Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

1. Šis apeliacinis skundas pateiktas prašant išaiškinti dvi principo, pagal kurį bet koks ES pilietis pagal Reglamentą (EB) Nr. 1049/2001(2) gali susipažinti su institucijų dokumentais, išimtis. Šioje byloje Taryba skundžia Bendrojo Teismo sprendimą(3), iš dalies panaikinantį 2009 m. spalio 23 d. Tarybos sprendimą (toliau – ginčijamas sprendimas), kuriuo atmestas Sophie in ’t Veld prašymas suteikti galimybę susipažinti su Tarybos teisės tarnybos išvada dėl Komisijos rekomendacijos Tarybai dėl leidimo pradėti derybas tarp Europos Sąjungos ir Jungtinių Amerikos Valstijų dėl tarptautinio susitarimo, pagal kurį Jungtinių Valstijų Iždo departamentui būtų teikiami finansinių mokėjimų pranešimų duomenys, siekiant užkirsti kelią terorizmui ir teroristų finansavimui ir su jais kovoti (toliau – Dokumentas Nr. 11897/09)(4) . Taryba išimtis grindė tuo, kad dėl dokumento atskleidimo nukentėtų visuomenės intereso tarptautinių santykių srityje apsauga ir kad Tarybos teisės tarnybos išvados, pateiktos atitinkamais klausimais, buvo saugomas dokumentas.

2. Du pagrindiniai šioje byloje keliami klausimai yra šie: ar Bendrasis Teismas, tikrindamas minėtą sprendimą, pritaikė tinkamą kontrolės lygmenį, taip pat, ar nagrinėdamas tą Tarybos sprendimo dalį, kuria prašymas susipažinti su dokumentu buvo atmestas dėl to, kad dokumento atskleidimas pažeistų viešąjį interesą teisinės pagalbos apsaugos požiūriu, Bendrasis Teismas suklydo, kai nusprendė, kad derybos dėl tarptautinio susitarimo ir jo sudarymas prilygsta institucijos teisėkūros veiklai, taigi neteisingai pritaikė Teisingumo Teismo sprendimą Turco (5) .

ES teisė

Sutartys

3. Skaidrumo principas įtvirtintas ES teisėje. Ginčijamo sprendimo priėmimo metu ESS 1 straipsnyje jau buvo nurodyta, kad sprendimai „priimami kuo atviriau“(6) .

4. Pagrindinių teisių chartijos(7) 8 straipsnyje nurodyta, kad kiekvienas turi teisę į savo asmens duomenų apsaugą. Chartijos 42 straipsnyje nurodyta, kad bet koks ES pilietis turi teisę susipažinti su institucijų dokumentais.

Reglamentas

5. Čia svarbios toliau nurodytos reglamento preambulės konstatuojamosios dalys:

„1) Europos Sąjungos sutarties 1 straipsnio antrojoje pastraipoje įtvirtinta atvirumo sąvoka, nurodant, kad Sutartimi žymimas naujas etapas dar glaudesnės sąjungos tarp Europos tautų kūrimo procese, kur visi sprendimai yra priimami kaip galima atviriau bei kaip galima arčiau piliečių.

2) Atvirumas leidžia piliečiams artimiau dalyvauti sprendimų priėmimo procese bei garantuoja didesnį valdymo teisėtumą ir veiksmingumą bei aukštesnį atskaitomybės piliečiui mastą demokratinėje sistemoje. Atvirumas padeda stiprinti demokratijos principus ir pagarbą pagrindinėms teisėms, kaip numatyta ES sutarties 6 straipsnyje bei Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje.

< … >

4) Šio reglamento tikslas yra padaryti visuomenės teisę susipažinti su dokumentais kaip galima veiksmingesne [veiksmingesnę] bei numatyti tokios galimybės principus ir ribas pagal ES sutarties 255 straipsnio 2 dalį.

< ... >

6) Platesnė susipažinimo su dokumentais galimybė turėtų būti numatyta tais atvejais, kai institucijos atlieka įstatymų leidimo funkcijas, įskaitant ir tuos atvejus, kai joms ši teisė suteikta pagal įgaliojimą, tačiau tuo pačiu išsaugant institucijų sprendimų priėmimo proceso veiksmingumą. Galimybė tiesiogiai susipažinti su tokiais dokumentais turėtų būti kaip galima platesnė

7) Pagal ES sutarties 28 straipsnio 1 dalį ir 41 straipsnio 1 dalį, teisė susipažinti taip pat galioja ir dokumentams, susijusiems su bendra užsienio ir saugumo politika bei su policijos ir teismų bendradarbiavimu baudžiamosios teisės srityje. Kiekviena institucija turėtų laikytis joje galiojančių saugumo taisyklių.

