikį, kurį jos teisinei padėčiai būtų galėjusios turėti šiame sprendime numatytos sąlygos, taip pat turi ir 2011 m. galutinis sprendimas.

143. Šiuo klausimu užtenka konstatuoti, kad 2011 m. galutinis sprendimas viso pirmesniame punkte nurodyto neigiamo poveikio neturi, kitaip, negu tvirtina Komisija. Pavyzdžiui, pagal šį sprendimą ieškovei netaikoma pareiga parduoti, ir ji gali turėti iš esmės bet kokio pobūdžio akcijų, susijusių su padalyta WestLB veikla.

144. Todėl antrąjį Komisijos argumentą, pateiktą siekiant paneigti išvadą, kad ieškovė vis dar turi suinteresuotumą pareikšti ieškinį, taip pat reikia atmesti.

145. Atsižvelgiant į pateiktus argumentus darytina išvada, kad ieškovė vis dar turi suinteresuotumą pareikšti ieškinį. Taigi Komisijos prašymas konstatuoti, kad sprendimo priimti nereikia, turi būti atmestas.

146. Todėl ieškovės pateikto prašymo suderinti pagrindus ir reikalavimus priėmus 2011 m. galutinį sprendimą, jeigu Bendrasis Teismas nuspręstų, kad ieškinys dėl ginčijamo sprendimo neteko dalyko, nagrinėti nereikia.

2. Esmė

Pirminės pastabos

147. Ieškovė savo ieškinį grindžia aštuoniais pagrindais. Pirmasis pagrindas susijęs su kolegialumo principo pažeidimu, antrasis – su EB 87 straipsnio 1 dalies pažeidimu, nes nebuvo išnagrinėta, kaip dėl ginčijamos garantijos iškraipyta konkurencija, trečiasis – su EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto pažeidimu, ketvirtasis – su proporcingumo principo pažeidimu, penktasis – su vienodo požiūrio principo pažeidimu, šeštasis – su EB 295 straipsnio pažeidimu, septintasis – su 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB [88] straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1), 7 straipsnio 4 dalies pažeidimu, ir aštuntasis – su pareigos motyvuoti pažeidimu.

148. Komisija ginčija visų šių pagrindų pagrįstumą.

149. Kaip nurodyta šio sprendimo 122 punkte, ieškovės pateikti pagrindai yra priimtini tik tiek, kiek jais siekiama įrodyti, kad pareiga parduoti į ginčijamo sprendimo priedą įtraukta neteisėtai.

150. Ieškovė šio įtraukimo neteisėtumą nurodo ketvirtajame, penktajame, šeštajame, septintajame ir aštuntajame pagrinduose. Tačiau šiuose pagrinduose ji taip pat pateikia argumentų dėl kitų ginčijamo sprendimo priede nurodytų sąlygų teisėtumo. Kadangi šie argumentai nepriimtini, jie iš karto turi būti atmesti.

151. Be to, pažymėtina, kad pareigos parduoti nebūtų galima teisėtai įtraukti į ginčijamo sprendimo priedą, jeigu šis sprendimas būtų priimtas pažeidžiant arba kolegialumo principą, arba EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą, arba EB 87 straipsnio 1 dalį ir pareigą motyvuoti, susijusią su ginčijamos garantijos daromu poveikiu konkurencijai, – ieškovė tokius pažeidimus nurodo atitinkamai trijuose pirmuosiuose pagrinduose. Todėl reikia pripažinti, kad šie pagrindai taip pat priimtini ir turi būti išnagrinėti.

152. Taigi reikia nagrinėti:

– pirma, pirmąjį pagrindą, susijusį su kolegialumo principo pažeidimu,

– antra, trečiąjį pagrindą, susijusį su EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto pažeidimu,

– trečia, antrąjį pagrindą, susijusį su EB 87 straipsnio 1 dalies pažeidimu,

– ketvirta, aštuntąjį pagrindą, susijusį su pareigos motyvuoti pažeidimu,

– ir, penkta, ketvirtąjį, penktąjį, šeštąjį ir septintąjį pagrindus, susijusius su atitinkamai proporcingumo principo, vienodo požiūrio principo, EB 295 straipsnio ir Reglamento Nr. 659/1999 7 straipsnio 4 dalies pažeidimu.

153. Galiausiai atsižvelgiant į antrąjį pagrindą reikia nagrinėti tam tikrus aštuntajame pagrinde pateiktus argumentus dėl nepakankamo ginčijamo sprendimo motyvavimo, susijusio su galimu ginčijamos garantijos poveikiu konkurencijai.

Pirmasis pagrindas, susijęs su kolegialumo principo pažeidimu

154. Ieškinyje ieškovė nurodo, kad ginčijamą sprendimą priėmė ne Komisijos narių kolegija, o tik Komisijos narė, kuri tuo laikotarpiu, kai klostėsi faktinės aplinkybės, buvo atsakinga už konkurencijos klausimus, t. y. N. Kroes, – taip pažeistas kolegialumo principas, numatytas EB 219 straipsnyje ir Komisijos darbo tvarkos taisyklių 1 straipsnyje (C(2000) 3614) (OL L 308, 2000, p. 26).

155. Tačiau, kaip teisingai nurodo Komisija, iš 2009 m. gegužės 12 d. Komisijos sekretoriato raštinės direktoriaus pranešimo, kuriame pranešama apie tą pačią dieną priimtus tam tikrus Komisijos sprendimus (SEC 2009 663/2002), matyti, kad ginčijamą sprendimą rašytinės procedūros tvarka priėmė Komisijos narių kolegija, o ne N. Kroes.

