Byla T‑15/02

BASF AG

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Konkurencija – Karteliai vitaminų sektoriuje – Teisė į gynybą – Baudų nustatymo metodo gairės – Pradinio baudos dydžio nustatymas – Atgrasantis poveikis – Sunkinančios aplinkybės – Pažeidimo organizatoriaus arba kurstytojo vaidmuo – Bendradarbiavimas per administracinę procedūrą – Profesinė paslaptis ir gero administravimo principas“

2006 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas II‑0000

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pranešimas apie kaltinimus – Būtinas turinys – Teisės į gynybą užtikrinimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 dalis; Komisijos reglamento Nr. 2842/98 2 ir 3 straipsniai)

2. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

3. Konkurencija – Baudos – Baudas skiriantis sprendimas – Pareiga motyvuoti – Apimtis

(EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

4. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

5. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punktas)

6. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

7. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

8. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasantis pobūdis

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

9. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasantis pobūdis

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

10. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasantis pobūdis

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

11. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

12. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasantis pobūdis

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Sunkinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

14. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Sunkinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

16. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas

(EB 229 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 17 straipsnis)

17. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Sunkinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

18. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Sunkinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03, 2 punktas)

19. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Sunkinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

20. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Sunkinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03, 2 punktas)

21. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimų sunkumas – Sunkinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

22. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijos pranešimas dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo pažeidimais kaltinamų įmonių bendradarbiavimo atveju

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 96/C 207/04)

23. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atsižvelgimas į kaltinamos įmonės bendradarbiavimą su Komisija

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 96/C 207/04 B skyriaus b punktas)

24. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atsižvelgimas į kaltinamos įmonės bendradarbiavimą su Komisija

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 96/C 207/04 B skyrius)

25. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 96/C 207/04 B skyrius ir Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

26. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atsižvelgimas į kaltinamos įmonės bendradarbiavimą su Komisija

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 96/C 207/04 B skyrius)

27. Konkurencija – Baudos – Teisminė kontrolė

(EB 81 ir 229 straipsniai; EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 17 17 straipsnis)

28. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atsižvelgimas į kaltinamos įmonės bendradarbiavimą su Komisija, nepatenkantį į pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymo sritį

(Tarybos reglamento Nr. 17 17 straipsnis; Komisijos pranešimas 96/C 207/04 ir Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punktas)

29. Konkurencija – Administracinė procedūra – Profesinė paslaptis

(EB 287 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 20 straipsnio 2 dalis)

1. Taikant konkurencijos taisykles pranešime apie kaltinimus kaltinimai turi būti suformuluoti pakankamai aiškiai, nors ir apibendrintai, kad suinteresuotieji asmenys iš tikrųjų sužinotų, dėl kokių veiksmų Komisija juos kaltina. Iš esmės tik tenkinantis šią sąlygą pranešimas apie kaltinimus gali atlikti Bendrijos teisės aktų jam skirtą funkciją, t. y. pateikti įmonėms visą būtiną informaciją, kad šios galėtų veiksmingai gintis, kol Komisija priims galutinį sprendimą. Ši funkcija nesikeičia atsižvelgiant į įmonės, kuriai ji yra skirta, konkrečią padėtį ir jos bendradarbiavimo su Komisija laipsnį. Nurodytas reikalavimas yra tenkinamas, kai sprendime suinteresuotieji asmenys nėra kaltinami padarę kitus pažeidimus, išskyrus nurodytuosius pateikiant kaltinimus, ir yra remiamasi tik tomis faktinėmis aplinkybėmis, dėl kurių suinteresuotieji asmenys galėjo pateikti paaiškinimus.

Dėl teisės į gynybą įgyvendinimo baudų skyrimo atžvilgiu reikia pažymėti, kad jei pranešime apie kaltinimus Komisija aiškiai pareiškia, jog spręs klausimą, ar atitinkamoms įmonėms reikia skirti baudas, ir nurodo pagrindines teisines bei faktines aplinkybes, dėl kurių bauda gali būti paskirta, pavyzdžiui, tariamo pažeidimo sunkumą, trukmę ir tai, ar pažeidimas buvo padarytas „tyčia, ar dėl neatsargumo“, ji įvykdo savo pareigą užtikrinti įmonių teisę būti išklausytoms. Taip elgdamasi ji suteikia joms informaciją, reikalingą pasirengti gynybai ne tik dėl pažeidimo konstatavimo, bet ir dėl baudos skyrimo. Iš to matyti, kad baudų dydžio nustatymo atžvilgiu atitinkamų įmonių teisė į gynybą Komisijos atžvilgiu užtikrinama suteikiant galimybę pateikti pastabas dėl inkriminuojamų veikų trukmės, sunkumo ir antikonkurencinio pobūdžio.

Komisija neprivalo pranešime apie kaltinimus pranešti nei apie galimą savo politikos pakeitimą – šis pakeitimas priklauso nuo konkurencijos politikos bendrojo pobūdžio priežasčių ir neturi tiesioginio ryšio su nagrinėjamos bylos konkrečiomis aplinkybėmis, nei kiek gali būti padidinta bauda siekiant užtikrinti atgrasantį baudos poveikį, nes ši institucija, nurodžiusi faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis remsis skaičiuodama baudų dydį, neprivalo patikslinti, kaip kiekviena iš šių aplinkybių pasinaudos jį nustatydama. Jei numatomų baudų dydis būtų nurodytas, kol įmonėms dar nebuvo suteikta galimybė pateikti savo pastabas dėl joms pareikštų kaltinimų, tai reikštų, kad Komisijos sprendimas neleistinu būdu yra priimamas iš anksto.

(žr. 46–49, 58–59, 62 punktus)

2. Nors Komisija turi diskreciją nustatyti kiekvienos už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą paskirtos baudos dydį ir neprivalo taikyti tikslios matematinės formulės, ji negali nukrypti nuo taisyklių, kurias pati sau nustatė. Kadangi Baudų nustatymo metodo gairės, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, yra priemonė, kuria, atsižvelgiant į aukštesnę teisinę galią turinčias teisės normas, siekiama detalizuoti kriterijus, kuriuos Komisija ketina taikyti naudodamasi šia diskrecija, nustatydama baudas Komisija turi realiai atsižvelgti į baudų nustatymo metodo gairių nuostatas, ypač į tas, kurios yra imperatyvios.

(žr. 119 punktą)

3. Sprendimo skirti baudas kelioms įmonėms už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą, pareigos motyvuoti apimtį reikia nustatyti atsižvelgiant būtent į tai, kad pažeidimo sunkumas turi būti nustatytas remiantis įvairiais veiksniais, pavyzdžiui, konkrečios bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudos atgrasančiu poveikiu, nesudarant privalomo ir išsamaus kriterijų, į kuriuos būtina atsižvelgti, sąrašo. Šios pareigos reikalavimai įvykdomi Komisijai savo sprendime nurodžius vertinimo kriterijus, kurie jai leidžia įvertinti pažeidimo sunkumą ir trukmę, ir ji neprivalo pateikti išsamesnio paaiškinimo arba skaičių, susijusių su baudos skaičiavimu, nors ir pageidautina, kad Komisija pasinaudotų galimybe nurodyti skaičius, kuriais ji vadovavosi įgyvendindama savo diskreciją būtent siekiamo atgrasančio poveikio atžvilgiu.

(žr. 131, 206, 213–214 punktus)

4. Komisijos priimtose Baudų nustatymo metodo gairėse, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, kaip baudos apskaičiavimo atskaitos taškas yra numatytas tam tikrų ribų apibrėžtas dydis, kuris atspindi įvairų pažeidimų sunkumo laipsnį ir kuris nėra susijęs su atitinkama apyvarta. Šis metodas iš esmės grindžiamas fiksuotų baudų dydžių nustatymu, nors ir sąlygišku bei lanksčiu. Kai Komisija viename ir tame pačiame sprendime nustato kelis pažeidimus, šis metodas visiškai neįpareigoja, taip pat ir nedraudžia, nustatant pradinį baudos dydį už kiekvieną pažeidimą atsižvelgti į atitinkamos rinkos dydį ir juo labiau neįpareigoja Komisijos nustatyti šių pradinių dydžių kaip procentinės išraiškos nuo bendrosios apyvartos rinkoje.

(žr. 133–135 punktus)

5. Nustatydama baudų dydį už Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimus, Komisija neprivalo nei apskaičiuoti baudos remdamasi dydžiais, kurie yra grindžiami suinteresuotųjų įmonių apyvarta, nei užtikrinti, kad tuo atveju, kai baudos yra skirtos kelioms darant tą patį pažeidimą dalyvavusioms įmonėms, galutiniai jų dydžiai, nustatyti jas apskaičiavus suinteresuotosioms įmonėms, atspindėtų visus skirtumus tarp šių įmonių jų bendrosios apyvartos arba nagrinėjamo produkto apyvartos atžvilgiu. Pažeidimų sunkumas turi būti nustatytas remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, konkrečiomis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasomuoju poveikiu. Tiesa, norėdama nustatyti baudų dydį, Komisija į pažeidimo objektu buvusių prekių apyvartą gali atsižvelgti kaip į pažeidimo sunkumo vertinimo kriterijų, bet nereikia šiai apyvartai suteikti neproporcingos svarbos, palyginti su kitais vertinimo kriterijais, nes baudų nustatymas negali būti tik paprasto šia apyvarta grindžiamo skaičiavimo rezultatas.

Be to, net jei Komisijos priimtose Baudų nustatymo metodo gairėse, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, nenumatyta, kad baudos apskaičiuojamos pagal su konkrečia preke susijusią pasaulinę apyvartą, jos nedraudžia atsižvelgti į tokį rodiklį nustatant baudos dydį, kad būtų laikomasi bendrųjų Bendrijos teisės principų ir jei to reikalauja aplinkybės. Be to, remiantis gairėmis, vienodo nubaudimo už tą pačią veiklą principas, jei aplinkybės duoda tam pagrindą, gali nulemti skirtingų baudų atitinkamoms įmonėms skyrimą, ir šis diferencijavimas nepriklauso nuo aritmetinių skaičiavimų.

Proporcingumo ir vienodo požiūrio principai taip pat nereikalauja, jog pradinis baudos dydis sudarytų tą patį procentą nuo individualios apyvartos visų vieno kartelio dalyvių atžvilgiu.

(žr. 139, 145–149 punktus)

6. Nustatant tam tikriems kartelio dalyviams baudų dydžius, kartelio narių suskirstymo į tam tikras kategorijas metodas, kurį taikant tai pačiai kategorijai priskirtoms įmonėms yra nustatomas fiksuotas pradinis dydis, nors jį taikant neatsižvelgiama į skirtumą tarp tos pačios kategorijos įmonių dydžių, negali būti ginčijamas. Vis dėlto skirstant į kategorijas turi būti laikomasi vienodo požiūrio principo, pagal kurį draudžiama skirtingai vertinti panašias situacijas ir vienodai vertinti skirtingas situacijas, išskyrus atvejus, kai toks vertinimas gali būti objektyviai pateisinamas. Be to, baudų dydis turi bent jau būti proporcingas duomenų, į kuriuos atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, atžvilgiu.

Norėdamas patikrinti, ar kartelio dalyvių skirstymas į kategorijas nepažeidžia vienodo požiūrio ir proporcingumo principų, Bendrijos teismas, prižiūrėdamas, ar Komisija teisėtai įgyvendina šioje srityje turimą diskreciją, turi tik patikrinti, ar šis skirstymas yra logiškas ir objektyviai pagrįstas, nekeisdamas iš karto Komisijos vertinimo savuoju.

Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad kartelio narių suskirstymas į dvi kategorijas, t. y. pagrindinius ir kitus, yra tinkamas būdas atsižvelgti į jų santykinę svarbą rinkoje, siekiant diferencijuoti pradinius baudų dydžius, jei dėl šio skirstymo nėra nepagrįstai iškraipomos nagrinėjamos rinkos.

(žr. 150, 156–157, 159 punktus)

7. Komisija, nustatydama skirtinų baudų dydžius už konkurencijos taisyklių pažeidimą, turi diskreciją atsižvelgti arba neatsižvelgti į tam tikrus veiksnius, remdamasi nagrinėjamo atvejo aplinkybėmis. Atsižvelgiant į Komisijos priimtų Baudų nustatymo metodo gairių, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, 1 punkto A dalies šeštosios pastraipos žodžius, manytina, kad Komisija išlaiko tam tikrą diskreciją vertinti, ar už pažeidimą, kurį padaro kelios įmonės, skirtas baudas reikia tikslinti pagal kiekvienos įmonės dydį. Iš tikrųjų iš formuluočių „tam tikrais atvejais“ ir „visų pirma“, vartojamų gairių 1 punkto A dalies šeštojoje pastraipoje, matyti, kad Komisija nėra įsipareigojusi sistemiškai atlikti tikslinimo pagal kiekvienos įmonės dydį, nes tai yra tik galimybė, jos pasiliekama bylose, kuriose to reikia.

Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Komisija neperžengia savo diskrecijos ribų, jei nustatydama pradinius baudų dydžius už dviejų vienintelių rinkoje ūkio subjektų padarytą pažeidimą skirtingai nevertina šių dviejų ūkio subjektų elgesio, nepaisant jų skirtingos apyvartos šioje rinkoje ir turimų rinkos dalių, nes, pirma, kartelis įmanomas, tik jeigu abu ūkio subjektai jame dalyvauja ir antrojo pagal turimą rinkos dalį ūkio subjekto dalyvavimas kartelyje yra tiek pat būtinas kaip ir pirmojo ūkio subjekto, ir, antra, šiuo atveju tai buvo du stambūs gamintojai.

(žr. 180–182 punktus)

8. Reglamento Nr. 17 15 straipsnyje numatytų baudų už konkurencijos taisyklių pažeidimą tikslas yra nubausti už neteisėtą elgesį ir užkirsti jam kelią ateityje. Kadangi atgrasymas yra vienas iš baudų už konkurencijos taisyklių pažeidimą tikslų, reikalavimas jį užtikrinti yra bendrasis reikalavimas, kuriuo Komisija turi vadovautis visą baudų apskaičiavimo laiką, ir tai nereiškia, kad turi būti atskiras šio skaičiavimo etapas, skirtas visoms aplinkybėms, turinčioms reikšmės siekiant šio tikslo, įvertinti.