< … >

11) Iš esmės visi institucijų dokumentai turėtų būti prieinami visuomenei. Tačiau, išimties tvarka turėtų būti apsaugomi tam tikri visuomenės ir asmeniniai interesai. Institucijoms turėtų būti suteikta teisė saugoti savo vidaus konsultacijas ir svarstymus, kai yra būtina išlaikyti jų sugebėjimą vykdyti užduotis. Svarstydamos dėl išimčių, institucijos turėtų atsižvelgti į Sąjungos teisėje numatytus principus dėl asmeninių duomenų apsaugos visoje Sąjungos veikloje.

< ... > “

6. Reglamentu, be kita ko, siekiama „nustatyti EB sutarties 255 straipsnyje numatytos teisės susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos (toliau – institucijos) dokumentais principus, sąlygas bei visuomenės ar privačių interesų sąlygojamus apribojimus, kad būtų užtikrinta kaip galima platesnė susipažinimo su dokumentų [dokumentais] galimybė“(8) .

7. Reglamento 2 straipsnyje „Naudos gavėjai ir taikymo sritis“, be kita ko, numatyta:

„1. Bet kuris Sąjungos pilietis ir bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, gyvenantis ar turintis registruotą buveinę valstybėje narėje, turi teisę, laikydamasis šiame reglamente nustatytų principų, sąlygų ir apribojimų, susipažinti su institucijų dokumentais.

< … >

3. Šis reglamentas taikomas visiems institucijos turimiems dokumentams, tai yra, jos parengtiems arba gautiems ir esantiems jos žinioje, susijusiems su visomis Europos Sąjungos veiklos sritimis.

< … > “

8. Teisės susipažinti su institucijų turimais dokumentais išimtys išvardytos reglamento 4 straipsnyje, kuriame, kiek tai susiję su čia nagrinėjamais klausimais (4 straipsnio 1 dalies a punkto trečia įtrauka ir 4 straipsnio 2 dalies antra įtrauka), nurodyta:

„1. Institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais, dėl kurių atskleidimo nukentėtų apsauga:

a) visuomenės intereso, susijusio su:

< … >

– tarptautiniais santykiais,

< … >

2. Institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais, dėl kurių atskleidimo nukentėtų apsauga:

< … >

– teismo proceso ir teisinės pagalbos,

< … >

nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis interesas.“

9. 4 straipsnio 6 dalyje nurodyta, kad tuo atveju, jei kuri nors iš išimčių yra taikoma tiktai kai kurioms dokumento dalims, likusios dokumento dalys yra išduodamos.

Ginčijamas sprendimas ir susijusios aplinkybės

10. Skundžiamo sprendimo 1–8 punktuose pateiktas išsamus su ginčijamu sprendimu susijusių aplinkybių išaiškinimas.

11. Parlamento narė (toliau – EP narė) Sophie in ’t Veld paprašė suteikti jai galimybę susipažinti su Dokumentu Nr. 11897/09. Atlikusi reglamente numatytas procedūras, Taryba, remdamasi reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje įtraukoje ir 4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje nurodytomis išimtimis, S. in ’t Veld informavo, kad ji galės iš dalies susipažinti su dokumentu, bet atsisakė suteikti galimybę susipažinti su visu dokumentu.

12. Visų pirma Taryba nurodė, kad „atskleidus [Dokumentą Nr. 11897/09] visuomenė sužinotų informaciją, susijusią su tam tikromis ketinamo sudaryti susitarimo nuostatomis < . >, ir tai neigiamai paveiktų [Europos Sąjungos] derybų poziciją bei taip pat turėtų neigiamos įtakos pasitikėjimo atmosferai vykstančiose derybose“. Taryba pridūrė, kad „atskleidus šį dokumentą kita [Europos Sąjungos vedamų derybų] šalis sužinotų informaciją, susijusią su pozicija, kurios turi laikytis [Europos Sąjunga] derybose ir kurią tuo atveju, jei teisinė išvada būtų kritiška, būtų galima panaudoti ir taip susilpninti [Europos Sąjungos] derybų poziciją“ (ginčijamo sprendimo 6 punktas).