156. Dublike ieškovė pripažįsta, kad pirmesniame punkte nurodytas Komisijos sekretoriato raštinės direktoriaus pranešimas yra įrodymas, jog ginčijamas sprendimas priimtas rašytinės procedūros tvarka. Tačiau ji šio pagrindo neatsiima ir pateikia du naujus argumentus (toliau – nauji argumentai).

157. Pirma, ieškovė nurodo, kad rašytinė procedūra „paprastai trunka penkias dienas“. Tačiau Komisija ginčijamo sprendimo versiją vokiečių kalba bankui WestLB perdavė 2009 m. gegužės 6 d. Ieškovės teigimu, iš dviejų 2009 m. gegužės 6 ir 7 d. Komisijos el. laiškų matyti, kad šio sprendimo tekstas 2009 m. gegužės 7 d. patobulintas. Todėl ieškovė nurodo, kad ji negali suprasti, „koks tekstas priimtas [rašytinės procedūros tvarka] ir kada jis priimtas“. Ji prašo Komisijos šiuo klausimu „pateikti būtinus paaiškinimus“.

158. Antra, ieškovė nurodo, kad „iš rašytinės procedūros taikymo įrodymo neaišku, < ... > kodėl sprendimas, kuris turėjo būti pateiktas < ... > 2009 m. gegužės 13 d. Komisijos posėdyje, skubiai pateiktas viena diena anksčiau“. Ji pažymi, kad iš 2009 m. gegužės 11 d. Vokietijos ekonomikos ministerijos el. laiško matyti, jog Komisija šį pakeitimą nusprendė atlikti „norėdama sumažinti trečiadienio darbų kiekį – trečiadienį buvo labai daug sprendimų, kuriuos reikėjo priimti“. Ieškovė iš to daro išvadą, kad ginčijamą sprendimą buvo numatyta priimti 2009 m. gegužės 13 d. posėdyje, o ne rašytinės procedūros tvarka. Be to, ieškovė tvirtina, kad ši procedūra laikoma taikytina tik priimant su kasdieniu valdymu susijusius sprendimus. Taigi jos negalima taikyti priimant sprendimą, kuriame numatyta pareiga parduoti.

159. Komisija teigia, kad nauji argumentai nepriimtini, nes jie yra dublike pateikti nauji pagrindai. Bet kuriuo atveju šie argumentai akivaizdžiai nepagrįsti.

160. Iš kartu skaitomų Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto ir 48 straipsnio 2 dalies nuostatų matyti, kad ieškinyje turi būti nurodytas bylos dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka, o vykstant procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis ir faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui (2007 m. kovo 8 d. Pirmosios instancijos sprendimo France Télécom / Komisija , T‑340/04, Rink. p. II‑573, 164 punktas).

161. Vis dėlto pagrindas, kuriame plėtojamas anksčiau tiesiogiai ar netiesiogiai ieškinyje nurodytas pagrindas ir kuris yra glaudžiai su juo susijęs, turi būti pripažintas priimtinu (2000 m. rugsėjo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Dürbeck / Komisija , T‑252/97, Rink. p. II‑3031, 39 punktas ir 2003 m. balandžio 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Travelex Global and Financial Services ir Interpayment Services / Komisija , T‑195/00, Rink. p. II‑1677, 34 punktas).

162. Ieškovė ginčijamo sprendimo nebeginčija remdamasi argumentu, kad šio sprendimo nepriėmė Komisijos narių kolegija, kaip tai darė ieškinyje. Tačiau naujuose argumentuose ji ir toliau tvirtina, kad ginčijamo sprendimo iš tikrųjų arba tinkamai nepriėmė Komisijos narių kolegija. Taigi reikia pripažinti, kad pradinis pagrindas ir nauji argumentai pakankamai susiję, todėl nauji argumentai priimtini.

163. Taigi naujus argumentus reikia nagrinėti iš esmės.

164. Pirmajame naujame argumente ieškovė iš esmės nurodo, kad, pirma, galutinė ginčijamo sprendimo versija Komisijos nariams nepateikta laiku ir, antra, Komisija turėtų nurodyti, ar galutinė ginčijamo sprendimo versija iš tikrųjų priimta rašytinės procedūros tvarka.

165. Dėl pirmojo klausimo pažymėtina, jog ieškovė viso labo nurodo, kad rašytinė procedūra „paprastai trunka penkias dienas“ ir kad Komisija ginčijamo sprendimo tekstą tobulino iki 2009 m. gegužės 7 d. Tačiau Komisijos darbo tvarkos taisyklių 12 straipsnyje, kuriame numatyta, kad Komisija vieno ar daugiau jos narių pateiktą pasiūlymą gali priimti rašytinės procedūros tvarka, nenustatytas terminas atitinkamo pasiūlymo tekstui pateikti Komisijos nariams prieš priimant šį pasiūlymą. Šios nuostatos antroje pastraipoje tik numatyta, kad „ < ... > raštu pateiktas pasiūlymas yra išdalijamas visiems Komisijos nariams ir nustatomas laikotarpis, per kurį nariai turi pranešti apie išlygas ar pakeitimus, kuriuos jie nori padaryti“.

166. Be to, reikia pripažinti, kad Komisija triplike nurodė, o ieškovė jai neprieštaravo, jog teksto pakeitimai – tai tik versijos vokiečių kalba nedidelės pataisos, padarytos atsižvelgiant į vartojama darbo kalba, t. y. anglų kalba, parengtą versiją.

167. Todėl argumentą, kad ginčijamas sprendimas priimtas Komisijos nariams suteikus per trumpą terminą jam išnagrinėti, reikia atmesti.