(žr. 218–220, 226, 238 punktus)

9. Nustatant baudos, skirtinos pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnį už konkurencijos taisyklių pažeidimą, dydį, įmonės dydis ir bendrieji ištekliai yra tinkami veiksniai, į kuriuos galima atsižvelgti užtikrinant baudų atgrasantį pobūdį. Iš tikrųjų didelė įmonė, turinti finansinių išteklių, kurie yra dideli, palyginti su kitais kartelio nariais, gali lengviau surinkti jos baudai sumokėti būtinas lėšas, o tai pateisina baudos, proporcingai didesnės nei bauda, už tą patį pažeidimą skirta tokių išteklių neturinčiai įmonei, skyrimą, kad būtų užtikrintas pakankamas atgrasantis poveikis.

Šiuo klausimu pasakytina: tai, kad gairėse nėra tiesiogiai numatyta, jog Komisija gali padidinimo koeficientą pritaikyti tam, kad siekiant atgrasančio poveikio būtų atsižvelgta į įmonių dydį ir bendruosius išteklius, nepanaikina šios galimybės. Iš tikrųjų atsižvelgimas į įmonių dydį ir bendruosius išteklius gali padėti užtikrinti reikalavimą nustatyti tokį baudos dydį, kuris užtikrintų pakankamą atgrasantį poveikį gairių 1 punkto A dalies ketvirtosios pastraipos prasme tiek tiesiogiai nustatant pradinį dydį atsižvelgus į šiuos veiksnius, tiek taikant pradiniam dydžiui, nustatytam atsižvelgiant į kitus veiksnius (pvz., pažeidimo pobūdį arba individualaus neteisėto elgesio poveikį), patikslinimą siekiant atsižvelgti į įmonių dydį ir bendruosius išteklius. Šis antrasis metodas ne tik neprieštarauja gairėms, bet dar labiau padidina Komisijos skaičiavimo skaidrumą, palyginti su pirmuoju metodu.

(žr. 235, 253 punktus)

10. Komisijos priimtose Baudų nustatymo metodo gairėse, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, neprieštaraujama pradinio dydžio padidinimui šimtu procentų labai sunkių konkurencijos taisyklių pažeidimo atveju, siekiant užtikrinti baudų atgrasantį pobūdį.

Konkrečiai kalbant, dėl šių pažeidimų gairėse tėra nurodyta, kad galimos baudos yra daugiau kaip 20 milijonų eurų. Vienintelės gairėse minimos tokiems pažeidimams taikytinos ribos yra bendroji 10 % bendrosios apyvartos sudaranti riba, nustatyta Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje, ir ribos, susijusios su papildomu dydžiu, kuris gali būti skirtas už pažeidimo trukmę (žr. gairių 1 punkto B dalį pirmosios pastraipos antrą ir trečią įtraukas). Todėl gairėmis negali būti grindžiami jokie teisėti lūkesčiai dėl pradinio dydžio, papildomų dydžių, pritaikytų už kitus dalykus nei pažeidimo trukmė, ir galutinių baudų dydžių, skirtinų už labai sunkius pažeidimus. Tą patį galima pasakyti kalbant apie galutinės baudos dalį, kurią gali sudaryti skaičiuojant baudą nustatytas papildomas dydis.

(žr. 249, 251–252 punktus)

11. Tai, kad už konkurencijos taisyklių pažeidimą nubausta įmonė nutraukusi pažeidimų vykdymą savo viduje ėmėsi priemonių, kad užkirstų kelią pakartotiniams pažeidimams, visiškai neįpareigoja Komisijos taikyti baudos sumažinimo. Nors svarbu, kad įmonė imtųsi priemonių, jog ateityje jos darbuotojai nedarytų naujų Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimų, tai negali paneigti nustatyto pažeidimo realumo. Vien tai, kad anksčiau priimdama sprendimus tam tikrais atvejais Komisija į normų laikymosi programų sukūrimą atsižvelgė kaip į lengvinančią aplinkybę, nereiškia, kad tą patį ji turi daryti kiekvienoje byloje.

(žr. 266–267 punktus)

12. Komisija, vertindama atgrasymo būtinybę įmonės, kuri turi būti nubausta už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą, atžvilgiu, neprivalo atsižvelgti į trečiosiose valstybėse už tuos pačius veiksmus skirtas nuobaudas. Iš tikrųjų atgrasymu, kurio Komisija turi teisę siekti nustatydama baudos dydį, siekiama užtikrinti, kad įmonės, vykdydamos savo veiklą Bendrijoje arba Europos ekonominėje erdvėje (EEE), laikytųsi Sutartyje nustatytų konkurencijos taisyklių. Todėl baudos, skirtos už Bendrijos konkurencijos normų pažeidimą, atgrasantis pobūdis negali būti nustatytas nei atsižvelgiant tik į konkrečią nubaustos įmonės padėtį, nei į tai, ar ji laikėsi konkurencijos normų, nustatytų trečiosiose valstybėse už EEE ribų.

(žr. 269 punktą)

13. Jei konkurencijos taisyklių pažeidimą padarė kelios įmonės, nustatant baudų dydį turi būti išnagrinėtas kiekvienos iš šių įmonių dalyvavimo darant pažeidimą sunkumas, t. y. visų pirma turi būti nustatytas kiekvienos iš jų dalyvavimo vaidmuo darant pažeidimą. Iš to matyti, kad apskaičiuojant baudos dydį turi būti atsižvelgiama į vienos ar kelių įmonių „vadovaujantį“ vaidmenį kartelyje, nes tokį vaidmenį vaidinusios įmonės dėl to privalo turėti išskirtinę atsakomybę, palyginti su kitomis įmonėmis. Pagal šiuos principus Komisijos priimtų Baudų nustatymo metodo gairių, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, 2 punkte kaip sunkinanti aplinkybė pateikiamas nebaigtinis aplinkybių, kurioms esant gali būti padidintas pagrindinis baudos dydis, sąrašas, kuriame yra būtent „pažeidimo organizatoriaus arba kurstytojo vaidmuo“.

(žr. 280–282 punktus)

14. Iš Komisijos priimtų Baudų nustatymo metodo gairių, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, 2 punkto trečios įtraukos matyti, kad tiriant įmonės vaidmenį darant konkurencijos taisyklių pažeidimą reikia pažeidimo organizatorės sąvoką atskirti nuo pažeidimo kurstytojos sąvokos ir nagrinėti jas atskirai, kad būtų patikrinta, ar ši įmonė vaidino kurį nors iš šių vaidmenų. Iš esmės kurstytojos vaidmuo yra susijęs su kartelio sudarymu arba išplėtimu, o organizatorės vaidmuo – su kartelio veikimu.

(žr. 316 punktą)

15. Tam, kad įmonė būtų vertinama kaip pažeidimo kurstytoja, ji turi versti ar skatinti kitas įmones sudaryti kartelį arba prie jo prisijungti. Tačiau nepakanka vien būti tarp kartelį sudariusių narių. Pavyzdžiui, kartelyje, kurį sudarė tik dvi įmonės, būtų nepagrįsta jų abiejų automatiškai laikyti kurstytojomis. Taip turi būti vertinama tik įmonė, kuri atitinkamu atveju ėmėsi iniciatyvos, pavyzdžiui, paskatindama kitą įmonę manyti, kad slaptas susitarimas yra naudingas, arba bandydama ją įtikinti prie jo prisijungti.

(žr. 321, 456 punktus)

16. Nagrinėjant ieškinį dėl Komisijos sprendimo skirti baudą už konkurencijos taisyklių pažeidimą panaikinimo, Komisijos atlikto sunkinančių aplinkybių vertinimo, dėl kurio buvo padidinta bauda jos pradinio dydžio atžvilgiu, neteisėtumo nustatymas leidžia Bendrijos teismui, atsižvelgiant į visas svarbias bylai aplinkybes, įgyvendinti savo neribotą kompetenciją, siekiant patvirtinti, panaikinti ar pakeisti minėtą baudos padidinimą.

(žr. 303, 338, 394 punktus)

17. Dėl pripažinimo konkurencijos taisyklių pažeidimo organizatoriumi konstatuotina, jog tai, kad kartelyje dėl kainų padidinimo, taip pat dėl jų dydžio, datos ir įgyvendinimo mechanizmo buvo bendrai susitariama per kartelio narių susitikimus, negali paneigti ypatingos atsakomybės, kurią viena ar kita įmonė prisiima nusprendusi pirma realiai imtis įgyvendinti sutartą padidinimą. Imdamasi tokios iniciatyvos įmonė, nebūdama aiškiai ir konkrečiai įpareigota tai daryti susitarimu dėl kainų padidinimo, sudarytu per kartelio narių susitikimą, spontaniškai suteikdavo pagrindinį impulsą vykdyti šį susitarimą, taigi, užuot likęs tik popieriuje, jis darydavo įtaką rinkai.

Tačiau vien tai, kad kartelio narys pirmasis paskelbia apie naują kainą arba kainos padidinimą, negali būti laikoma jo, kaip kartelio organizatoriaus, vaidmens įrodymu, jei bylos aplinkybės rodo, kad nagrinėjama kaina arba padidinimas buvo iš anksto nustatyti bendrai susitarus su kitais kartelio nariais ir kad šie nusprendė, kuris iš jų pirmasis paskelbs apie kainų padidinimą; tai rodo, jog pirmasis paskelbimas apie kainą arba padidinimą yra tik griežtas bendru susitarimu nustatytos schemos laikymasis, o ne spontaniška iniciatyva, suteikianti impulsą karteliui.

(žr. 348, 427 punktus)

18. Tai, kad įmonė daro spaudimą ir net diktuoja, kaip turi elgtis kiti kartelio nariai, nėra būtina sąlyga, kad ši įmonė galėtų būti vertinama kaip kartelio organizatorė. Iš esmės pakanka, kad įmonė būtų svarbi varomoji kartelio jėga – tokia išvada gali būti padaryta dėl to, kad ji sugalvodavo ir kartelio nariams pasiūlydavo, kaip jiems elgtis, net jeigu ji neturėdavo tikros galimybės jų priversti.

(žr. 374 punktą)

19. Interesų, tikslų ir pozicijų, kurių platesniame kartelyje laikėsi įmonių grupė, bendrumas nebūtinai reiškia, kad šios grupės nariams turi būti būtinai priskirtas organizatoriaus vaidmuo ar kad šis vertinimas, dėl kitų priežasčių taikomas vienam iš jų, turi būti išplėstas ir taikomas visiems kitiems.

(žr. 402 punktą)

20. Jei kelios įmonės kartu padarė keletą konkurencijos taisyklių pažeidimų, tai, kad susitikimai, susiję su vienu karteliu, galėjo vykti tuo pačiu metu kaip ir susitikimai, susiję kitu karteliu, ir kad jų tikslas buvo laikytis tos pačios schemos, neišsprendžia klausimo, kuri būtent įmonė atliko organizatorės vaidmenį kiekviename iš šių kartelių. Remiantis šiais dviejų nagrinėjamų kartelių susitikimais, negali būti daroma prielaida, kad įmonė, buvusi vieno kartelio organizatore, taip pat yra ir kito kartelio organizatorė.

(žr. 459 punktą)

21. Kai pažeidimas tęsiasi ilgai, kartelio nariai gali pakaitomis skirtingais momentais atlikti organizatoriaus vaidmenį, todėl negalima atmesti galimybės, kad kiekvienam iš jų gali būti taikoma sunkinanti aplinkybė dėl organizatoriaus vaidmens.

(žr. 460 punktą)

22. Komisijos pranešimas dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais sukelia teisėtų lūkesčių, kuriais gali remtis įmonės, ketinančios pranešti Komisijai apie kartelį. Atsižvelgdama į teisėtus lūkesčius, kurių iš šio pranešimo gali kilti norinčioms bendradarbiauti įmonėms, Komisija turi laikytis šio pranešimo, kai nustatydama įmonei skirtos baudos dydį, vertina šios bendradarbiavimą.

(žr. 488 punktą)

23. Visiškas atleidimas nuo baudos ar jos sumažinimas pagal pranešimo dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais B skyrių reikalauja, kad atitinkama įmonė pirmoji pateiktų lemiamų kartelio buvimo įrodymų.

Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nors tokie įrodymai nebūtinai turi būti patys savaime pakankami įrodyti pažeidimą, vis dėlto jie turi turėti lemiamos reikšmės. Taigi tai turi būti ne tik orientacinė bazė tyrimams, kuriuos privalo atlikti Komisija, bet ir įrodymai, kuriuos galima tiesiogiai naudoti kaip pagrindinę įrodomąją bazę pažeidimą konstatuojančiam sprendimui. Be to, šie įrodymai turi būti realiai pateikti Komisijai – nepakanka vien pasiūlyti juos pateikti arba nurodyti šaltinį, kur jų galima gauti.

Tokiais įrodymais negali būti pripažinta nei informacija, leidžianti Komisijai išsiųsti prašymus pateikti informacijos arba nurodyti atlikti patikrinimus, tačiau įpareigojanti šią instituciją praktiškai atkurti ir įrodyti visas faktines aplinkybes, nepaisant to, kad šią informaciją pateikusi įmonė pripažino savo kaltę, nei įmonės pasiūlymas leisti Komisijai apklausti jos darbuotojus kaip liudytojus, nes šis pasiūlymas nėra privalomas Komisijai, kuri gali prašyti įmonių surinkti informaciją iš savo darbuotojų ir ją pateikti raštu, kad nebūtų be reikalo apsunkintas institucijos darbas.

Galiausiai Komisija neprivalo nurodyti įmonei pateiktos informacijos trukumų nei ją papildyti, nes pagal pranešimo E skyriaus 2 dalį „tik sprendimo priėmimo momentu Komisija sprendžia, ar įvykdytos B, C arba D skyriuose nustatytos sąlygos“.

(žr. 492–493, 517–518, 521–522, 526, 568 punktus)

24. Norėdamos, kad būtų visiškai atleistos nuo baudos ar ši sumažinta pagal pranešimo dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais B skyrių, lemiamus įrodymus apie kartelio buvimą atitinkamos įmonės gali Komisijai pateikti žodžiu. Informacijos pateikimas žodžiu teisinio saugumo atžvilgiu nėra joks didelis trūkumas, nes viešosios valdžios institucijai žodžiu per posėdį pateikta informacija paprastai gali būti įrašyta ir išsaugota padarius garso įrašą ir (arba) užfiksuota raštu surašius protokolą.

Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nors Komisija neprivalo rašyti savo susitikimų su asmenimis arba įmonėmis protokolų, vis dėlto protokolo surašymą numatančios konkrečios nuostatos nebuvimas nereiškia, jog tam tikru konkrečiu atveju Komisijai negali kilti pareiga užfiksuoti tokiu aktu jai padarytus pareiškimus. Iš esmės tokia pareiga, atsižvelgus į konkrečias bylos aplinkybes, gali kilti tiesiogiai iš gero administravimo principo, kuris yra viena iš administracinėse procedūrose Bendrijos teisės sistemos suteikiamų garantijų. Taigi, kai įmonė kreipiasi į Komisiją dėl bendradarbiavimo, už kurį gali būti atlyginta pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo, ir kai šiomis aplinkybėmis organizuojamas institucijos tarnybų ir šios įmonės susitikimas, turi būti surašytas protokolas, atspindintis per susitikimą padarytų pareiškimų esmę, arba bent jau pagal gero administravimo principą turi būti padarytas garso įrašas, jei atitinkama įmonė to paprašo ne vėliau kaip susitikimo pradžioje.

(žr. 498–502, 506 punktus)

25. Sąvokos „pažeidimo organizatorės arba iniciatorės vaidmuo“ ir „inicijavimo ar pagrindinis vaidmuo“, nurodytos atitinkamai Komisijos priimtų Baudų nustatymo metodo gairių, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, 2 punkto trečioje įtraukoje ir Pranešimo dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais B skyriaus e punkte, kaip sunkinančios aplinkybės apskaičiuojant baudas ir kaip aplinkybės, dėl kurių negalima atleisti nuo baudų arba jas gerokai sumažinti, turi tą pačią reikšmę.

Iš to matyti, kad nustačius įmonės organizatorės arba iniciatorės vaidmenį kartelyje ši įmonė, remiantis pranešimu apie bendradarbiavimą, negali būti atleista nuo baudos arba jai negali būti gerokai sumažinta bauda.

(žr. 535–536, 544–545 punktus)

26. Atsižvelgiant į Pranešimo dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais B skyriaus b punkto formuluotę, pagal kurią bauda gali būti gerokai sumažinta tik vienai įmonei, kuri iš tikrųjų „pirmoji“ pateikė informacijos, turinčios lemiamos reikšmės, negali būti teigiama, kad dvi įmonės kartu atitinka šią sąlygą, jeigu jos nepateikė tokios informacijos tą pačią dieną.

(žr. 550 punktą)

27. Bendrijos teismo priežiūra yra vykdytina sprendimo, kuriuo Komisija konstatuoja EB 81 straipsnio ir Europos ekonominės erdvės susitarimo 53 straipsnio pažeidimą bei skiria baudas, atžvilgiu. Neribota kompetencija, kurią Bendrijos teismas turi pagal EB 229 straipsnį ir Reglamento Nr. 17 17 straipsnį, prireikus gali būti įgyvendinama tik konstatavus sprendimo neteisėtumą, kurį suinteresuotoji įmonė skundžia savo ieškiniu, kad būtų ištaisyta šio neteisėtumo įtaka baudos dydžiui, prireikus panaikinant arba pakeičiant šią baudą.

Taigi ieškovės, kuriai Komisija taikė Pranešimą dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais, prašymas, kad Pirmosios instancijos teismas įvertintų jos bendradarbiavimą per administracinį tyrimą ir atlygintų už jį, nepaisydamas šio pranešimo, kurio neteisėtumu ji nesiremia, nuostatų, turi būti atmestas.

(žr. 581–583 punktus)

28. Galimybė baudą įmonei, kuri bendradarbiavo su Komisija per procedūrą dėl konkurencijos normų pažeidimo, sumažinti daugiau nei numatyta Pranešime dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais, nurodyta Baudų nustatymo metodo gairių, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, 3 punkto šeštoje įtraukoje, tikrai reiškia, kad už nagrinėjamą bendradarbiavimą negalėjo būti atlyginta pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo ir kad jis buvo naudingas, t. y. palengvino Komisijos užduotį konstatuoti Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimus ir nubausti už juos.

(žr. 585, 588 punktus)

29. Ginčo procese, kuriame gali būti paskirtos nuobaudos, siūlomos sankcijos pobūdis ir quantum pagal savo prigimtį laikomos profesine paslaptimi. Šis principas kyla, be kita ko, iš būtinybės gerbti suinteresuotojo asmens reputaciją ir orumą, kol jis nėra nubaustas. Be to, Komisijos pareiga neatskleisti spaudai tikslios informacijos apie numatytą sankciją sutampa ne tik su jos pareiga gerbti profesinę paslaptį, bet ir su gero administravimo principu.

Darant prielaidą, kad Komisijos tarnybos yra atsakingos už konkrečios informacijos apie baudą, skirtą už konkurencijos taisyklių pažeidimą, atskleidimą prieš priimant sprendimą ją skirti, reikia pažymėti, kad dėl tokio pažeidimo nagrinėjamas sprendimas gali būti panaikintas, tik jei įrodoma, kad jeigu šio pažeidimo nebūtų buvę, minėtas sprendimas nebūtų priimtas arba jo turinys būtų buvęs kitoks. Suinteresuotasis asmuo turi pateikti bent tokią išvadą patvirtinančias nuorodas. Šio kriterijaus pasekmė nėra tai, kad už tokio pobūdžio pažeidimus faktiškai nebaudžiama. Iš esmės neatsižvelgdamas į galimybę pasiekti, kad nagrinėjamas sprendimas būtų panaikintas, jei pažeidimas turėjo įtakos sprendimo turiniui, suinteresuotasis asmuo gali pagrįstai reikalauti atitinkamos institucijos atsakomybės už žalą, kuri jam buvo padaryta šiuo pažeidimu.

(žr. 604, 606–607 punktus)

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS

2006 m. kovo 15 d.( )

„Konkurencija – Karteliai vitaminų sektoriuje – Teisė į gynybą – Baudų nustatymo metodo gairės – Pradinio baudos dydžio nustatymas – Atgrasantis poveikis – Sunkinančios aplinkybės – Pažeidimo organizatoriaus arba kurstytojo vaidmuo – Bendradarbiavimas per administracinę procedūrą – Profesinė paslaptis ir gero administravimo principas“

Byloje T‑15/02

BASF AG, įsteigta Liudvigshafene (Vokietija), atstovaujama solicitors N. Levy, J. Temple-Lang, barrister R. O’Donoghue ir advokatės C. Feddersen,

ieškovė,

prieš

Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą R. Wainwright ir L. Pignataro-Nolin, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

atsakovę,

dėl prašymo panaikinti arba sumažinti baudas, kurios ieškovei buvo skirtos 2001 m. lapkričio 21 d. Komisijos sprendimo 2003/2/EB dėl EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros 3 straipsnio b punktu (byla COMP/E-1/37.512 – Vitaminai) (OL L 6, 2003, p. 1),

EUROPOS BENDRIJŲ

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (ketvirtoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas H. Legal, teisėjai P. Mengozzi ir I. Wiszniewska-Białecka,

posėdžio sekretorius I. Natsinas, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. sausio 12 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

1 2001 m. lapkričio 21 d. Sprendimo 2003/2/EB, susijusio su EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/E‑1/37.512 − Vitaminai) (OL L 6, 2003, p. 1, toliau – sprendimas), 1 straipsnyje Komisija nustatė, kad keletas įmonių, dalyvaudamos keliuose atskiruose karteliuose, susijusiuose su dvylika skirtingų vitaminų rinkų, t. y. vitaminų A, E, B1, B2, B5, B6, folio rūgšties, vitaminų C, D3, H, beta karotino ir karotinoidų rinkomis, pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnio 1 dalį. Konkrečiai kalbant, iš sprendimo 2 konstatuojamosios dalies matyti, kad sudarydamos šiuos kartelius atitinkamos įmonės nustatė įvairių prekių kainas, pasidalijo pardavimo kvotas, bendrai susitarė dėl kainų padidinimo ir jas padidino, paskelbė kainas pagal savo susitarimus, pardavė prekes už sutartą kainą, parengė sutarčių laikymosi priežiūros ir kontrolės mechanizmą bei dalyvavo nuolatiniuose susitikimuose dėl savo planų įgyvendinimo.

2 Tarp šių įmonių, be kita ko, yra BASF AG (toliau – BASF, arba ieškovė), kuri buvo pripažinta atsakinga už pažeidimus, susijusius su Bendrijos ir EEE vitaminų A, E, B1, B2, B5, C, D3 ir H, beta karotino ir karotinoidų rinkomis (sprendimo 1 straipsnio 1 dalies b punktas).

3 Sprendimo 2 straipsniu įmonėms, kurios buvo pripažintos atsakingomis už minėtus pažeidimus, nurodyta nedelsiant juos nutraukti, jeigu dar nebuvo jų nutraukusios, ir nuo šiol susilaikyti nuo nustatytų neteisėtų veiksmų ar elgesio, taip pat nuo bet kokių priemonių, turinčių tokį ar lygiavertį tikslą arba poveikį.

4 Paskyrusi baudas už pažeidimus, nustatytus vitaminų A, E, B2, B5, C, D3, beta karotino ir karotinoidų rinkose, Komisija nepaskyrė baudų už vitaminų B1, B6, H ir folio rūgšties rinkose nustatytus pažeidimus (sprendimo 3 straipsnis).

5 Iš esmės iš sprendimo 645–649 konstatuojamųjų dalių matyti, kad vitaminų B1, B6, H ir folio rūgšties rinkose nustatyti pažeidimai buvo baigti daryti daugiau nei prieš penkerius metus iki Komisijai pradedant savo tyrimą, todėl šiems pažeidimams buvo taikomas 1974 m. lapkričio 26 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2988/74 dėl teisinių procedūrų ir sankcijų, taikomų pagal Europos ekonominės bendrijos taisykles dėl transporto ir konkurencijos, taikymo terminų (OL L 319, p. 1) 1 straipsnis.

6 Todėl būtent BASF nebuvo paskirta bauda už jos dalyvavimą darant pažeidimus, susijusius su vitaminais B1 ir H.

7 Atvirkščiai, už dalyvavimą darant pažeidimus, susijusius su vitaminais A, E, B2, B5, C ir D3, beta karotinu ir karotinoidais, BASF buvo paskirtos baudos už kiekvieną pažeidimą (sprendimo 3 straipsnio b punktas).

8 Šių baudų dydį Komisija nustatė taikydama Baudų nustatymo metodo gaires, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, (OL C 9, 1998, p. 3, toliau – gairės) bei Pranešimą dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais (OL C 207, 1996, p. 4, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo).

9 Sprendimo 657 ir 658 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė bendruosius kriterijus, pagal kuriuos nustatė baudų dydį. Ji pažymėjo, kad turi atsižvelgti į visas bylos aplinkybes, ypač į pažeidimo trukmę ir sunkumą (tai yra du kriterijai, aiškiai nustatyti 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17 – Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL 13, 1962, p. 204), – 15 straipsnio 2 dalyje), kiekvienu atveju įvertinti kiekvienos iš darant pažeidimus dalyvavusių įmonių vaidmenį ir, be kita ko, nustatydama skirtos baudos dydį atsižvelgti į galimas sunkinančias arba lengvinančias aplinkybes bei prireikus taikyti pranešimą dėl bendradarbiavimo.

10 Dėl pažeidimų sunkumo Komisija nusprendė, kad, atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį, jų poveikį įvairioms atitinkamų vitaminų rinkoms, taip pat į tai, kad kiekvienas pažeidimas apėmė visą Bendrijos rinką ir, sukūrus EEE, visą šios rinką, įmonės, kurioms skirtas sprendimas, EB 81 straipsnio 1 dalies ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies atžvilgiu padarė labai sunkius pažeidimus, už kuriuos gali būti skirta mažiausiai 20 milijonų eurų bauda (sprendimo 662–674 konstatuojamosios dalys).

11 Komisija pažymėjo, kad ji, siekdama nustatyti pradinį baudų dydį, atsižvelgė į tai, kokio dydžio yra skirtingos atitinkamų vitaminų rinkos, ir priminė, kad „labai sunkių pažeidimų kategorijoje galimų baudų skalė suteikia galimybę skirti įmonėms skirtingas baudas, atsižvelgiant į pažeidėjų tikrąjį ekonominį pajėgumą padaryti pastebimą žalą konkurencijai, ir nustatyti tokį baudos lygį, kuris užtikrintų pakankamą atgrasantį poveikį“. Ji pažymėjo, kad „taip skirti baudas visų pirma būtina tokiais kaip šios bylos atvejais, kai labai skiriasi darant pažeidimą dalyvavusių įmonių dydis“. Toliau ji nurodė, kad „šiomis su keliomis įmonėmis susijusios bylos aplinkybėmis, siekiant nustatyti pagrindinę baudą, būtina atsižvelgti į kiekvienos įmonės neteisėtos veikos konkrečią svarbą ir tikrąją įtaką konkurencijai“ (sprendimo 675, 678 ir 679 konstatuojamosios dalys).

12 Todėl Komisija nusprendė, kad gali suskirstyti atitinkamas įmones į skirtingas kategorijas „pagal kiekvienos santykinę svarbą įvairiose atitinkamų vitaminų rinkose“, ir pridūrė, jog „įmonės priskyrimas konkrečiai kategorijai prireikus gali būti tikslinamas, kad būtų atsižvelgta į būtinybę užtikrinti atgrasantį poveikį“. Norėdama palyginti įvairių įmonių santykinę svarbą kiekvienoje iš atitinkamų vitaminų rinkoje, Komisija nusprendė, kad reikia remtis nagrinėjamo produkto apyvarta pasauliniu mastu. Iš esmės Komisija pažymėjo, kad „visi karteliai savo pobūdžiu buvo pasauliniai, jais pirmiausia buvo siekiama pasidalyti rinkas pasaulyje ir sutrukdyti konkurencijos veiksniams visu pajėgumu veikti EEE“ ir kad „konkretaus kartelio konkretaus dalyvio apyvarta pasaulyje taip pat leidžia spręsti apie jo įtaką viso kartelio veiksmingumui arba, atvirkščiai, nestabilumui, kuris karteliui būtų būdingas, jei ši įmonė nebūtų jame dalyvavusi“. Komisija taip pat nurodė, kad, siekdama nustatyti atitinkamą apyvartą, ji ėmė „paskutinius visus kalendorinius pažeidimo metus“ (sprendimo 680 ir 681 konstatuojamosios dalys).

