Byla T‑329/01

Archer Daniels Midland Co.

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Natrio gliukonatas – EB 81 straipsnis – Bauda – Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis – Baudų nustatymo metodo gairės – Pranešimas dėl bendradarbiavimo – Proporcingumo principas – Vienodas požiūris – Negaliojimas atgal – Pareiga motyvuoti – Teisė į gynybą“

Sprendimo santrauka

1. Bendrijos teisė – Bendrieji teisės principai – Baudžiamųjų nuostatų negaliojimas atgal

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

2. Konkurencija — Baudos – Baudų nustatymo metodo gairės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

3. Konkurencija — Baudos – Dydis — Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

4. Konkurencija — Baudos – Dydis — Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

5. Konkurencija — Baudos – Dydis — Nustatymas – Atgrasantis baudos pobūdis

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis)

6. Konkurencija — Baudos – Dydis — Nustatymas – Kriterijai – Konkretus poveikis rinkai

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03, 1 punkto A dalies pirmoji pastraipa)

7. Konkurencija — Baudos – Dydis — Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

8. Konkurencija — Baudos – Dydis — Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis)

9. Konkurencija — Baudos – Dydis — Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03, 3 punkto trečioji įtrauka)

10. Konkurencija – Baudos – Bendrijos sankcijų už atskiras veikas, pagrįstas tais pačiais susitarimais, sudėjimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis)

11. Konkurencija — Baudos – Dydis — Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

12. Konkurencija — Baudos – Dydis — Nustatymas – Baudos neskyrimas ar jos sumažinimas dėl kaltinamosios įmonės bendradarbiavimo

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 96/C 207/04 B skyriaus b punktas ir C skyrius)

13. Konkurencija — Baudos – Dydis — Nustatymas – Kriterijai – Kiekvienos įmonės bendradarbiavimo per administracinę procedūrą lygio įvertinimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis; Komisijos pranešimo 96/C 207/04 B, C ir D skyriai)

14. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pranešimas apie kaltinimus – Būtinas turinys

(Tarybos reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 dalis)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Komisijos diskrecija – Teisminė kontrolė

(EB 229 straipsnis)

1. Europos žmogaus teisių konvencijos 7 straipsnyje kaip pagrindinė teisė įtvirtintas baudžiamųjų įstatymų negaliojimo atgal principas yra bendras Bendrijos teisės principas, kurio turi būti laikomasi skiriant baudas už konkurencijos normų pažeidimą. Šis principas reikalauja, kad skirtos sankcijos atitiktų sankcijas, kurios buvo numatytos pažeidimo padarymo metu.

Gairių, galinčių pakeisti bendrą Komisijos konkurencijos politiką skiriant baudas, priėmimas iš esmės gali patekti į negaliojimo atgal principo taikymo sritį.

Viena vertus, gairės gali turėti teisinių pasekmių. Šias teisines pasekmes lemia ne gairių norminis pobūdis, o tai, kad jas priėmė ir paskelbė Komisija. Gairių priėmimas ir paskelbimas lemia, kad Komisija pati apriboja savo diskreciją, ir ji negali nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju ji gali būti apkaltinta bendrųjų teisės principų, pavyzdžiui, vienodo požiūrio, teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo, pažeidimu.

Kita vertus, kadangi gairės yra konkurencijos politikos instrumentas, jos patenka į negaliojimo atgal principo taikymo sritį, kaip tai matyti iš naujo pažeidimą konstatuojančios normos teisminio aiškinimo, remiantis Europos žmogaus teisių teismo praktika dėl Europos žmogaus teisių konvencijos 7 straipsnio 1 dalies, pagal kurią ši nuostata draudžia taikyti atgal naują pažeidimą konstatuojančios normos išaiškinimą. Pagal šią teismo praktiką, tokia situacija pirmiausia susiklosto tuomet, kai kalbama apie teisminį aiškinimą, kurio rezultato, visų pirma atsižvelgiant į tuo metu teismų praktikoje pateikiamą nagrinėjamos teisės nuostatos išaiškinimą, nebuvo galima protingai numatyti pažeidimo padarymo metu. Vis dėlto iš šios praktikos išplaukia, jog „numatomumo“ sąvoka daugiausia priklauso nuo nagrinėjamos nuostatos turinio, nuo ja reglamentuojamos srities bei adresatų skaičiaus ir statuso. Tačiau įstatymo numatomumas neprieštarauja tam, kad suinteresuotasis asmuo turi naudotis specialisto patarimais, siekdamas susiklosčiusiomis aplinkybėmis tinkamai įvertinti tam tikro akto pasekmes. Tai visų pirma pasakytina apie verslininkus, įpratusius vykdant veiklą elgtis labai apdairiai. Todėl iš jų galima tikėtis, kad jie ypač rūpestingai vertina savo veiklos riziką.

Siekiant įvertinti, ar buvo laikytasi negaliojimo atgal principo, reikia patikrinti, ar pakeitimai, susiję su Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių priėmimu, buvo pagrįstai numatomi tuo metu, kai buvo padaryti atitinkami pažeidimai. Šiuo atžvilgiu principinė gairių naujovė yra ta, kad apskaičiuojant pagrindinį baudos dydį atskaitos tašku laikomos sumos, patenkančios į gairėse tam tikslui numatytą skalę, o ši skalė atitinka skirtingą pažeidimų sunkumą, tačiau savaime nėra susijusi su reikšminga apyvarta. Taigi šis metodas iš esmės paremtas baudų tarifikacija, nors ji yra santykinė ir lanksti.

Taip pat aplinkybė, kad Komisija anksčiau už tam tikro pobūdžio pažeidimus skirdavo tam tikro dydžio baudas, nekliudo jai Reglamento Nr. 17 nustatytose ribose padidinti baudų lygį, jei to reikia Bendrijos konkurencijos politikos įgyvendinimui užtikrinti; ir veiksmingas Bendrijos konkurencijos normų taikymas veikiau reikalauja, kad Komisija galėtų bet kuriuo metu pritaikyti baudų lygį šios politikos poreikiams.

Iš to matyti, kad įmonės, dėl kurių buvo pradėta administracinė procedūra, kurioje gali būti paskirtos baudos, negali turėti teisėtų lūkesčių, jog Komisija neviršys anksčiau skiriamų baudų lygio arba taikys tam tikrą baudų apskaičiavimo metodą.

Dėl to šios įmonės privalo turėti omenyje, kad Komisija bet kuriuo metu gali nuspręsti pakelti baudų lygį, palyginti su ankstesniu lygiu. Tai pasakytina ne tik apie atvejus, kai Komisija pakelia baudų lygį skirdama baudas individualiais sprendimais, bet ir kai baudos padidinamos konkrečiais atvejais, taikant tokias visuotines elgesio taisykles kaip gairės.

(žr. 38–46 punktus)

2. Aplinkybė, kad apskaičiuodama įmonei skirtinos baudos dydį Komisija taikė Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse nustatytą metodą nediskriminuoja įmonių, kurios konkurencijos normas pažeidė tuo pačiu metu, tačiau dėl pažeidimo atskleidimo datos ar dėl su jomis susijusios administracinės procedūros eigos buvo nubaustos prieš gairių priėmimą ir paskelbimą.

(žr. 53 punktą)

3. Konkurencijos normų pažeidimų sunkumo laipsnis turi būti nustatytas remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, specifinėmis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasančiu poveikiu, tačiau privalomo ar baigtinio kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti, sąrašo nėra.

Be to, atsižvelgiant į susiklosčiusią situaciją, tarp pažeidimo sunkumo vertinimo kriterijų gali būti pažeidimo objektu esančių prekių kiekis ir vertė, įmonės dydis bei ekonominis pajėgumas ir atitinkamai įtaka, kurią ji gali daryti atitinkamai rinkai. Viena vertus, iš to darytina išvada, kad nustatant baudos dydį galima atsižvelgti tiek į bendrą įmonės apyvartą, kuri – nors apytikriai ir netobulai – parodo jos dydį ir ekonominį pajėgumą, tiek į suinteresuotųjų įmonių rinkos dalį nagrinėjamoje rinkoje, kuri gali parodyti pažeidimo apimtį. Kita vertus, iš to darytina išvada, kad nei vienam, nei kitam iš šių skaičių negalima suteikti neproporcingos svarbos kitų vertinimo veiksnių atžvilgiu, ir todėl tinkamas baudos dydis negali būti nustatytas remiantis vien apskaičiavimu pagal bendrą apyvartą.

Bet kuriuo atveju vienintelės aplinkybės, kad įmonei paskirta bauda viršija arba net yra daug didesnė už dalyvavimo kartelyje laikotarpiu jos pasiektą produkto, dėl kurio buvo sudarytas kartelis, pardavimo apyvartą Europos ekonominėje erdvėje, nepakanka baudos neproporcingumui įrodyti.

(žr. 76–77, 80 punktus)

4. Pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį baudos dydis nustatomas remiantis pažeidimo sunkumu ir trukme. Be to, pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gaires Komisija nustato pradinį baudos dydį remdamasi pažeidimo sunkumu, atsižvelgiant į patį pažeidimo pobūdį, konkrečią jo įtaką rinkai ir geografinės rinkos dydį.

Šis teisinis pagrindas savaime neįpareigoja Komisijos atsižvelgti į ribotą produkto rinkos dydį.

Vis dėlto vertindama pažeidimo sunkumą Komisija privalo atsižvelgti į daugelį veiksnių, kurių pobūdis ir svarba skiriasi, nelygu pažeidimo rūšis ir jo padarymo aplinkybės. Negali būti atmesta, kad tam tikrais atvejais tarp pažeidimo sunkumą rodančių veiksnių gali būti ir nagrinėjamo produkto rinkos dydis.

Todėl, nors rinkos dydis gali būti veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti nustatant pažeidimo sunkumą, jo svarba priklauso nuo konkrečių atitinkamo pažeidimo aplinkybių.

(žr. 99–102 punktus)

5. Atgrasymas yra vienas iš pagrindinių kriterijų, kuriais turi vadovautis Komisija nustatydama baudos dydį už Bendrijos konkurencijos normų pažeidimą.

Jei būtų nustatyta tokio dydžio bauda, kuri tik panaikintų iš kartelio gautą naudą, ji neturėtų atgrasančio efekto. Visiškai pagrįstai galima manyti, kad įmonės, apskaičiuodamos savo finansus ir planuodamos veiklą, racionaliai atsižvelgia ne tik į baudų, kurias jos rizikuoja gauti pažeidimo atveju, dydį, bet ir į kartelio atskleidimo rizikos lygį. Be to, jei baudos funkcija būtų nužeminama iki paprasto naudos panaikinimo, būtų nepakankamai atsižvelgta į nagrinėjamą elgesį kaip į pažeidimą EB 81 straipsnio 1 dalies prasme. Iš tikrųjų nužeminant baudą iki patirtos žalos kompensacijos, be atgrasančio efekto, kuris gali būti orientuotas tik į būsimą elgesį, būtų neatsižvelgta ir į tokios priemonės represinį pobūdį konkretaus iš tikrųjų padaryto pažeidimo atžvilgiu.

Be to, įmonės, kuri veikia įvairiose rinkose ir kurios finansinis pajėgumas yra labai didelis, atveju norint užtikrinti baudos atgrasantį efektą gali nepakakti atsižvelgti į apyvartą nagrinėjamoje rinkoje. Iš tikrųjų kuo didesnė įmonė ir kuo daugiau ji turi bendrų išteklių, leidžiančių jai nepriklausomai veikti rinkoje, tuo labiau ji turi suvokti savo vaidmens svarbą užtikrinant veiksmingą konkurenciją rinkoje. Todėl nustatant baudos dydį, užtikrinantį jos atgrasantį efektą, turi būti atsižvelgiama į faktines aplinkybes, susijusias su pažeidimą padariusios įmonės ekonomine galia.

(žr. 140–142 punktus)

6. Pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 1 punkto A dalies pirmąją pastraipą, apskaičiuodama baudą pagal pažeidimo sunkumą, Komisija, be kita ko, atsižvelgia į konkrečią pažeidimo įtaką rinkai, kur tai galima įvertinti. Ši galinti būti įvertinama kartelio įtaka rinkai turi būti laikoma pakankamai įrodyta, kai Komisija gali pateikti konkrečių ir patikimų duomenų, pakankamai pagrįstai parodančių, kad kartelis turėjo įtakos rinkai.

Kartelio įtakos atitinkamai rinkai nagrinėjimas yra neišvengiamai susijęs su rėmimusi tam tikromis prielaidomis. Tokiomis aplinkybėmis Komisija turi išsiaiškinti, kokia būtų buvusi atitinkamo produkto kaina nesant kartelio. Tačiau nagrinėjant realių kainų pokyčių priežastis yra pavojinga dėl kiekvienos iš jų daryti kokias nors teorines išvadas. Reikia atsižvelgti į objektyvią aplinkybę, kad dėl kainų kartelio šalys atsisakė laisvės konkuruoti kainomis. Taip pat įtakos, susijusios su kitais veiksniais nei šis savanoriškas kartelio šalių susilaikymas, vertinimas yra neišvengiamai paremtas pakankamai pagrįstomis, tačiau kiekybiškai tiksliai neįvertinamomis tikimybėmis.

Todėl Komisijai negali būti priekaištaujama rėmusis konkrečia antikonkurencinio kartelio, kaip antai kainų kartelis ar su pardavimo kvotomis susijęs kartelis, įtaka rinkai, tvirtinant, kad ji kiekybiškai neįvertino šios įtakos ar nepateikė skaičiais išreikšto vertinimo šiuo klausimu, nes kitaip gairių 1 punkto A dalies pirmojoje pastraipoje įtvirtintas kriterijus, į kurį atsižvelgiama nustatant baudos dydį, netektų veiksmingumo.

(žr. 174–178 punktus)

7. Vertinant pažeidimo konkurencijos srityje sunkumą, reikia ypač atsižvelgti į inkriminuojamų veiksmų teisinį ir ekonominį kontekstą. Šiuo atžvilgiu, norėdama įvertinti konkrečią pažeidimo įtaką rinkai, Komisija turi atsižvelgti į konkurenciją, kuri būtų įprastai buvusi, jei pažeidimas nebūtų buvęs padarytas.

Pirmiausia iš to išplaukia, kad kainų kartelių atveju turi būti pakankamai pagrįstai nustatyta, jog susitarimai iš tikrųjų leido suinteresuotosioms įmonėms nustatyti didesnes kainas, nei jos būtų buvusios nesant kartelio. Antra, iš to išplaukia, kad vertindama Komisija turi atsižvelgti į visas objektyvias nagrinėjamos rinkos sąlygas esamame ekonominiame bei galimame teisiniame kontekste. Tam tikrais atvejais reikia atsižvelgti į „objektyvių ekonominių veiksnių“, rodančių, kad „laisvos konkurencijos“ sąlygomis kainų lygis būtų kitęs kitaip, nei jis kito esant karteliui, buvimą.