168. Dėl antrojo klausimo užtenka pažymėti, kad Komisija jau nurodė, jog galutinės redakcijos ginčijamas sprendimas 2009 m. gegužės 12 d. priimtas rašytinės procedūros tvarka. Tai patvirtinta šio sprendimo 155 punkte nurodytame Komisijos sekretoriato raštinės direktoriaus pranešime, ir ieškovė to neginčijo.

169. Todėl pirmąjį naują argumentą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

170. Antrajame naujame argumente ieškovė iš esmės nurodo, kad ginčijamo sprendimo nereikėjo priimti rašytinės procedūros tvarka, nes ši procedūra skirta su kasdieniu valdymu susijusiems sprendimams priimti.

171. Šiuo klausimu Komisijos darbo tvarkos taisyklių 13 ir 14 straipsnių, pagal kuriuos atitinkamai įgaliojimo ir delegavimo tvarka priimamos valdymo arba administravimo priemonės, formuluotę užtenka palyginti su šių taisyklių 12 straipsnio, kuriame tokio apribojimo nenumatyta taikyti rašytinei procedūrai, formuluote.

172. Kitaip, negu nurodo ieškovė, šios išvados negalima paneigti remiantis Komisijos darbo tvarkos taisyklių paaiškinimu, kuris pateiktas Komisijos interneto svetainėje ir kurį ieškovė pridėjo prie dubliko. Kaip teisingai pažymi Komisija, šis paaiškinimas neturi jokios privalomos teisinės galios; tai nurodyta ir pačiame paaiškinimo tekste. Be to, šiame paaiškinime nurodyta, kad „[rašytinė procedūra, įgaliojimo procedūra ir delegavimo procedūra] dažniausiai skirtos užtikrinti, kad kolegijai nereikėtų priimti su einamųjų reikalų valdymu susijusių sprendimų, dėl kurių nereikia diskutuoti“; tai visiškai nereiškia, kad rašytinė procedūra netaikoma priimant su einamųjų reikalų valdymu nesusijusius sprendimus.

173. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad antrasis naujas argumentas taip pat yra nepagrįstas.

174. Todėl šį pagrindą reikia atmesti.

Trečiasis pagrindas, susijęs su EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto pažeidimu

175. Ieškovė primena, kad Komisija ginčijamą garantiją bankui WestLB leido teikti pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą, ir nurodo, kad taikydama šią nuostatą Komisija padarė klaidą.

176. Šiuo klausimu ieškovė pateikia kelis argumentus, kurie gali būti suskirstyti į dvi dalis: pagrindinę ir papildomą. Šios dalys susijusios atitinkamai su tuo, kad Komisija neteisingai nusprendė, jog EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto tikslas panašus į EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto ir Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių tikslą, ir su tuo, kad Komisija ginčijamame sprendime neteisingai nustatė griežtesnes sąlygas negu tos, kurias galima nustatyti kartu taikant šias gaires ir EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą.

Pagrindinė pirma dalis, susijusi su tuo, kad Komisija neteisingai nusprendė, jog EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto tikslas panašus į EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto ir Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių tikslą

177. Ieškovė nurodo, kad Komisija, pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą išnagrinėjusi ginčijamos garantijos suderinamumą su bendrąja rinka, nusprendė, kad šios nuostatos tikslas panašus į, pirma, EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto tikslą ir, antra, į Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių tikslą. Tai didelė vertinimo klaida.

178. Iš esmės ieškovė šią dalį grindžia dviem kaltinimais, kuriuos Komisija ginčija. Pirmasis kaltinimas susijęs su tuo, kad tikslas atitaisyti valstybės narės ekonomikos sutrikimus vis dar atitinka bendrą interesą. Antrasis kaltinimas susijęs su tuo, kad ginčijamame sprendime Komisija padarė dvi klaidas: nepaisė EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto tikslo, nes ginčijamos garantijos suderinamumą su bendrąja rinka nagrinėjo remdamasi Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėmis, ir ginčijamą garantiją bet kuriuo atveju leido teikti įpareigojusi laikytis ne tokių griežtų sąlygų kaip tos, kurių galima reikalauti pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą.

– Pirmasis kaltinimas, susijęs su tuo, kad tikslas atitaisyti valstybės narės ekonomikos sutrikimus vis dar atitinka bendrą interesą

179. Ieškovė nurodo, kad Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse numatytais atvejais EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto tikslas yra padėti įmonei, kuri esant tinkamai ekonominei aplinkai patiria sunkumų. Šios aplinkos buvimas – tai priežastis, dėl kurios, pirma, pagal šią nuostatą negalima leisti teikti pagalbos, galinčios trikdyti prekybos sąlygas taip, kad tai prieštarautų bendram interesui, ir, antra, Komisija turi užtikrinti, kad pagalbos, kurią leista teikti, poveikis konkurencijai būtų kuo mažesnis. Atvirkščiai, EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto tikslas yra atitaisyti visos ekonomikos sutrikimus. Tai visada atitinka bendrą interesą ir yra būtina veiksmingos konkurencijos sąlyga. Tuo remdamasi ieškovė daro išvadą, kad pagal šią nuostatą pagalbos negalima leisti teikti nustačius sąlygas, kuriomis siekiama apsaugoti konkurenciją.

180. Šiuo klausimu pirmiausia pažymėtina, kad Komisija ginčijamame sprendime nusprendė, jog ginčijamos garantijos tikslas – sudaryti sąlygas restruktūrizuoti WestLB , o tai, atsižvelgiant į sisteminę šio banko svarbą, būtina siekiant atitaisyti dėl didelės finansų krizės patirtus didelius Vokietijos ekonomikos sutrikimus, ir ieškovė to neginčija.