13 Tačiau iš sprendimo 695 ir 696 konstatuojamųjų dalių matyti, kad, atsižvelgdama į beta karotino arba karotinoidų rinkų požymius, Komisija nusprendė, jog su šiais produktais susijusių pažeidimų atveju nereikia taikyti įmonių skirstymo į skirtingas kategorijas metodo, todėl dviem įmonėms, dalyvavusioms darant šiuos pažeidimus – F. Hoffmann-La Roche AG (toliau – Roche) ir BASF, – buvo nustatyti tokie patys pradiniai baudų dydžiai.

14 Šitaip Komisija ieškovei nustatė tokius pradinius dydžius, kurių suma siekė 128,5 mln. EUR: 18 mln. EUR dėl vitamino A rinkos pažeidimo, 35 mln. EUR – dėl vitamino E, 10 mln. EUR – dėl vitamino B2, 14 mln. EUR – dėl vitamino B5, 7,5 mln. EUR – dėl vitamino C, 4 mln. EUR – dėl vitamino D3, 20 mln. EUR – dėl beta karotino ir galiausiai 20 mln. EUR – dėl karotinoidų rinkos pažeidimo (sprendimo 683–696 konstatuojamosios dalys).

15 Norėdama užtikrinti pakankamą atgrasantį baudų poveikį, Komisija 100 % padidino pradinius baudos dydžius, nustatytus BASF, Roche ir Aventis SA, kad būtų atsižvelgta į šių įmonių dydį ir bendruosius išteklius (sprendimo 697–699 konstatuojamosios dalys).

16 Toliau Komisija kiekvienai įmonei, atsižvelgusi į jos dalyvavimo darant kiekvieną pažeidimą trukmę, padidino pradinius baudų dydžius, kurie atitinkamais atvejais buvo patikslinti taikant 15 punkte nurodytą 100 % koeficientą. Buvo nustatyti šie ieškovei skirtų baudų pagrindiniai dydžiai, kurių suma siekė 438,75 mln. EUR: 68,4 mln. EUR dėl vitamino A rinkos pažeidimo, 133 mln. EUR – dėl vitamino E, 28 mln. EUR – dėl vitamino B2, 50,4 mln. EUR – dėl vitamino B5, 21,75 mln. EUR – dėl vitamino C, 11,2 mln. EUR – dėl vitamino D3, 64 mln. EUR – dėl beta karotino ir galiausiai 62 mln. EUR – dėl karotinoidų rinkos pažeidimo (sprendimo 701–711 konstatuojamosios dalys).

17 Roche ir BASF atžvilgiu buvo taikoma sunkinanti aplinkybė, susijusi su pažeidimo organizatoriaus arba kurstytojo vaidmeniu, kurį jos abi atliko įvairiuose karteliuose. Todėl pagrindiniai jų baudų dydžiai buvo atitinkamai padidinti 50 % ir 35 % (sprendimo 712–718 konstatuojamosios dalys). Dėl to BASF apskaičiuotų baudų suma buvo padidinta iki beveik 592,32 mln. EUR.

18 Galiausiai, taikydama pranešimą dėl bendradarbiavimo, Komisija visų pirma pagal šio pranešimo B skyrių atleido Aventis nuo baudos už pažeidimus, susijusius su vitaminais A ir E. Šiuo atžvilgiu Komisija, be kita ko, pažymėjo, kad Aventis, padariusi 1999 m. gegužės 19 ir 25 d. pareiškimus, buvo pirmoji įmonė, pateikusi lemiamus šių pažeidimų įrodymus pagal pranešimo dėl bendradarbiavimo B skyriaus b punkte numatytą sąlygą (sprendimo 741 ir 742 konstatuojamosios dalys).

19 Be to, Komisija nusprendė, kad Roche ir BASF Komisijos tarnyboms 1999 m. birželio 2 d.–liepos 30 d. pateiktuose dokumentuose pirmosios pateikė lemiamų neteisėtų susitarimų vitaminų B2, B5, C ir D3, beta karotino ir karotinoidų rinkose įrodymų. Tačiau Roche ir BASF atliko kurstytojų vaidmenį arba lemiamą vaidmenį neteisėtoje veikloje, susijusioje su vitaminais A, E, B2, B5, C ir D3, beta karotinu ir karotinoidais, todėl, Komisijos nuomone, jos neatitiko pranešimo dėl bendradarbiavimo B skyriaus e punkte nustatytos sąlygos. Taigi jokiai iš šių įmonių bauda nebuvo sumažinta pagal šio pranešimo B arba C skyrių (sprendimo 743–745 konstatuojamosios dalys).

20 Tačiau kiekvienai iš jų baudos buvo sumažintos pagal pranešimo dėl bendradarbiavimo D skyrių. Komisija nustatė, kad Roche ir BASF, pateikusios tikslių neteisėtų susitarimų vitaminų A, E, B2, B5, C ir D3, beta karotino ir karotinoidų rinkose organizacinės struktūros įrodymų, padarė lemiamą įnašą nustatant arba patvirtinant tam tikrus pagrindinius šių pažeidimų aspektus. Taigi Komisija padarė išvadą, kad Roche ir BASF atitiko D skyriaus 2 dalies pirmojoje įtraukoje nustatytą sąlygą ir 50 % sumažino baudą , kuri joms būtų buvusi skirta už visus šiuos pažeidimus, jei nebūtų bendradarbiavusios su Komisija (sprendimo 747, 748, 760 ir 761 konstatuojamosios dalys).

21 Šitaip galutinai buvo nustatytos tokios BASF skirtinos baudos: 46,17 mln. EUR dėl vitamino A rinkos pažeidimo, 89,78 mln. EUR – dėl vitamino E, 18,9 mln. EUR – dėl vitamino B2, 34,02 mln. EUR – dėl vitamino B5, 14,68 mln. EUR – dėl vitamino C, 7,56 mln. EUR – dėl vitamino D3, 43,2 mln. EUR – dėl beta karotino ir galiausiai 41,85 mln. EUR – dėl karotinoidų rinkos pažeidimo (sprendimo 3 straipsnio b punktas). Šių baudų bendras dydis (toliau – bendra bauda) – 296,16 mln. EUR.

Procesas ir šalių reikalavimai

22 Ši byla buvo pradėta ieškovei 2002 m. sausio 31 d. pateikus ieškinį Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai.

23 2002 m. birželio 24 d. ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai, Aventis paprašė leisti įstoti į šią bylą atsakovės pusėje. Išklausęs pagrindines šalis, Pirmosios instancijos teismas (ketvirtoji kolegija) 2003 m. vasario 25 d. Nutartimi (Rink. p. II-213) atmetė šį prašymą, tą pačią dieną baigėsi rašytinė proceso dalis.

24 Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, imdamasis proceso organizavimo priemonių, pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 straipsnį paprašė šalių atsakyti į klausimus raštu, o atsakovės – pateikti tam tikrų dokumentų. Šalys per nustatytą terminą įvykdė šį prašymą.

25 2005 m. sausio 12 d. įvykusiame posėdyje išklausytos šalių nuomonės žodžiu ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo pateiktus klausimus. Posėdyje Pirmosios instancijos teismas atsakovės paprašė pateikti laišką, kurį Roche jai perdavė bendradarbiaudama per administracinę procedūrą, ir sustabdė žodinę proceso dalį.

26 Per nustatytą terminą atsakovė šį prašymą įvykdė ir 2005 m. sausio 18 d. pateikė prašomą laišką, taip pat ir kitus laiškus, kuriuos Roche jai perdavė bendradarbiaudama per administracinę procedūrą. 2005 m. vasario 8 d. ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašymu pateikė savo pastabas dėl atsakovės pateiktų dokumentų.

27 Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti arba iš esmės sumažinti bendrą baudą, skirtą sprendimo 3 straipsnio b punktu,

– priteisti iš atsakovės bylinėjimosi išlaidas ir nurodyti atlyginti kitas ieškovės išlaidas šioje byloje.

28 Atsakovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl reikalavimų, susijusių su panaikinimu ir bendros baudos dydžio sumažinimu

29 Ieškovė visiškai ir be išlygų sutinka, kad dalyvavo darant pažeidimus, susijusius su vitaminais A, E, B2, B5, C ir D3, beta karotinu ir karotinoidais, ir pripažįsta šių pažeidimų sunkumą. Tačiau ji pabrėžia, kad baudų griežtumo atžvilgiu sprendimas neturi precedentų ir kad jis yra Komisijos baudų skyrimo politikos radikalus pakeitimas.

30 Grįsdama savo pagrindinį prašymą panaikinti arba iš esmės sumažinti bendrą baudą, ieškovė nurodo aštuonis ieškinio pagrindus. Pirmieji du susiję su teisės į gynybą pažeidimu įvairiais požiūriais, trečiasis ieškinio pagrindas susijęs su proporcingumo ir vienodo požiūrio principų pažeidimu nustatant tam tikrų ieškovei paskirtų baudų pradinį dydį, ketvirtasis ieškinio pagrindas susijęs su ieškovei nustatytų baudų pradinių dydžių padidinimu siekiant atgrasančio poveikio, penktasis – su vertinimo klaidomis, padarytomis priskiriant ieškovei organizatorės ir kurstytojos vaidmenį darant septynis pažeidimus, šeštasis ir septintasis ieškinio pagrindai susiję su ieškovės bendradarbiavimo per administracinę procedūrą vertinimu, aštuntasis pagrindas susijęs su profesinės paslapties ir gero administravimo principo pažeidimu.

A – Dėl pirmojo ir antrojo ieškinio pagrindų, susijusių su teisės į gynybą pažeidimu

1. Šalių argumentai

a) Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su teisės į gynybą pažeidimu iš anksto nepranešus apie Komisijos vertinimą, kad egzistavo keletas atskirų kartelių

31 Ieškovė tvirtina, kad iki sprendimo priėmimo jai nebuvo pranešta apie Komisijos vertinimą, dėl kurio skirtos kelios atskiros baudos ir kuriame teigiama, kad kiekvienam vitaminui buvo atskiras kartelis. Tai, kad nebuvo iš anksto pranešta apie šį vertinimą, smarkiai pakenkė jos teisės į gynybą įgyvendinimui visų paskirtų baudų dydžio atžvilgiu.

32 Ji primena, jog yra tvirtai nusistovėjęs principas, kad Komisijos sprendimas negali būti grindžiamas tokiu teisinių ar faktinių aplinkybių vertinimu, kuris iš esmės skiriasi nuo pranešime apie kaltinimus pateikto vertinimo. Komisija pažeidė šį principą, sprendime pirmą kartą suformulavusi naują labai griežtą požiūrį į neteisėtų susitarimų teisinį vertinimą. Iš esmės, pasak ieškovės, pranešime apie kaltinimus, pirmiausia jo 206, 210 ir 212 punktuose, buvo pažymėta, kad yra vienas bendras kartelis, kurį sudaro neteisėti susitarimai, susiję su įvairiais vitaminais, o sprendimo 584 konstatuojamojoje dalyje pirmą kartą nurodyta, kad susitarimai dėl kiekvieno vitamino yra atskiri Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimai.

33 Vadinasi, ieškovei skirtinos baudos pradinis dydis, kuris jai galėjo būti nustatytas, buvo ne 20 mln. EUR – atskaitos taškas, pagal gaires nustatomas už vieną pažeidimą, – bet 160 mln. EUR už aštuonis atskirus pažeidimus. Taigi šiuo atveju, remdamasi vertinimu, kad su kiekvienu vitaminu, susijusiu su nagrinėjamais susitarimais, yra susijęs vienas atskiras pažeidimas, Komisija ieškovei pradinį baudos dydį nustatė mažiausiai aštuonis kartus didesnį nei dydis, kurį buvo galima numatyti. Ieškovė mano, kad tokiu atveju ji privalėjo turėti galimybę pareikšti savo požiūrį į šį vertinimą ir į dėl jo padarytas išvadas dėl baudos nustatymo.

34 Atsakovė šiuos argumentus atmeta kaip nepagrįstus. Ji mano, kad sprendimas tiksliai pakartoja pranešimo apie kaltinimus struktūrą bei teisinį vertinimą ir niekaip nepakeitė šį pranešimą pagrindžiančio samprotavimo. Ypač ji teigia, kad tiek pranešimo apie kaltinimus struktūra, tiek daugelis jo dalių aiškiai rodė, kad Komisija visus susitarimus, susijusius su skirtingomis vitaminų rinkomis, laikė ne vienu tęstiniu pažeidimu, bet keletu atskirų pažeidimų. Ieškovės atsakymas į pranešimus apie kaltinimus irgi tai įrodo, nes priešpaskutinėje 5 puslapio pastraipoje ji mini keletą „pažeidimų“, o ne vieną.

35 Dublike ieškovė nurodo, kad pranešimo apie kaltinimus skyrius, kuriame aprašomi neteisėti susitarimai, buvo pavadintas „Kartelis“, o atitinkamame sprendimo skyriuje daroma nuoroda į „kartelius“. Ji priduria, jog pranešime apie kaltinimus buvo daug kartų nurodyta, jog Komisija nagrinėja vieną kartelį. Bet kuriuo atveju, neatsižvelgiant į pranešimo apie kaltinimus struktūrą ir konkrečias dalis vienintelis svarbus dalykas yra teisinė išvada, esanti pranešime apie kaltinimus, pagal kurią apskaičiuojant baudas buvo vienas kartelis.

36 Dėl atsakovės cituojamos atsakymo į kaltinimus dalies ieškovė tvirtina, kad ten ji nekalbėjo apie tai, ar neteisėti susitarimai sudaro vieną, ar kelis pažeidimus, bet paprasčiausia nurodė lengvinančias aplinkybes, susijusias su BASF vaidmeniu kartelyje.

b) Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su teisės į gynybą pažeidimu, pranešime apie kaltinimus nepakankamai paaiškinus kriterijus, į kuriuos Komisija numatė atsižvelgti apskaičiuodama baudas

37 Ieškovė tvirtina, kad pranešime apie kaltinimus pateikti paaiškinimai dėl jai paskirtos baudos apskaičiavimui svarbių kriterijų buvo netinkami ir neleido deramai įgyvendinti teisės į gynybą šių baudų dydžio atžvilgiu.

