GENERALINIO ADVOKATO

PEDRO CRUZ VILLALÓN IŠVADA,

pateikta 2010 m. rugsėjo 30 d.( )

Byla C‑239/09

SEYDALAND Vereinigte Agrarbetriebe GmbH & Co. KG

prieš

BVVG Bodenverwertungs‑ und –verwaltungs GmbH

(Landgericht Berlin (Berlyno apygardos teismas) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Valstybės pagalba – Vokietijos „naujų Länder“ (federalinių žemių) žemės ūkio paskirties žemės privatizacijos programa – Rinkos vertės apskaičiavimas“

I – Įžanga

1. Šioje byloje Landgericht Berlin Teisingumo Teismo klausia, ar nacionalinė nuostata, kurioje numatomi skirtingi privatizuojamos „naujose Länder“ esančios žemės ūkio paskirties žemės vertės apskaičiavimo metodai, yra suderinama su EB 87 straipsniu (dabar – SESV 107 straipsnis).

2. Visų pirma, klausimas reikalauja nustatyti, kokius metodus numato ginčijama nuostata, nes byloje nėra vieningos nuomonės dėl to, ir tada ištirti, ar minėti metodai leidžia praktiškai nustatyti realią privatizuojamos žemės rinkos vertę. Šis paskutinis elementas yra esminis užtikrinant, kad sudarant nagrinėjamus sandorius nebūtų viršijama pagal Europos Sąjungos teisę leistina maksimali pagalbos suma, kurią gali gauti žemės pirkėjas (35 % rinkos vertės).

3. Kaip matysime, techninis bylos pobūdis ir kai kurių esminių jos elementų neapibrėžtumas, mano nuomone, įpareigoja Teisingumo Teismą į užduotą klausimą pateikti sąlygišką ir lankstų atsakymą, t. y. priklausantį nuo įvairių kintamo pobūdžio faktinių aplinkybių vertinimų ir nacionalinio teisėjo atliktino nacionalinės teisės aiškinimo, pagrįstą ginčijamų nuostatų taikymu kiekvienam atvejui atskirai.

II – Teisinis pagrindas

A – Sąjungos teisės nuostatos valstybės pagalbos srityje

4. 1977 m. liepos 10 d. Komisija, siekdama paaiškinti šios srities politiką ir sumažinti nagrinėtinų bylų skaičių, paskelbė Komunikatą dėl valstybės pagalbos elementų valdžios institucijoms parduodant žemę ir pastatus (toliau – komunikatas)( ).

5. Šio komunikato II antraštinės dalies 2 punkto a papunkčio pirmoje pastraipoje numatyta, kad jei valdžios institucijos neplanuoja rengti viešo, atviro ir besąlyginio konkurso (kuris laikomas už rinkos kainą atliekamu pardavimu, todėl neturinčiu valstybės pagalbos požymių), „prieš pradedant derėtis dėl pardavimo, turėtų būti atliekamas vieno ar daugiau nepriklausomų turto vertintojų nepriklausomas vertinimas, kurio metu nustatoma rinkos kaina, panaudojant bendrai priimtus rinkos rodiklius bei vertinimo standartus. Tokiu būdu nustatyta rinkos kaina yra minimali pirkimo kaina, kuri gali dėl kurios gali būti susitarta be valstybės pagalbos [kuri gali būti priimtina, ir nebus laikoma, kad buvo suteikta valstybės pagalba]“. Penktoje pastraipoje patikslinama, kad: „„rinkos kaina“ reiškia galimą žemės ir pastatų pardavimo kainą pagal atskirą sutartį, sudarytą tarp norinčio parduoti pardavėjo ir pirkėjo, [neturinčio jokių ryšių su pardavėju,] vertės nustatymo dieną, darant prielaidą, kad turtas yra viešai pateikiamas į rinką, rinkos sąlygos leidžia jį parduoti numatyta tvarka bei, atsižvelgiant į turto pobūdį, yra numatytas normalus laikotarpis deryboms dėl jo pardavimo.“