181. Be to, kadangi šį kaltinimą galima aiškinti taip, kad Komisija, konstatavusi, jog ginčijamos garantijos tikslas – atitaisyti didelius Vokietijos ekonomikos sutrikimus, privalėjo šią garantiją laikyti suderinama su bendrąja rinka ir negalėjo leisti jos teikti įpareigojusi laikytis tam tikrų sąlygų, pirmiausia pažymėtina, kad iš pačios EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto formuluotės matyti, jog Komisija, konstatavusi, kaip šiuo atveju, kad valstybės pagalba skirta valstybės narės ekonomikos dideliems sutrikimams atitaisyti, vien dėl šios faktinės aplinkybės neprivalo šios pagalbos laikyti suderinama su bendrąja rinka.

182. Iš tikrųjų, kitaip negu pagalbos, kuriai taikomos bendrojo draudimo teikti valstybės pagalbą – EB 87 straipsnio 2 dalyje numatytą valstybės pagalbą, kuri pagal šią nuostatą „yra“ laikoma suderinama su bendrąja rinka, – išimtys, atveju, EB 87 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad tam tikrų kategorijų pagalba, įskaitant valstybės narės ekonomikos sutrikimams atitaisyti skirtą pagalbą, „gali“ būti laikoma suderinama su šia rinka.

183. Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką EB 87 straipsnio 3 dalimi Komisijai suteikiama diskrecija vykdyti ekonominio ir socialinio pobūdžio vertinimus, kurie turi būti atliekami Bendrijos lygmeniu (1980 m. rugsėjo 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Philip Morris / Komisija , 730/79, Rink. p. 2671, 24 punktas; 1987 m. vasario 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo Deufil / Komisija , 310/85, Rink. p. 901, 18 punktas ir 1997 m. sausio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ispanija / Komisija , C‑169/95, Rink. p. I‑135, 18 punktas).

184. Todėl remiantis tuo, kad, kaip pabrėžė ieškovė, EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto, pagal kurį tam tikrą pagalbą galima leisti teikti, jeigu ji „netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui“, formuluotė skiriasi nuo EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto, kuriame tokia sąlyga nenumatyta, formuluotės, negalima manyti, kad Komisija negali vertinti pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą leistos teikti pagalbos poveikio atitinkamai rinkai arba rinkoms visoje Sąjungoje (šiuo klausimu žr. 1995 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo AITEC ir kt. / Komisija , T‑447/93–T‑449/93, Rink. p. II‑1971, 138–143 punktus; pagal analogiją taip pat žr. šio sprendimo 183 punkte minėto Sprendimo Ispanija / Komisija 17 punktą).

185. Galiausiai pagal EB 88 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą Komisijos kompetencija nuspręsti, kad su EB 87 straipsnio nuostatomis nesuderinama pagalba turi būti „pakeista“, iš tikrųjų reiškia, kad sprendime, kuriuo pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą leidžiama teikti pagalbą, gali būti nustatytos sąlygos, kuriomis siekiama užtikrinti, kad pagalba netrikdytų prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui (1995 m. rugsėjo 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo TWD / Komisija , T‑244/93 ir T‑486/93, Rink. p. II‑2265, 53–55 punktai).

186. Taigi reikia konstatuoti, kad dėl EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto Komisijai nekyla kliūčių ginčijamą garantiją leisti teikti, jeigu laikomasi tam tikrų sąlygų.

187. Trečia, kalbant apie tai, ar šių sąlygų tikslas gali būti kompensuoti pagalbos, kurią leista teikti, poveikį konkurencijai, užtenka pažymėti, kad iš ginčijamo sprendimo 68 ir 69 konstatuojamųjų dalių, susijusių su pareiga parduoti, ir iš jų vietos ginčijamo sprendimo skyriuje, kuriame nagrinėjamos galutiniame restruktūrizavimo plane numatytos priemonės, dėl kurių galima užtikrinti ilgalaikį WestLB gyvybingumą, matyti, jog ginčijamą garantiją leista suteikti neįpareigojus laikytis pareigos parduoti, kad būtų kuo labiau sumažintas garantijos poveikis konkurencijai, tačiau užtikrintas WestLB gyvybingumas.

188. Todėl pirmasis kaltinimas turi būti atmestas.

– Antrasis kaltinimas, susijęs su tuo, kad ginčijamame sprendime Komisija padarė dvi klaidas: nepaisė EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto tikslo, nes ginčijamos garantijos suderinamumą su bendrąja rinka nagrinėjo remdamasi Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėmis, ir ginčijamą garantiją bet kuriuo atveju leido teikti įpareigojusi laikytis ne tokių griežtų sąlygų kaip tos, kurių galima reikalauti pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą

189. Pirma, ieškovė nurodo, kad Komisija nepaisė EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto tikslo, nes ginčijamos garantijos suderinamumą su bendrąja rinka nagrinėjo remdamasi Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėmis, nors ir buvo nusprendusi, kad suteikus šią garantiją gali būti atitaisyti dideli Vokietijos ekonomikos sutrikimai. Antra, ieškovė nurodo, kad bet kuriuo atveju pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą turi būti leidžiama teikti pagalbą, jeigu laikomasi sąlygų, kurios yra ne tokios griežtos kaip tos, kurios taikomos leidus teikti pagalbą pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą.