38 Ieškovė pažymi, kad pranešime apie kaltinimus pateikti paaiškinimai dėl kriterijų, kuriais Komisija ketino pagrįsti baudos apskaičiavimą, yra bendrojo pobūdžio ir nekonkretūs. Po bendrosios įvadinės dalies pranešime apie kaltinimus tik trys iš maždaug 230 konstatuojamųjų dalių yra skirtos aiškinimui standartiniais ir labai bendro pobūdžio žodžiais, kaip Komisija, nustatydama baudos dydį, ketina atsižvelgti į pažeidimo sunkumą, atgrasantį poveikį, pažeidimo trukmę ir visas sunkinančias bei lengvinančias aplinkybes. Toks numatomų baudų aiškinimo lygis pažeidžia teisę į gynybą dėl trijų pagrindinių priežasčių.

39 Pirma, jei įmonė, kaip ieškovė šioje byloje, visiškai bendradarbiauja su Komisija ir neginčija faktinių aplinkybių, pagrindinis, gal net ir vienintelis, pranešimo apie kaltinimus tikslas – leisti šiai įmonei kuo aiškiau suprasti pagrindą, kuriuo remdamasi Komisija ketina skirti jai baudą.

40 Antra, sprendimu skirtos baudos yra didžiausios nei kada nors buvo skirtos Bendrijos procedūroje dėl konkurencijos teisės ir rodo radikalų bei precedento neturintį Komisijos baudų politikos pasikeitimą. Pavyzdžiui, ieškovė pažymi, kad prieš taikant pranešimą dėl bendradarbiavimo baudų, skirtų įmonėms, dėl kurių priimtas sprendimas, bendra suma buvo beveik 1 800 mln. EUR, t. y. šešis kartus didesnė nei kada nors vienoje byloje paskirta bauda – 273 mln. EUR, skirta 1998 m. rugsėjo 16 d. Komisijos sprendimu 1999/243/EB, susijusiu su EB sutarties 85 ir 86 straipsnių taikymo procedūra (byla IV/35.134 – Trans-Atlantic Conference Agreement) (OL L 95, 1999, p. 1). Ji priduria, kad bendras jai skirtos baudos dydis iki pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymo – beveik 600 mln. EUR (žr. šio sprendimo 17 punktą) – apytiksliai šešis kartus viršijo kada nors anksčiau vienai įmonei Komisijos skirtą baudą, t. y. 102 mln. EUR, 1998 m. sausio 28 d. Komisijos sprendimu 98/273/EB, susijusiu su EB sutarties 85 straipsnio taikymo procedūra, skirta VolkswagenAG (IV/35.733 – VW) (OL L 124, p. 60). Tačiau pareigos motyvuoti ir teisės būti išklausytam dėl pagrindinių kriterijų, kuriais institucija ketina remtis nustatydama baudos dydį, taikymo ribos turi būti proporcingos šios baudos dydžiui.

41 Trečia, kriterijai, kurie nebuvo tinkamai paaiškinti pranešime apie kaltinimus, yra ypač svarbūs, nes dėl jų iš esmės padidinta bendra ieškovei skirta bauda. Pirmiausia tai yra padidinimas 100 % siekiant atgrasančio poveikio, dėl kurio Komisija bendros baudos dydį, apskaičiuotą atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą, padidino nuo 128,5 mln. EUR iki 257 mln. EUR (žr. šio sprendimo 14 ir 15 punktus), taip pat vertinimas, kuriame teigiama, kad ieškovė buvo viena iš kartelio organizatorių ir dėl kurio Komisija bendros baudos pagrindinį dydį padidino 35 %, t. y. daugiau kaip 153 mln. EUR, bei atsisakė sumažinti baudą, taikydama pranešimą dėl bendradarbiavimo (žr. šio sprendimo 17 ir 19 punktus). Ieškovė ypač pažymi, kad pranešime apie kaltinimus visai nebuvo užsiminta apie Komisijos ketinimą BASF baudą gerokai padidinti „siekiant atgrasančio poveikio“ ir kad organizatorės vaidmens priskyrimas BASF prieštarauja pranešimui apie kaltinimus.

42 Atsakovė ginčija šių ieškovės kaltinimų pagrįstumą.

2. Pirmosios instancijos teismo vertinimas

43 Pirmuoju ir antruoju ieškinio pagrindais, kurie turi būti nagrinėjami kartu, ieškovė iš esmės siekia, kad būtų visiškai panaikintas sprendimo 3 straipsnio b punktas ir atitinkamai – baudos, kurios jai buvo skirtos šiuo punktu.

44 Primintina, kad teisės į gynybą gerbimas visose procedūrose, kuriose gali būti skirtos sankcijos, būtent vienkartinės ar periodiškai mokamos baudos, yra pagrindinis Bendrijos teisės principas, kurio turi būti laikomasi net ir administracinio pobūdžio procedūros metu (1979 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hoffmann-La Roche prieš Komisiją, 85/76, Rink. p. 461, 9 punktas ir 2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo ARBED prieš Komisiją, C‑176/99 P, Rink. p. I‑10687, 19 punktas).

45 Taikant šį principą Reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 dalis ir 1998 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2842/98 dėl šalių išklausymo nagrinėjant tam tikras bylas pagal EB sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL L 354, p. 18) 2 ir 3 straipsniai – nuostatos, kurios taikomos šioje byloje ratione temporis – įpareigoja Komisiją supažindinti suinteresuotąsias įmones ir asociacijas su pareikštais kaltinimais, o savo sprendimuose pareikšti tik tuos kaltinimus, dėl kurių šios įmonės ir asociacijos galėjo išdėstyti savo nuomonę.

46 Pagal teismų praktiką pranešime apie kaltinimus kaltinimai turi būti suformuluoti pakankamai aiškiai, nors ir apibendrintai, kad suinteresuotieji asmenys iš tikrųjų sužinotų, dėl kokių veiksmų Komisija juos kaltina. Iš esmės tik tenkinantis šią sąlygą pranešimas apie kaltinimus gali atlikti Bendrijos teisės aktų jam skirtą funkciją, t. y. pateikti įmonėms visą būtiną informaciją, kad šios galėtų veiksmingai gintis, kol Komisija nepriėmė galutinio sprendimo (1993 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ahlström Osakeyhtiö ir kt. prieš Komisiją, C‑89/85, C‑104/85, C‑114/85, C‑116/85, C‑117/85 ir C‑125/85–C‑129/85, Rink. p. I‑1307, 42 punktas ir 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mo och Domsjö prieš Komisiją, T‑352/94, Rink. p. II‑1989, 63 punktas, apeliacinėje instancijoje patvirtintas 2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimu Mo och Domsjö prieš Komisiją, C‑283/98 P, Rink. p. I‑9855).

47 Šis reikalavimas yra tenkinamas, kai sprendime suinteresuotieji asmenys nėra kaltinami padarę kitus pažeidimus, išskyrus nurodytuosius pateikiant kaltinimus, ir yra remiamasi tik tomis faktinėmis aplinkybėmis, dėl kurių suinteresuotieji asmenys galėjo pasiaiškinti (1970 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo ACF Chemiefarma prieš Komisiją, 41/69, Rink. p. 661, 94 punktas ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją, T‑191/98, T‑212/98–T‑214/98, Rink. p. II‑3275, 138 punktas).

48 Dėl teisės į gynybą įgyvendinimo baudų skyrimo atžvilgiu iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad jei pranešime apie kaltinimus Komisija aiškiai pareiškia, kad spręs klausimą, ar atitinkamoms įmonėms reikės skirti baudas, ir nurodo pagrindines teisines bei faktines aplinkybes, dėl kurių bauda gali būti paskirta, pavyzdžiui, tariamo pažeidimo sunkumą, trukmę ir tai, ar pažeidimas buvo padarytas „tyčia, ar dėl neatsargumo“, ji įvykdo savo pareigą gerbti įmonių teisę būti išklausytoms. Tai padariusi ji suteikia joms informaciją, reikalingą parengti gynybą ne tik dėl pažeidimo konstatavimo, bet ir dėl baudos skyrimo (1983 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją, 100/80–103/80, Rink. p. 1825, 21 punktas ir 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lögstör Rör prieš Komisiją, T‑16/99, Rink. p. II‑1633, 193 punktas, apeliacinėje instancijoje patvirtintas 2005 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P, C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑0000, 428 punktu).

49 Iš to matyti, kad baudų dydžio nustatymo atžvilgiu atitinkamų įmonių teisė į gynybą buvo užtikrinta, Komisijai suteikus galimybę pateikti pastabas dėl inkriminuojamų veikų trukmės, sunkumo ir antikonkurencinio pobūdžio (1994 m. spalio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tetra Pak prieš Komisiją, T‑83/91, Rink. p. II‑755, 235 punktas ir 48 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lögstör Rör prieš Komisiją 194 punktas).

50 Šioje byloje pranešimo apie kaltinimus 229 punkto b dalyje Komisija aiškiai nurodė savo ketinimą įmonėms, kurioms skirtas šis dokumentas, paskirti baudas.

51 Taip pat pranešimo apie kaltinimus 227 punkte Komisija nurodė, kad EB 81 straipsnio 1 dalis ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis buvo pažeistos tyčia.

52 Dėl inkriminuojamų veikų sunkumo Komisija, pranešimo apie kaltinimus 226 punkte priminusi, kad atsižvelgs į pažeidimo pobūdį, konkrečią jo įtaką rinkai ir atitinkamos rinkos geografines ribas, – tai yra svarbūs veiksniai pagal gairių 1 punkto A dalies pirmąją pastraipą vertinant pažeidimo sunkumą, – 227 punkte pažymėjo, kad rinkų pasidalijimas ir kainų nustatymas pagal savo pobūdį yra sunkiausias EB 81 straipsnio 1 dalies ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies pažeidimas, kad susijusios įmonės visiškai suprato savo elgesio neteisėtumą, kad jos susitarė sukurti slaptą ir organizuotą sistemą, kuria siekė apriboti konkurenciją dideliame pramonės sektoriuje, kad neteisėti susitarimai buvo sumanyti, valdomi ir skatinami aukščiausiu lygiu įmonių viduje ir kad jie suteikė išimtinę naudą šioms įmonėms, dėl to nukentėjo klientai ir galiausiai visa visuomenė; be to, jie apėmė visą Bendrijos rinką, o sukūrus EEE – visas EEE susitarimo šalis ir pakenkė visai vitaminų pramonei.

53 Pranešimo apie kaltinimus 226 punkte Komisija taip pat pareiškė ketinanti nustatyti tokį baudų dydį, kuris būtų pakankamas jų atgrasančiam poveikiui užtikrinti.

54 Toliau, 228 punkte, Komisija pridūrė, kad nustatydama baudą, skirtiną kiekvienai įmonei, ji atsižvelgs į kiekvienos iš jų vaidmenį neteisėtuose susitarimuose, svarbą vitaminų pramonėje, neteisėto elgesio poveikį konkurencijai ir į visas kitas lengvinančias arba sunkinančias aplinkybes. Ji aiškiai paminėjo organizatoriaus vaidmenį, kurį, be kita ko, neteisėtuose susitarimuose atliko ieškovė.

55 Tame pačiame 228 punkte Komisija taip pat nurodė, kad būtina atsižvelgti į kiekvienos įmonės dalyvavimo šiuose susitarimuose trukmę, kuri 220 punkte patikslinta dėl kiekvieno vitamino ir kiekvieno dalyvio.

56 Taigi matyti, kad Komisija pranešime apie kaltinimus nurodė faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis ji grindė ieškovei skirtų baudų dydžio apskaičiavimą, todėl šiuo atžvilgiu, atrodo, ieškovės teisė būti išklausytai buvo tinkamai užtikrinta.

57 Tačiau reikia išnagrinėti, kiek konkretūs argumentai, kuriuos ieškovė pateikia grįsdama savo pirmąjį ir antrąjį ieškinio pagrindus, gali paneigti šią išvadą.

58 Minėtai išvadai neprieštarauja argumentas, susijęs su ypatinga pranešimo apie kaltinimus paskirtimi tuo atveju, kai jis yra skirtas įmonei, kuri visiškai bendradarbiavo su Komisija ir neginčijo faktinių aplinkybių (žr. šio sprendimo 39 punktą). Kaip teisingai pažymėjo atsakovė, pranešimo apie kaltinimus paskirtis nesikeičia atsižvelgiant į įmonės, kuriai jis yra skirtas, konkrečią padėtį. Kad ir kiek įmonė būtų bendradarbiavusi, pranešimo apie kaltinimus paskirtis – pateikti įmonėms ir įmonių asociacijoms informaciją, būtiną, kad jos galėtų veiksmingai gintis, kol Komisija priims galutinį sprendimą (46 punkte minėto sprendimo Ahlström Osakeyhtiö ir kt. prieš Komisiją 42 punktas ir tame pačiame punkte minėto 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Mo och Domsjö prieš Komisiją 63 punktas). Šiuo požiūriu tai, kad ieškovė bendradarbiavo su Komisija, pripažino dariusi pažeidimus ir juos apibūdino, anaiptol nepanaikina jos teisės ir intereso gauti iš Komisijos dokumentą, kuriame būtų tiksliai pateikti visi kaltinimai, Komisijos pareikšti ieškovei, tarp jų ir kaltinimai, kurie gali būti grindžiami kitų suinteresuotųjų įmonių pareiškimais arba pateiktais įrodymais. Be to, ieškovės argumentas yra prieštaringas, nes jis aiškiai grindžiamas viena aplinkybe, t. y. tuo, kad ieškovė neginčijo faktinių aplinkybių, o tai logiškai leidžia daryti prielaidą, kad buvo iš anksto atsiųstas pranešimas apie kaltinimus, kuriame nurodyti Komisijos kaltinimai ir juos pagrindžiančios faktinės aplinkybės, taigi tokia vėlesnė aplinkybė negali turėti įtakos pranešimo pobūdžiui ir paskirčiai.

59 Taip pat negalima sutikti ir su tą patį antrąjį ieškinio pagrindą pagrindžiančiu argumentu dėl radikalaus ir precedento neturinčio pakeitimo Komisijos politikos baudų skyrimo srityje (žr. šios sprendimo 40 punktą). Nėra būtinybės nagrinėti, ar sprendimu skirtos baudos, atsižvelgiant į jų dydžius, iš tikrųjų atspindi naują šios politikos etapą ir kiek jos tai atspindi, ir primintina, kad pagal teismų praktiką Komisija neprivalo pranešime apie kaltinimus pranešti apie galimą savo politikos pakeitimą – šis pakeitimas priklauso nuo konkurencijos politikos bendrojo pobūdžio priežasčių ir neturi tiesioginio ryšio su nagrinėjamos bylos konkrečiomis aplinkybėmis (48 punkte minėtų sprendimų Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją 22 punktas ir Lögstör Rör prieš Komisiją 203 punktas). Iš esmės Komisija neprivalo įspėti įmonių dėl savo ketinimų padidinti bendrą baudų lygį (1992 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Solvay prieš Komisiją, T‑12/89, Rink. p. II‑907, 311 punktas ir 48 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lögstör Rör prieš Komisiją 203 punktas).