13. Antra, Taryba nurodė, kad Dokumente Nr. 11897/09 buvo „teisinė išvada dėl teisinio pagrindo ir atitinkamos [Europos Sąjungos] ir Europos bendrijos kompetencijos sudaryti susitarimą“ ir kad dėl šio „jautraus [opaus] klausimo, turinčio įtakos Europos Parlamento galioms sudarant susitarimą, institucijų nuomonės išsiskyrė“. Tokiomis aplinkybėms „atskleidus prašomo dokumento turinį būtų pakenkta teisinių išvadų apsaugai, nes būtų paviešinta teisės tarnybos vidaus išvada, skirta tik Tarybos nariams vykstant pirminėms diskusijoms Taryboje dėl ketinamo sudaryti susitarimo“ (ginčijamo sprendimo 10 punktas). Be to, Taryba „nusprendė, kad vidaus teisinės išvados dėl tarptautinio susitarimo projekto < ... > apsauga yra svarbesnė nei viešasis interesas dokumentą atskleisti“ (ginčijamo sprendimo 15 punktas).

14. Galiausiai remdamasi reglamento 4 straipsnio 6 dalimi Taryba „iš dalies leido susipažinti < . > su šio dokumento 1 puslapyje esančiu įvadu, 1–4 punktais ir 5 punkto pirmu sakiniu, kuriems netaikomos Reglamente [Nr. 1049/2001] nustatytos išimtys“ (ginčijamo sprendimo 16 punktas)(9) .

Procedūra Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas

15. 2009 m. gruodžio 31 d. S. in ’t Veld iškėlė bylą; ji reikalavo panaikinti ginčijamą sprendimą ir priteisti jai patirtas išlaidas. Europos Komisija į bylą įstojo Tarybos pusėje, ji tvirtino, kad ieškinys turi būti atmestas. Remdamasi Bendrojo Teismo nutartimi, Taryba pateikė Dokumentą Nr. 11897/09 patikrinti. Su dokumentu nebuvo leista susipažinti nei S. in ’t Veld, nei Komisijai.

16. Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamas sprendimas turi būti iš dalies panaikintas tiek, kiek juo atsisakoma suteikti galimybę susipažinti su neatskleistomis prašomo dokumento dalimis, išskyrus susijusias su konkrečiu ketinamo sudaryti susitarimo ar derybų instrukcijų turiniu, galinčiu atskleisti Europos Sąjungos derybose siekiamus strateginius tikslus; taip pažeidžiama reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečia įtrauka, 4 straipsnio 2 dalies antra įtrauka ir 4 straipsnio 6 dalis(10) .

17. Bendrasis Teismas argumentus, kuriais pagrįstas jo požiūris, išdėstė skundžiamo sprendimo 17–22 punktuose. Visų pirma reglamentu siekiama suteikti visuomenei kuo platesnę susipažinimo su institucijų dokumentais galimybę. Antra, reglamento 4 straipsnyje nurodytos išimtys nukrypsta nuo šio principo; todėl jos turi būti aiškinamos ir taikomos siaurai. Šiuo atžvilgiu vien aplinkybės, kad dokumentas susijęs su išimties saugomu interesu, nepakanka pateisinti išimties taikymą, o rizika, kad bus pakenkta saugomam interesui, turi būti pagrįstai numatoma, o ne tik hipotetinė.

18. Dėl savo vykdomos kontrolės aprėpties Bendrasis Teismas pareiškė, kad sprendimas, kurį turi priimti institucija taikydama šią nuostatą, yra sudėtingas, delikatus ir reikalaujantis ypatingo atsargumo, ypač atsižvelgiant į labai svarbų saugomą interesą. „Kadangi priimant tokį sprendimą reikalinga didelė diskrecija, Bendrojo Teismo atliekama jo teisėtumo kontrolė turi apsiriboti procedūros ir motyvavimo taisyklių laikymosi, faktinių aplinkybių tikslumo, taip pat akivaizdžios klaidos vertinant šias aplinkybes arba piktnaudžiavimo įgaliojimais nebuvimo patikrinimu“(11) . Bendrasis Teismas taip pat pareiškė: „ < … > reikia išnagrinėti, ar Taryba įrodė, kad susipažinimas su neatskleista Dokumento Nr. 11897/09 informacija gali konkrečiai ir realiai pakenkti šiam viešajam interesui“(12) .

Apeliacinis skundas ir procesas Teisingumo Teisme

19. Taryba Teisingumo Teismo prašo:

– panaikinti skundžiamą sprendimą,

– priimti galutinį sprendimą apeliaciniame skunde iškeltais klausimais,

– nurodyti S. in ’t Veld padengti Tarybos šiame apeliaciniame procese patirtas išlaidas.