(žr. 191–192 punktus)

8. Draudžiamų kartelių persekiojimo srityje tariamai tikrasis įmonės elgesys neturi reikšmės vertinant kartelio įtaką rinkai, nes reikia atsižvelgti į viso pažeidimo, kurį padarant ji dalyvavo, poveikį.

(žr. 204 punktą)

9. Vertindama konkurencijos normų pažeidimo sunkumą, kad nustatytų baudos dydį, Komisija turi atsižvelgti ne tik į ypatingas konkrečios bylos aplinkybes, bet ir į pažeidimo kontekstą, bei užtikrinti, kad jos veiksmai turėtų atgrasantį poveikį. Iš tikrųjų tik atsižvelgimas į šiuos aspektus leidžia užtikrinti visišką Komisijos veiksmų efektyvumą siekiant išlaikyti neiškraipytą konkurenciją bendrojoje rinkoje.

Vien lingvistinė Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 3 punkto trečiojoje įtraukoje įtvirtintos nuostatos analizė gali sudaryti įspūdį, kad pats pažeidimo nutraukimas įsikišus Komisijai visada ir be jokių išimčių yra lengvinanti aplinkybė. Tačiau toks šios nuostatos aiškinimas sumažintų praktinį nuostatų, leidžiančių užtikrinti veiksmingą konkurenciją, veiksmingumą, nes susilpnintų tiek sankciją, kuri gali būti paskirta už EB 81 straipsnio pažeidimą, tiek tokios sankcijos atgrasantį poveikį.

Iš tikrųjų, skirtingai nuo kitų lengvinančių aplinkybių, ši aplinkybė nėra susijusi nei su subjektyviais pažeidėjo ypatumais, nei su faktinėmis nagrinėjamo atvejo aplinkybėmis, nes iš esmės atsirado dėl išorinio Komisijos įsikišimo. Pažeidimo nutraukimas tik įsikišus Komisijai negali būti prilyginamas nuopelnams, pasiektiems savarankiška pažeidėjo iniciatyva, ir yra tik tinkama ir normali reakcija į įsikišimą. Be to, ši aplinkybė yra susijusi tik su pažeidėjo grįžimu prie teisėtų veiksmų ir nedaro Komisijos tyrimo veiksmingesnio. Galiausiai tariamas lengvinantis šios aplinkybės pobūdis negali būti pateisintas paprasčiausia paskata nutraukti daromą pažeidimą. Šiuo atžvilgiu pažeidimo tęsimo įsikišus Komisijai kvalifikavimas kaip sunkinančios aplinkybės savaime pagrįstai yra paskata nutraukti pažeidimą, tačiau nesumažina nei sankcijos, nei šios sankcijos atgrasančio poveikio.

Pažeidimo nutraukimo įsikišus Komisijai pripažinimas lengvinančia aplinkybe nepateisinamai susilpnintų EB 81 straipsnio 1 dalies veiksmingumą, sumažindamas tiek sankciją, tiek jos atgrasantį poveikį. Todėl Komisija negali įsipareigoti paprastą pažeidimo nutraukimą jai įsikišus laikyti lengvinančia aplinkybe. Taigi, kad neprieštarautų praktiniam EB 81 straipsnio veiksmingumui, gairių 3 punkto trečioje įtraukoje esanti nuostata turi būti aiškinama siaurai, kad tik ypatingos konkrečios bylos aplinkybės, kurioms esant pažeidimas yra nutraukiamas įsikišus Komisijai, gali pateisinti atsižvelgimą į šią aplinkybę kaip į lengvinančią aplinkybę.

Jei labai sunkus pažeidimas dėl kainų nustatymo ir rinkų pasidalijimo atitinkamų įmonių buvo padarytas tyčia, jo nutraukimas negali būti laikomas lengvinančia aplinkybe, jei jis buvo nutrauktas dėl Komisijos įsikišimo.

(žr. 276–282 punktus)

10. Ne bis in idem principas draudžia, siekiant to paties teisinio intereso apsaugos, tam pačiam asmeniui antrą kartą skirti sankciją už tą pačią neteisėtą veiką. Šiam principui taikyti reikalingos trys kumuliacinės sąlygos: faktinių aplinkybių identiškumas, tas pats pažeidėjas ir tas pats saugomas teisinis interesas.

Todėl šis principas netaikomas, kai faktinės aplinkybės, kuriomis remiantis buvo nustatytos abi sankcijos, yra susijusios su tais pačiais susitarimais, tačiau skiriasi jų objektas ir teritorija. Taip yra tuomet, kai sankcijos skirtos už kartelius skirtingose rinkose. Taip yra ir kartelio, susijusio ir su trečiųjų valstybių teritorija, atveju, nes pagal teritorialumo principą Komisija ir konkurenciją prižiūrinčios trečiųjų valstybių valdžios institucijos, įgyvendindamos savo kompetenciją skiriant baudas įmonėms, pažeidusioms Europos ekonominės erdvės ir trečiųjų valstybių konkurencijos normas, nekonkuruoja tarpusavyje.

(žr. 290–292 punktus)

11. Nors labai svarbu, kad įmonė imtųsi priemonių, siekdama užkirsti kelią naujiems savo darbuotojų Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimams, tačiau tai nekeičia konstatuoto pažeidimo fakto. Todėl Komisija neprivalo tokių veiksmų vertinti kaip lengvinančios aplinkybės, ypač kai nagrinėjamas pažeidimas yra akivaizdus EB 81 straipsnio 1 dalies nesilaikymas.

Be to, nors Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairės numato, jog Komisija gali pripažinti sunkinančias aplinkybes įmonės, kuri pakartotinai padarė vieną ar keletą to paties tipo pažeidimų, atžvilgiu, tai nereiškia, kad, atitinkamai įmonei padarius nagrinėjamą pažeidimą pirmą kartą, tai turi būti pripažinta lengvinančia aplinkybe.

(žr. 299–300 punktus)

12. Tam, kad įmonei galėtų būti žymiai sumažinta bauda pagal pranešimo dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių bylose C skyrių, šio pranešimo B skyriuje, kuris daro nuorodą į C skyrių, yra reikalaujama, kad ši įmonė būtų pirmoji, pateikusi pakankamų įrodymų, kurie leidžia įrodyti kartelio egzistavimą. Pranešimas nenumato, kad tam, kad ši sąlyga būtų įvykdyta, įmonė, kuri praneša Komisijai apie slaptą kartelį, turi pateikti pastarajai pakankamų įrodymų, kurie leistų parengti pranešimą apie kaltinimus arba juo labiau priimti sprendimą, kuriame konstatuojamas pažeidimas.

(žr. 319–321 punktus)

13. Siekiant nepažeisti vienodo požiūrio principą, Pranešimas dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais turi būti taikomas taip, kad sumažindama baudas Komisija turi vienodai vertinti įmones, kurios jai tuo pačiu procedūros etapu ir identiškomis sąlygomis pateikia panašią informaciją apie faktines aplinkybes, kuriomis jos yra kaltinamos. Vien tai, jog viena iš šių įmonių pripažino faktines aplinkybes, kuriomis ji yra kaltinama, atsakydama pirmoji į Komisijos jai pateiktus klausimus tame pačiame procedūros etape, negali būti objektyvi jos skirtingo vertinimo priežastis.

Vis dėlto tai taikytina tik bendradarbiaujant įmonėms, kurios nepatenka į pranešimo dėl bendradarbiavimo B ir C skyrių taikymo sritį.

Iš tikrųjų, priešingai nei minėti skyriai, D skyrius nenumato skirtingo įmonių vertinimo atsižvelgiant į jų bendradarbiavimo su Komisija eiliškumą.

(žr. 338–339, 341 punktus)

14. Pranešime apie kaltinimus reikia pakankamai aiškiai, nors ir glaustai, nurodyti visus kaltinimus, kad suinteresuotieji asmenys žinotų, kuo juos kaltina Komisija. Tik šiomis sąlygomis pranešimas apie kaltinimus gali atlikti Bendrijos reglamentuose nustatytą savo funkciją, t. y. pateikti įmonėms ir įmonių susivienijimams visą reikalingą informaciją, kad jos galėtų pasinaudoti savo teise į gynybą prieš Komisijai priimant galutinį sprendimą.

Komisija laikosi savo pareigos paisyti įmonių teisės būti išklausytoms, jei ji savo pranešime apie kaltinimus aiškiai nurodo, kad spręs klausimą, ar atitinkamoms įmonėms turi būti skirtos baudos, ir nurodo baudos skyrimui galinčias daryti įtaką pagrindines faktines ir teisines aplinkybes, pavyzdžiui, įtariamo pažeidimo sunkumą ir trukmę bei tai, ar pažeidimas buvo padarytas „tyčia, ar dėl neatsargumo“. Tai padariusi, ji joms suteikia būtinus pagrindus gynybai ne tik dėl paties pažeidimo konstatavimo, bet ir dėl baudos skyrimo.

Iš to darytina išvada, kad, nustatant baudų dydį, atitinkamų įmonių teises į gynybą Komisijoje užtikrina galimybė pateikti pastabas dėl pažeidimo trukmės, sunkumo ir antikonkurencinio pažeidimo pobūdžio numatomumo.

(žr. 359, 361–362 punktus)

15. Jeigu įmonės nurodytų pagrindų dėl Komisijos sprendimo jai paskirti baudą už Bendrijos konkurencijos normų pažeidimą neteisėtumo nagrinėjimas neatskleidžia neteisėtumo, Pirmosios instancijos teismas neturi sumažinti minėtos baudos, naudodamasis savo neribota kompetencija.

(žr. 382 punktą)

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS

2006 m. rugsėjo 27 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Natrio gliukonatas – EB 81 straipsnis – Bauda – Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis – Baudų nustatymo metodo gairės – Pranešimas dėl bendradarbiavimo – Proporcingumo principas – Vienodas požiūris – Negaliojimas atgal – Pareiga motyvuoti – Teisė į gynybą“

Byloje T‑329/01

Archer Daniels Midland Co., įsteigta Decatur, Ilinojaus valstijoje (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujama advokato C. O. Lenz, solicitors L. Martin Alegi, M. Garcia ir E. Batchelor,

ieškovė,

prieš

Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą A. Whelan, A. Bouquet ir W. Wils,

atsakovę,

dėl pagrindinio prašymo panaikinti 2001 m. spalio 2 d. Komisijos sprendimo C(2001) 2931 galutinis dėl EB sutarties 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (COMP/E-1/36.756 – Natrio gliukonatas) 1 straipsnį tiek, kiek jis susijęs su ieškove, arba bent tiek, kiek jame nurodoma, jog ji dalyvavo pažeidime nuo 1994 m. spalio 4 d., ir šio sprendimo 3 straipsnį, kiek jis susijęs su ieškove, bei dėl subsidiaraus prašymo panaikinti ar sumažinti šiuo sprendimu ieškovei paskirtą baudą

EUROPOS BENDRIJŲ

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (trečioji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas J. Azizi, teisėjai M. Jaeger ir F. Dehousse,

posėdžio sekretorius I. Natsinas, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. vasario 18 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Faktinės bylos aplinkybės

1 Bendrovė Archer Daniels Midland Co. (toliau – ADM), yra įmonių grupės, veikiančios grūdų ir aliejinių augalų sėklų perdirbimo sektoriuje, patronuojanti bendrovė. Nuo 1990 m. ji pradėjo veikti natrio gliukonato rinkoje.

2 Natrio gliukonatas yra kompleksonų – produktų, kurie pramoniniuose procesuose padaro metalo jonus neaktyvius, – sudėtinė dalis. Minėti procesai apima pramoninį plovimą (butelių ir indų plovimas), paviršių apdirbimą (antikorozinis apdirbimas, nuriebinimas, aliuminio ėsdinimas) ir vandens apdirbimą. Kompleksonai taip pat naudojami maisto, kosmetikos, farmacijos, popieriaus, betono ir kitose pramonės šakose. Natrio gliukonatas parduodamas visame pasaulyje, o konkurentai veikia pasaulinėse rinkose.

3 1995 m. bendras natrio gliukonato pardavimas pasaulyje siekė apie 58,7 mln. eurų, o Europos ekonominėje erdvėje (EEE) – apie 19,6 mln. eurų. Faktinių aplinkybių metu beveik visa pasaulinė natrio gliukonato gamyba buvo sutelkta penkių įmonių ? Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd (toliau – Fujisawa), Jungbunzlauer AG (toliau – Jungbunzlauer), Roquette Frères SA (toliau – Roquette), Glucona vof (toliau – Glucona), įmonės, kuri iki 1995 m. gruodžio mėn. buvo kontroliuojama bendrai Akzo Chemie BV, Akzo Nobel NV (toliau – Akzo) priklausančios antrinės įmonės, ir Coöperatieve Verkoop- en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA (toliau – Avebe), ir ADM ? rankose.

4 1997 m. kovo mėn. JAV Teisingumo ministerija pranešė Komisijai, kad, atlikus tyrimą lizino ir citrinos rūgšties rinkoje, buvo pradėtas tyrimas ir natrio gliukonato rinkoje. 1997 m. spalio ir gruodžio mėn. bei 1998 m. vasario mėn. Komisija buvo informuota, kad Akzo, Avebe, Glucona, Roquette ir Fujisawa prisipažino dalyvavusios kartelyje dėl natrio gliukonato kainų nustatymo ir šio produkto pardavimo apimties pasidalijimo JAV ir kitose rinkose. Sudarius sutartį su JAV Teisingumo ministerija, šioms įmonėms bei ADM JAV valdžios institucijos paskyrė baudas. ADM už dalyvavimą kartelyje natrio gliukonato rinkoje paskirta bauda buvo įskaičiuota į bendrą 100 mln. JAV dolerių (USD) baudą, kuri šiai įmonei buvo paskirta nagrinėjant lizino ir citrinos rūgšties bylas.

5 1998 m. vasario 18 d. Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL 13, 1962, p. 204), 11 straipsniu, pagrindiniams natrio gliukonato gamintojams, importuotojams ir pirkėjams Europoje išsiuntė prašymus pateikti informaciją. ADM toks prašymas nebuvo išsiųstas.

6 Atsakydama į prašymą pateikti informaciją Fujisawa susisiekė su Komisija ir nurodė, jog ji atliekant minėtą tyrimą bendradarbiavo su JAV valdžios institucijomis ir kad yra pasirengusi bendradarbiauti ir su Komisija pagal 1996 m. liepos 18 d. Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių bylose (OL C 207, 1996, p. 4, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo). Po 1998 m. balandžio 1 d. susitikimo su Komisija 1998 m. gegužės 12 d. Fujisawa pateikė rašytinį pareiškimą ir tam tikrus dokumentus, tarp kurių buvo kartelio istorijos santrauka.

7 1998 m. rugsėjo 16 ir 17 d. Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalimi, atliko tyrimus Avebe, Glucona, Jungbunzlauer ir Roquette patalpose.