60 Taip pat nepagrįstas yra labai painus argumentas, kuris nurodytas pagrindžiant tą patį antrąjį ieškinio pagrindą ir susijęs su tuo, kad pranešime apie kaltinimus nebuvo tinkamai paaiškinti du, pasak ieškovės, „ypač svarbūs“ dalykai, nurodyti sprendime apskaičiuojant baudų dydį, pirma, – padidinimas 100 % siekiant atgrasančio poveikio ir, antra, organizatorės vaidmens priskyrimas ieškovei (žr. šio sprendimo 41 punktą).

61 Dėl antrojo elemento, atrodo, ieškovė iš tikrųjų ginčija ne tai, kad pranešime apie kaltinimus nebuvo pakankamų paaiškinimų, bet tai, kad pranešimui apie kaltinimus ir sprendimui trūksta vienodumo, nes šio sprendime nurodyto elemento pranešime apie kaltinimus nebuvo. Tačiau šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad, kaip buvo minėta šio sprendimo 54 punkte, pranešimo apie kaltinimus 228 punkte aiškiai nurodyta, jog ieškovė atliko organizatorės vaidmenį, todėl jokių neatitikimų nėra.

62 Dėl pirmojo elemento, nurodyto šio sprendimo 60 punkte, reikėtų pastebėti, kad Komisija neturėjo ieškovei pranešti, kiek gali būti padidinta bauda siekiant užtikrinti atgrasantį baudos poveikį. Iš esmės, kadangi Komisija nurodė faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis remsis skaičiuodama baudų dydį, ji neprivalo patikslinti, kaip kiekviena iš šių aplinkybių pasinaudos jį nustatydama. Jei numatomų baudų dydis būtų nurodytas, kol įmonėms dar nebuvo suteikta galimybė pateikti savo pastabas dėl joms pareikštų kaltinimų, tai reikštų, kad Komisijos sprendimas neleistinu būdu yra priimamas iš anksto (48 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją 21 punktas ir 1983 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Michelin prieš Komisiją, 322/81, Rink. p. 3461, 19 punktas; 48 punkte minėto sprendimo Lögstör Rör prieš Komisiją 200 punktas).

63 Toliau reikia išnagrinėti ieškovės argumentus, pagrindžiančius pirmąjį ieškinio pagrindą, ir jų poveikį šio sprendimo 56 punkte suformuluotai laikinajai išvadai.

64 Šiuo ieškinio pagrindu ieškovė kaltina Komisiją, kad ši neleido pateikti pastabų dėl kito specifinio veiksnio, kuris, ieškovės nuomone, turėjo didelę ir nepalankią įtaką apskaičiuojant baudų dydį sprendime, t. y. dėl Komisijos vertinimo, kad inkriminuojami veiksmai sudaro keletą atskirų, o ne vieną pažeidimą.

65 Šiuo atžvilgiu visų pirma reikia patikslinti, ar šis Komisijos vertinimas galėjo padaryti ieškovei didelės žalos.

66 Ieškovė mano, kad jei Komisija būtų padariusi išvadą, jog buvo vienas pažeidimas, ji būtų skyrusi tik vieną baudą, kurios pradinis dydis pagal gaires būtų siekęs 20 mln. EUR, o sudėjus ieškovei iš tikrųjų skirtų aštuonių baudų pagrindinius dydžius jų suma yra aštuonis kartus didesnė nei numatomas vienos baudos pagrindinis dydis.

67 Tačiau taip manoma dėl klaidingo gairių aiškinimo. Iš esmės pagal gairių 1 punkto A dalies antrąją pastraipą „galimos baudos“ už „labai sunkius pažeidimus“, t. y. „horizontalius apribojimus, pavyzdžiui, kainų kartelius ir rinkos dalijimosi kvotas“, yra „nuo 20 milijonų (eurų)“. Taigi iš šios gairių dalies negalima daryti išvados, kad už tokio pobūdžio pažeidimus įmonei skirtinos baudos pradinis dydis iš esmės turi būti ribojamas 20 mln. EUR.

68 Pažymėtina, kad Komisija sprendimo 675 konstatuojamojoje dalyje pažymėjo, jog, siekdama nustatyti pradinį baudų dydį, ji atsižvelgė į skirtingų atitinkamų vitaminų rinkų dydį. Net darant prielaidą, kad sprendime Komisija būtų padariusi išvadą, jog buvo vienas bendras pažeidimas, apimantis visas skirtingas nagrinėjamų vitaminų rinkas, nustatydama bendrą skirtinos baudos dydį ji būtų galėjusi, remdamasi sprendimo 675 konstatuojamojoje dalyje nurodytu kriterijumi, atsižvelgti į bendrą šių rinkų vertę. Pradinis baudos dydis būtų buvęs nustatytas gerokai didesnis nei 20 mln. EUR, kurie yra minimali riba už labai sunkius pažeidimus.

69 Turint omenyje, kad gairėse labai sunkiems nusikaltimams nurodytas 20 mln. EUR dydis yra „minimali riba“, o ne „lubos“, niekas neleidžia manyti, kad jei Komisija savo sprendime būtų nusprendusi, jog buvo vienas pažeidimas, ji būtinai būtų turėjusi nustatyti vieną ieškovei skirtiną baudą, kurios pradinis dydis būtų mažesnis nei ieškovei realiai nustatytų aštuonių baudų pradinių dydžių suma.

70 Vis dėlto tai, ar tam tikri neteisėti veiksmai yra vertinami kaip tas pats pažeidimas, ar kaip keletas atskirų pažeidimų, iš esmės turi įtakos galimai sankcijai, nes, konstatavus keletą atskirų pažeidimų, gali būti skiriamos kelios atskiros baudos, kiekvieną kartą laikantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje nustatytų ribų (2005 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ir T‑91/03, Rink. p. II‑0000, 118 punktas), t. y. neperžengiant 10 % ribos nuo apyvartos per paskutinius finansinius metus, ėjusius iki sprendimo priėmimo.

71 Vis dėlto reikia konstatuoti, jog šioje byloje aplinkybė, kad Komisija nustatytas faktines aplinkybes vertino kaip kelis atskirus pažeidimus, neturėjo jokios įtakos šių ribos taikymui. Iš esmės ieškovei skirtų baudų suma, net ta, kuri buvo numatyta iki pranešimo dėl bendradarbiavimo taikymo (592,32 mln. EUR), yra gerokai mažesnė už 10 % ribą, kuri laikoma susijusia su bendrąja apyvarta (48 punkte minėto sprendimo Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją 119 punktas), nes prieš sprendimo priėmimą, t. y. 2000 m., ieškovės bendroji apyvarta buvo 35 946 mln. EUR (žr. 1 lentelę sprendimo 123 konstatuojamojoje dalyje).

72 Reikia pridurti, kad jei Komisija būtų nusprendusi, kad šiuo atveju buvo vienas pažeidimas, apimantis visus vitaminus, dėl kurių yra priimtas sprendimas, ji greičiausiai būtų galėjusi, apskaičiuodama ieškovei skirtiną baudą, atsižvelgti ir į neteisėtus veiksmus, susijusius su vitaminais B1 ir H, už kuriuos Komisija neskyrė baudų nusprendusi, kad tai yra atskiri pažeidimai, kurių atžvilgiu jos įgaliojimų nustatyti sankcijas terminas pagal Reglamentą Nr. 2988/74 yra pasibaigęs.

73 Išdėstytų samprotavimų, kuriais siekiama ieškovės argumentus įterpti į bendresnį ir objektyvesnį kontekstą, bet kuriuo atveju nepakanka siekiant paneigti, kad Komisijos vertinimas, pagal kurį šiuo atveju buvo keli atskiri pažeidimai, galėjo turėti kokios nors įtakos ieškovei skirtų baudų dydžiui. Todėl turi būti išnagrinėta, ar ieškovei buvo suteikta galimybė, atsakant į pranešimą apie kaltinimus, pareikšti savo nuomonę dėl to, ar jai pranešime apie kaltinimus inkriminuojamos veikos sudaro vieną pažeidimą, ar kelis.

74 Tiesa, reikia pripažinti, kad nors pranešime apie kaltinimus Komisija gerai išaiškino bei išsamiai apibūdino įmonėms inkriminuojamas veikas ir nurodė nuostatas (EB 81 straipsnis ir EEE susitarimo 53 straipsnis), kurios, jos manymu, galėjo būti pažeistos tomis pačiomis veikomis, savo pozicijos šiuo klausimu ji aiškiai nepareiškė.

75 Iš esmės, viena vertus, ieškovė yra teisi, pranešime apie kaltinimus pažymėdama tam tikras vietas, kurios gali rodyti, jog Komisija nagrinėjamus antikonkurencinius veiksmus laikė sudarančiais vieną pažeidimą.

76 Visų pirma reikia remtis pranešimo apie kaltinimus 206 punkto trečiąja pastraipa, kurioje Komisija pažymėjo:

„Neatsižvelgiant į gamintojų skaičių, susitikimų dalyvių kaitą ir produktų asortimento įvairovę, neteisėtų susitarimų visuma praktiškai ir teisiškai sudaro bendrą suderintą mechanizmą, skirtą pasaulinei viso vitaminų asortimento rinkai kontroliuoti, (Roche) esant sutarčių ir susitarimų tinklo centre.“

(„Notwithstanding the number of producers, the variation in the participation in the meetings and the diversity of their product ranges, the complex of collusive arrangements, in practice and in effect, constituted an overall coordinated scheme to control the world market across the whole range of vitamin products with (Roche) at the centre of the network of agreements and arrangements.“)

77 Ypač svarbu paminėti pranešimo apie kaltinimus 212 punkto antrąją pastraipą, kurioje Komisija nurodė:

„Atsižvelgdama į metodo tęstinumą ir panašumą, Komisija mano, kad visus susitarimus dėl skirtingų vitaminų reikia nagrinėti tos pačios procedūros metu. Komisija laikys tai vienu bendru vitaminų karteliu, kurio pagrindinę „masę“ sudarė (Roche), BASF ir Rhône-Poulenc, o kitos įmonės savo gaminamų vitaminų atžvilgiu prisijungė prie kartelio arba prie jo dalies.“

(„Given the continuity and similarity of method, the Commission considers it appropriate to treat in one and the same procedure the complex of agreements covering the different vitamins. The Commission will consider this as one single overarching vitamin cartel with (Roche), BASF and Rhône-Poulenc forming the main ‘mass’ and the other producers adhering to, and forming a subset of, the cartel for the particular vitamins which they produce.“)

78 Pranešimo apie kaltinimus 225 punkto trečiojoje ir ketvirtojoje pastraipose Komisija pažymėjo, kad neįmanoma užtikrintai pasakyti, ar „pažeidimas“ buvo visiškai pasibaigęs, ir kad reikėjo reikalauti, jog įmonės, kurioms šis pranešimas buvo skirtas, nutrauktų „pažeidimą“.

79 Kita vertus, atsakovė taip pat teisingai nurodo kitas pranešimo apie kaltinimus dalis, kurios gali rodyti ją ketinus nustatyti, kad buvo keletas pažeidimų.

80 Šiuo atžvilgiu paminėtina, kad pranešimo apie kaltinimus 212 punkto trečiojoje pastraipoje Komisija, pakartodama 1975 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją (40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink. p. 1663, 111 punktas) žodžius, be kita ko, pažymėjo:

„Visiškai niekas nedraudžia Komisijai priimti vieno sprendimo dėl kelių pažeidimų, net jei kai kurie sprendimo adresatai nėra susiję su kai kuriais pažeidimais, su sąlyga, kad sprendimas leidžia kiekvienam adresatui tiksliai atskirti jam pareikštus kaltinimus. <...> Skirdama baudą, jei ji bus paskirta, Komisija visiškai atsižvelgs į kiekvieno dalyvio vaidmenį ir į konkretaus atitinkamo vitamino rinkos dydį.“

(„There is no reason at all why the Commission should not make a single decision covering several infringements, even if some of the undertakings to which it is addressed are unconnected with some of these infringements, provided that the decision permits each addressee to obtain a clear picture of the complaints made against it. <…> When and if any penalty is to be assessed, the Commission will take full account of the part played by each of the participants and the size of the market for the particular vitamin concerned.“)

81 Pranešimo apie kaltinimus 212 punkto pirmojoje pastraipoje pasakyta:

„Komisija mano, kad visi pažeidimai šiuo atveju turi visus susitarimo požymius (EB) 81 straipsnio prasme.“

(„The Commission considers that the complex of infringements in this case present all the characteristics of a full agreement in the sense of Article 81.“)

82 Pranešimo apie kaltinimus 225 punkto trečiojoje pastraipoje yra nurodyta:

„Daugelio produktų atžvilgiu pažeidimai buvo toliau daromi ir pradėjus tyrimą.“

(„The infringements continued for most products long after the start of the investigations.“)

83 Pranešimo apie kaltinimus 226 punkto ketvirtojoje pastraipoje Komisija pažymėjo, kad, taikydama pranešimą dėl bendradarbiavimo, ji gamintojų bendradarbiavimą vertins „atskirai kiekvieno produkto“ atžvilgiu („in relation to each product separately“).

84 Šio ginčo šalys pranešimo apie kaltinimus tekste nurodo daugelį kitų dalykų, kurie, jų nuomone, patvirtina kiekvienos iš jų pateiktą šio dokumento aiškinimą klausimu, ar buvo vienas, ar keli atskiri pažeidimai. Šie dalykai, pavyzdžiui, žodžių „susitarimas“, „sutartis“ arba „kartelis“ vartojimas vienaskaita arba daugiskaita, atrodo mažiau svarbūs.

85 Pavyzdžiui, viena vertus, atsakovė pirmiausia pažymi, kad žodžiai „susitarimų visuma“ („complex of agreements“), „sutarčių ir susitarimų visuma“ („complex of agreements and arrangements“), „karteliniai susitarimai“ („cartel agreements“), „neteisėti susitarimai“ („collusive agreements“), vartojami pranešime apie kaltinimus, reiškia, jog Komisija manė, kad šiuo atveju buvo keli atskiri pažeidimai.