6. Tarybos reglamente (EB) Nr. 950/97 dėl žemės ūkio struktūrų efektyvumo pagerinimo( ) įtvirtintos specialiosios nuostatos dėl pagalbos žemės ūkio politikos srityje. Jo 7 straipsnio 2 dalies b punkte nustatyta, kad visa paramos vertė, išreikšta investicijų apimties procentais, negali viršyti 35 %, jei investuojama į nekilnojamąjį turtą, esantį kitose nei mažiau palankiose ūkininkauti vietovėse. Šis reglamentas buvo panaikintas ir pakeistas Reglamentu (EB) Nr. 1257/1999( ), kurio 7 straipsnio antroje pastraipoje nustatyta, kad: „Bendra paramos suma, išreikšta reikalavimus atitinkančių investicijų apimties procentais, gali būti ne didesnė kaip 40 % <...>“.

B – Vokietijos teisė

7. Žemės ūkio paskirties žemės „naujose Länder“ įsigijimo programą reglamentuojančios nuostatos įtvirtintos 1994 m. rugsėjo 27 d. Kompensacijų įstatyme (Ausgleichsleistungsgesetz – AusglLeistG)( ), kuris šiuo klausimu įgyvendintas 1995 m. gruodžio 20 d. Žemės įsigijimo reglamento (Flächenerwerbsverordnung) ( ).

8. Pagal Kompensacijų įstatymo 3 straipsnio 7 dalį žemės ūkio paskirties žemės vertė apskaičiuojama pagal rinkos vertę, kuri sumažinama 35 %.

9. Šiam atvejui taikomos Žemės įsigijimo reglamento redakcijos 5 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

„Pagal Kompensacijų įstatymo 3 straipsnio 7 dalies pirmą ir šeštą sakinius <...> žemės ūkio paskirties žemės rinkos vertė nustatoma pagal 1988 m. gruodžio 6 d. Įkainojimo reglamento (Wertermittlungsverordnung) (BGBl. I, p. 2209) reikalavimus <...>. Jeigu yra nustatytos regioninės referencinės ariamosios žemės ir ganyklų vertės (regionale Wertansätze), tai vertę reikia nustatyti pagal šias vertes. Federalinis finansų ministras skelbia referencines regionines vertes Bundesanzeiger (federalinis teisinių pranešimų leidinys). Potencialus pirkėjas arba privatizavimo agentūra gali reikalauti nustatyti kitokią rinkos vertę, ir tai atlieka pagal Vokietijos statybos kodekso (Baugesetzbuch) 192 straipsnį sudaryta ir regione kompetentinga ekspertizės komisija (Gutachterausschuss), jeigu yra faktinių duomenų, rodančių, jog regioninės referencinė vertės nėra tinkamas pagrindas vertei nustatyti.“( )

C – Komisijos sprendimai dėl Vokietijos žemės privatizavimo tvarkos

10. Pirmame sprendime Komisijai pripažinus, kad Vokietijos žemės privatizavimo programoje nustatyta pagalbos schema iš dalies nesuderinama su bendrąja rinka( ), Vokietijos valdžios įstaigos priėmė tam tikrus teisės aktų pakeitimus, dėl kurių Vokietijos teisinis reglamentavimas pirma išdėstyta redakcija naujame 1999 m. gruodžio 22 d. Komisijos sprendime( ) buvo pripažintas suderinamu su EB 87 straipsniu.

III – Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

11. Atsakovė pagrindinėje byloje BVVG Bodenverwertungs‑ und ‑verwaltungs GmbH (toliau – BVVG) yra valstybinės įstaigos Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben, kuriai pavestos su Vokietijos suvienijimu susijusios specialiosios užduotys, dukterinė įmonė, kurios visas akcijų paketas priklauso minėtai įstaigai. Ji pavedė BVVG privatizuoti tam tikrus žemės ūkio paskirties ir miško sklypus.

12. Pagal 2007 m. gruodžio 18 d. sutartį BVVG pardavė Seydaland įvairius žemės ūkio paskirties sklypus, kurie anksčiau buvo Vokietijos Demokratinės Respublikos nuosavybė. Visa pirkimo kaina buvo 245 907,91 EUR, iš kurių 210 810,18 EUR – už žemės ūkio paskirties žemę.