8 1998 m. lapkričio 10 d. Komisija ADM išsiuntė prašymą pateikti informaciją. 1998 m. lapkričio 26 d. ADM pranešė apie savo ketinimą bendradarbiauti su Komisija. Per 1998 m. gruodžio 11 d. susitikimą ADM pateikė „pirmą bendradarbiavimo įnašą“. Įmonės pareiškimas ir su byla susiję dokumentai Komisijai buvo pateikti 1999 m. sausio 21 dieną.

9 1999 m. kovo 2 d. Komisija Glucona, Roquette ir Jungbunzlauer išsiuntė prašymus pateikti detalią informaciją. 1999 m. balandžio 14 d., 19 d. ir 20 d. laiškais šios įmonės išreiškė savo norą bendradarbiauti su Komisija ir pastarajai pateikė tam tikros informacijos apie kartelį. 1999 m. spalio 25 d. Komisija ADM, Fujisawa, Glucona, Roquette ir Jungbunzlauer paprašė pateikti papildomos informacijos.

10 2000 m. gegužės 17 d., remdamasi jai pateikta informacija, Komisija ADM ir kitoms suinteresuotoms įmonėms išsiuntė pranešimą apie kaltinimus dėl EB 81 straipsnio 1 dalies ir Europos ekonominės erdvės susitarimo (toliau – EEE susitarimas) 53 straipsnio 1 dalies pažeidimo. ADM ir kitos suinteresuotos įmonės, atsakydamos į Komisijos nurodytus kaltinimus, pateikė savo rašytines pastabas. Nė viena iš šių įmonių neprašė surengti posėdžio nei ginčijo pranešime apie kaltinimus nurodytų faktų teisingumą.

11 2001 m. gegužės 11 d. Komisija ADM ir kitoms suinteresuotoms įmonėms išsiuntė prašymus pateikti papildomos informacijos.

12 2001 m. spalio 2 d. Komisija priėmė sprendimą C(2001)2931 galutinis dėl EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (COMP/E-1/36.756 – Natrio gliukonatas) (toliau – ginčijamas sprendimas). Apie sprendimą ADM buvo pranešta 2001 m. spalio 12 d. laišku.

13 Ginčijamame sprendime, be kitų, yra šios nuostatos:

„1 straipsnis

(Akzo), (ADM), (Avebe), (Fujisawa), (Jungbunzlauer) ir (Roquette) nuo 1994 m. sausio 1 d. dalyvaudamos susitarime ir (arba) nuolatiniuose suderintuose veiksmuose natrio gliukonato sektoriuje, pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį.

Pažeidimas truko:

– (Akzo), (Avebe), (Fujisawa) ir (Roquette) atveju nuo 1987 m. vasario mėn. iki 1995 m. birželio mėnesio,

– (Jungbunzlauer) atveju nuo 1988 m. gegužės mėn. iki 1995 m. birželio mėnesio,

– (ADM) atveju nuo 1991 m. birželio mėn. iki 1995 m. birželio mėnesio.

<...>

3 straipsnis

Už 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą skiriamos tokios baudos:

a) (Akzo) 9 mln. eurų

b) (ADM) 10,13 mln. eurų

c) (Avebe) 3,6 mln. eurų

d) (Fujisawa) 3,6 mln. eurų

e) (Jungbunzlauer) 20,4 mln. eurų

f) (Roquette) 10,8 mln. eurų

<...>“

14 Baudos dydžiui apskaičiuoti Komisija taikė metodiką, pateiktą Baudų nustatymo, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi, metodo gairėse (OL C 9, 1998, p. 3, toliau – gairės), ir pranešimą apie bendradarbiavimą.

15 Pirmiausia Komisija, atsižvelgdama į pažeidimo sunkumą ir trukmę, nustatė pagrindinį baudos dydį.

16 Šiomis aplinkybėmis dėl pažeidimo sunkumo Komisija pirmiausia nusprendė, kad suinteresuotos įmonės padarė labai sunkų pažeidimą atsižvelgiant į jo pobūdį, konkrečią įtaką natrio gliukonato rinkai EEE ir susijusios geografinės rinkos dydį (ginčijamo sprendimo 371 konstatuojamoji dalis).

17 Komisija taip pat nusprendė, kad reikia atsižvelgti į realų ekonominį pajėgumą daryti žalą konkurencijai ir nustatyti tokią baudą, kuri garantuotų didelį atgrasantį efektą. Todėl remdamasi suinteresuotų įmonių 1995 m. (paskutinių pažeidimo metų) natrio gliukonato pardavimo pasauline apyvarta, kurią minėtos įmonės nurodė atsakydamos į Komisijos prašymus pateikti informaciją, pagal kurią Komisija apskaičiavo atitinkamas šių įmonių rinkos dalis, Komisija suskirstė šias įmones į dvi kategorijas. Pirmajai kategorijai ji priskyrė įmones, kurios, pagal jos turimus duomenis, turėjo didesnes nei 20 % pasaulinės natrio gliukonato rinkos dalis, t. y. Fujisawa (35,54 %), Jungbunzlauer (24,75 %) ir Roquette (20,96 %). Šioms įmonėms Komisija nustatė 10 mln. eurų pradinį baudos dydį. Antrajai kategorijai ji priskyrė įmones, kurios, pagal jos turimus duomenis, turėjo mažesnes nei 10 % pasaulinės natrio gliukonato rinkos dalis, t. y. Glucona (apie 9,5 %) ir ADM (9,35 %). Šioms įmonėms Komisija nustatė 5 mln. eurų pradinį baudos dydį, t. y. Akzo ir Avebe, kurios bendrai valdė Glucona, – po 2,5 mln. eurų kiekvienai (ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamoji dalis).

18 Be to, norėdama užtikrinti didelį atgrasantį efektą ir atsižvelgdama į tai, kad didelės įmonės turi teisinių bei ekonominių žinių ir infrastruktūrą, kurios leidžia geriau suprasti jų pažeidimo pobūdį ir su tuo susijusias pasekmes konkurencijos teisės požiūriu, Komisija pakoregavo šį pradinį dydį. Todėl, atsižvelgdama į suinteresuotų įmonių dydį ir bendrus išteklius, Komisija ADM ir Akzo nustatytam pradiniam baudos dydžiui pritaikė 2,5 dauginimo koeficientą ir padidino šį pradinį dydį iki 12,5 mln. eurų ADM atveju ir iki 6,25 mln. eurų Akzo atveju (ginčijamo sprendimo 388 konstatuojamoji dalis).

19 Be to, dėl kiekvienos įmonės padaryto pažeidimo trukmės pradinis baudos dydis buvo padidintas 10 % už kiekvienus metus, t. y. 80 % Fujisawa, Akzo, Avebe ir Roquette, 70 % Jungbunzlauer ir 35 % ADM (ginčijamo sprendimo 389–392 konstatuojamosios dalys).

20 Tokiu būdu Komisija ADM nustatė 16,88 mln. eurų pagrindinį baudos dydį. Akzo, Avebe, Fujisawa, Jungbunzlauer ir Roquette buvo nustatyti atitinkamai 11,25, 4,5, 18, 17 ir 18 mln. pagrindiniai baudų dydžiai (ginčijamo sprendimo 396 konstatuojamoji dalis).

21 Antra, dėl sunkinančių aplinkybių Jungbunzlauer paskirtas pagrindinis baudos dydis buvo padidintas 50 % dėl to, kad ši įmonė buvo kartelio iniciatorė (ginčijamo sprendimo 403 konstatuojamoji dalis).

22 Trečia, Komisija išnagrinėjo ir atmetė tam tikrų įmonių, tarp kurių buvo ir ADM, argumentus, jog šioms įmonėms turėjo būti pripažintos lengvinančios aplinkybės (ginčijamo sprendimo 404–410 konstatuojamosios dalys).

23 Ketvirta, remdamasi pranešimo dėl bendradarbiavimo B punktu Komisija „labai žymiai sumažino“ (t. y. 80 %) Fujisawa skirtinos baudos, jei pastaroji įmonė nebūtų bendradarbiavusi, dydį. Be to, Komisija nusprendė, kad ADM neatitiko to pranešimo C punkte numatytų sąlygų, kurios leistų „žymiai sumažinti“ jos baudos dydį. Galiausiai, remdamasi šio pranešimo D punktu, Komisija „gerokai sumažino“ (t. y. 40 %) ADM ir Roquette baudas ir 20 % Akzo, Avebe ir Jungbunzlauer baudas (ginčijamo sprendimo 418, 423, 426 ir 427 konstatuojamosios dalys).

Procesas ir šalių reikalavimai

24 Ši byla buvo pradėta ADM ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2001 m. gruodžio 21 dieną.

25 Remdamasis teisėjo pranešėjo posėdžio pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones, numatytas Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 straipsnyje, raštu šalims pateikė klausimus, į kuriuos jos atsakė per nustatytą terminą.

26 Per 2004 m. vasario 18 d. posėdį buvo išklausyti šalių žodiniai pasisakymai.

27 2006 m. liepos 21 d. laišku ADM Pirmosios instancijos teismo paprašė atsižvelgti į naują ieškinio pagrindą, pagrįstą pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairėmis (OL C 210, p. 2; toliau ? 2006 m. gairės), nes gairės yra teisinės arba faktinės aplinkybės, kurios tapo žinomos vykstant procesui Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies prasme. Atsižvelgdamas į bendrąjį gero teisingumo administravimo principą, Pirmosios instancijos teismas, nepradėdamas iš naujo proceso, pasiūlė Komisijai pareikšti nuomonę dėl ADM prašymo. 2006 m. rugpjūčio 11 d. laišku Komisija pranešė, kad, jos nuomone, ADM prašymo tenkinti nereikia.

28 ADM Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį tiek, kiek jis yra su ja susijęs arba bent jau tiek, kiek jame nurodyta, kad ji dalyvavo pažeidime po 1994 m. spalio 4 dienos,

– panaikinti ginčijamo sprendimo straipsnį, kiek jis yra su ja susijęs,

– subsidiariai panaikinti arba gerokai sumažinti jai paskirtos baudos dydį,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

29 Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ADM bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

30 ADM nurodyti ieškinio pagrindai, kurie visi kalba apie jai paskirtos baudos dydžio nustatymą, pirmiausia yra susiję su gairių taikymu šioje byloje, antra, pažeidimo sunkumu, trečia, pažeidimo trukme, ketvirta, lengvinančių aplinkybių buvimu, penkta, jos bendradarbiavimu vykstant administracinei procedūrai ir, šešta, teisės į gynybą laikymusi.

A – Dėl gairių taikytinumo

1. Dėl teisinio saugumo ir baudų netaikymo atgal principo pažeidimo

a) Šalių argumentai

31 ADM tvirtina, kad gairėse nustatytas baudų apskaičiavimo metodas visiškai skiriasi nuo ankstesnės Komisijos praktikos šioje srityje, kaip tai, beje, pripažįsta ir pati Komisija ginčijamame sprendime (395 konstatuojamoji dalis), pagal kurią baudos dydis buvo nustatomas remiantis baziniu dydžiu, kurį sudarydavo tam tikras procentinis pardavimo atitinkamoje Bendrijos rinkoje dydis. Gairės, priešingai, nustato fiksuotą baudos dydį, pavyzdžiui, 20 mln. eurų labai sunkaus pažeidimo atveju, neatsižvelgiant į atitinkamo produkto pardavimo apimtį.

32 ADM pastebi, kad šioje byloje nagrinėjamu laikotarpiu (nuo 1991 m. iki 1994 m. arba nuo 1991 m. iki 1995 m.) Komisija, remdamasi minėta nusistovėjusia praktika, skirdavo baudas, kurių dydis iš esmės būdavo nuo 2 iki 9 % nagrinėjamo produkto pardavimo apyvartos Bendrijos rinkoje. Tačiau taikant naują gairėse įtvirtintą politiką baudos tapo nuo 43 iki 153 kartų didesnės už tas, kurios būtų skiriamos remiantis ankstesne praktika.

33 ADM pripažįsta, kad Komisija turi diskreciją didinti baudas, kai politika konkurencijos teisės srityje reikalauja, kad būtų paskirtos didesnį atgrasantį poveikį turinčios baudos. Vis dėlto nustatydama nuo 43 iki 153 kartų didesnę baudą nei ta, kuri būtų buvusi nustatyta remiantis ankstesne praktika, Komisija akivaizdžiai peržengė šios diskrecijos ribas. Priešingai nei tvirtina Komisija, šią išvadą patvirtina 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Lögstör Rör prieš Komisiją (T‑16/99, Rink. p. II‑1633, 237 punktas). Pirmiausia ji pabrėžia, kad šiame sprendime Pirmosios instancijos teismas pripažino Komisijos teisę padidinti baudas, neperžengiant Reglamente Nr. 17 nustatytų ribų, su sąlyga, jei tai būtina, užtikrinti Bendrijos konkurencijos politikos įgyvendinimą. Tačiau nei sprendime, nei savo raštuose Komisija nepateikė paaiškinimo nei įrodymų, kad šios politikos įgyvendinimui būtina paskirti nuo 43 iki 153 kartų didesnę baudą nei ta, kuri būtų nustatyta pagal ankstesnę praktiką. Antra, ji pastebi, kad byloje, kurioje buvo priimtas minėtas sprendimas, bei visose kitose bylose, susijusiose su šiluminiais vamzdžiais, išskyrus ABB bendrovės bylą, Komisija paskyrė panašaus dydžio baudas kaip ir tos, kurios dažniausiai būdavo nustatomos taikant ankstesnę Komisijos praktiką. Iš tikrųjų ji nurodo, kad tame kartelyje dalyvavusioms įmonėms buvo paskirtos baudos, sudarančios tik nuo 3 % iki 14 % su karteliu susijusio pardavimo, ir net ABB buvo paskirta bauda, atitinkanti 44 % jos su karteliu susijusios apyvartos.

34 ADM tvirtina, kad suinteresuotos įmonės turi turėti galimybę veikti iš anksto numatomomis sąlygomis. Kaip aiškina ir pačios gairės (1 pastraipa), nustatydama baudas Komisija privalo laikytis nuoseklios ir nediskriminuojančios politikos. ADM mano, kad teisinio saugumo nebuvimas nustatant baudas prieštarauja baudos atgrasančio efekto realaus įgyvendinimo idėjai. Tam, kad individualus baudos atgrasantis efektas būtų realus, būtina, kad įmonės iš anksto žinotų taikomas sankcijas. Ji nurodo, kad bendra amnestija arba efektyvi atleidimo nuo bausmės politika reikalauja, jog sankcijos, taikomos bendradarbiavimo atsisakymo atveju, būtų aiškiai iš anksto apibrėžtos. Taip pat yra neprotinga išlaikyti nuolatinį netikrumą dėl baudų, kurios gali būti paskirtos pažeidus konkurencijos normas, dydžio, ypač atsižvelgiant į didelį laiko tarpą, būtiną užbaigti tokių pažeidimų tyrimus. Todėl teisinio saugumo principas reikalauja, kad Komisijos veiksmus apskaičiuojant baudą pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį būtų įmanoma pakankamai užtikrintai numatyti.