20. Taryba teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisinę klaidą, kai aiškino reglamento 4 straipsnyje nurodytas išimtis. Ji pateikia du savo apeliacinio skundo pagrindus, susijusius, atitinkamai su reglamento: i) 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečios įtraukos; ir ii) 4 straipsnio 2 dalies antros įtraukos aiškinimu.

21. Komisija pritaria Tarybai, tvirtindama, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į ypatingą Dokumente Nr. 11897/09 svarstomų klausimų svarbą.

22. Europos Parlamentas įstojo į Teisingumo Teismo nagrinėjamą bylą S. in ’t Veld pusėje.

Pirmasis pagrindas: dėl neteisingo reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkto išaiškinimo

23. Grįsdama pirmąjį pagrindą, Taryba teigia, kad buvo padarytos dvi teisės klaidos: i) netiesa, kad nesutarimas dėl pasirinkto teisinio pagrindo negali pakenkti ES tarptautiniams interesams (pirmojo pagrindo pirmoji dalis); ii) pritaikytas neteisingas kontrolės lygmuo (pirmojo pagrindo antroji dalis).

1 dalis: dėl pasirinkto teisinio pagrindo

24. Visų pirma Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Dokumentas Nr. 11897/09 gali patekti į Tarybos tarptautinių santykių veiklos sritį(13) . Išnagrinėjęs dokumentą, jis konstatavo, kad Taryba galėjo teisėtai remtis žalos saugomam interesui rizika pagal 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje įtraukoje numatytą išimtį ir atsisakyti atskleisti kai kuriuos prašomo dokumento fragmentus, iš kurių paaiškėtų konkretus numatomo sudaryti susitarimo turinys ar derybų instrukcijos(14) .

25. Paskui Bendrasis Teismas apsvarstė, ar fragmentai, kuriuose analizuojamas siūlomo susitarimo teisinis pagrindas, turėtų būti atskleisti, ir pateikė toliau išdėstytus vertinimus. Pirma, priešingai, nei teigia Taryba ir Komisija, vien rizika atskleisti pozicijas, kurių laikėsi institucijos dėl būsimos sutarties sudarymo teisinio pagrindo, neįrodo, kad kenkiama Sąjungos interesams tarptautinių santykių srityje. Antra, tinkamo ir vidaus, ir tarptautinių ES veiksmų teisinio pagrindo pasirinkimas yra konstitucinės svarbos. Kadangi Europos Sąjunga turi tik suteiktą kompetenciją, ji būtinai turi priskirti norimą priimti aktą prie Sutarties nuostatos, kuri ją įgalioja patvirtinti tokį aktą. Trečia, akto, įskaitant priimto sudarant tarptautinį susitarimą, teisinio pagrindo pasirinkimas išplaukia ne vien iš jo autoriaus įsitikinimo, bet turi būti grindžiamas objektyviais kriterijais, kuriems gali būti taikoma teisminė kontrolė, pavyzdžiui, teisės akto tikslu ir turiniu. Ketvirta, atsižvelgiant į tai, kad teisinio pagrindo pasirinkimas yra grindžiamas objektyviais kriterijais ir nepriklauso institucijos diskrecijai, galimas nuomonių šiuo klausimu skirtumas negali būti prilyginamas nesutarimams tarp institucijų dėl su susitarimo turiniu susijusių dalykų. Galiausiai vien nuogąstavimo, kad bus atskleistos galimos skirtingos institucijų pozicijos dėl sprendimo Europos Sąjungos vardu pradėti derybas teisinio pagrindo, gali nepakakti, norint tuo remiantis padaryti išvadą, kad egzistuoja rizika pakenkti tarptautinių santykių srityje saugomam viešajam interesui.

26. Be to, Bendrasis Teismas atmetė(15) Komisijos argumentą, kad skirtingų pozicijų dėl teisinio pagrindo atskleidimas galėtų pakenkti ES patikimumui derybose, pareiškęs, kad bet kuriuo atveju, jei tarp institucijų kiltų nesutarimų šiuo klausimu, galima būtų pasinaudoti EB 300 straipsnio 6 dalyje numatyta procedūra(16) .

27. Bendrasis Teismas pridūrė(17), kad nuomonių skirtumas dėl pasiūlyto susitarimo teisinio pagrindo jau buvo patekęs į viešąją erdvę, nes jis buvo paminėtas 2009 m. rugsėjo 17 d. Europos Parlamento rezoliucijoje(18) .