13. Seydeland pareiškė ieškinį BVVG Landgericht Berlin, remdamasi tuo, kad pardavimo kaina buvo per didelė, nes buvo apskaičiuota pagal neteisėtą procedūrą. Jos nuomone, jei būtų buvusios taikomos regioninės referencinės vertės, kaina būtų buvusi tik 146 850,24 EUR. Tačiau, atsakovės teigimu, pardavus už tokią kainą, būtų buvusi suteikta neteisėta valstybės pagalba EB 87 straipsnio prasme.

14. Todėl Landgericht Berlin, laikydamasis nuomonės, kad ginčo sprendimas priklauso nuo to, ar Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnis prieštarauja EB 87 straipsniui, pateikė Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:

„Ar Žemės įsigijimo reglamento, kuris buvo priimtas įgyvendinant Kompensacijų įstatymo 4 straipsnio 3 dalies 1 punktą, 5 straipsnio 1 dalies antruoju ir ketvirtuoju sakiniais( ) nepažeidžiamas EB 87 straipsnis?“

IV – Procesas Teisingumo Teisme

15. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarijoje buvo užregistruotas 2009 m. liepos 1 dieną.

16. Rašytines pastabas pateikė Seydaland, BVVG, Komisija ir Vokietijos vyriausybė.

17. 2010 m. balandžio 30 d. Teisingumo Teismas reikalaudamas atsakyti raštu Vokietijos vyriausybei pateikė du klausimus dėl Vokietijos statybos kodekso 192 straipsnyje numatytos nekilnojamojo turto ekspertizės komisijos: pirma, klausiama, kokios yra šios komisijos narių paskyrimo ir veiklos taisyklės, kurias ji taiko dalyvaudama privatizuojant žemės ūkio paskirties žemę pagal Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnį; antra, klausiama, ar tokiomis aplinkybėmis nustatydama žemės rinkos vertę, komisija privalo atsižvelgti į referencines vertes, ar, atvirkščiai, jai suteikta tam tikra diskrecija. Vokietijos vyriausybė į abu klausimus atsakė 2010 m. gegužės 28 d. pateikdama vieną dokumentą. Dėl nekilnojamojo turto ekspertų komisijų sudėties ji apibendrindama patvirtina, kad nariai turi būti šios srities specialistai ir jie turi būti nepriklausomi (pavyzdžiui, jų pagrindinė veikla negali būti nagrinėjamo vietos subjekto nekilnojamojo turto vertės nustatymas), taip pat, kad jų paskyrimo taisykles nustato atskiros Länder. Į antrą klausimą Vokietijos vyriausybė atsako, kad ekspertų komisijos yra laisvos ir nepriklausomos ir jokios referencinės vertės joms nėra privalomos, tačiau yra tam tikrų kriterijų, į kuriuos gali reikėti atsižvelgti. Pirmame etape nusprendžiama, į kokius kriterijus reikia atsižvelgti vertinant aptariamą žemę, o paskui susitariama dėl šiems kriterijams priskirtinos vertės.

V – Pateiktas klausimas. Performulavimas

A – Pagrindinės bylos dalykas: šalių pozicijos

18. Landgericht Berlin savo nagrinėjamoje pagrindinėje byloje turės nustatyti, ar BVVG, bendrovės, kuriai pavesta buvusios Vokietijos Demokratinės Respublikos žemės ūkio paskirties žemės privatizacija, veiksmai sudarant sandorį su Seydaland buvo teisėti.

19. Šiuo atveju byla susijusi su šios žemės privatizacijos tvarkos esminiu dalyku, t. y. rinkos vertės, kuri yra šių sklypų pardavimo kainos nustatymo pagrindas, apskaičiavimo metodu.