190. Šiuo klausimu reikia priminti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 183 punkte, pagal nusistovėjusią teismo praktiką EB 87 straipsnio 3 dalies taikymo srityje Komisija naudojasi plačia diskrecija. Taigi Sąjungos teismo vykdoma kontrolė turi apsiriboti procedūrinių taisyklių ir pareigos motyvuoti laikymosi, esminio faktų tikslumo, taip pat akivaizdžios vertinimo klaidos ir piktnaudžiavimo įgaliojimais nebuvimo patikrinimu. Sąjungos teismas neturi keisti Komisijos atlikto ekonominio vertinimo savuoju (žr. 2002 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo HAMSA / Komisija , T‑152/99, Rink. p. II‑3049, 48 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

191. Naudodamasi šia plačia diskrecija Komisija turi teisę nustatyti, kaip ji pati mano, tinkamiausius kriterijus, kad įvertintų, ar pagalba gali būti laikoma suderinama su bendrąja rinka, jeigu šie kriterijai tinkami atsižvelgiant į EB 3 straipsnio g punktą ir EB 87 straipsnį, taip pat turi teisę patikslinti šiuos kriterijus Sutartį atitinkančiose gairėse. Komisija tokias gaires priima naudodamasi savo diskrecija ir priėmusi jas šią diskreciją apriboja tik pati, laikydamasi vienodo požiūrio principo. Komisija, kuri individualią pagalbą vertina pagal pirma priimtas gaires, negali būti laikoma viršijančia savo diskrecijos ribas arba jų atsisakančia. Pirma, ji išsaugo teisę šias gaires panaikinti arba iš dalies pakeisti, jei tai būtina atsižvelgiant į susidariusias aplinkybes. Antra, šios gairės yra susijusios su tam tikru apibrėžtu sektoriumi ir jomis vykdoma Komisijos nustatyta politika (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 83 punkte minėto Sprendimo Vlaamse Gewest / Komisija 89 punktą).

192. Šiuo klausimu pirmiausia pažymėtina, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija valstybes nares informavo apie gaires, kurias naudodamasi pagal EB 87 straipsnį ir paskesnius straipsnius jai suteiktomis teisėmis ji ketina taikyti pagalbai, finansų įstaigoms suteiktai dėl finansų krizės. Toks visų pirma buvo komunikato dėl priemonių, priimtų dėl finansų krizės, kurį Komisija nurodė ginčijamo sprendimo 63 konstatuojamojoje dalyje, tikslas.

193. Iš šio komunikato 10 punkto matyti, kad priemonių, kurias valstybės narės priėmė dėl finansų krizės, suderinamumas su bendrąja rinka pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą turėtų būti vertinamas vadovaujantis bendraisiais principais, nustatytais Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse, nors „dabartinėmis aplinkybėmis“ būtų galima pagrįstai leisti imtis tam tikrų išskirtinių priemonių. Taigi ginčijamame sprendime taikydama Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires Komisija laikėsi pagal ankstesnį įsipareigojimą pačios apribotos diskrecijos.

194. Antra, pažymėtina, kad ieškovė nepateikė jokio motyvo, kuriuo būtų įrodyta, kad Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse nustatyti kriterijai, kuriuos priimdama ginčijamą sprendimą Komisija laikė tinkamiausiais siekiant įvertinti, ar dėl finansų krizės suteikta pagalba gali būti laikoma suderinama su bendrąja rinka, yra netinkami atsižvelgiant į EB 3 straipsnio g punktą ir EB 87 straipsnį, palyginti su pagalba, kuri laikoma būtina siekiant atitaisyti didelius valstybės narės ekonomikos sutrikimus.

195. Be to, šios gairės gali būti laikomos iš esmės tinkamomis norint įvertinti šios pagalbos suderinamumą su bendrąja rinka, visų pirma įvertinti tai, ar pagalbos gavėjai, kaip šiuo atveju, yra sistemiškai svarbūs bankai, kurių ekonominiam gyvybingumui kilęs pavojus yra toks, kad rizikuojama jų išlikimu.

196. Taigi, pirma, tai, kad tokia pagalba būtina siekiant atitaisyti didelius ekonomikos sutrikimus, nereiškia, jog ji negali būti laikoma sunkumų patiriančiai įmonei suteikta pagalba, kaip tai suprantama pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 9 punktą, kuriame numatyta, kad sunkumų patirianti įmonė – tai įmonė, kuri, naudodamasi savo ištekliais arba savininkų, akcininkų ar kreditorių lėšomis, kurių šie pasirengę suteikti, nesugeba sumažinti nuostolių, kurie, valdžios institucijoms neįsikišus, artimiausiu arba vidutinės trukmės laikotarpiu beveik neabejotinai priverstų ją nutraukti veiklą. Iš esmės bankas, kurio ekonominiam gyvybingumui kilęs pavojus yra toks, kad rizikuojama jo išlikimu, gali būti laikomas sunkumų patiriančia įmone.

197. Antra, siekiant restruktūrizavimo pagalbą laikyti suderinama su bendrąja rinka Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse reikalaujama, kad pagalbos gavėjui būtų taikomas restruktūrizavimo planas, pagal kurį per pagrįstą laikotarpį galima atkurti ilgalaikį jo gyvybingumą, kad kartu su pagalba būtų taikomos priemonės, kuriomis siekiama užkirsti kelią bet kokiam pernelyg dideliam konkurencijos iškraipymui, ir kad pagalba apsiribotų griežtu restruktūrizavimo sąnaudų minimumu (atitinkamai šių gairių 35–37, 38–42 ir 43–45 punktai). Taigi Komisija turi teisę reikalauti, kad sistemiškai svarbiems bankams pagalbą dėl finansų krizės būtų leidžiama teikti, jeigu laikomasi šių sąlygų, net ir tuo atveju, kai pagalba skirta valstybės narės ekonomikos dideliems sutrikimams atitaisyti.

