LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 207/2

2013 m. kovo 22 d.Ghezzo Giovanni & C. Snc di Ghezzo Maurizio & C. pateiktas apeliacinis skundas dėl 2013 m. sausio 22 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-218/00, Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. arl, buvusi Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. rl, Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. rl prieš Europos Komisiją

(Byla C-145/13 P)

2013/C 207/02

Proceso kalba: italų

Šalys

Apeliantė: Ghezzo Giovanni & C. Snc di Ghezzo Maurizio & C., atstovaujama advokatų R. Volpe ir C. Montagner

Kitos proceso šalys: Cooperativa Mare Azzurro Socialpesca Soc. coop. r.l., buvusi Cooperativa Mare Azzurro Soc. coop. r.l., Cooperativa vongolari Sottomarina Lido Soc. coop. r.l., Europos Komisija

Apeliantės reikalavimai

— Patenkinti šį apeliacinį skundą ir — panaikinti 2013 m. sausio 22 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji kolegija) nutartį, apie kurią pranešta 2013 m. sausio 24 d., ir atitinkamai panaikinti 1999 m. lapkričio 25 d. Komisijos sprendimą 2000/394/EB; — nepatenkinus šio reikalavimo, panaikinti Komisijos sprendimo 5 straipsnį, kiek juo reikalaujama susigrąžinti socialinio draudimo įmokų lengvatų sumas su palūkanomis už nustatytą laikotarpį.

— Priteisti iš Komisijos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

2013 m. sausio 22 d. nutartimi (toliau ‒ skundžiama nutartis) Bendrasis Teismas Ghezzo Giovanni & C. s.n.c. pareikštą ieškinį dėl Komisijos sprendimo 2000/394/EB, susijusio su socialinio draudimo įmokų lengvatomis, pripažino iš dalies akivaizdžiai nepriimtinu ir iš dalies akivaizdžiai teisiškai nepagrįstu.

Pirmajame šio apeliacinio skundo pagrinde nurodyta, jog atmesdamas ieškinį Bendrasis Teismas nepateikė jokių motyvų, todėl skundžiamos nutarties 58 punktu pažeidžiamas bendras pareigos motyvuoti aktus principas ir konkrečiai Bendrojo Teismo procedūros reglamento 81 straipsnis.

Antrasis apeliantės nurodytas pagrindas susijęs su tariamu netinkamu ir neišsamiu EB 87 straipsnio 1 dalies (dabar ‒SESV 107 straipsnio 1 dalis) nuostatų aiškinimu.

Su EB 87 straipsnio 1 dalies pažeidimu taip pat susijęs vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principų pažeidimas, nes 22 įmonės buvo atleistos nuo pareigos grąžinti joms suteiktą pagalbą, pripažinus jų pateiktus motyvus išsamiais, o apeliantės motyvai tokiais nebuvo pripažinti.

Skundžiama nutartimi nediskriminavimo principas pažeidžiamas ir dėl to, kad juo kaip teisėtas pripažintas Komisijos sprendimas, kuriuo nusprendžiama, jog EB 87 straipsnio 1 dalyje nurodytos pagalbos neturi grąžinti savivaldybės įmonės (kurioms Komisija, vykdydama nurodytą sprendimą leido papildyti informaciją, būtiną suteiktos pagalbos teisėtumui įvertinti), o apeliantės niekada nebuvo prašoma pateikti papildomų dokumentų prieš pradedant pagalbos susigrąžinimo procedūrą.

Antrajame apeliacinio skundo pagrinde, grindžiant EB 87 straipsnio 1 dalies pažeidimą, taip pat nurodyta, jog skundžiamoje nutartyje nepateikiamas joks motyvas, kuriuo būtų patvirtinta, kad apeliantei suteikta pagalba daro įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai. Komisija, o vėliau Bendrasis Teismas pripažino neteisėtomis nagrinėjamas lengvatas, teigdami, kad žuvininkystės sektoriaus įmonėms taikomomis palankiomis priemonėmis buvo iškraipyta valstybių narių tarpusavio prekyba, tačiau neišnagrinėjo atitinkamos rinkos ir nepateikė jokių motyvų.

Be to, skundžiama nutartimi pažeidžiamas EB 87 straipsnio 3 dalies a punktas (dabar ‒ SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktas), nes nebuvo išnagrinėtos išimties taikymo apeliantės atveju sąlygos. Konkrečiai kalbant, reikia nurodyti, jog Kjodžos mieste yra neįprastai žemas gyvenimo lygis ir labai didelis nedarbas.

Analogiškai skundžiama nutartimi pažeidžiamas EB 87 straipsnio 3 dalies c punktas (dabar ‒ SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktas), nes ši išimtis pripažinta netaikytina apeliantės atveju ir nenurodyti jokie motyvai, dėl kurių apeliantei netaikoma EB 87 straipsnio 3 dalies d punkte (dabar ‒ SESV 107 straipsnio 3 dalies d punktas) numatyta išimtis, nors ši išimtis taikyta kitoms Venecijoje įsisteigusioms įmonėms, o tai pažeidžia nediskriminavimo principą.

Galiausiai tvirtinama, kad Bendrasis Teismas padarė aiškinimo klaidą, nes pripažino neegzistuojančia „esama pagalba“ ir taip pažeidė Reglamento 659/1999 (1) 1, 14 ir 15 straipsnius. Negalima paneigti, jog nepaisant teisės aktų pakeitimų, juose numatytos įmokų lengvatos galiojo daugiau nei dešimt metų.

(1) 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 659/1999, nustatantis išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).