20. Neginčijama, kad pagal Europos Sąjungos teisę didžiausia pagalbos suma, kurią gali gauti pirkėjas, yra 35 % įsigytos žemės rinkos vertės( ). Dėl to Vokietijos kompensacijų įstatymo 3 straipsnio 7 dalyje pasirinkta nustatyti, kad žemės ūkio paskirties žemės vertė apskaičiuojama rinkos vertę sumažinant šia didžiausia procentine dalimi – 35 %.

21. Nuomonės išsiskiria, kai reikia nustatyti, kokį apskaičiavimo metodą reikia taikyti tokiu atveju kaip šioje byloje, kad būtų gauta reali privatizuojamos žemės rinkos vertė, suderinant nacionalinės teisės ir Sutarčių reikalavimus.

22. Seydaland nuomone, pagal Vokietijos žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnį BVVG turėjo nustatyti žemės pardavimo kainą remdamasi oficialiai paskelbtomis regioninėmis referencinėmis vertėmis arba pagal Vokietijos statybos kodekso 192 straipsnį kreipdamasi į ekspertizės komisiją. Atsakovė pasirinko minėtame 5 straipsnyje aiškiai nenumatytą trečią būdą: pardavimo kainą apskaičiavo remdamasi tuo metu buvusia padėtimi rinkoje pagal savo pačios skaičiavimo sistemą. Todėl jos veiksmai buvo neteisėti.

23. Savo ruožtu BVVG tvirtina, kad pardavimo metu regioninės referencinės vertės buvo pasenusios, nes nebuvo įmanoma pakankamai greitai prisitaikyti prie pakitusios padėties naujų Länder rinkoje, kurioje žemės paskirties žemės kainos ypač augo( ). Minėtos vertės atspindėjo ne tuo metu buvusią padėtį rinkoje, o padėtį prieš vienus ar dvejus metus, kai kainos buvo mažesnės. Todėl jei kaina būtų buvusi apskaičiuota taikant regionines referencines vertes, būtų buvusi nustatyta mažesnė nei rinkos kaina, ir, ją sumažinus 35 %, būtų buvusi suteikta neteisėta valstybės pagalba.

24. Kita vertus, Federalinė finansų ministerija žinojo apie šitą padėtį, kai 2007 m. liepos 10 d. nurodė BVVG ištirti Bundesanzeiger paskelbtas regionines referencines vertes taip, kad jei jos skirtųsi 20 % nuo per panašias rinkos operacijas taikomų vidutinių verčių, būtų laikomos netinkamu pagrindu rinkos vertei nustatyti.

25. Pagal atsakovės atliktus skaičiavimus šiuo atveju taip ir buvo. Dėl šios priežasties ir dėl sunkumų atlikti atskirą kiekvieno pirkimo vertinimą įgyvendinant tokios didelės apimties privatizavimo programą BVVG naudojo naują pačios sudarytą referencinių verčių sąrašą, remdamasi neseniai įvykdytų žemės sklypų pardavimų duomenimis ir duomenimis, gautais iš ekspertų komisijos, sudarytos pagal Vokietijos statybos kodekso 192 straipsnį.

26. BVVG ir Vokietijos vyriausybė Teisingumo Teisme tvirtino, kad BVVG veiksmai Europos Sąjungos teisės atžvilgiu buvo teisėti, kadangi joje (ypač EB 87 straipsnyje ir 1977 m. Komisijos komunikate) įtvirtintas imperatyvus reikalavimas nustatyti realią rinkos vertę. Be to, šie veiksmai yra teisėti ir nacionalinės teisės atžvilgiu, nes Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio 1 dalyje nedraudžiama naudoti kitokių vertinimo metodų nei du aiškiai nurodytieji.

27. Landgericht Berlin savo prejudiciniame klausime dėl BVVG veiksmų teisėtumo šiuo atveju neabejoja arba abejoja nebent tik netiesiogiai. Prejudicinį klausimą pateikęs teismas nori žinoti, ar Žemės įsigijimo reglamento „5 straipsnio 1 dalies antras ir ketvirtas sakiniai“ apskritai suderinami su EB 87 straipsniu.