35 ADM priduria, kad iš JAV Sentencing Commission gairių (1B1.11(b) (1) punkto, toliau – JAV gairės) ir iš Federalinio apeliacinio teismo praktikos (sprendimas United States v. Kimler, 167 F. 3d 889 (5th Circ. 1999)) matyti, kad naujų gairių, reglamentuojančių baudas, taikymas atgal yra draudžiamas pagal JAV Konstitucijos ex post facto taisyklę, kai dėl tokio taikymo paskiriama sunkesnė bausmė už tą, kuri buvo numatyta pažeidimo padarymo metu.

36 Todėl ADM mano, kad naujos politikos, numatytos gairėse, retroaktyvus taikymas pažeidimui, kuris, kaip šiuo atveju, buvo padarytas prieš gairių paskelbimą ir dėl kurių taikymo ADM buvo paskirta žymiai didesnė bauda už tą, kuri būtų buvusi paskirta taikant ankstesnę praktiką, ir kai šis padidinimas nėra būtinas politikos konkurencijos teisės srityje laikymuisi užtikrinti, pažeidžia teisinio saugumo principą ir yra neteisėtas.

37 Komisija prašo atmesti šį ieškinio pagrindą.

b) Pirmosios instancijos teismo vertinimas

38 Pirmiausia Pirmosios instancijos teismas primena, kad 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (EŽTK) 7 straipsnyje kaip pagrindinė teisė įtvirtintas baudžiamųjų įstatymų negaliojimo atgal principas yra bendras Bendrijos teisės principas, kurio turi būti laikomasi skiriant baudas už konkurencijos normų pažeidimą ir kuris reikalauja, kad skirtos sankcijos atitiktų sankcijas, kurios buvo numatytos pažeidimo padarymo metu (2005 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 202 punktas; 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo LR AF 1998 prieš Komisiją, T‑23/99, Rink. p. II‑1705, 218–221 punktai ir 2003 m. liepos 9 d. Sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją, T‑224/00, Rink. p. II‑2597, 39 punktas).

39 Pirmosios instancijos teismas mano, kad gairių, galinčių pakeisti bendrą Komisijos konkurencijos politiką skiriant baudas priėmimas, iš esmės gali patekti į negaliojimo atgal principo taikymo sritį.

40 Viena vertus, gairės gali turėti teisinių pasekmių. Šias teisines pasekmes lemia ne gairių norminis pobūdis, o tai, kad jas priėmė ir paskelbė Komisija. Gairių priėmimas ir paskelbimas lemia, kad Komisija pati apriboja savo diskreciją, ir ji negali nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju ji gali būti apkaltinta bendrųjų teisės principų, pavyzdžiui, vienodo požiūrio, teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo, pažeidimu (žr. šiuo klausimu 38 punkte minėto sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 209–212 punktus).

41 Kita vertus, kadangi gairės yra konkurencijos politikos instrumentas, jos patenka į negaliojimo atgal principo taikymo sritį, kaip tai matyti iš naujo pažeidimą konstatuojančios normos teisminio aiškinimo, remiantis Europos žmogaus teisių teismo (EŽTT) praktika dėl EŽTK 7 straipsnio 1 dalies (žr., pavyzdžiui, 1995 m. lapkričio 22 d. EŽTT sprendimo S. W. ir C. R. prieš Jungtinę Karalystę, A serija, Nr. 335-B ir 335-C, § 34–36 ir § 32–34; 1996 m. lapkričio 15 d. Sprendimo Cantoni prieš Prancūziją, Europos žmogaus teisių teismo sprendimų rinkinys, 1996-V, § 29–32 ir 2000 m. birželio 22 d. Sprendimo Coëme ir kt. prieš Belgiją, Europos žmogaus teisių teismo sprendimų rinkinys, 2000-VII, § 145), pagal kurį ši nuostata draudžia taikyti atgal naują pažeidimą konstatuojančios normos išaiškinimą. Pagal nurodytą teismo praktiką, tokia situacija pirmiausia susiklosto tuomet, kai kalbama apie teisminį aiškinimą, kurio rezultato nebuvo galima protingai numatyti pažeidimo padarymo metu, visų pirma atsižvelgiant į tuo metu teismų praktikoje pateikiamą nagrinėjamos teisės nuostatos išaiškinimą. Vis dėlto reikia pažymėti, kad iš šios EŽTT praktikos išplaukia, jog „numatomumo“ sąvoka daugiausia priklauso nuo nagrinėjamos nuostatos teksto, nuo ja reglamentuojamos srities bei adresatų skaičiaus ir statuso. Įstatymas ir toliau išlieka numatomas, net jei suinteresuotasis asmuo turi naudotis specialisto patarimais, siekdamas susiklosčiusiomis aplinkybėmis tinkamai įvertinti tam tikro akto pasekmes. Remiantis minėtu sprendimu Cantoni prieš Prancūziją (§ 35) tai visų pirma pasakytina apie verslininkus, įpratusius vykdant veiklą elgtis labai apdairiai. Todėl iš jų galima tikėtis, kad jie ypač rūpestingai vertina savo veiklos riziką (38 punkte minėtos sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 215–223 punktai).

42 Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia patikrinti, ar pakeitimai, susiję su gairių priėmimu, buvo protingai numatomi tuo metu, kai buvo padaryti atitinkami pažeidimai.

43 Šiuo atžvilgiu konstatuotina, jog principinė gairių naujovė yra ta, kad apskaičiuojant pagrindinį baudos dydį atskaitos tašku laikomos sumos, patenkančios į tam tikrą gairėse tam numatytą skalę, o ši skalė atitinka skirtingą pažeidimų sunkumą, tačiau pati savaime nėra susijusi su atitinkama apyvarta. Taigi šis metodas iš esmės paremtas santykine ir lanksčia baudų tarifikacija (38 punkte minėto sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 225 punktas).

44 Taip pat reikia priminti, kad aplinkybė, jog Komisija anksčiau už tam tikro pobūdžio pažeidimus skirdavo tam tikro dydžio baudas, nekliudo jai Reglamento Nr. 17 nustatytose ribose padidinti baudų lygį, jei to reikia Bendrijos konkurencijos politikos įgyvendinimui užtikrinti, ir kad veiksmingas Bendrijos konkurencijos normų taikymas veikiau reikalauja, kad Komisija galėtų bet kuriuo metu pritaikyti baudų lygį šios politikos poreikiams (žr. šiuo klausimu 38 punkte minėto sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 227 punktą, 1983 m. birželio 7 d. Sprendimo Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją, 100/80–103/80, Rink. p. 1825, 109 punktą ir 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo Aristrain prieš Komisiją, C‑196/99 P, Rink. p. I‑11005, 81 punktą; 1992 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Solvay prieš Komisiją, T‑12/89, Rink. p. II‑907, 309 punktą ir 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo Europa Carton prieš Komisiją, T‑304/94, Rink. p. II‑869, 89 punktą; 38 punkte minėto sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją 56 punktą).

45 Tai taip pat reiškia, kad įmonės, dėl kurių buvo pradėta administracinė procedūra, kurioje gali būti paskirtos baudos, negali turėti teisėtų lūkesčių, jog Komisija neviršys anksčiau skiriamų baudų lygio arba taikys tą patį baudų apskaičiavimo metodą (38 punkte minėto sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 228 punktas).

46 Dėl to šios įmonės privalo turėti omenyje, kad Komisija bet kuriuo atveju gali nuspręsti pakelti baudų lygį, palyginus su anksčiau taikytomis baudomis. Tai pasakytina ne tik apie atvejus, kai Komisija pakelia baudų lygį skirdama baudas individualiais sprendimais, bet ir kai baudos padidinamos konkrečiais atvejais, taikant tokias visuotines elgesio taisykles kaip gairės (38 punkte minėto sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 229 ir 230 punktai).

47 Nedarant įtakos šio sprendimo 99 ir kituose punktuose pateiktiems vertinimams, ADM iš esmės neteisingai tvirtina, kad Komisijos skiriamos baudos padidinimas kartelio atveju yra akivaizdžiai neproporcingas konkurencijos politikos įgyvendinimo užtikrinimo tikslui.

48 ADM nurodyta aplinkybė, – net manant, kad ji yra nustatyta, – jog dėl naujos praktikos taikymo buvo skirtos nuo 43 iki 153 kartų didesnės baudos už tas, kurios būtų buvusios skirtos remiantis ankstesne praktika, taip pat negali lemti negaliojimo atgal principo pažeidimo. Iš tikrųjų atsižvelgiant į šio sprendimo 41 punkte minėtą teismų praktiką ADM galėjo protingai numatyti, kad Komisija, įgyvendindama naują konkurencijos politiką, bet kuriuo metu gali peržiūrėti bendrą baudų lygį. Taigi ADM turėjo protingai numatyti tokį padidinimą –manant, kad toks padidinimas egzistuoja, – tuo metu, kai buvo padaryti nagrinėjami pažeidimai.

49 Galiausiai dėl to, kad ADM tvirtina, jog norint užtikrinti baudų atgrasantį efektą, reikia, kad įmonės iš anksto žinotų baudų, kurios joms gali būti paskirtos pažeidus Bendrijos konkurencijos normas, lygį, pakanka pažymėti, kad baudų atgrasantis efektas visiškai nereiškia, jog įmonės iš anksto turi žinoti tikslų baudų, kurios joms gali būti paskirtos už tam tikrą antikonkurencinį elgesį, dydį.

50 Todėl ieškinio pagrindas, pagrįstas teisinio saugumo ir bausmių negaliojimo atgal principų pažeidimu, turi būti atmestas.

2. Dėl vienodo požiūrio principo pažeidimo

a) Šalių argumentai

51 ADM tvirtina, kad taikant gaires yra pažeidžiamas vienodo požiūrio principas, nes dėl to konkurencijos teisę pažeidusios įmonės diferencijuojamos ne pagal pažeidimo padarymo datą, o pagal Komisijos vienašališkai priimto sprendimo datą. ADM kaip pavyzdį nurodo, kad 1997 m. gegužės 14 d. Komisijos sprendime 97/624/EB dėl EB sutarties (82) straipsnio taikymo procedūros (IV/34.621, 35.059/F-3 – Irish Sugar plc) (OL L 258, p. 1) ir 1994 m. kovo 29 d. Komisijos sprendime 94/210/EB dėl EB sutarties (81) ir (82) straipsnių taikymo procedūros (IV/33.941 – HOV-SVZ/MCN) (OL L 104, p. 34) nurodytoms įmonėms buvo paskirtos baudos, kurios sudarė atitinkamai tik 6,8 ir 5 % pardavimo atitinkamoje rinkoje sumos, nors tie pažeidimai buvo padaryti tuo pačiu metu kaip ir pažeidimai, susiję su natrio gliukonato karteliu.

52 Komisija prašo atmesti šį ieškinio pagrindą.

b) Pirmosios instancijos teismo vertinimas

53 Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad gairėse nustatyto metodo taikymas apskaičiuojant baudos dydį nediskriminuoja įmonių, kurios konkurencijos normas pažeidė tuo pačiu metu, tačiau dėl pažeidimo atskleidimo datos ar dėl su jomis susijusios administracinės procedūros eigos buvo nubaustos prieš gairių priėmimą ir paskelbimą (žr. šiuo klausimu 38 punkte minėto sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją 69–73 punktus; 2001 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tate & Lyle ir kt. prieš Komisiją, T‑202/98, T‑204/98 ir T‑207/98, Rink. p. II‑2035, 118 ir 119 punktus).

54 Todėl dėl šio sprendimo 52 punkte minėtuose sprendimuose nurodytų priežasčių reikia taip pat atmesti ir ieškinio pagrindą, pagrįstą vienodo požiūrio principo pažeidimu.

B – Dėl pažeidimo sunkumo

1. Įžanga

55 ADM tvirtina, kad apskaičiuodama baudos dydį Komisija neteisingai įvertino pažeidimo sunkumą. Šiuo klausimu nurodyti ieškinio pagrindai pagrįsti pirmiausia neatsižvelgimu ar nepakankamu atsižvelgimu į nagrinėjamo produkto pardavimo apyvartą, antra, neatsižvelgimu ar nepakankamu atsižvelgimu į nedidelį natrio gliukonato rinkos dydį, trečia, atsižvelgimu du kartus į baudos atgrasančio efekto užtikrinimo būtinybę, ketvirta, padidinimo koeficiento taikymu pradiniam baudos dydžiui ir, penkta, konkrečia kartelio įtaka rinkai.

56 Prieš nusprendžiant dėl nurodytų ieškinio pagrindų pagrįstumo reikia trumpai paaiškinti metodą, kuriuo šioje byloje rėmėsi Komisija vertindama ir atsižvelgdama į pažeidimo sunkumą ir kuris yra aprašytas ginčijamo sprendimo konstatuojamoje dalyje.

57 Iš ginčijamo sprendimo matyti, jog vertindama pažeidimo sunkumą Komisija pirmiausia nusprendė, kad suinteresuotos įmonės padarė labai sunkų pažeidimą, atsižvelgiant į jo pobūdį, konkrečią įtaką natrio gliukonato rinkai EEE ir atitinkamos geografinės rinkos, apimančios visą EEE, dydį (ginčijamo sprendimo 334–371 konstatuojamosios dalys).

58 Toliau Komisija nusprendė, kad suinteresuotoms įmonėms reikia taikyti „skirtingas baudas, kad būtų atsižvelgta į kiekvienos efektyvų ekonominį pajėgumą padaryti didelę žalą konkurencijai <...> ir nustatyti tokį baudos dydį, kuris turėtų didelį atgrasantį poveikį“. Tokiomis sąlygomis Komisija nurodė, kad ji atsižvelgs į konkrečią kiekvienos įmonės svarbą ir atitinkamai realų jos neteisėto elgesio poveikį konkurencijai (ginčijamo sprendimo 378 ir 379 konstatuojamosios dalys).

59 Vertindama šiuos elementus Komisija nusprendė remtis suinteresuotų įmonių natrio gliukonato pasauline pardavimo apyvarta per paskutiniuosius pažeidimo metus, t. y. 1995 metus. Tada Komisija nusprendė, kad „(kadangi natrio gliukonato) rinka yra pasaulinė, ši apyvarta yra geriausias galimas pažeidime dalyvaujančių įmonių galimybių daryti didelę žalą kitiems bendrojoje ir (arba) EEE rinkoje veikiantiems ūkio subjektams, rodiklis“ (ginčijamo sprendimo 381 konstatuojamoji dalis). Komisija pridūrė, kad, jos nuomone, šį metodo taikymą pagrindžia tai, kad kartelis buvo pasaulinis ir jo tikslas buvo pasidalinti rinką pasauliniu mastu ir išvengti konkurencijos tam tikrose EEE rinkos zonose. Be to, ji nusprendė, kad bet kurios kartelio dalyvės pasaulinė apyvarta leido suvokti jos įtaką viso kartelio veiksmingumui arba, priešingai, įtaką jo nestabilumui, jei ta dalyvė jame nedalyvautų (ginčijamo sprendimo 381 konstatuojamoji dalis).