86 Tačiau šie žodžiai, kaip ir pasakymas „neteisėti susitarimai“ („collusive arrangements“), taip pat esantis pranešime apie kaltinimus, negali būti aiškinami kaip būtinai atspindintys tikslų teisinį vertinimą dėl kelių pažeidimų. Iš esmės iš teismų praktikos matyti, kad tam tikri veiksmai, turintys tą patį antikonkurencinį tikslą, kurių kiekvienas atskirai atitinka sąvoką „susitarimas“, „suderintieji veiksmai“ arba „įmonių asociacijų sprendimas“ EB 81 straipsnio 1 dalies prasme, gali būti šio straipsnio vieno pažeidimo skirtingos atmainos (1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 113 punktas).

87 Kita vertus, ieškovė remiasi daugybe pranešimo apie kaltinimus vietų, kur Komisija, konkrečiai nenurodydama vienokio ar kitokio vitamino, vartoja žodį „kartelis“, be kita ko, kai ši institucija, siekdama patvirtinti savo kompetenciją byloje, pranešimo 195 punkte nurodė, kad „kartelis turėjo esminės įtakos EB valstybių narių tarpusavio prekybai ir konkurencijai Bendrijos rinkoje“ („the cartel had an appreciable effect on trade between EC Member States and competition in the Common Market“).

88 Tačiau pirmiausia žodžio „kartelis“ vartojimas nebūtinai reiškia, jog yra kalbama apie vieną kartelį EB 81 straipsnio prasme. Iš esmės šis žodis gali reikšti horizontalaus pobūdžio kartelį, tačiau bendresne prasme jis gali būti vartojamas tam tikrai struktūrai, organizacijai, atsakingai už neteisėtus veiksmus konkurencijos normų atžvilgiu, apibūdinti. Taigi negalima atmesti, kad pranešime apie kaltinimus žodis „kartelis“ buvo vartojamas siekiant pavadinti bendrą organizaciją, kurią sukūrė vitaminų gamintojai, ir tai anaiptol nereiškia, kad negali būti padaryta išvada dėl kelių kartelių ir atitinkamai kelių pažeidimų buvimo. Antra, tam tikri pranešime apie kaltinimus dėl „kartelio“ suformuluoti teiginiai, pavyzdžiui, 195 punkte esantis teiginys dėl kartelio poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai arba 227 punkte esantis teiginys dėl EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimo, padaryto tyčia, taip pat gali būti aiškinami taip, esą jais iš tikrųjų buvo siekiama apibūdinti požymius, kurie yra bendri visiems pranešime apie kaltinimus nurodytiems karteliams, kad būtų išvengta nereikalingo šių požymių kartojimo kalbant apie kiekvieną kartelį.

89 Dėl pranešimo apie kaltinimus struktūros, kuria remiasi atsakovė, reikia pažymėti, kad jo C antraštinėje dalyje „Kartelis“, pateikiamas konkretus ir išsamus neteisėtų susitarimų, susijusių su kiekvienu vitaminu atskirai, aprašymas, išskyrus tai, kad vitaminai A ir E nagrinėjami kartu, tačiau jie priskiriami skirtingoms rinkoms. Išskyrus šią taip kiekviename iš šios C antraštinės dalies skyrių paaiškintą išimtį, Komisija nagrinėja konkretų vitaminą, jo požymius, gamintojus ir su juo susijusią rinką (ji vertinama kaip atskira rinka), su atitinkamu vitaminu susijusio kartelio kilmę, veikimo trukmę, pagrindinį mechanizmą, susitikimus ir kartelio veikimą, taip pat jo dalyvius. Nepaisant pavadinimo vienaskaitos („The cartel“), pranešimo apie kaltinimus C antraštinė dalis leidžia manyti esant keletą atskirų pažeidimų.

90 Pranešimo apie kaltinimus visumos vertinimas leidžia manyti, kad šiame dokumente atsiskleidė akivaizdūs Komisijos svyravimai dėl to, koks turi būti inkriminuojamų veikų teisinis vertinimas – kaip vieno pažeidimo ar kaip kelių pažeidimų, išskyrus nedviprasmišką nuorodą į jų prieštaravimą EB 81 straipsnio 1 daliai ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 daliai. Taigi iš pranešimo apie kaltinimus aiškiai nematyti, ar Komisija ketino padaryti išvadą dėl vieno, ar dėl kelių pažeidimų buvimo.

91 Tačiau šis konstatavimas nereiškia, kad tokiomis aplinkybėmis sprendime nuspręsdama, jog kiekvieno iš nagrinėjamų vitaminų atžvilgiu buvo padarytas atskiras pažeidimas, Komisija pažeidė ieškovės teisę į gynybą.

92 Tiesa, kad 1991 m. sausio 3 d. Sprendime AKZO prieš Komisiją (C‑62/86, Rink. p. I‑3359, 29 punktas), kuriuo remiasi ieškovė, Teisingumo Teismas nurodo, jog „pranešime apie kaltinimus turi būti aiškiai nurodytos faktinės aplinkybės, kuriomis remiasi Komisija, ir pateiktas jų teisinis vertinimas“.

93 Tačiau taip pat derėtų priminti, kad pagal teismų praktiką pažeidimą konstatuojantis sprendimas nebūtinai turi būti tiksli pranešimo apie kaltinimus kopija. Iš tikrųjų Komisijai turi būti suteikta galimybė šiame sprendime atsižvelgti į įmonių atsakymus į pranešimą apie kaltinimus. Šiuo atžvilgiu ji turi galėti ne tik priimti arba atmesti atitinkamų įmonių argumentus, bet ir pati išnagrinėti jų nurodytas faktines aplinkybes arba atsisakyti kaltinimų, kurie pasirodė nepagrįsti, arba pataisyti ar papildyti – tiek faktinių aplinkybių, tiek teisės atžvilgiu – savo argumentus, pagrindžiančius pareikštus kaltinimus (47 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo ACF Chemiefarma prieš Komisiją 91 ir 92 punktai; 80 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Suiker Unie ir kt. priešKomisiją 437 ir 438 punktai ir 1980 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Van Landewyck ir kt. prieš Komisiją, 209/78–215/78 ir 218/78, Rink. p. 3125, 68 punktas).

94 Visų pirma reikia pažymėti, kad faktinių aplinkybių vertinimas kyla iš paties su sprendimu susijusio dokumento ir kad teisė būti išklausytam apima visas faktines arba teisines aplinkybes, kuriomis grindžiamas šis dokumentas, bet ne galutinę poziciją, kurios laikytis institucija ketina (šiuo klausimu žr. 1999 m. sausio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Neue Maxhütte Stahlwerke ir Lech‑Stahlwerke prieš Komisiją, T‑129/95, T‑2/96 ir T‑97/96, Rink. p. II‑17, 231 punktą ir 2003 m. gruodžio 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Audi prieš OHMI, T‑16/02, Rink. p. II‑5167, 75 punktą).

95 Taigi, pirma, teisė į gynybą yra pažeidžiama dėl neatitikties tarp pranešimo apie kaltinimus ir galutinio sprendimo, tik jei sprendime pareikštas kaltinimas pranešime nebuvo nurodytas pakankamai aiškiai, kad jo adresatai galėtų gintis. Antra, faktinių aplinkybių teisinis vertinimas pranešime apie kaltinimus pagal apibrėžimą gali būti tik laikinas, ir vėlesnis Komisijos sprendimas negali būti panaikintas vien dėl to, kad galutinės išvados, susijusios su šiomis faktinėmis aplinkybėmis, tiksliai neatitinka šio laikino vertinimo. Iš esmės Komisija turi išklausyti asmenis, kuriems adresuotas pranešimas apie kaltinimus, ir prireikus atsižvelgti į jų pastabas atsakant į pareikštus kaltinimus bei pakeisti savo nagrinėjimą būtent tam, kad būtų gerbiama jų teisė į gynybą (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mannesmannröhren-Werke prieš Komisiją, T‑44/00, Rink. p. II‑0000, 98–100 punktai).

96 Šioje byloje reikia pažymėti, kad sprendime Komisija tik sutvarkė ir teisės atžvilgiu išplėtė savo argumentus, kuriais ji grindė pareikštus kaltinimus, todėl ji netrukdė ieškovei pareikšti savo požiūrio į juos iki sprendimo priėmimo (šiuo klausimu žr. 1992 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hüls prieš Komisiją, T‑9/89, Rink. p. II‑499, 59–65 punktus). Iš esmės skaitydama pranešimą apie kaltinimus ieškovė turėjo suprasti, jog Komisija neatmetė galimybės nuspręsti, kad buvo keli atskiri pažeidimai. Tiesa, Komisija galėjo išvengti apmaudžios painiavos ir prieštaravimų, būdingų pranešime apie kaltinimus esančiam teisiniam vertinimui, susijusiam su klausimu, ar buvo vienas, ar keli pažeidimai, jei tik ji būtų aiškiau suformulavusi šiuo klausimu kylančią alternatyvą, dėl kurios pasiliko teisę spręsti galutiniame sprendime. Tačiau ši painiava ir šis prieštaravimas nesutrukdė ieškovei pareikšti savo požiūrio šiuo klausimu atsakant į pranešimą apie kaltinimus.

97 Kaip teisingai pabrėžė atsakovė, iš šio atsakymo taip pat matyti, jog pati ieškovė bent jau suvokė, kad administracinė procedūra gali būti susijusi su keliais pažeidimais. Iš esmės šio atsakymo 5 puslapyje, apibūdindama priemones, kurių ji ėmėsi siekdama užkirsti kelią būsimiems konkurencijos teisės pažeidimams, ieškovė nurodo, kad ji „nedelsdama nutraukė šios procedūros objektu esančius pažeidimus“ („immediatly brought to an end the infringements which are subject of this proceedings“). Ieškovės nurodyta aplinkybė, kad ši pastaba buvo suformuluota atsižvelgiant į samprotavimus, kuriais buvo siekiama įtikinti Komisiją pripažinti lengvinančias aplinkybes ieškovės atžvilgiu, nepanaikina galimybės daryti išvadą, kad ieškovė šiuo administracinės procedūros etapu suvokė, jog po šios procedūros ji gali būti apkaltinta dėl kelių pažeidimų.

98 Be to, atsakovė teisingai nurodo, kad, priešingai nei ieškovė, Roche, kuriai buvo skirtas tas pats pranešimas apie kaltinimus, savo atsakyme į šį pranešimą pateikė pastabas dėl vieno ar kelių pažeidimų buvimo. Šiuo atžvilgiu nesvarbu, kad Roche norėjo pažymėti, jog, jos manymu, Komisija turi nuspręsti, kad buvo keletas atskirų pažeidimų. Priešingai nei teigia ieškovė, dėl šio Roche pastabų pobūdžio negalima daryti išvados, kad ši įmonė suprato pranešimą apie kaltinimus taip, kad jo adresatės kaltinamos tik dėl vieno bendro kartelio. Bet kuriuo atveju klausimas, kaip Roche galėjo aiškinti pranešimą apie kaltinimus, nenagrinėtinas, nes svarbus yra objektyvus šio pranešimo turinys. Taigi šiuo atžvilgiu ieškovė klaidingai teigia, kad pranešime apie kaltinimus ji buvo kaltinama dėl vieno bendro kartelio. Pranešime apie kaltinimus, be tai patvirtinančių nuorodų, yra daug nuorodų, kurios patvirtina ir tai, ką Komisija galiausiai nustatė savo sprendime.

99 Šiomis aplinkybėmis ieškovė galėjo mėginti, kaip tai padarė Roche, pakreipti norima linkme teisinį Komisijos nagrinėjimą, kuris, kiek tai susiję su klausimu, ar inkriminuojami veiksmai sudarė vieną, ar kelis pažeidimus, akivaizdžiai atrodė dar atviras. Pranešime apie kaltinimus esantys neaiškumai tam visiškai netrukdė. Tai, kad ieškovė atsakydama į pranešimą apie kaltinimus nepateikė argumentų šiuo klausimu, aiškiai rodė jos pasirinkimą.

100 Užimdama aiškią ir išsamią galutinę poziciją dėl ginčijamų faktinių aplinkybių teisinio kvalifikavimo, t. y. pareikšti ieškovei tiek kaltinimų dėl EB 81 straipsnio 1 dalies ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies pažeidimų, kiek yra vitaminų, susijusių su šiomis faktinėmis aplinkybėmis, Komisija nepažeidė ieškovės teisės būti išklausytai.

101 Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad pirmasis ir antrasis ieškinio pagrindai turi būti atmesti.

102 Kadangi posėdyje ieškovė pateikdama pirmąjį ieškinio pagrindą pagrindžiančius argumentus galiausiai nurodė, kad šiuo ieškinio pagrindu keliamas klausimas yra susijęs ne tik su procedūra ir kad gairėse nėra numatyta, jog daug produktų apimančio kartelio atveju Komisija gali dauginti baudas iš šių produktų skaičiaus, reikia konstatuoti, kad jei šia pastaba Komisija yra kaltinama dėl to, jog sprendime padariusi išvadą, esą yra tiek pažeidimų, kiek ir atitinkamų vitaminų, ir paskyrusi ieškovei tiek pat baudų, ji taip pat pažeidė gaires, toks kaltinimas akivaizdžiai peržengia šio ieškinio pagrindo ribas ir yra naujas ieškinio pagrindas, nepriimtinas pagal Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį, nes jis negrindžiamas jokia teisine arba faktine aplinkybe, paaiškėjusia teismo procese.

B – Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su proporcingumo ir vienodo požiūrio principų pažeidimu nustatant tam tikrų ieškovei skirtų baudų pradinį dydį

1. Šalių argumentai

103 Ieškovė pagrindinius baudos dydžius, kuriuos Komisija jai nustatė už pažeidimų sunkumą, ginčija kaip neteisėtus, neproporcingus ir prieštaraujančius vienodo požiūrio principui.

104 Ji primena, jog sprendimo 680 ir 681 konstatuojamosiose dalyse buvo aiškiai nurodyta, kad kiekvienai įmonei apskaičiuojant pradinį baudų dydį buvo atsižvelgta į jos santykinę svarbą kiekvienoje atitinkamų produktų rinkoje, o konkrečiau kalbant, į jos pasaulinę apyvartą kiekvieno vitamino atžvilgiu. Tačiau Komisija nepaisė šio kriterijaus ir apskaičiuodama pradinius baudų dydžius dviem pagrindiniais aspektais laikėsi nevienodo požiūrio.