28. Todėl reikia nustatyti ne tai, ar šiuo konkrečiu atveju BVVG taikytas skaičiavimo metodas leido nustatyti žemės rinkos vertę (panašu, kad dėl to nesiginčijama), bet tai, ar kiti metodai, aiškiai numatyti minėtame 5 straipsnyje, taip pat būtų leidę tai padaryti. Tik teigiamai atsakius į šį klausimą būtų galima patvirtini, kad ši nuostata suderinama su Sąjungos teise( ).

29. Taigi, prieš pradedant analizę, reikia performuluoti klausimą.

B – Klausimo performulavimas

30. Pirmiausia verta priminti, kad Landgericht Berlin nurodo tik 5 straipsnio 1 dalies antrą ir ketvirtą sakinius, kurių sudarant sutartį galiojusioje redakcijoje aiškiai buvo nurodyti du vertinimo metodai: referencinės regioninės vertės ir pagal Vokietijos statybos kodekso 192 straipsnį sudaryta ekspertizės komisija.

31. Todėl Landgericht Berlin į prejudicinį klausimą apgalvotai neįtraukė 5 straipsnio pirmo sakinio, kuriame nustatyta, kad „žemės ūkio paskirties žemės rinkos vertė <...> apskaičiuojama pagal 1988 m. gruodžio 6 d. Įkainojimo reglamento reikalavimus“. Tačiau, Vokietijos vyriausybės nuomone, ši nuostatos dalis yra būtina, kad straipsnis būtų tinkamai išaiškintas, ir dar svarbesnė siekiant užtikrinti jo visišką atitiktį Sąjungos teisei. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, tam, kad nacionaliniam teisėjui būtų pateiktas naudingas atsakymas, manau, kad reikėtų į nagrinėjimą įtraukti visą Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio 1 dalį.

32. Antra, primintina, kad per prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą Teisingumo Teismas negali tiesiogiai priimti sprendimo, ar nacionalinės teisės nuostatos atitinka Sąjungos teisę. Todėl nuoroda į Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnį turi būti pateikiama netiesiogiai.

33. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad prejudicinis klausimas gali būti tinkamai suformuluotas taip:

„Ar nacionalinė nuostata, kaip antai Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio 1 dalis, prieštarauja EB 87 straipsniui?“

VI – Prejudicinio klausimo analizė

A – Ar Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio 1 dalies skaičiavimo metodai leidžia nustatyti realią rinkos vertę

34. Kaip nurodyta pirma, vertinant Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio atitiktį EB 87 straipsniui, reikia nustatyti, ar minėtame straipsnyje įtvirtinti skaičiavimo metodai tinkami tikrajai žemės ūkio paskirties žemės rinkos vertei nustatyti. Tik teigiamai atsakius, galima bus užtikrinti, kad nebus nustatoma tokia maža kaina, kuri reikštų valstybės pagalbos suteikimą pirkėjui.

35. Mano nuomone, prieš atliekant šią analizę, tinkama pateikti kitus svarstymus.

36. Vargu, ar būtina pažymėti, kad svarbu nustatyti šių sklypų rinkos vertę dėl to, kad Vokietija jų pardavimo kainai pasirinko taikyti didžiausią leistiną sumažinimą, šiuo atveju 35 % rinkos vertės( ). Jei valstybė būtų pasirinkusi sumažinti vertę gerokai mažiau, būtų daug mažiau rizikos, kad, klaidingai nustačius rinkos vertę, iškart būtų sudaromos sąlygos neteisėtai pagalbai gauti. Ir priešingai, kaip ir yra šiuo atveju, kai valstybė pasirenka sumažinti visa leidžiama dalimi, jei galima pagrįstai tvirtinti, kad žemės rinkos vertė nustatoma mažesnė nei rinkos vertė, tai lemia neteisėtos pagalbos suteikimą.

37. Aišku, nėra neklaidingo metodo realiai rinkos vertei iš anksto nustatyti, taip pat aišku, kad ne visi įsivaizduojami metodai yra vienodai tinkami. Pirminėje ginčijamos nuostatos redakcijoje Vokietija atsisakė galimybės rengti atvirą konkursą ir galimybės nustatyti vertę atskirai kiekvienu atveju, pasirinkdama dvi procedūras: vieną pagrindinę, t. y. vadinamųjų regioninių referencinių verčių taikymas, ir kitą papildomą, kurią atlieka ekspertizės komisija, bent iš dalies vadovaudamasi savo pačios sudarytais verčių sąrašais.