28. Bendrasis Teismas padarė išvadą(19), kad pirmasis S. in ’t Veld ieškinio pagrindas iš dalies pagrįstas, nes Tarybai nepavyko įrodyti rizikos, kad gali kilti grėsmė viešiesiems interesams dėl tarptautiniuose santykiuose neatskleistų Dokumento Nr. 11897/09 dalių, susijusių su pasiūlyto susitarimo teisiniu pagrindu.

29. Taryba teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai neatsižvelgė į Teisingumo Teismo praktikoje įtvirtintą principą, kad ginčas dėl teisinio pagrindo kenkia ES derybinei pozicijai, jei tuo metu ES rengiasi sudaryti tarptautinį susitarimą. Taryba skundžiamą sprendimą kritikuoja taip: i) teisinio pagrindo problema nėra tik techninio pobūdžio klausimas, neturintis politinės reikšmės; ii) Teisingumo Teismo Sprendimas ERTA (20) ir vėlesnė teismo praktika aiškiai parodo teisinio pagrindo svarbą įgyvendinant ES išorės santykius; iii) nuoroda į procedūrą pagal EB 300 straipsnio 6 dalį neturi reikšmės, nes nė viena iš susijusių institucijų ja nepasinaudojo; iv) Dokumentas Nr. 11897/09 nebuvo teisėtai paviešintas, nes Taryba nebuvo davusi leidimo jį atskleisti, taigi atsižvelgti į šį aspektą nebuvo reikalo.

30. Komisija pridūrė, kad Bendrasis Teismas suklydo, kai neatsižvelgė į labai svarbų Dokumento Nr. 11897/09 pobūdį, taip pat į neigiamas atskleidimo pasekmes vykstančioms deryboms. Be to, esami nuomonių skirtumai dėl teisinio pagrindo nebūtinai reiškia, kad nuomonių skirtumų dėl turinio nėra.

31. S. in ’t Veld teigia, kad pirmasis Tarybos apeliacinio skundo pagrindas yra nereikšmingas arba – jei šis teiginys būtų atmestas – nepagrįstas. Iš esmės ji teigia, kad Taryba neteisingai supranta skundžiamą sprendimą. Nesutarimų dėl teisinio pagrindo, t. y. visiškai techniniu klausimu, atskleidimas jokiomis aplinkybėmis negali pakenkti viešojo intereso tarptautinių santykių srityje apsaugai.

32. Europos Parlamentas taip pat mano, kad Taryba neteisingai suprato skundžiamą sprendimą. Tačiau, priešingai nei S. in ’t Veld, jis pripažįsta, kad nesutarimų dėl teisinio pagrindo atskleidimas galėtų pakenkti viešajam interesui, bet tvirtina, kad šiuo atveju taip nebuvo. Tad kiekvienu konkrečiu atveju reikia įvertinti, ar tokiam atskleidimui taikytina Tarybos nurodyta išimtis.

33. Aš nesutinku su Taryba (iš dalies ir su Komisija).

34. Skundžiamo sprendimo 50 punkte Bendrasis Teismas nurodė: „ < … > vien nuogąstavimo, kad bus atskleistos galimos skirtingos institucijų pozicijos < … > negali pakakti, norint tuo remiantis padaryti išvadą, kad egzistuoja rizika pakenkti tarptautinių santykių srityje saugomam viešajam interesui“. Bendrasis Teismas nepadarė kategoriškos išvados, kad institucijų nuomonių skirtumų dėl teisinio pagrindo atskleidimas niekada negali pakenkti viešojo intereso apsaugai, nurodytai reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkte. Tačiau jis konstatavo, kad nors Taryba išreiškė nuogąstavimus dėl atskleidimo, ji nepatikslino, kaip suteikta galimybė susipažinti su Dokumentu Nr. 11897/09 pakenktų viešojo intereso apsaugai, t. y. kaip buvo patenkinta reglamente numatytos išimties taikymo sąlyga. Darydamas šią išvadą Bendrasis Teismas atsižvelgė į tai, kad teisinio pagrindo klausimas nepriklauso institucijų diskrecijai (jis išsprendžiamas pagal Sutartis, remiantis veiksniais, kurie gali būti patikrinti teismų), kad Sutartyje numatyta ginčų sprendimo procedūra ir kad požiūrių dėl teisinio pagrindo skirtumai jau buvo paviešinti.