60 Atsižvelgdama į tai Komisija nusprendė padalinti įmones į dvi kategorijas, iš kurių vieną sudarė „trys pagrindiniai natrio gliukonato gamintojai, (kurių) turimos pasaulinės rinkos dalys buvo didesnės nei 20 %“, o kitą ? įmonės, „kurių turimos pasaulinės natrio gliukonato rinkos dalys buvo žymiai mažesnės (mažiau nei 10 %)“ (ginčijamo sprendimo 382 konstatuojamoji dalis). Taip Komisija įmonėms, priklausančioms pirmai kategorijai, t. y. Fujisawa, Jungbunzlauer ir Roquette, kurių rinkos dalys buvo atitinkamai apie 36, 25 ir 21 %, nustatė 10 mln. eurų pradinį baudos dydį, o antrai kategorijai priklausančioms įmonėms, t. y. Glucona ir ADM, kurios kiekviena turėjo apie 9 % rinkos, nustatė 5 mln. eurų pradinį baudos dydį. Kadangi Glucona bendrai priklausė Akzo ir Avebe, Komisija kiekvienai iš šių bendrovių nustatė 2,5 mln. eurų pradinį baudos dydį (ginčijamo sprendimo 385 konstatuojamoji dalis).

61 Norėdama užtikrinti baudos didelį atgrasantį efektą ir atsižvelgdama į tai, kad didelės įmonės turi teisinių bei ekonominių žinių ir infrastruktūrą, kurios leidžia geriau įvertinti jų pažeidimo pobūdį ir su tuo susijusias pasekmes konkurencijos teisės požiūriu, Komisija pakoregavo šį pradinį dydį. Todėl, atsižvelgdama į susijusių įmonių dydį ir bendrus išteklius, Komisija ADM ir Akzo nustatytam pradiniam baudos dydžiui pritaikė 2,5 dauginimo koeficientą ir padidino šį pradinį dydį iki 12,5 mln. eurų ADM atveju ir iki 6,25 mln. eurų Akzo atveju (ginčijamo sprendimo 388 konstatuojamoji dalis).

2. Dėl neatsižvelgimo ar nepakankamo atsižvelgimo į nagrinėjamo produkto pardavimo apyvartą

a) Šalių argumentai

62 ADM priekaištauja Komisijai, kad ši, apskaičiuodama pradinį baudos dydį, neatsižvelgė ar nepakankamai atsižvelgė į nagrinėjamo produkto apyvartą.

63 Pirma, ADM tvirtina, kad iš Pirmosios instancijos teismo praktikos matyti, jog nagrinėjamo produkto apyvarta yra svarbus elementas apskaičiuojant baudas (1994 m. liepos 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Parker Pen prieš Komisiją, T‑77/92, Rink. p. II‑549, 92–95 punktai; 1996 m. spalio 8 d. Sprendimo Compagnie maritime belge transports ir kt. prieš Komisiją, T‑24/93–T‑26/93 ir T‑28/93, Rink. p. II‑1201, 233 punktas; 1997 m. spalio 21 d. Sprendimo Deutsche Bahn prieš Komisiją, T‑229/94, Rink. p. II‑1689, 127 punktas ir 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo SCA Holding prieš Komisiją, T‑327/94, Rink. p. II‑1373, 176 punktas).

64 ADM mano, kad atsižvelgimas į nagrinėjamo produkto apyvartą EEE yra tinkamas pagrindas įvertinti konkurencijos pažeidimus atitinkamo produkto rinkoje Bendrijoje bei santykinę dalyvių svarbą karteliui nagrinėjamų produktų atžvilgiu. Šią išvadą patvirtina Pirmosios instancijos teismo praktika (44 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Europa Carton prieš Komisiją 126 punktas ir 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo KNP BT prieš Komisiją, T‑309/94, Rink. p. II‑1007, 108 punktas, patvirtintas 2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimu, priimtu pagal apeliacinį skundą, KNP BT prieš Komisiją, C‑248/98 P, Rink. p. I‑9641).

65 Be to, ADM mano, kad 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas HFB ir kt. prieš Komisiją (T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 442 punktas) patvirtina, jog neproporcingas bendram įmonės dydžiui atsižvelgimas nustatant baudą yra neteisėtas.

66 ADM taip pat tvirtina, kad pastarųjų metų savo sprendimuose bylose, panašiose į šią bylą (1994 m. liepos 13 d. Komisijos sprendimas 94/601/EB dėl EB sutarties 85 straipsnio taikymo procedūros (IV/C/33.833 – Kartonas) (OL L 243, p. 1) ; 1994 m. lapkričio 30 d. Komisijos sprendimas 94/815/EB dėl EB sutarties 85 straipsnio taikymo procedūros (IV/33.126 ir 33.322 – Cementas) (OL L 343, p. 1); 1986 m. balandžio 23 d. Komisijos sprendimas 86/398/EEB dėl EEB sutarties 85 straipsnio taikymo procedūros (IV/31.149 – Polipropilenas) (OL L 230, p. 1); 1989 m. rugpjūčio 2 d. Komisijos sprendimas 89/515/EEB dėl EEB sutarties 85 straipsnio taikymo procedūros (IV/31.553 – Suvirinti tinkleliai) (OL L 260, p. 1) ir 1994 m. vasario 16 d. Komisijos sprendimas 94/215/EAPB dėl EAPB sutarties 65 straipsnio taikymo procedūros dėl Europos plieninių sijų gamintojų susitarimų ir suderintų veiksmų (OL L 116, p. 1)), Komisija rėmėsi nagrinėjamo produkto pardavimo kiekiu Bendrijos rinkoje, kaip, beje, ji tai pati pripažino ginčijamame sprendime (395 konstatuojamoji dalis). Ji nurodo, kad minėtuose sprendimuose remdamasi šiuo apskaičiavimo kriterijumi Komisija nustatė baudas, kurių dydis buvo nuo 2 iki 9 % nagrinėjamo produkto pardavimo apyvartos. ADM pabrėžia, kad jei Komisija būtų taikiusi šį apskaičiavimo kriterijų šioje byloje, jai būtų buvusi paskirta nuo 66 000 iki 236 000 eurų bauda. Tačiau, netaikydama šio apskaičiavimo kriterijaus, Komisija jai šioje byloje paskyrė baudas, kurios buvo nuo 43 iki 153 kartų didesnės už tas, kurios būtų buvusios paskirtos remiantis šiuo pagrindu.

67 ADM mano, kad toks Komisijos vertinimas sankcionuoja nedidelės vertės prekybos nišos produktą lygiai taip pat kaip ir kartelį dėl didelės vertės prekybos ekonomiškai svarbaus produkto. Ji mano, kad nė viename baudos apskaičiavimo etape Komisija pakankamai neatsižvelgė į jos ribotą natrio gliukonato apyvartą.

68 ADM priduria, kad net atsižvelgus į jos natrio gliukonato apyvartą per visą kartelio veikimo EEE laikotarpį, o ne per vienerius metus, Komisijos nustatyta bauda yra aiškiai neproporcinga. Iš tikrųjų ieškovės natrio gliukonato apyvarta EEE nuo 1991 m. birželio mėn. iki 1995 m. birželio mėn. (t. y. Komisijos nurodytu laikotarpiu) yra tik apie 7,83 mln. eurų, taigi bauda sudaro 216 % šios sumos. Nuo 1991 m. birželio mėn. iki 1994 m. spalio mėn., t. y. visą laikotarpį, kuriuo ADM tariamai dalyvavo kartelyje, jos natrio gliukonato apyvarta EEE buvo apie 5,96 mln. eurų, o bauda sudaro 283 % šios sumos. Kad ir koks būtų dalyvavimo kartelyje laikotarpis, bauda 200 % viršija bendrą pardavimo vertę laikotarpiu, kuriuo ADM dalyvavo kartelyje. Iš tikrųjų bauda, sudaranti 644 % metinio pardavimo, buvo nustatyta taikant Komisijos minėtą JAV valdžios institucijų karteliui, kuris truko 32 metus (o ne mažiau kaip ketverius metus), taikytą metodą.

69 Todėl ADM mano, kad Komisija ne tik nepaisė teismų praktikoje nustatytų principų, bet ir pažeidė proporcingumo principą.

70 Antra, ADM tvirtina, kad gairės nurodo, jog „svarbu atsižvelgti į pažeidėjų efektyvų ekonominį pajėgumą padaryti pastebimą žalą kitiems ūkio subjektams ir ypač vartotojams“, ir kad kartelių atveju jos taip pat numato galimą baudų padidinimą, siekiant įvertinti „(pažeidimus darančių įmonių) tikrąją (ekonominę) įtaką konkurencijai“.

71 Tačiau ADM mano, kad ekonominė įtaka tiek konkurencijai, tiek kitiems ūkio subjektams gali būti įvertinta tik atsižvelgiant į nagrinėjamo produkto pardavimo apimtį. Tik atsižvelgus į šį pardavimą galima nustatyti galimą žalos vartotojams ar konkurencijai dydį, įvertinant antikonkurencinių veiksmų pelną ar kitas neteisėtas pajamas.

72 Todėl ji tvirtina, kad neatsižvelgdama į nagrinėjamo produkto pardavimo apyvartą Komisija klaidingai taikė savo nustatytas gaires.

73 Galiausiai ADM tvirtina, kad nenurodydama motyvų, pagrindžiančių sprendimą neatsižvelgti į ADM nagrinėjamo produkto pardavimą EEE rinkoje, Komisija nesilaikė pareigos motyvuoti.

74 Komisija prašo atmesti nurodytus ieškinio pagrindus.

b) Pirmosios instancijos teismo vertinimas

75 ADM pirmiausia nurodo proporcingumo principo pažeidimą, antra, gairių pažeidimą ir, trečia, pareigos motyvuoti nesilaikymą.

Dėl proporcingumo principo pažeidimo

76 Kaip pripažinta nusistovėjusioje teismų praktikoje, pažeidimų sunkumo laipsnis turi būti nustatytas remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, specifinėmis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasančiu efektu, tačiau privalomo ar baigtinio kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti, sąrašo nėra (1996 m. kovo 25 d. Teisingumo Teismo nutarties SPO ir kt. prieš Komisiją, C‑137/95 P, Rink. p. I‑1611, 54 punktas ir 1997 m. liepos 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ferriere Nord prieš Komisiją, C‑219/95 P, Rink. p. I‑4411, 33 punktas; 65 punkte minėto sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją 443 punktas).

77 Be to, iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad, atsižvelgiant į susiklosčiusią situaciją, tarp pažeidimo sunkumo vertinimo kriterijų gali būti pažeidimo objektu esančių prekių kiekis ir vertė, įmonės dydis bei ekonominis pajėgumas ir atitinkamai įtaka, kurią ji gali daryti rinkai. Viena vertus, iš to darytina išvada, kad nustatant baudos dydį galima atsižvelgti tiek į bendrą įmonės apyvartą, kuri yra, nors apytikris ir netobulas, jos dydžio ir ekonominio pajėgumo rodiklis, tiek į suinteresuotų įmonių rinkos dalį nagrinėjamoje rinkoje, kuri yra pažeidimo dydžio rodiklis. Kita vertus, iš to darytina išvada, kad nei vienam, nei kitam iš šių skaičių nereikia suteikti neproporcingos svarbos kitų vertinimo veiksnių atžvilgiu, ir todėl tinkamas baudos dydis negali būti nustatytas remiantis vien apskaičiavimu pagal bendrą apyvartą (žr. šiuo klausimu 44 punkte minėto sprendimo Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją 120 ir 121 punktus; 63 punkte minėto sprendimo Parker Pen prieš Komisiją 94 punktą; 63 punkte minėto sprendimo SCA Holding prieš Komisiją 176 punktą; 38 punkte minėto sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją 187 punktą ir 65 punkte minėto sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją 444 punktą).

78 Iš to darytina išvada, kad nors negalima paneigti, kaip pabrėžia ADM, kad nagrinėjamo produkto apyvarta gali būti tinkamas pagrindas vertinant konkurencijos atitinkamo produkto Bendrijos rinkoje pažeidimą ir dalyvių svarbą karteliui nagrinėjamų produktų atžvilgiu, vis dėlto šis veiksnys jokiu būdu nėra vienintelis kriterijus, kuriuo remdamasi Komisija turi vertinti pažeidimo sunkumą.

79 Todėl, priešingai nei tvirtina ADM, jei vertinant proporcingumą būtų apsiribojama, kaip, atrodo, siūlo ieškovė, santykio tarp paskirtos baudos ir nagrinėjamo produkto apyvartos vertinimu, minėtam veiksniui būtų suteikiama neproporcinga svarba.

80 Bet kuriuo atveju ADM nurodytos vienintelės aplinkybės, kad paskirta bauda viršija jos šio produkto pardavimo kartelio veikimo laikotarpiu apyvartą EEE ar net jei ši bauda žymiai viršija apyvartą, nepakanka baudos neproporcingumui įrodyti. Iš tikrųjų baudos dydžio proporcingumą reikia vertinti įvairių veiksnių, į kuriuos Komisija vertindama pažeidimo sunkumą turi atsižvelgti, t. y. pažeidimo pobūdžio, jo konkrečios įtakos atitinkamoje rinkoje ir geografinės rinkos dydžio atžvilgiu. Ginčijamo sprendimo pagrįstumas šių kriterijų atžvilgiu, atsižvelgiant į ADM argumentus, bus nagrinėjamas vėliau.

81 Todėl ieškinio pagrindas, pagrįstas proporcingumo principo pažeidimu dėl to, kad paskirtos baudos dydis viršija ADM nagrinėjamo produkto pardavimo EEE kartelio veikimo laikotarpiu apyvartą, turi būti atmestas.

Dėl gairių pažeidimo

82 Kaip Pirmosios instancijos teismas jau yra nusprendęs, gairėse nenumatyta, kad baudų dydis apskaičiuojamas remiantis bendra apyvarta arba įmonių apyvarta atitinkamoje rinkoje. Tačiau gairės taip pat neužkerta kelio į šią apyvartą atsižvelgti įvertinant baudos dydį, kad būtų laikomasi bendrų Bendrijos teisės principų ir jei to reikalauja aplinkybės (žr. šiuo klausimu 38 punkte minėto sprendimo LR AF 1998 prieš Komisiją 283 punktą, patvirtintą 38 punkte minėtu sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją pagal apeliacinį skundą 258 punktu ir 38 punkte minėto sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją 187 punktą).

83 Be to, gairės nenumato, kad susijusių įmonių apyvarta – ar tai būtų bendra apyvarta, ar nagrinėjamo produkto pardavimo apyvarta, – yra atskaitos taškas apskaičiuojant baudas, ir juo labiau nenumato, kad ši apyvarta yra vienintelis tinkamas kriterijus nustatant pažeidimo sunkumą.