38. Žinoma, geriausias būdas nustatyti rinkos kainą yra taikyti sandoriui atviro ir besąlyginio viešojo konkurso procedūras. Todėl 1997 m. liepos 10 d. Komisijos komunikate preziumuojama, kad šie pardavimai rengiant aukcionus visada vykdomi pagal rinkos vertę, todėl nelaikomi valstybės pagalba. Jei aukcionas nerengiamas, minėtame komunikate aiškiai pabrėžiamas pirmenybės suteikimas atskirai kiekvienu atveju atliekamam turto vertės nustatymui pagal „bendrai priimtus rinkos rodiklius bei vertinimo standartus“.

39. Todėl vien tai, kad Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnyje nenumatyta tokiais atvejais vykdyti aukciono procedūrų, kurias sudėtinga taikyti tokios didelės apimties privatizacijos programoms kaip ši, nereiškia, kad tos nuostatos pažeidžia Sąjungos teisę.

40. Kita vertus, sąrašo arba referencinių verčių naudojimas taip pat, mano nuomone, neleidžia savaime daryti išvados, kad aptariamas skaičiavimo metodas netinkamas rinkos vertei nustatyti: kaip minėta pirma, pačiame Komisijos komunikate daroma nuoroda į „rinkos rodiklių“ ir „bendrai priimtų <...> vertinimo standartų“ naudojimą. Žinoma, minėtame komunikate pabrėžiama mintis, kad šie rodikliai arba standartai turi būti naujausi, kad jie atitiktų tuo metu esančią situaciją ir susidarius naujoms rinkos sąlygoms nebūtų pasenę( ). Be abejo, rizika, kad taip atsitiks, yra didesnė ypatingai augant kainoms, kaip ir yra aptariamu atveju.

41. Galiausiai didesnė ar mažesnė tikimybė, kad tam tikra rinkos vertės skaičiavimo procedūra bus pasiektas tikslas, sukelia pasekmių dėl jos atitikties Sąjungos teisei. Kai pateiktas klausimas suformuluotas taip, kaip nagrinėjamu atveju, t. y. prašoma bendrai ir abstrakčiai įvertinti nagrinėjamą procedūrą, reikia nustatyti tam tikrą „neįtikimumo“, kad minėtas rezultatas, t. y. rinkos vertė, gali būti pasiektas, laipsnį, prieš konstatuojant, kad nesilaikoma Sąjungos teisės.

42. Tai, kad šis „neįtikimumas“ negali būti vertinamas bendrai, nereiškia, kad kiekvieną kartą taikant aptariamą nuostatą nepažeidžiama Sąjungos teisė. Todėl Teisingumo Teismo atsakymas, kurį jis šiuo atveju gali pateikti, neišspręs visų nacionaliniam teismui galinčių kilti neaiškumų dėl šios nuostatos taikymo. Priešingai, pastarasis turės nagrinėti, ar konkrečiomis aplinkybėmis kiekvienu atveju nebuvo suteikta neteisėta pagalba.

43. Laikantis šio požiūrio ir atsižvelgiant į tokią dinamišką perspektyvą, reikia nagrinėti abu Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnyje aiškiai nustatytus skaičiavimo metodus.

1. „Regioninėmis referencinėmis vertėmis“ (regionale Wertansätze) pagrįstas skaičiavimo metodas

44. Referencinių verčių, nesvarbu kokių, trūkumas, dėl kurio nebuvo daug diskutuojama, yra tai, kad jos galbūt, kaip galima numatyti, sensta, t. y. jos neatitinka rinkos vystymosi, trumpai tariant, jos nelanksčios iš esmės kintamo reiškinio atžvilgiu. Todėl galimybė šias vertes „atnaujinti“ yra ypač svarbi, nors niekada negalima laikyti, kad bus užtikrintas pakankamas jų atnaujinimas.