105 Pirma, tam tikrų ieškovei skirtų baudų pradiniai dydžiai buvo neproporcingi, palyginti su kitoms to paties kartelio šalims nustatytais dydžiais. Ieškovė pabrėžia, kad pažeidimų, susijusių su vitaminais B5, C ir E, beta karotinu ir karotinoidais, atveju ieškovei skirtos baudos pradinis dydis, išreikštas procentais nuo įmonės pasaulinės apyvartos, susijusios su atitinkamu vitaminu, yra gerokai didesnis nei Roche nustatytas pradinis baudos dydis, nors Roche rinkų dalys buvo gerokai didesnės nei ieškovės, ir kad, pasak Komisijos, Roche, kaip organizatorės, vaidmuo karteliuose labai skyrėsi nuo ieškovės vaidmens.

106 Antra, tam tikrų ieškovei skirtų baudų pradiniai dydžiai skirtingų pažeidimų atveju neproporcingai skiriasi, nors ieškovės atitinkamų skirtingų vitaminų rinkos dalys buvo labai panašios. Pavyzdžiui, ieškovė pažymi, kad vitaminų A ir B2 atžvilgiu ji yra priskiriama antrajai kategorijai (po Roche), nes jai priklausė atitinkamai 32 % ir 29 % rinkos, o vitamino E atžvilgiu ji buvo priskirta pirmajai kategorijai (kartu su Roche), nors jos rinkos dalis (29 %) buvo tokia pati kaip vitaminų A ir B2 rinkos dalys arba mažesnė ir nors šių trijų rinkų struktūros yra panašios. Ieškovė daro išvadą, kad visų šių pažeidimų atžvilgiu ji turėjo būti priskirta antrajai kategorijai ir kad nevienodas požiūris, dėl kurio Komisija nepateikė jokių paaiškinimų, buvo nepagrįstas.

107 Atsakovė pažymi, kad ieškovei skirtų baudų pradiniai dydžiai neperžengia ribų, kurių laikydamasi ji turi diskreciją skirti baudas, ir kad šie dydžiai yra objektyviai pagrįsti.

108 Nustatydama su kiekvienu pažeidimu susijusias kategorijas atsakovė, siekdama tinkamai įvertinti baudas, atsižvelgė į eilę pagal dydį, užuot rėmusis aritmetinėmis formulėmis. Kaip matyti iš sprendimo 685, 689 ir 691 konstatuojamųjų dalių, įmonės buvo priskirtos antrajai kategorijai po Roche, kai jų rinkos dalys buvo pastebimai mažesnės už Roche rinkos dalis, kaip buvo padaryta ieškovės atžvilgiu dėl su vitaminais B5 ir C susijusių pažeidimų.

109 Tačiau dėl su beta karotinu ir karotinoidais susijusių pažeidimų, atsižvelgus į šių dviejų rinkų, kurios beveik išimtinai priklauso BASF ir Roche, ypatumus, nuspręsta, kad šių įmonių svarba kartelio veikimui buvo ypatinga ir kad joms priklausančių šių rinkų dalių skirtumas tinkamai neatspindi nei kiekvienos iš šių įmonių vaidmens darant pažeidimą, nei jų bendro dydžio. Dėl šios priežasties šių pažeidimų atžvilgiu nebuvo jokių atskirų kategorijų ir pradinis baudų dydis nustatytas atsižvelgus tik į rinkos dydį.

110 Vykdydama Pirmosios instancijos teismo nustatytas proceso organizavimo priemones, atsakovė pateikė tam tikrus metodo, kuriuo ji rėmėsi nustatydama sprendimu skirtų baudų pradinius dydžius, patikslinimus.

111 Atsakovė nurodė, kad, atsižvelgusi į kiekvieno vitamino rinkos dydį, siekdama nustatyti pradinį baudos dydį, atitinkantį kiekvieno pažeidimo sunkumą (toliau – bendrasis pagrindinis dydis), ji pasinaudojo duomenimis apie rinkos dydį EEE visais paskutiniais pažeidimo metais. Be to, ji patikslino šiuos duomenis kiekvienam iš nagrinėjamų vitaminų ir pažymėjo, kad bendrieji pradiniai dydžiai tais atvejais, kai Komisija skirstė į kategorijas, liko susieti su kiekvieno pažeidimo pirmąja kategorija.

112 Tame pačiame kontekste atsakovė nurodė, kaip ji įmonėms, priskirtoms antrajai kategorijai, nustatė tikslų pradinį dydį už kiekvieną pažeidimą, kurių atžvilgiu kartelio dalyvius suskirstė į kategorijas taikydama gairių 1 punkto A dalies ketvirtąją ir šeštąją pastraipas. Šiuo atžvilgiu ji paaiškino, kad pradinį dydį antrajai kategorijai apskaičiavo pagal santykį tarp šiai kategorijai priskirtų įmonių pasaulinių produkto apyvartų vidurkio (toliau taip pat – atitinkamos apyvartos) ir pirmajai kategorijai priskirtų įmonių atitinkamų apyvartų vidurkio, juos suapvalinusi. Šiam tikslui buvo naudojami duomenys apie paskutinius visus pažeidimo metus, pateikti sprendimo 123 konstatuojamojoje dalyje esančių įvairių vitaminų rinkų lentelės pirmojoje skiltyje, už skliaustelių.

113 Taigi, pavyzdžiui, dėl su vitaminu A susijusio pažeidimo, remiantis šio vitamino Europos rinkos dydžiu 1998 m., pirmajai kategorijai priskirtai Roche buvo nustatytas 30 mln. EUR bendrasis pradinis baudos dydis, kuris antrajai kategorijai priskirtoms BASF ir Aventis buvo sumažintas iki 18 mln. EUR, t. y. 60 % nuo 30 mln. EUR, atsižvelgiant į tai, kad šių įmonių atitinkamos apyvartos sudaro 60,64 % atitinkamos Roche apyvartos.

114 Ieškovė, susipažinusi su šiais paaiškinimais, kuriuos ji laiko esminiais ir dėl kurių nebuvimo sprendime priekaištauja, taip pat kurių ji norimu laiku iš Komisijos negavo, nors ir ne kartą iki šio ieškinio pateikimo jų prašė, per posėdį pateikė papildomus kaltinimus dėl jai sprendime nustatytų pradinių dydžių.

115 Pirmiausia pažymėjusi, kad tam tikri taikant proceso organizavimo priemones Komisijos pateikti duomenys, susiję tiek su Europos vitaminų rinkų dydžiu, tiek su bendraisiais pradiniais baudų dydžiais, neatitinka sprendime pateikiamų duomenų, ieškovė nurodė, kad Komisija, bendruosius pradinius baudų dydžius skirstydama pagal atitinkamo produkto Europos rinkų dydį, mažesnėms rinkoms nustatė dydį, kuris, išreikštas procentais nuo rinkos dydžio, yra gerokai didesnis nei didesnių rinkų atveju. Ji kaltina Komisiją nenurodžius nieko, kas galėtų pateisinti šią aplinkybę.

116 Antra, ieškovė tvirtina, kad taikant Komisijos metodą, kurį sudaro skirstymas į kategorijas ir pradinio dydžio antrajai kategorijai apskaičiavimas pagal santykį tarp šiai kategorijai priskirtų įmonių atitinkamų apyvartų vidurkio ir pirmajai kategorijai priskirtų įmonių atitinkamų apyvartų vidurkio, atsirado iškraipymų. Dėl šio metodo ieškovei už pažeidimus, susijusius su vitaminais B5, C ir E, buvo nustatyti pradiniai baudų dydžiai, pastebimai didesni nei tie, kurie galėjo būti paskirti pagal „klasikinį, paprastą ir racionalesnį“ metodą, skaičiuojant šiuos dydžius tiesiogiai kaip procentus nuo pagrindiniam rinkos dalyviui nustatyto pradinio baudos dydžio ir remiantis santykiu tarp atitinkamos ieškovės ir šio rinkos dalyvio apyvartos. Pasak ieškovės, šis kategorijų ir vidurkių metodas yra nesuderinamas su gairėmis, kur visiškai neminimi tokie vidurkiai, kurie, be to, negali atspindėti kiekvienos kartelyje dalyvaujančios įmonės veiklos konkrečios svarbos ir tikrosios įtakos konkurencijai.

117 Per posėdį atsakovė į šiuos papildomus kaltinimus atsakė tvirtindama, kad sprendime yra pakankamai paaiškinimų, kaip buvo skaičiuojami pradiniai baudų dydžiai, kad bendrasis pradinis dydis yra nustatomas ne pagrindiniam rinkos dalyviui, bet pirmajai kategorijai ir atitinkamai visoms šiai kategorijai priskirtoms įmonėms, ir kad net jei buvo galimi kiti metodai, pasirinktas metodas yra tinkamas ir nuoseklus.

2. Pirmosios instancijos teismo vertinimas

a) Preliminarios pastabos

118 Visų pirma pažymėtina, jog iš sprendimo 655–775 konstatuojamųjų dalių matyti, kad baudas už konstatuotus EB 81 straipsnio 1 dalies ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies pažeidimus Komisija skyrė pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį, ir nors sprendime tiesiogiai nesiremiama gairėmis, baudų dydis buvo nustatytas pagal šiose gairėse įtvirtintą metodą.

119 Tačiau nors Komisija, nustatydama kiekvienos baudos dydį, turi diskreciją ir neprivalo taikyti jokios konkrečios matematinės formulės (1995 m. balandžio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Martinelli prieš Komisiją, T‑150/89, Rink. p. II‑1165, 59 punktas), ji negali nukrypti nuo taisyklių, kurias pati sau nustatė (kaip analogiją žr. 1991 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hercules Chemicals prieš Komisiją, T‑7/89, Rink. p. II‑1711, 53 punktą, apeliacinėje instancijoje patvirtintą 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimu Hercules Chemicals prieš Komisiją, C‑51/92 P, Rink. p. I‑4235). Kadangi gairės yra priemonė, kuria, atsižvelgiant į aukštesnę teisinę galią turinčias teisės normas, siekiama detalizuoti kriterijus, kuriuos Komisija ketina taikyti naudodamasi šia diskrecija, nustatydama baudas Komisija turi realiai atsižvelgti į baudų nustatymo metodo gairių nuostatas ir ypač tas, kurios yra imperatyvios (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00, Rink. p. II‑0000, 537 punktas).

120 Gairėse numatyta, kad Komisija, apskaičiuodama baudos dydį, atskaitos tašku laiko pagal pažeidimo sunkumą apskaičiuotą sumą. Vertinant pažeidimo sunkumą reikia atsižvelgti į pažeidimo pobūdį, jo įtaką rinkai, jeigu ji gali būti įvertinta, ir atitinkamos geografinės rinkos dydį (1 punkto A dalies pirmoji pastraipa). Pažeidimai skirstomi į tris grupes: „lengvi pažeidimai“, už kuriuos numatoma nuo 1 000 iki 1 mln. EUR bauda, „sunkūs pažeidimai“, baudžiami nuo 1 mln. EUR iki 20 mln. EUR bauda, ir „labai sunkūs pažeidimai“, už kuriuos numatoma daugiau nei 20 mln. EUR bauda (1 punkto A dalies antroji pastraipa, pirma, antra ir trečia įtraukos). Kiekvienoje kategorijoje skirtinos baudos skalė suteikia galimybę įmonėms skirti skirtingas baudas pagal jų padaryto pažeidimo pobūdį (1 punkto A dalies trečioji pastraipa). Taip pat pagal gaires reikia atsižvelgti į faktinę ekonominę pažeidėjų galimybę padaryti pastebimos žalos kitiems ūkio subjektams ir visų pirma vartotojams bei nustatyti tokio dydžio baudą, kuri turėtų pakankamą atgrasantį poveikį (1 punkto A dalies ketvirtoji pastraipa).

121 Tam tikrais atvejais gali prireikti koreguoti baudas, numatytas kiekvienai iš trijų kategorijų, siekiant atsižvelgti į specifinę kiekvienos įmonės neteisėtos veikos svarbą ir šios veikos poveikį konkurencijai, visų pirma tuomet, kai to paties tipo pažeidimus padaro labai skirtingo dydžio įmonės, ir taip bendrą atskaitos tašką pritaikyti kiekvienos įmonės specifikai <...> (1 punkto A dalies šeštoji pastraipa).

122 Šioje byloje ieškovė neginčija nei labai sunkaus pažeidimų, dėl kurių ji kaltinama sprendime, pobūdžio, nei vertinimų, kuriais Komisija rėmėsi darydama išvadas dėl didelio šių pažeidimų sunkumo ir kurie yra susiję su šių pažeidimų pobūdžiu, tikrąja įtaka rinkai bei atitinkamos rinkos geografinėmis ribomis (sprendimo 662–674 konstatuojamosios dalys).

123 Ieškovė taip pat neginčija šiuo atveju Komisijos taikyto kriterijaus (675 konstatuojamoji dalis ) dėl atsižvelgimo į atitinkamų vitaminų rinkų dydį nustatant pradinį baudų dydį. Šis kriterijus iš esmės reiškia, kad, atsižvelgiant į kiekvienos susijusios rinkos dydį, yra diferencijuojamas pradinis baudos dydis, kuris vėliau susiejamas su pirmąja įmonių kategorija, Komisijos nustatoma kiekvienam pažeidimui, jei yra taikomas diferencijuotas požiūris pagal gairių 1 punkto A dalies ketvirtąją ir šeštąją pastraipas, o nesant tokio diferencijuoto požiūrio šis dydis nustatomas visoms susijusioms įmonėms.

124 Be to, rašytinėje proceso dalyje ieškovė visiškai neginčijo absoliutaus bendrųjų pradinių dydžių lygio. Net dėl pažeidimų, susijusių su beta karotinu ir karotinodais, kurių atžvilgiu Komisija neatliko jokio skirstymo į kategorijas, ieškovė šioje proceso dalyje ginčijo ne tai, kad 20 mln. EUR dydis, nustatytas Roche ir jai pačiai, apskritai yra per didelis, bet tai, kad dviem įmonėms bauda nebuvo diferencijuota arba, kitaip tariant, kad jai nustatytas baudos dydis, palyginti su Roche nustatytu dydžiu, yra per didelis.

125 Tačiau per posėdį ir remdamasi paaiškinimais, kuriuos atsakovė pateikė vykdydama proceso organizavimo priemones, ie