198. Pirmiausia kalbant apie reikalavimą taikyti restruktūrizavimo planą, pagal kurį per pagrįstą laikotarpį galima atkurti ilgalaikį šių bankų gyvybingumą, pažymėtina, kad Komisija iš esmės turi teisę nuspręsti, jog sistemiškai svarbaus banko, kurio gyvybingumas neužtikrintas, restruktūrizavimas negali padėti patikimai atitaisyti valstybės narės ekonomikos sutrikimų, atsiradusių dėl finansinių sunkumų, kuriuos patyrė šis bankas arba visas finansų sektorius. Iš tikrųjų šiam bankui būtų sunku įprastai vykdyti veiklą, nes santykiams su klientais, kreditoriais ir partneriais neigiamą poveikį turėtų abejonės, ar bus tęsiama banko veikla, ir nestabili banko finansinė padėtis. Atsižvelgiant į sisteminę šio banko svarbą tai, kad negalima įprastai vykdyti šios veiklos, galėtų turėti neigiamą poveikį visai nacionalinei finansų sistemai ir galbūt visai ekonomikai.

199. Be to, kalbant apie reikalavimą, kad kartu su pagalba būtų taikomos priemonės, kuriomis siekiama užkirsti kelią bet kokiam pernelyg dideliam konkurencijos iškraipymui, reikia priminti, kad vertindama pagalbos poveikį atitinkamai rinkai ar rinkoms, visų pirma poveikį prekybos sąlygoms, – tokį vertinimą Komisija turi atlikti taikydama EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą – Komisija gali atsižvelgti į numatomą pagalbos poveikį konkurencijai ir Sąjungos vidaus prekybai (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 184 punkte nurodyto Sprendimo AITEC ir kt. / Komisija 138–143 punktus). Todėl reikia manyti, kad Komisija restruktūrizavimo pagalbą gali leisti teikti, jeigu laikomasi sąlygų, kuriomis siekiama kuo labiau sumažinti šios pagalbos poveikį konkurencijai.

200. Galiausiai kalbant apie reikalavimą, kad pagalba turi apsiriboti griežtu restruktūrizavimo sąnaudų minimumu, pažymėtina, kad EB 87 straipsnio 3 dalies b punktas, kaip nukrypti leidžianti nuostata, turi būti aiškinamas siaurai (2003 m. rugsėjo 30 d. Teisingumo Teismo sprendimo Freistaat Sachsen ir kt. / Komisija , C‑57/00 P ir C‑61/00 P, Rink. p. I‑9975, 98 punktas). Todėl negalima manyti, kad Komisija, priimdama sprendimą leisti teikti griežtai tik minimalią pagalbą, būtiną pagalbos gavėjo restruktūrizavimui užtikrinti, kad siekiant atitaisyti didelius ekonomikos sutrikimus šis galėtų pakankamai plėtoti veiklą, tokios nuostatos nepaiso.

201. Trečia, pažymėtina, kad Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse numatyti tam tikri konkretūs bankų sektoriui taikomi kriterijai (žr. komunikato dėl priemonių, priimtų dėl finansų krizės, 6 dalį ir Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 25 dalies a punkte nurodytą išnašą).

202. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, reikia manyti, kad priimdama ginčijamą sprendimą Komisija, pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires nagrinėdama sistemiškai svarbiems sunkumų patiriantiems bankams skirtos restruktūrizavimo pagalbos suderinamumą, turėjo teisę taikyti EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą.

203. Todėl siekiant patikrinti, ar Komisija šiuo atveju galėjo taikyti Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires, reikia išnagrinėti, ar ji galėjo nuspręsti, kad, pirma, WestLB yra sistemiškai svarbus sunkumų patiriantis bankas ir, antra, jis gavo restruktūrizavimo pagalbą.

204. Šiuo klausimu pirmiausia pažymėtina, kad šalys neginčija, jog tiesioginis ginčijamos garantijos tikslas buvo išvengti neigiamo poveikio, kurį 23 mlrd. EUR portfelio rinkos vertės sumažėjimas turėjo WestLB balansui. Šalys iš esmės nurodo, kad jeigu ši priemonė arba bet kokia kita lygiavertį poveikį turinti paramos priemonė nebūtų priimta, WestLB būtų patyręs didelių finansinių sunkumų, dėl kurių būtų kilęs pavojus jo bankinės veiklos tęstinumui trumpuoju laikotarpiu ir net būtų reikėję nutraukti veiklą. Todėl Komisija galėjo nuspręsti – ir nepadarė klaidos, – kad WestLB yra sunkumų patirianti įmonė, kaip tai suprantama pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 9 dalį; tai ji jau buvo nurodžiusi laikinojo sprendimo 44 ir 45 konstatuojamosiose dalyse, be to, nei Vokietijos Federacinė Respublika, nei ieškovė to neginčijo.

205. Kitaip, negu ieškovė nurodė teismo posėdyje, tai, kad ginčijamą garantiją suteikė WestLB akcininkas, nereiškia, jog šis bankas negali būti laikomas sunkumų patiriančia įmone, kaip tai suprantama pagal Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 9 dalį.

206. Iš tikrųjų pritarus ieškovės teiginiui kiltų sisteminių kliūčių daugelį valstybės įmonių laikyti sunkumų patiriančiomis įmonėmis. Tačiau akivaizdu, kad Sanavimo ir restruktūrizavimo gairių 9 dalies tikslas yra ne šios dalies netaikyti valstybės įmonėms, bet įmones, kurios nesuteikus valstybės pagalbos nepajėgia tęsti veiklos, – šios įmonės laikomos sunkumų patiriančiomis įmonėmis – atskirti nuo įmonių, kurioms tokia pagalba nebūtina.