45. Byloje nėra nei daug konkrečių duomenų apie šių regioninių referencinių verčių( ) nustatymo būdą, nei – dar svarbiau – apie tai, kaip dažnai ar greitai jos atnaujinamos (kiekvienoje Land gali skirtis).

46. Seydaland pateikia Saksonijos‑Anhalto regioninės kadastro tarnybos (Landesamt für Vermessung) raštą, kuriame patvirtinama, kad Vokietijos statybos kodekso 196 straipsnyje numatytos referencinės nekilnojamojo turto vertės (Bodenrichtwerte), kurios yra regioninių referencinių verčių pagrindas, atnaujinamos dažnai (bent jau kasmet). Net ir patvirtinus šį faktą, informacija atspindėtų tik padėtį nurodytoje Land.

47. Be to, per teismo procesą nebuvo išsamiai nagrinėta tai, kad sudarant ginčijamą sutartį viešai paskelbti sąrašai neatspindėjo tuo metu buvusios rinkos vertės. Todėl, atsižvelgiant į dinamišką perspektyvą, galima daryti išvadą, kad minėtos regioninės referencinės vertės gali neatitikti rinkos vertės, jei nėra pakankamai dažnai atnaujinamos, ypač jei kainos kyla.

2. „Ekspertizės komisijai“ (Gutachtersausschuss) pavestas atlikti skaičiavimas

48. Atrodo, kad Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnyje ši problema išsprendžiama numatant, kad, užuot taikius prioritetinį regioninėmis referencinėmis vertėmis pagrįstą skaičiavimą, tokiais atvejais galima kreiptis į šiems reikalams sudarytą ir regione kompetentingą ekspertizės komisiją, kuri rinkos vertę nustato pagal Vokietijos statybos kodekso 192 straipsnį.

49. Šių ekspertizės komisijų veikla galėtų būti lankstesnė priemonė, galinti geriau prisitaikyti prie staigių kainų pokyčių. Tačiau byloje nėra vieningos nuomonės šiuo klausimu.

50. Viena vertus, Landgericht Berlin teigia, kad komisijos rinkos vertę skaičiuoja ne „pagal esančią rinkos situaciją, o remdamosi pardavimo kainų apžvalga, kurią pagal Vokietijos statybos kodekso 195 straipsnį turi tvarkyti komisija ir kuri gali būti keleto metų senumo“. Galiausiai ekspertizės komisijos taip pat naudojasi iš anksto sudarytais sąrašais, dėl kurių, kaip ir dėl regioninių referencinių verčių, gali kilti tokia pat duomenų senumo problema( ).

51. Savo ruožtu Vokietijos vyriausybė į tai atsako, kad ekspertizės komisijos nariams nėra privaloma atsižvelgti į referencines vertes ir kad jie galėtų priimti sprendimus dėl vertės atsižvelgdami į kitas aplinkybes. Anot Vokietijos vyriausybės, būtent Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio pirmu sakiniu suteikiama ekspertizės komisijai galimybė( ) taikyti kitokius, lankstesnius, vertinimo metodus. Šią galimybę dar aptarsiu toliau.

52. Net ir esant šiai palankiai informacijai, galima pripažinti, kad antrasis metodas atitinka EB 87 straipsnį, tik su sąlyga, kad jį pritaikius praktiškai gaunami tinkami rezultatai. Nacionalinis teismas turės įvertinti, ar rodikliai arba sąrašai, kuriuos ekspertizės komisija taiko arba turi taikyti, yra pakankamai atnaujinami ir ar minėta komisija turi pakankamai diskrecijos prireikus nepaisyti šių iš anksto nustatytų verčių.

B – Ar Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio 1 dalyje numatyti kiti alternatyvūs skaičiavimo metodai

53. Vis dėlto net ir priėjus išvadą, kad abu pirmiau nagrinėti skaičiavimo metodai neleidžia pakankamai užtikrinti teisingo rinkos vertės nustatymo, Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio 1 dalis galėtų atitikti Sąjungos teisę, jei būtų įmanoma ją išaiškinti taip, kad jos formuluotė netrukdo taikyti alternatyvaus mechanizmo minėtai rinkos vertei nustatyti (pavyzdžiui, to, kurį taiko BVVG).