84 Tačiau, šalia kitų tinkamų veiksnių, Komisija į ją gali atsižvelgti. Taip yra tuomet, kai pagal gairių 1A punkto trečiąją–šeštąją pastraipas Komisija nustato tokį baudos lygį, kuris turėtų didelį atgrasantį efektą. Tokiomis aplinkybėmis Komisija atsižvelgia į pažeidėjų efektyvų ekonominį pajėgumą padaryti pastebimą žalą kitiems ūkio subjektams ir būtinybę nustatyti tokį baudos lygį, kuris turėtų didelį atgrasantį efektą (1A punkto ketvirtoji pastraipa), ir padidina baudas, nustatytas remiantis kiekvienos konkuruojančios įmonės nusikalstamos veikos specifine svarba ir tikrąja įtaka konkurencijai ypač ten, kur skiriasi to paties tipo pažeidimus darančių įmonių dydis (1A punkto šeštoji pastraipa).

85 Komisija savo raštuose nurodė, kad, išskirdama suinteresuotas įmones ir norėdama įvertinti kiekvienos įmonės nusikalstamos veikos tikrąją įtaką konkurencijai, ji turi atsižvelgti į nagrinėjamo produkto pardavimo apyvartą.

86 Kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 378–382 konstatuojamųjų dalių, priešingai nei tvirtina ADM, Komisija šiuo atveju tinkamai atsižvelgė į suinteresuotų įmonių nagrinėjamo produkto pardavimo apyvartą. Iš tikrųjų, kaip jau buvo konstatuota šio sprendimo 58 ir 60 punktuose, išskirdama susijusias įmones, Komisija rėmėsi jų natrio gliukonato pasauline pardavimo apyvarta per pažeidimo laikotarpio paskutinius, t. y. 1995-uosius, metus.

87 Tačiau šioje byloje kartelyje dalyvavusios įmonės užima beveik visą atitinkamo produkto pasaulinę rinką. Be to, kartelis nustato kainas ir pasidalija rinką, suteikiant pardavimo kvotas. Tokiu atveju suinteresuotas įmones išskirdama į skirtingas kategorijas Komisija teisėtai gali remtis šio kartelio narių natrio gliukonato pasaulinio pardavimo apyvarta. Iš tikrųjų, kadangi šio išskyrimo tikslas buvo įvertinti pažeidėjų ekonominę galią pažeidimu daryti žalą konkurencijai ir atsižvelgti į jų specifinę svarbą kartelyje, Komisija neperžengė savo diskrecijos ribų nuspręsdama, kad atitinkamų kartelio narių pasaulinės rinkos dalis buvo tinkamas rodiklis.

88 Todėl ieškinio pagrindas, pagįstas gairių pažeidimu, turi būti atmestas.

Dėl pareigos motyvuoti nesilaikymo

89 Pagal nusistovėjusią teismų praktiką, nurodant motyvus pagal EB 253 straipsnį turi būti pateikiamas aiškus ir nedviprasmiškas aktą priėmusios institucijos pagrindimas, kad suinteresuoti asmenys galėtų susipažinti su priimto akto pagrindimu, o kompetentingas teismas galėtų vykdyti jo kontrolę. Pareiga motyvuoti turi būti vertinama atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį ir į interesą gauti paaiškinimus, kurį gali turėti asmenys, kuriems šis aktas skirtas, arba kiti šiuo aktu tiesiogiai ir asmeniškai suinteresuoti asmenys. Nėra reikalaujama, kad nurodant motyvus būtų tiksliai atspindėti visi susiję faktiniai ir teisiniai elementai, nes tai, ar aktų motyvavimas tenkina EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jų tekstą, bet taip pat ir į jų kontekstą bei nagrinėjamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą (1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 63 punktas ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Vokietija prieš Komisiją, C‑301/96, Rink. p. I‑9919, 87 punktas).

90 Sprendimo skirti kelioms įmonėms baudas už Bendrijos konkurencijos normų pažeidimą pareigos motyvuoti apimtis turi būti nustatyta atsižvelgiant į tai, kad pažeidimo sunkumas turi būti nustatytas remiantis įvairiais veiksniais, pavyzdžiui, konkrečiomis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudos atgrasančiu efektu, nesudarant privalomo ir išsamaus kriterijų, į kuriuos reikėtų būtinai atsižvelgti, sąrašo (76 punkte minėtos nutarties SPO ir kt. prieš Komisiją 54 punktas).

91 Šioje byloje Komisija, apskaičiuodama baudos dydį, nesirėmė atitinkamo produkto apyvarta EEE. Tačiau, priešingai nei tvirtina ADM, Komisija neprivalėjo įmonei skirtinos baudos dydžio apskaičiuoti remiantis jos atitinkamo produkto apyvarta EEE (žr. šio sprendimo 86 ir 87 punktus). Todėl negalima kaltinti Komisijos nenurodžius motyvų, dėl kurių ji, apskaičiuodama skirtinos baudos dydį, nesirėmė šiuo kriterijumi.

92 Taigi ieškinio pagrindas, pagrįstas pareigos motyvuoti nesilaikymu, taip pat turi būti atmestas.

3. Dėl neatsižvelgimo ar nepakankamo atsižvelgimo į ribotą nagrinėjamo produkto rinkos dydį

a) Šalių argumentai

93 ADM, priešingai nei ginčijamo sprendimo 377 konstatuojamoje dalyje teigia Komisija, mano, kad pastaroji, apskaičiuodama baudą, neatsižvelgė arba bent jau netinkamai atsižvelgė į tai, kad nagrinėjamo produkto rinkos dydis yra ribotas.

94 Pirmiausia ADM pažymi, kad Komisija visoms suinteresuotoms įmonėms nustatė 40 mln. eurų pradinį baudos dydį, iš kurių 5 mln. eurų vienai ADM (ginčijamo sprendimo 385 konstatuojamoji dalis). Tačiau 40 mln. eurų sudaro daugiau nei 200 % visų susijusių įmonių natrio gliukonato pardavimo EEE 1995 metais. Be to, ji nurodo, kad Komisijos nustatyta galutinė bauda iki jos sumažinimo dėl bendradarbiavimo sudarė 438 %, o po sumažinimo – 294 % natrio gliukonato pardavimo EEE 1995 m. (ginčijamo sprendimo 396 ir 440 konstatuojamosios dalys).

95 Antra, lygindama Komisijos jai paskirtą baudą šioje byloje su bauda, paskirta byloje „Cinko fosfatas“ (2001 m. gruodžio 11 d. Komisijos sprendimas 2003/437/EB dėl EB sutarties 81 straipsnio ir EEE susitarimo taikymo procedūros (byla COMP/E-1/37.027 – Cinko fosfatas) (OL 2003, L 153, p. 1), ADM tvirtina, kad Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą. Iš tikrųjų ji nurodo, kad nors šios dvi bylos iš dalies yra vienalaikės ir panašios ne tik atitinkamų rinkų dydžiu, bet ir pažeidimo sunkumu bei trukme, Komisija atsižvelgė į ribotą cinko fosfato rinkos dydį Europoje ir nustatė bendrą 11,95 mln. eurų baudą (arba 75 % bendros nagrinėjamo produkto pardavimo apyvartos sumos), o natrio gliukonato byloje nustatė bendrą 40 mln. eurų baudą (sudarančią 200 % nagrinėjamo produkto pardavimo apyvartos EEE sumos). Be to, ADM pažymi, kad byloje „Cinko fosfatas“ buvo nustatytas 3 mln. eurų pagrindinis baudos dydis įmonėms, turinčioms didesnes nei 20 % rinkos dalis, ir 0,75 mln. eurų įmonėms, turinčioms žymiai mažesnes rinkos dalis. Ji primena, kad natrio gliukonato atveju Komisija nustatė 10 mln. eurų pradinį baudos dydį įmonėms, turinčioms didesnes nei 20 % rinkos dalis, ir 5 mln. eurų įmonėms, turinčioms žymiai mažesnes rinkos dalis.

96 Trečia, ADM tvirtina, kad ginčijamame sprendime šiuo klausimu taip pat nesilaikoma pareigos motyvuoti, nes, jos nuomone, yra prieštaravimas tarp ginčijamo sprendimo 377 konstatuojamosios dalies ir 394 bei 395 konstatuojamųjų dalių. ADM nurodo, kad iš tikrųjų 377 konstatuojamojoje dalyje Komisija tvirtina atsižvelgusi į nagrinėjamo produkto apyvartą, o 394 ir 395 konstatuojamosiose dalyse ji atmeta ADM pateiktus argumentus, kuriais siekiama, kad būtų atsižvelgta į minėtą apyvartą.

97 Komisija prašo atmesti nurodytus ieškinio pagrindus. Dėl šios bylos palyginimo su byla „Cinko fosfatas“ Komisija nurodo, kad pastarojoje byloje pirmiausia apskaičiuotos baudos buvo sumažintos per pusę dėl 10 % bendros apyvartos ribos, numatytos Reglamento Nr. 17 15 straipsnyje, ir, antra, Komisija nenustatė nė vienos sunkinančios aplinkybės. Be to, šiose dviejose bylose tariamai esančius vertinimo skirtumus pateisina Komisijos diskrecija šioje srityje.

b) Pirmosios instancijos teismo vertinimas

98 ADM pirmiausia nurodo proporcingumo principo pažeidimą, antra, vienodo požiūrio principo pažeidimą ir, trečia, pareigos motyvuoti nesilaikymą.

Dėl proporcingumo principo pažeidimo

99 Reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį nustatant baudos dydį atsižvelgiama į pažeidimo sunkumą ir trukmę. Be to, pagal gaires Komisija, nustatydama pradinį baudos dydį, remiasi pažeidimo sunkumu, atsižvelgdama į pažeidimo pobūdį, jo įtaką rinkai ir susijusios geografinės rinkos dydį.

100 Šios teisės normos savaime neįpareigoja Komisijos atsižvelgti į produktų rinkos dydį.

101 Vis dėlto, pagal teismų praktiką, vertindama pažeidimo sunkumą Komisija privalo atsižvelgti į daugelį veiksnių, kurių pobūdis ir svarba skiriasi, nelygu pažeidimo rūšis ir jo padarymo aplinkybės (44 punkte minėto sprendimo Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją 120 punktas). Negali būti atmesta, kad tam tikrais atvejais tarp pažeidimo sunkumą rodančių veiksnių gali būti ir nagrinėjamo produkto rinkos dydis.

102 Tačiau jei rinkos dydis gali būti veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti nustatant pažeidimo sunkumą, jo svarba priklauso nuo atitinkamo pažeidimo konkrečių aplinkybių.

103 Šioje byloje pažeidimas yra susijęs su kainų karteliu, kuris dėl savo pobūdžio iš esmės yra labai sunkus pažeidimas. Be to, kartelyje dalyvavusios įmonės aprūpino daugiau nei 90 % pasaulinės rinkos ir 95 % Europos rinkos (ginčijamo sprendimo 9 konstatuojamoji dalis). Galiausiai natrio gliukonatas yra žaliava, naudojama daugelyje galutinių produktų, ir todėl paveikiama daug rinkų (ginčijamo sprendimo 6 ir 8 konstatuojamosios dalys). Tokiomis aplinkybėmis mažas nagrinėjamos rinkos dydis, jei jis iš tikrųjų toks yra, turi tik nedidelę reikšmę, palyginus su kitais pažeidimo sunkumą rodančiais veiksniais.

104 Bet kuriuo atveju reikia atsižvelgti į tai, kad Komisija nusprendė, jog pažeidimas turi būti laikomas labai sunkiu gairių prasme, kurios tokiu atveju numato, jog Komisija gali „nustatyti“ pradinį baudos dydį, didesnį nei 20 mln. eurų. Vis dėlto šioje byloje iš ginčijamo sprendimo 385 konstatuojamosios dalies matyti, kad Komisija pirmai kategorijai priklausančioms įmonėms nustatė tik 10 mln. eurų pradinį baudos dydį ir 5 mln. eurų pradinį baudos dydį įmonėms, priklausančioms antrai kategorijai, o tai sudaro pusę ir atitinkamai ketvirtį tos sumos, kurią, remdamasi gairėmis, Komisija galėjo nustatyti už labai sunkų pažeidimą.

105 Šis pradinio baudos dydžio nustatymas patvirtina, kad Komisija atsižvelgė į ribotą nagrinėjamo produkto rinkos dydį, kaip ji nurodė ginčijamo sprendimo 377 konstatuojamojoje dalyje.

106 Todėl ieškinio pagrindas, pagrįstas proporcingumo principo pažeidimu, turi būti atmestas.

Dėl vienodo požiūrio principo pažeidimo

107 Reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką vienodo požiūrio principas yra pažeidžiamas tik tuo atveju, kai panašios situacijos yra vertinamos skirtingai arba skirtingos situacijos yra vertinamos vienodai, išskyrus atvejus, kai toks vertinimas gali būti objektyviai pateisinamas (1984 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sermide, 106/83, Rink. p. 4209, 28 punktas ir 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo BPB de Eendracht prieš Komisiją, T‑311/94, Rink. p. II‑1129, 309 punktas).

108 Reikia taip pat priminti, kad Komisijos sprendimų praktika nėra teisinis pagrindas skiriant baudas konkurencijos srityje, nes šis pagrindas yra nustatytas Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje, kurią papildo gairės (žr. šiuo klausimu 38 punkte minėto sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 209–213 punktus ir juose minėtą teismų praktiką).

109 Be to, nustatydama baudų dydį Komisija turi plačią diskreciją, ir ūkio subjektai negali turėti teisėtų lūkesčių Komisijai nustatant šiuos dydžius (žr. šiuo klausimu 38 punkte minėto sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 171 ir 172 punktus bei juose nurodytą teismų praktiką).

110 Galiausiai reikia priminti, kad tai, jog Komisija savo ankstesnėje sprendimų praktikoje buvo nusprendusi, jog elgesys lemia tam tikro dydžio baudą, visiškai nereiškia, kad ji įsipareigojo pateikti tokį patį vertinimą vėlesniame sprendime (žr. pagal analogiją 1991 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hercules Chemicals prieš Komisiją, T‑7/89, Rink. p. II‑1711, 357 punktą; 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo Mayr-Melnhof prieš Komisiją, T‑347/94, Rink. p. II‑1751, 368 punktą ir 38 punkte minėto sprendimo LR AF 1998 prieš Komisiją 234 ir 337 punktus).

111 Šioje byloje taip pat reikia konstatuoti, kad paprastas sprendimo „Cinko fosfatas“ nurodymas, kaip padarė ADM, yra netinkamas, nes Komisija neprivalėjo vienodai vertinti šios bylos.

112 Dėl vienodo požiūrio principo taikymo šioje byloje reikia pažymėti, kad kiti Komisijos sprendimai baudų srityje iš esmės yra tik rekomenduojamojo pobūdžio, juo labiau kai šių bylų faktiniai duomenys, pavyzdžiui, rinkos, produktai, valstybės, įmonės ir atitinkami laikotarpiai, nėra identiški nurodytiems ginčijamame sprendime (žr. šiuo klausimu 2004 m. sausio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo JCB Service prieš Komisiją, T‑67/01, Rink. p. II‑49, 187 punktą).