207. Todėl tai, kad ginčijamą garantiją suteikė WestLB akcininkas, neturi jokio poveikio klausimui, ar WestLB galėjo būti laikomas sunkumų patiriančia įmone. Vienintelis šiuo požiūriu svarbus klausimas yra tas, ar šis bankas galėjo įveikti ekonominius sunkumus nesuteikus viešosios paramos, kuri gali būti laikoma valstybės pagalba, o ieškovė tokio klausimo nekelia.

208. Be to, reikia priminti, kad pati ieškovė nurodė, jog WestLB yra sistemiškai svarbus Vokietijos ekonomikai.

209. Galiausiai pažymėtina, kad ieškovė neginčijo, jog blogo banko įsteigimas gali būti laikomas WestLB restruktūrizavimu arba ginčijama garantija gali būti laikoma restruktūrizavimo pagalba.

210. Šiomis aplinkybėmis reikia manyti, kad ginčijamos garantijos suderinamumą su bendrąja rinka buvo galima nagrinėti remiantis Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėmis.

211. Kadangi ieškovės argumentus galima aiškinti taip, kad juose nurodyta, jog Komisija padarė teisės klaidą, nes ginčijamos garantijos suderinamumą su bendrąja rinka nagrinėjo remdamasi šiomis gairėmis, šiuos argumentus reikia atmesti.

212. Bet kuriuo atveju pažymėtina, kad, kaip teisingai nurodo Komisija, ginčijamame sprendime ji ne tik išnagrinėjo ginčijamos garantijos suderinamumą su bendrąja rinka, remdamasi Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse nurodytomis sąlygomis. Iš šio sprendimo 63 ir 76–79 punktų matyti, kad Komisija atsisakė iš WestLB reikalauti nuosavo indėlio, lygaus ne mažiau kaip 50 % restruktūrizavimo sąnaudų, nors minėtų gairių 44 dalyje šis mažiausias indėlis iš esmės numatytas didžiųjų įmonių restruktūrizavimo atveju. Komisija nusprendė, kad atsižvelgiant į WestLB išorės skolą bankas šio su nuosavu indėliu susijusio tikslo praktiškai nepajėgtų įgyvendinti. Be to, Komisija pažymėjo, kad sisteminės finansų krizės aplinkybėmis reikalauti iš WestLB tiksliai nustatyto nuosavo įnašo būtų netinkama.

213. Todėl tai, kad Komisija ginčijamą garantiją bankui WestLB pasirinko leisti teikti pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punkte numatytą nuostatą, leidžiančią nukrypti nuo draudimo teikti valstybės pagalbą, lėmė, kad leidimas suteiktas tam tikrais aspektais nustačius ne tokias griežtas sąlygas kaip tos, kurios paprastai numatytos Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse, kitaip, negu iš esmės nurodo ieškovė.

214. Taigi antrąjį kaltinimą taip pat reikia atmesti.

215. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, šią dalį reikia atmesti.

Papildoma antra dalis, susijusi su tuo, kad Komisija ginčijamame sprendime neteisingai nustatė griežtesnes sąlygas negu tos, kurias galima nustatyti kartu taikant Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires ir EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą

216. Ieškovė nurodo, kad ginčijamas sprendimas turėtų būti panaikintas, net jeigu būtų nuspręsta, jog EB 87 straipsnio 3 dalies b ir c punktų nuostatose numatytų nukrypti leidžiančių nuostatų tikslas vienodas, nes Komisija šiame sprendime nustatė griežtesnes sąlygas negu tos, kurias galima nustatyti taikant Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires. Šiuo klausimu ieškovė pateikė tam tikrų sprendimų dėl keliems bankams suteiktos pagalbos, kuriuos Komisija priėmė prieš finansų krizę ir kilus šiai krizei, lyginamąją lentelę. Ieškovės teigimu, iš šios lentelės matyti, kad leidimas teikti pagalbą, kuria siekiama išvengti ekonomikos sutrikimų, suteiktas nustačius griežtesnes sąlygas negu tuo atveju, kai leidžiama teikti pagalbą, kuria siekiama išvengti bankroto esant tinkamai ekonominei aplinkai. Ieškovė pažymi, kad nė vienu šioje lentelėje nurodytu atveju, išskyrus WestLB atvejį, Komisija nereikalavo pakeisti pagalbos gavėjų akcininkų.

217. Komisija ginčija ieškovės argumentus.

218. Šiuo klausimu pažymėtina, pirma, kad ieškovės pateiktoje lyginamojoje lentelėje kiekvieno į sąrašą įtraukto sprendimo atveju nurodyta, kiek turi būti sumažintas atitinkamos pagalbos gavėjo balansas, kad Komisija suteiktų leidimą. Ieškovės teigimu, pirma, kai kurie sprendimai priimti pagal EB 87 straipsnio 3 dalies b punktą, o kiti – pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą ir, antra, Komisija visais atvejais taikė Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires, ir ji to neginčija.

219. Tačiau, kaip teisingai nurodo Komisija, pagal šią lentelę negalima vertinti nei faktinių ir teisinių aplinkybių, kuriomis suteikta pagalba, nei kiekvienu atveju Komisijos nurodytų motyvų. Remiantis ja taip pat negalima vertinti to, ar kitos sąlygos, kurias nustačiusi Komisija suteikė kiekvieną leidimą, yra griežtesnės ar ne tokios griežtos, arba vertinti nuostatų, leidžiančių nukrypti nuo Sanavimo ir restruktūrizavimo gairėse išdėstytų principų, ir restruktūrizavimo, kurį Komisija leido vykdyti. Taigi, pavyzdžiui, iš šioje lentelėje pateiktos informacijos nematyti, kad Komisija atsisakė iš WestLB reikalauti nuosavo indėlio, ne mažesnio kaip 50 % restruktūrizavimo sąnaudų, nors į šį atsisakymą turi būti atsižvelgiama vertinant, ar sąlygos, kurias nustačiusi Komisija leido teikti ginčijamą garantiją, yra griežtesnės ar ne tokios griežtos. Todėl šiuo atveju ieškovės išvadų, padarytų remiantis šia lentele, svarbos nereikia pervertinti.