54. Iš bylos dokumentų neaišku, ar alternatyvus skaičiavimo būdas yra netiesiogiai minėtame 5 straipsnyje įtvirtinta galimybė ir ar buvo būtina netaikyti šios normos, kad būtų pasiektas neprieštaraujantis EB 87 straipsnio reikalavimams sprendimas.

55. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir Komisija mano, kad Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio 1 dalis nustato tik du rinkos vertės skaičiavimo metodus. Vokietijos vyriausybė, atvirkščiai, teigia, kad minėta straipsnio dalimi suteikiama galimybė taikyti ir kitus skaičiavimo metodus – pirmame jos sakinyje daroma nuoroda į Įkainojimo reglamento bendrąsias nuostatas, kuriose nustatyti trys papildomi vertinimo metodai. Savo ruožtu BVVG priduria, kad bet kokiu atveju 5 straipsnis nedraudžia pasinaudoti eksperto atliekamu kiekvienam atvejui atskiru žemės vertinimu laikantis civilinius ginčus reglamentuojančių bendrųjų nuostatų (Civilinio proceso kodekso (Zivilprozessordnung) 404 straipsnio 2 dalis).

56. Kita vertus, naujojoje Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio 1 dalies redakcijoje, įsigaliojusioje 2009 m. liepos 11 d., jau aiškiai nustatyta ši galimybė pasinaudoti prisiekusio eksperto, kuris turi atsižvelgti į „naujausius verčių pokyčius panašių sklypų aukcionuose“, atliekamu rinkos vertės nustatymu( ).

57. Nors atsakant į tokį prejudicinį klausimą, koks suformuluotas, ir galėtų būti svarbu pasirinkti vieną ar kitą iš dviejų galimų ginčijamos nuostatos aiškinimų, tai padaryti privalo ne Teisingumo Teismas, o prejudicinį klausimą pateikęs nacionalinis teismas.

58. Nepaisant to, kas išdėstyta, verta priminti, kad teismo praktikoje nuolat pabrėžiama, kad nacionalinis teismas nacionalinę teisę turi aiškinti taip, kad jo aiškinimas būtų kuo labiau suderintas su Sąjungos teisės reikalavimais( ). Vokietijos vyriausybė ir BVVG siūlo, kaip jau išdėstyta, Žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio aiškinimą, atitinkantį minėtus reikalavimus, tačiau Landgericht Berlin turi nustatyti, ar šis išaiškinimas įmanomas.

VII – Išvada

59. Atsižvelgdamas į tai, kas nurodyta, į Landgericht Berlin pateiktą prejudicinį klausimą Teisingumo Teismui siūlau atsakyti taip:

„1. Tokios žemės ūkio paskirties žemės vertės nustatymo procedūros, kokios nustatytos 1995 m. gruodžio 20 d. Vokietijos žemės įsigijimo reglamento 5 straipsnio 1 dalyje, neprieštarauja EB 87 straipsniui, jei:

a) nurodytos referencinės vertės, kaip pirmasis vertės nustatymo kriterijus, yra atnaujinamos periodiškai, atsižvelgiant į rinkos pokyčius, arba,

b) kai papildomai dalyvauja nepriklausoma ekspertizės komisija ir jai nėra privalomi vertinimo kriterijai, kurie dėl rinkos pokyčių gali būti pasenę.

Nacionalinis teismas kiekvienu konkrečiu atveju turi nustatyti, ar a ir b punktuose nurodytos sąlygos yra įgyvendintos.

2. Jei klausimas, ar nacionalinė nuostata, kaip įtvirtintoji minėtame reglamente, leidžia naudoti kitus nei ginčijamoje nuostatoje aiškiai numatytus vertės nustatymo kriterijus, būtų svarbus atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, jį turi išspręsti nacionalinis teismas, pateikdamas Sąjungos teisę atitinkantį išaiškinimą.“