113 Šioje byloje reikia konstatuoti prima facie, kad ginčijamo sprendimo kartelio aplinkybės skiriasi nuo sprendimo „Cinko fosfatas“ kartelio aplinkybių. Iš tikrųjų kartelis cinko fosfato rinkoje apėmė tik EEE teritoriją, o kartelis natrio gliukonato rinkoje buvo pasaulinis. Be to, priešingai nei šioje byloje, kartelyje cinko fosfato rinkoje dalyvavo tik santykinai nedidelės įmonės. Sprendimo „Cinko fosfatas“ įmonių pasaulinė apyvarta 2000 m. buvo nuo 7,09 iki 278,8 mln. eurų, o šioje byloje suinteresuotų įmonių pasaulinė apyvarta 2000 m. buvo nuo 314 mln. iki 14,003 mlrd. eurų, o ADM – 13,936 mlrd. eurų.

114 Bet kuriuo atveju, net pripažįstant, kad visos aplinkybės, kuriomis remiantis buvo nustatyta bauda byloje, kurioje buvo priimtas sprendimas „Cinko fosfatas“, gali būti laikomos panašiomis į šios bylos aplinkybes, Pirmosios instancijos teismas, remdamasis savo neribota jurisdikcija, tvirtina, kad Komisijos nustatytas pagrindinis baudos dydis už ADM padarytą pažeidimą šioje byloje yra tinkamas, atsižvelgiant į visus Komisijos ginčijamame sprendime nurodytus veiksnius ir į kai kurių šių veiksmų vertinimą šiame sprendime.

115 Todėl ADM negali remtis Komisijos sprendimu byloje „Cinko fosfatas“ norėdama įrodyti vienodo požiūrio principo pažeidimą šioje byloje.

Dėl pareigos motyvuoti nesilaikymo

116 Dėl ADM nurodyto prieštaravimo tarp ginčijamo sprendimo 377 konstatuojamosios dalies ir 394 bei 395 konstatuojamųjų dalių reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 377 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, kad ji, nustatydama pradinį baudos dydį, atsižvelgė į natrio gliukonato rinkos ribotą dydį. Priešingai nei tvirtina ADM, Komisija neprieštaravo šiam teiginiui ginčijamo sprendimo 395 konstatuojamojoje dalyje atmesdama ADM argumentus, kuriais iš esmės buvo nurodoma, kad Komisija, nustatydama baudas, privalo atsižvelgti į suinteresuotų įmonių apyvartą nagrinėjamoje rinkoje. Pirma, aplinkybė, kad tam tikrų įmonių, tarp jų ir ADM, tik maža dalis apyvartos buvo susijusi su nagrinėjama rinka, nebūtinai reiškia, kad ši rinka yra riboto dydžio. Antra, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 104 punkte, šioje byloje nustatydama tik 10 mln. eurų pradinį baudos dydį, nors dėl savo pobūdžio tai buvo labai sunkus pažeidimas, Komisija atsižvelgė į ribotą rinkos dydį. Todėl ginčijamame sprendime nėra prieštaravimo šiuo klausimu.

117 Todėl ieškinio pagrindas, pagrįstas pareigos motyvuoti nesilaikymu, turi būti atmestas.

4. Dėl atsižvelgimo du kartus į baudos atgrasantį efektą

a) Šalių argumentai

118 ADM mano, kad Komisija, apskaičiuodama baudos dydį, du kartus atsižvelgė į jos atgrasantį pobūdį, t. y. pirmiausia nustatydama pradinį baudos dydį ir kvalifikuodama kartelio dalyvių vaidmenį (ginčijamo sprendimo 378, 382 ir 385 konstatuojamosios dalys) ir, antra, taikydama 250 % baudos padidinimą atsižvelgiant į jos dydį ir bendrus išteklius (ginčijamo sprendimo 386–388 konstatuojamosios dalys). Bet kuriuo atveju, jei Pirmosios instancijos teismui pateikti Komisijos argumentai yra teisingi, tai ginčijamame sprendime šiuo klausimu nesilaikyta pareigos motyvuoti.

119 Komisija nepripažįsta atsižvelgusi du kartus į baudos atgrasantį efektą. Priešingai, ji tvirtina dviem atskirais ir vienas po kito einančiais etapais, pagrįstais skirtingais kriterijais, nustačiusi pakankamai atgrasančio dydžio baudą (ginčijamo sprendimo 378 ir 380 konstatuojamosios dalys). Be to, Komisija mano šiuo klausimu pakankamai motyvavusi ginčijamą sprendimą.

b) Pirmosios instancijos teismo vertinimas

120 ADM nurodo pirmiausia gairių pažeidimą ir, antra, pareigos motyvuoti nesilaikymą.

Dėl gairių pažeidimo

121 Kaip teisingai tvirtina ADM, išskirdama rinkos dalyvius į kategorijas pagal jų turimas dalis ir priskirdama ADM įmonių, turinčių mažesnes nei 10 % rinkos dalis, kategorijai (ginčijamo sprendimo 378, 382 ir 385 konstatuojamosios dalys), Komisija rėmėsi būtinybe nustatyti atgrasančio dydžio baudas. Be to, Komisija rėmėsi šiuo veiksniu tam tikriems kartelio dalyviams, tarp kurių buvo ir ADM, taikydama 2,5 dauginimo koeficientą, atsižvelgiant į jų dydį ir bendrus išteklius (ginčijamo sprendimo 386–388 konstatuojamosios dalys).

122 Vis dėlto nustatydama pradinį baudos dydį pagal pažeidimo sunkumą Komisija pirmiausia pripažino pažeidimą atsižvelgdama į objektyvius veiksnius, t. y. pažeidimo pobūdį, jo įtaką rinkai ir šios geografinės rinkos dydį. Antra, Komisija atsižvelgė į subjektyvius veiksnius, t. y. į konkrečiai su kiekvienu kartelio dalyviu susijusias aplinkybes, pavyzdžiui, įmonės dydį ir jos bendrus išteklius. Šioje antroje analizės dalyje Komisija būtent ir siekė užtikrinti baudos atgrasantį lygį.

123 Tačiau, kaip teisingai tvirtina Komisija, net jei antroje analizės dalyje ji du kartus nurodė šį tikslą, iš tikrųjų ji atliko tik vieną skaičiavimą, kurį ji padalino į du etapus ir kurio tikslas buvo kiekvienam kartelio dalyviui nustatyti tokį baudos lygį, kuris, atsižvelgiant į jų konkrečias aplinkybes, užtikrintų atgrasantį poveikį įvairių objektyvių ir subjektyvių pažeidimo sunkumo veiksnių atžvilgiu.

124 Todėl, priešingai nei tvirtina ADM, Komisija „neatsižvelgė du kartus“ į baudos atgrasantį efektą.

125 Taigi ieškinio pagrindas, pagrįstas gairių pažeidimu, turi būti atmestas.

Dėl pareigos motyvuoti nesilaikymo

126 Reikia konstatuoti, kad ADM nenurodė jokio konkretaus argumento grįsdama savo tvirtinimą ir tik priekaištavo Komisijai nenurodžius atsižvelgimo du kartus į baudos atgrasantį efektą motyvų.

127 Bet kuriuo atveju šio sprendimo 121–125 punktuose buvo nuspręsta, kad Komisija neatsižvelgė du kartus į baudos atgrasantį poveikį. Todėl jai nereikėjo nurodyti konkrečių motyvų šiuo klausimu.

128 Todėl ieškinio pagrindas, pagrįstas pareigos motyvuoti nesilaikymu, turi būti atmestas.

5. Dėl padidinimo koeficiento taikymo pradiniam baudos dydžiui

a) Šalių argumentai

129 ADM mano, kad 2,5 padidinimo koeficiento taikymas pradiniam baudos dydžiui yra akivaizdžiai neadekvati priemonė, pagrįsta klaidingais argumentais ir pažeidžianti vienodo požiūrio principą.

130 Pirmiausia ADM tvirtina, kad kadangi įmonės yra racionalūs ekonominiai vienetai ir tam, kad bauda iš tikrųjų būtų atgrasančio poveikio, pakanka, jog ji būtų nustatyta tokia, kad jos numatomas dydis viršytų iš pažeidimo turimą naudą. Ji tvirtina, kad jei įmonės suvokia, jog nuostoliai, susiję su sankcija, panaikina iš kartelio turimą naudą, bauda jau yra atgrasančio efekto. Toks požiūris jau buvo patvirtintas šio sprendimo 44 punkte minėtame Teisingumo Teismo sprendime Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją (108 punktas). Jis atitinka ir gaires, kurios įpareigoja (1A punkto ketvirtoji pastraipa) įvertinti baudos atgrasantį efektą atsižvelgiant į pažeidėjų pajėgumą padaryti žalą vartotojams ir kurios reikalauja, kad nustatant tinkamą baudos atgrasantį efektą būtų atsižvelgta į bet kokią iš neteisėto kartelio turimą naudą. Galiausiai toks požiūris yra išreikštas ir kituose Bendrijos teisės aktuose.

131 Net jei būtų pripažinta, jog baudos, kuri neviršija galimos naudos, nepakanka norint užtikrinti, kad ji būtų atgrasanti, tinkamas metodas būtų nustatyti tikėtiną kartelio naudą pagal atitinkamo produkto pardavimo procentinį dydį, padidinant suma, skirta įvertinti paklaidą. Kaip tik toks metodas taikomas JAV. Teisingumo Teismas (44 punkte minėto sprendimo Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją 108 punktas) ir Pirmosios instancijos teismas (65 punkte minėto sprendimas HFB ir kt. prieš Komisiją, ypač jo 456 punktas) savo praktikoje pripažino ryšio tarp baudos atgrasančio efekto ir iš kartelio galimos naudos buvimą.

132 ADM neginčija, kad apskaičiuojant baudą galima atsižvelgti į bendrą apyvartą. Vis dėlto suteikus šiam veiksniui pernelyg didelę svarbą bauda taptų neproporcinga. Komisija šiuo klausimu gynė tik padidinimą, taikytą remiantis ADM apyvartos palyginimu. Tačiau joks protingas paaiškinimas negali pateisinti to, jog apskaičiuojant, kiek padidinti baudą, kad ji taptų atgrasanti, daugiausia būtų atsižvelgiama į bendrą apyvartą. Komisijos pasirinktas metodas visiškai nepaaiškina, kodėl, siekiant atgrasinti atitinkamas įmones tęsti veiklą kartelyje, susijusiame su natrio gliukonatu, reikėjo atimti iš ADM pelną, gautą pardavus visiškai su pažeidimu nesusijusius produktus.

133 Antra, savo dublike ADM papildomai nurodo, kad net jei Pirmosios instancijos teismas nuspręstų, kad, priešingai ką tik nurodytoms išvadoms, atgrasančio pobūdžio padidinimas buvo pateisinamas atsižvelgiant į ADM dydį ir bendrus išteklius, vis dėlto ji mano, kad Komisija, atsižvelgdama į pažeidimo trukmę, negalėjo teisėtai 35 % papildomai padidinti 7,5 mln. eurų atgrasančio efekto padidinimo. Toks padidinimas logiškai iš dalies gali būti pateisinamas, tik jei atgrasančio efekto padidinimas yra pagrįstas galima kartelio nauda. Ji mano, kad kuo ilgesnė yra kartelio trukmė, tuo didesnė galima nauda, ir todėl padidinimas atsižvelgiant į kartelio trukmę yra tinkamas. Baudos apskaičiavimo metodas būtų buvęs teisingas, jei padidinimas būtų buvęs taikytas 5 mln. eurų pagrindiniam baudos dydžiui. Komisija, atrodo, pati siekė šio rezultato, nes ginčijamo sprendimo 392 konstatuojamojoje dalyje nurodė, kad „pradinis baudos dydis, nustatytas remiantis pažeidimo sunkumu (385 konstatuojamoji dalis), (buvo) padidintas 35 %“. Vis dėlto ginčijamo sprendimo 385 konstatuojamoji dalis daro nurodą tik į 5 mln. eurų atskaitos tašką.

134 Trečia, ADM mano, kad padidinant pradinį baudos dydį atsižvelgdama į tai, kad didelės įmonės turi teisinių bei ekonominių žinių ir infrastruktūrų, kurios padeda joms lengviau atpažinti pažeidimus savo veikloje ir suvokti iš to kylančias konkurencijos teisėje nusakomas pasekmes (ginčijamo sprendimo 386 konstatuojamoji dalis), Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą.

135 Iš tikrųjų ji mano, kad pažeidime dalyvavusios įmonės visos priklauso tarptautinėms grupėms, kurių pasaulinė apyvarta yra didesnė nei 300 mln. eurų, ir visos naudojasi vidinėmis ir išorinėmis teisinėmis konsultacijomis, leidžiančiomis joms įvertinti riziką įsiliejus į neteisėtą kartelį ir pažeidimo pasekmes.

136 Be to, ginčijamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas šiuo klausimu.

137 Komisija mano, kad argumentas, pagrįstas papildomu baudos padidinimu 35 % atsižvelgus į pažeidimo trukmę, yra naujas ieškinio pagrindas, kuris turi būti atmestas kaip nepriimtinas pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį. Be to, Komisija prašo atmesti ir visus kitus nurodytus ieškinio pagrindus.

b) Pirmosios instancijos teismo vertinimas

138 ADM pirmiausia nurodo proporcingumo principo pažeidimą, antra, vienodo požiūrio principo pažeidimą ir, trečia, pareigos motyvuoti nesilaikymą.

Dėl proporcingumo principo pažeidimo

139 Grįsdama šį ieškinio pagrindą ADM pateikia du skirtingus kaltinimus.

140 Pirmiausia ADM iš esmės tvirtina, jog atsižvelgiant į tai, kad įmonės yra racionalūs ekonominiai vienetai ir kad bauda turėtų atgrasantį poveikį, pakanka, jog ji būtų nustatyta tokio lygio, kad jos numatomas dydis viršytų iš pažeidimo turimą naudą. Šiuo klausimu reikia priminti, kad atgrasymas yra vienas iš pagrindinių kriterijų nustatant baudos dydį (1970 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Chemiefarma prieš Komisiją, 41/69, Rink. p. 661, 173 punktas ir 1972 m. liepos 14 d. Sprendimo BASF prieš Komisiją, 49/69, Rink. p. 713, 38 punktas bei šio sprendimo 90 punkte nurodyta teismų praktika).

141 Tačiau jei būtų nustatyta tokio dydžio bauda, kad panaikintų iš kartelio gautą naudą, ji neturėtų atgrasančio efekto. Visiškai pagrįstai galima manyti, kad įmonės, racionaliai apskaičiuodamos savo finansus ir planuodamos veiklą, atsižvelgia ne tik į baudų, kurias jos rizikuoja gauti pažeidimo atveju, dydį, bet ir į kartelio atskleidimo rizikos lygį. Be to, jei baudos funkcija būtų nužeminama iki paprasto naudos panaikinimo, būtų nepakankamai atsižvelgta į nagrinėjamą elgesį kaip į pažeidimą EB 81 straipsnio 1 dalies prasme. Iš tikrųjų nužeminant baudą iki patirtos žalos kompensacijos, be atgrasančio efekto, kuris skirtas tik būsimam elgesiui, būtų neatsižvelgiama ir į tokios priemonės represinį pobūdį konkretaus iš tikrųjų padaryto pažeidimo atžvilgiu. Tiek atgrasantis, tiek represinis baudos efektai pateisina Komisijos teisę nustatyti baudą, kuri, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, gali netgi žymiai viršyti naudą, kurią suinteresuota įmonė tikisi gauti iš pažeidimo.