220. Antra, kalbėdama apie pareigą parduoti ieškovė visiškai nepaaiškina, kodėl ši sąlyga griežtesnė už tas, kurias galima nustatyti kartu taikant Sanavimo ir restruktūrizavimo gaires ir EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą.

221. Bet kuriuo atveju sąlygų, kurios gali būti nustatytos sprendime ir kuriomis siekiama užtikrinti ilgalaikį pagalbos gavėjo gyvybingumą, pobūdis ir apimtis neišvengiamai priklauso nuo atitinkamos rinkos ar rinkų ekonominės padėties ir pagalbos gavėjo patiriamų ekonominių sunkumų.

222. Tačiau, kaip teisingai nurodo Komisija, visiškai negalima atmesti, kad šios sąlygos tam tikrais aspektais neturi būti griežtesnės, kai pagalba bankui suteikiama patiriant didelę finansų krizę. Iš tikrųjų rinkai labai susilpnėjus juo labiau gali pasirodyti būtina sumažinti sunkumų patiriančios įmonės rizikos struktūrą ir profilį, siekiant užtikrinti šios įmonės išlikimą, ir negalima atmesti galimybės dėl to reikalauti, kad būtų pakeisti jos akcininkai.

223. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šią dalį reikia atmesti.

224. Todėl reikia atmesti visą trečiąjį pagrindą.

Antrasis pagrindas, susijęs su EB 87 straipsnio 1 dalies ir pareigos motyvuoti pažeidimu, nes Komisija nepateikė įrodymo, kad ginčijama garantija turi poveikį konkurencijai, ir nenurodė pakankamai priežasčių, kodėl dėl šios garantijos iškraipyta konkurencija

225. Ieškovė nurodo, kad ginčijamame sprendime Komisija nepateikė įrodymo, jog ginčijama garantija turi poveikį konkurencijai, ir nenurodė pakankamai priežasčių, kodėl dėl šios garantijos iškraipyta konkurencija. Todėl, ieškovės nuomone, Komisija pažeidė EB 87 straipsnio 1 dalį ir jai tenkančią pareigą motyvuoti.

226. Šiomis aplinkybėmis ir šiuo etapu taip pat jau reikia nagrinėti aštuntajame pagrinde ieškovės pateiktą argumentą, kad „ginčijamas sprendimas nepakankamai motyvuotas, nes jame nenurodyta, ar finansų sektoriuje, kuriam turi įtakos rinkos nesėkmės ir valstybių narių suteikta 3 000 mlrd. EUR viešoji pagalba, dėl [ginčijamos garantijos] iškraipyta konkurencija ir koks šio iškraipymo pobūdis“.

227. Komisija ginčija ieškovės argumentus.

228. Reikia priminti, kad pagal EB 87 straipsnio 1 dalį draudžiama teikti pagalbą, kuri daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir dėl kurios iškraipoma arba gali būti iškraipyta konkurencija. Tačiau, kaip teisingai nurodo Komisija, vertindama šias dvi sąlygas ji privalo ne nustatyti, kad pagalba turėjo realų poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir kad iš tikrųjų iškraipyta konkurencija, o tik išnagrinėti, ar ši pagalba gali daryti poveikį tokiai prekybai ir dėl jos gali būti iškraipyta konkurencija (2005 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Italija / Komisija , C‑66/02, Rink. p. I‑10901, 111 punktas).

229. Todėl tai, kad Komisija ginčijamame sprendime nepateikė įrodymo, jog dėl ginčijamos garantijos iškraipyta konkurencija, negali būti nei EB 87 straipsnio 1 dalies pažeidimas, nei Komisijos pareigos motyvuoti pažeidimas. Vieninteliai svarbūs klausimai yra, pirma, ar Komisija šiame sprendime nurodė priežastis, kodėl dėl šios garantijos gali būti iškraipyta konkurencija, ir, antra, jei reikia, ar ieškovei pavyko įrodyti, kad šios priežastys klaidingos.

230. Pirmiausia reikia nagrinėti pirmąjį klausimą dėl motyvavimo, paskui – antrąjį klausimą dėl esmės.

Ginčijamo sprendimo motyvavimas pagrindžiant ginčijamos garantijos poveikį konkurencijai

231. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką EB 253 straipsnyje nustatytas reikalavimas motyvuoti turi atitikti ginčijamo akto pobūdį ir motyvuojant turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai pateikti institucijos, kuri priėmė šį aktą, argumentai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtą priemonę pagrindžiančius motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti šios priemonės kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes, visų pirma į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį ir į interesą gauti paaiškinimų, kurį asmenys, kuriems šis aktas skirtas, arba kiti asmenys, su kuriais šis aktas tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, gali turėti. Nereikalaujama motyvuojant išvardyti visų susijusių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes klausimas, ar akto motyvavimas atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinamas atsižvelgiant ne tik į jo formuluotę, bet ir į aplinkybes bei visas teisės taisykles, kuriomis reglamentuojamas atitinkamas klausimas (1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija / Sytraval ir Brink’s France , C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 63 punktas; 2003 m. rugsėjo