142 Be to, tokios įmonės kaip ADM, kuri veikia įvairiose rinkose ir kurios finansinis pajėgumas yra labai didelis, atveju gali nepakankti atsižvelgti į apyvartą atitinkamoje rinkoje norint užtikrinti baudos atgrasantį efektą. Iš tikrųjų kuo didesnė yra įmonė ir kuo daugiau ji turi bendrų išteklių, leidžiančių jei nepriklausomai veikti rinkoje, tuo labiau ji turi atsižvelgti į savo vaidmens svarbą užtikrinant veiksmingą konkurenciją rinkoje. Todėl nustatant baudos dydį, užtikrinantį jos atgrasantį efektą, turi būti atsižvelgiama į faktines aplinkybes, susijusias su pažeidimą padariusios įmonės ekonomine galia.

143 Be to, kaip nurodo Komisija, neprieštaraudama šiuo klausimu ADM, pastarajai įmonei nustatytas baudos dydis, pritaikius 2,5 dauginimo koeficientą, sudaro tik nedidelę, t. y. 0,0538 % jos metinės bendros apyvartos, dalį ir šiuo požiūriu negali būti laikomas neproporcingu.

144 Antra, savo dublike ADM nurodo, kad Komisija 7,5 mln. eurų sumos, kuri jau buvo padidinta, kad įgautų atgrasantį efektą, jokiu būdu negalėjo papildomai padidinti 35 % dėl pažeidimo trukmės. Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad, pagal Pirmosios instancijos procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį, proceso metu negalima pateikti naujų ieškinio pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Tačiau ieškinio pagrindas, kuris išplečia pareikštame ieškinyje anksčiau tiesiogiai ar netiesiogiai nurodytą pagrindą ir kuris glaudžiai su juo yra susijęs, turi būti pripažintas priimtinas. Analogiškas sprendimas taikomas ir kaltinimui, pateiktam grindžiant ieškinio pagrindą (2002 m. kovos 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Joynson prieš Komisiją, T‑231/99, Rink. p. II‑2085, 156 punktas).

145 Šioje byloje ADM savo ieškinyje teigė, kad 2,5 dauginimo koeficientas yra per didelis, nurodydama, kad jis viršijo ribą, reikalingą užtikrinti baudos atgrasantį efektą. Savo dublike subsidiariai šiam kaltinimui ji tvirtina, kad bet kuriuo atveju Komisija 35 % padidinimą dėl kartelio trukmės turėjo taikyti ne sumai, gautai taikius 2,5 dauginimo koeficientą, o sumai, nustatytai prieš taikant šį koeficientą. Taip ADM pateikia kaltinimą, kuris yra glaudžiai susijęs su ieškinyje nurodytu kaltinimu, ir išplečia anksčiau nurodytą ieškinio pagrindą. Todėl reikia nagrinėti šį kaltinimą iš esmės.

146 Dėl ADM nurodyto kaltinimo pagrįstumo reikia pažymėti, kad Komisija teisingai taikė dauginimo koeficientą dėl pažeidimo trukmės sumai, kuri jau buvo padidinta 2,5 dauginimo koeficientu. Šiuo klausimu, kaip tai jau buvo nuspręsta (žr. šio sprendimo 140–143 punktus), pažymėtina, kad 2,5 dauginimo koeficientas yra atgrasantis elementas, kuris pirmiausia užtikrina didelį atgrasantį baudos pobūdį suinteresuotos įmonės savybių atžvilgiu. Tačiau niekas netrukdo Komisijai gautos sumos vėliau padidinti antru elementu, kuris taikomas atsižvelgiant į neteisėto elgesio požymius. Iš tikrųjų kuo įmonės labiau yra pasirengusios daryti labai sunkius pažeidimus ilgą laikotarpį, tuo yra didesnis atgrasymo poreikis.

147 Dėl nuorodos ginčijamo sprendimo 392 konstatuojamojoje dalyje į 385 konstatuojamąją dalį pažymėtina, kad Komisija Pirmosios instancijos teismui pripažino, jog tai yra klaida. Vis dėlto ši klaida neturi įtakos ginčijamo sprendimo teisėtumui, nes iš to, kaip buvo apskaičiuotas su trukme susijęs padidinimas, ir iš nuorodos į pradinį baudos dydį, apskaičiuotą remiantis pažeidimo sunkumu, apimantį padidinimą pritaikius 2,5 dauginimo koeficientą, aiškiai matyti, kad Komisija iš tikrųjų turėjo omenyje pagrindinį baudos dydį pagal pažeidimo sunkumą po minėtos korekcijos. Tai taip pat matyti ir iš Komisijos ginčijamo sprendimo 378–388 konstatuojamosiose dalyse pateiktos analizės loginės sekos, kai kiekviename etape buvo atsižvelgiama į konkrečias su kiekviena atitinkama įmone susijusias aplinkybes. Todėl tampa akivaizdu, kad 392 konstatuojamojoje dalyje esanti nuoroda iš esmės yra susijusi ne tik su 385 konstatuojamąja dalimi, bet ir su 385–388 konstatuojamosiomis dalimis. Tokiomis aplinkybėmis reikia atkreipti dėmesį į tai, jog gairėse šiuo klausimu pažymima, kad atsižvelgimas į pažeidimo sunkumą lemia „baudos dydžio padidėjimą“.

148 Todėl ADM neteisingai priekaištauja Komisijai dėl to, kad ši, padidinusi baudą užtikrinant atgrasantį efektą, papildomai padidino baudą 35 % dėl pažeidimo trukmės.

149 Todėl ieškinio pagrindas, pagrįstas proporcingumo principo pažeidimu, turi būti atmestas.

Dėl vienodo požiūrio principo pažeidimo

150 ADM tvirtina, kad visos pažeidime dalyvavusios įmonės priklausė tarptautinėms grupėms, kurios visos naudojasi vidinėmis ir išorinėmis teisinėmis konsultacijomis, leidžiančiomis joms nustatyti įsiliejimo į neteisėtą kartelį riziką ir įvertinti pažeidimo pasekmes.

151 Šiuo klausimu reikia pastebėti, kad ginčijamame sprendime Komisija numatė dvi priežastis pradiniam baudos tam tikriems kartelio dalyviams, tarp jų ir ADM, dydžiui taikyti 2,5 dauginimo koeficientą. Iš tikrųjų Komisija pirmiausia nurodė būtinybę užtikrinti baudos didelį atgrasantį efektą ir, antra, būtinybę atsižvelgti į tai, kad didelės įmonės turi teisinių bei ekonominių žinių bei infrastruktūrą, kurios leidžia geriau įvertinti jų pažeidimo pobūdį ir su tuo susijusias pasekmes konkurencijos teisės požiūriu (ginčijamo sprendimo 386 punktas).

152 Vis dėlto iš ginčijamo sprendimo 388 konstatuojamosios dalies matyti, kad Komisija nusprendė ADM taikyti 2,5 dauginimo koeficientą iš esmės siekdama užtikrinti baudos atgrasantį efektą. Kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 139–143 punktuose, Komisija teisingai atsižvelgė į būtinybę užtikrinti baudos didelį atgrasantį efektą, t. y. ji galėjo nuspręsti, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 387 konstatuojamojoje dalyje, kad reikia padidinti pradinį baudos dydį, apskaičiuotą atsižvelgiant į nagrinėjamos rinkos dydį ir įvertinant susijusių įmonių dydį bei jų bendrus išteklius. Be to, kadangi ADM ir Akzo pasaulinė apyvarta 2000 m. buvo apytiksliai po 14 mlrd. eurų, o kitų kartelio dalyvių apyvarta svyravo tik nuo 300 mln. eurų iki 3 mlrd. eurų, negalima paneigti, kad siekdama įgyvendinti šį tikslą Komisija teisėtai galėjo išskirti dvi kartelio dalyvių kategorijas pagal jų dydį ir bendrus išteklius bei ADM ir Akzo pagrindinius baudos dydžius padidinti pritaikius 2,5 dauginimo koeficientą.

153 Dėl suinteresuotų įmonių turimų teisinių bei ekonominių žinių ir infrastruktūros Pirmosios instancijos teismas mano, kad į tai gali būti atsižvelgta didinant baudos dydį. Šioje byloje ADM neginčija turinti teisinių ir ekonominių žinių bei infrastruktūrą. Be to, įmonė, pavyzdžiui, ADM, kurios pasaulinė apyvarta 2000 m. buvo apie 14 mlrd. eurų, gali būti laikoma turinčia tokių žinių ir infrastruktūrą. Todėl Komisija teisingai pripažino tokių žinių ir infrastruktūros buvimą, kad padidintų ADM pagrindinės baudos dydį. Šio vertinimo negali paneigti ADM argumentas, kad kitai kategorijai priskirtos įmonės taip pat turėjo teisinių ir ekonominių žinių bei infrastruktūrą, galinčių taip pat pateisinti jų baudos padidinimą. Iš tikrųjų net jei ši aplinkybė būtų patvirtinta ir Komisija neteisingai būtų neatsižvelgusi į šią aplinkybę kitų antrai kategorijai priskirtų įmonių atžvilgiu, bet kuriuo atveju ADM tuo negali remtis norėdama sumažinti jai taikytą padidinimą.

154 Todėl ieškinio pagrindas, pagrįstas vienodo požiūrio principo pažeidimu, turi būti atmestas.

Dėl pareigos motyvuoti nesilaikymo

155 ADM, nepateikdama papildomų argumentų, tvirtina, kad ginčijamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas, kiek jis susijęs su 2,5 dauginimo koeficiento taikymu. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 386 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė dvi šio sprendimo 151 punkte minėtas priežastis taikyti padidinimo koeficientą. Ginčijamo sprendimo 387 konstatuojamojoje dalyje ji paaiškino, kad atsižvelgiant į to paties sprendimo 48 konstatuojamojoje dalyje nurodytus skaičius, kartelio narius reikėjo suskirstyti į dvi kategorijas. Galiausiai ginčijamo sprendimo 288 konstatuojamojoje dalyje ji nurodė, kad ji mano, jog 2,5 dauginimo koeficiento taikymas yra tinkamas baudos atgrasančiam pobūdžiui užtikrinti.

156 Dėl ADM taikyto padidinimo koeficiento dydžio reikia pažymėti, kad Komisija galėjo remtis tik šios įmonės dydžiu, apie kurį galima susidaryti apytikslį vaizdą iš bendros šios įmonės apyvartos, ir pabrėžti būtinybę užtikrinti baudos atgrasantį pobūdį. Ji neprivalėjo motyvuodama nurodyti skaičių, susijusių su apskaičiavimo metodu, pagrindžiančiu šį pasirinkimą (žr. šiuo klausimu 2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sarrió prieš Komisiją, C‑291/98 P, Rink. p. I‑9991, 80 punktą).

157 Todėl Komisija pakankamai motyvavo ginčijamą sprendimą šiuo klausimu ir ieškinio pagrindas, pagrįstas pareigos motyvuoti nesilaikymu, taip pat turi būti atmestas.

6. Dėl vertinimo klaidų dėl konkrečios kartelio įtakos rinkai

a) Įžanga

158 Pirmiausia reikia priminti, kad pažeidimų sunkumas turi būti nustatytas atsižvelgiant į įvairius veiksnius (žr. šio sprendimo 76 punktą). Tokiomis aplinkybėmis į konkrečią kartelio įtaką rinkai gali būti atsižvelgiama kaip į vieną iš tinkamų kriterijų.

159 Savo gairėse (1A punkto pirmoji pastraipa) Komisija nurodė, kad vertindama pažeidimo sunkumą ji atsižvelgia ne tik į jo pobūdį ir atitinkamos geografinės rinkos dydį, bet ir į „(pažeidimo) konkrečią įtaką rinkai, kur tai gali būti įvertinta“.

160 Šioje byloje iš ginčijamo sprendimo 334–388 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija iš tikrųjų nustatė baudos dydį, apskaičiuotą remiantis pažeidimo sunkumu, įvertintu atsižvelgiant į šiuos tris kriterijus. Tokiomis aplinkybėmis ji nusprendė, kad kartelis turėjo „realią įtaką“ natrio gliukonato rinkai (ginčijamo sprendimo 371 konstatuojamoji dalis).

161 ADM mano, kad Komisija, vertindama konkrečią kartelio įtaką nagrinėjamai rinkai, padarė daug klaidų. ADM tvirtina, kad šios klaidos turėjo įtakos apskaičiuojant baudų dydį.

b) Dėl to, kad Komisija pasirinko klaidingą metodą įrodyti, jog kartelis turėjo konkrečios įtakos rinkai

Šalių argumentai

162 ADM tvirtina, kad Komisija neįrodė konkrečios kartelio įtakos natrio gliukonato rinkai, be kita ko, dėl klaidų, padarytų įrodinėjant.

163 Pirmiausia ADM mano, kad Komisija apsiribojo teiginiu, jog kartelis realiai veikė, ir iš to padarė išvadą, kad kartelis taip pat turėjo daryti konkrečią įtaką rinkai. Tačiau ADM pažymi, kad iš gairių 1A punkto pirmosios pastraipos ir to, kaip tai ginčijamo sprendimo 341 konstatuojamojoje dalyje pripažino pati Komisija, matyti, kad kartelio įgyvendinimas neturi būti painiojamas su konkrečia jo įtaka nagrinėjamai rinkai.

164 Be to, ADM mano, kad Komisija negalėjo teisėtai remtis santykinai ilga kartelio trukme nusprendusi, jog pastarasis turėjo konkrečios įtakos nagrinėjamai rinkai. Iš tikrųjų ADM mano, kad taip darydama Komisija nepateikė įrodymų dėl konkrečios įtakos ir tik neteisėtai rėmėsi prezumpcija šiuo klausimu.

165 Galiausiai dėl natrio gliukonato kainos kitimo ADM tvirtina, kad Komisija neįrodė, o ji tai turėjo padaryti pagal gairių 1A punkto pirmąją pastraipą, kad kartelis turėjo „įvertinamą“ įtaką šiam kitimui. Pasak ADM, Komisija rėmėsi tik grafiku, paimtu Roquette patalpose darant patikrinimą, ir atsiradus prieštaravimams tarp išvadų, padarytų atsižvelgiant į grafikus, ir ADM išdėstytų argumentų, Komisija pažymėjo, jog šie „<...> argumentai įtikinamai neįrodo, kad kartelio veikimas negalėjo turėti jokios reikšmės ka