35. Šis vertinimas neatskleidžia jokių teisinių klaidų Bendrojo Teismo motyvuose.

36. Visų pirma teisinis pagrindas išties nustatomas pagal teisės normas, kuriomis atitinkama institucija įgaliojama veikti. Tai nėra atitinkamos institucijos diskrecijai priklausantis klausimas, o jo politinė reikšmė pati savaime (teisiniu požiūriu) nėra svarbi.

37. Antra, nesutinku su Tarybos teiginiais dėl Sprendimo ERTA ir to, kaip jis taikytinas šioje byloje. Byloje ERTA Tarybos ir Komisijos ginčas kilo dėl teisinio pagrindo, susijusio su tuo, ar nagrinėjamos sutarties sudarymo klausimas pateko į (tuo metu) Bendrijos ar į bendrą šalių vyriausybių kompetenciją. Teisingumo Teismas konstatavo, kad svarbus veiksnys vertinant derybas buvo tai, kad jas pradėjo ir nemažą darbo dalį buvo atlikusi Bendrija. Taigi, kai Taryba patvirtino savo derybinę poziciją, ji nebeturėjo visiškos veiksmų laisvės vykstant trečiųjų valstybių deryboms (21) . Teisingumo Teismas konstatavo, kad jei tame derybų etape atitinkamoms trečiosioms valstybėms būtų leista suprasti, kad Bendrijoje pasikeitė galių pasiskirstymas, tai galėjo sukelti pavojų sėkmingai derybų baigčiai, ir tai per Tarybos svarstymus išties pripažino Komisijos atstovas(22) . Neįžvelgiu minėtame sprendime jokios bendros taisyklės, pagal kurią skirtingų požiūrių dėl teisinio pagrindo atskleidimas visada pažeidžia ES interesus tarptautinėse derybose. Taryba nepateikė jokios medžiagos, kuri leistų manyti, kad ginčo dėl Dokumente Nr. 11897/09 nagrinėjamo teisinio pagrindo aplinkybės yra tokios pačios (ar bent panašios) kaip Sprendimo ERTA aplinkybės. Be to, savaime suprantama, kad 1971 m. priimtame Sprendime ERTA nenagrinėtas kilęs klausimas, ar tokių nesutarimų atskleidimas pakenktų viešajam interesui tarptautinių santykių srityje, kad būtų galima pritaikyti Reglamente Nr. 1049/2001 nurodytą išimtį.

38. Nesutinku ir su teiginiu, kad tokia bendra taisyklė kyla iš išvadų 1/75(23) ir 2/94(24) . Priešingai, kaip Teisingumo Teismas paaiškino Išvadoje 2/94, galimas sprendimas , kuriuo tarptautinis susitarimas dėl savo turinio arba dėl jo priėmimo procedūros pripažįstamas nesuderinamu su Sutarties nuostatomis, neabejotinai sukeltų rimtų sunkumų ne tik pačioje ES, bet ir tarptautiniuose santykiuose ir galėtų turėti sunkių pasekmių visoms suinteresuotosioms šalims, taip pat trečiosioms valstybėms(25) . Toliau Teisingumo Teismas paaiškino, kad procedūra, kuria siekiama gauti išankstinę Teisingumo Teismo nuomonę, siekiama tokios padėties išvengti(26) . (Todėl manau, kad Bendrojo Teismo nuoroda į minėtą procedūrą skundžiamame sprendime pateikta tik kaip pavyzdys. Ja nenorėta pasakyti, kad kuri nors institucija šia procedūra pasinaudojo šiuo atveju).

39. Kalbant apie Komisijai susirūpinimą keliančius klausimus, pritariu Bendrojo Teismo nuomonei, kad nesutarimų dėl teisinio pagrindo egzistavimas nebūtinai reiškia, kad bus pakenkta atstovavimo esant išorės santykiams vientisumui, kaip būtų nesutarimų dėl turinio atveju. Be to, Bendrasis Teismas neteigė, kad skirtingi požiūriai dėl teisinio pagrindo visada reiškia, kad dėl turinio jokių nesutarimų nėra. Jeigu jis tai būtų pareiškęs, pritarčiau Komisijai, kad toks požiūris yra klaidingas.

40. Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, kad nėra jokios bendros taisyklės, pagal kurią ginčas dėl teisinio pagrindo pats savaime kenkia viešojo intereso apsaugai tarptautinių santykių srityje.

41. Trečia, nagrinėdamas ginčijamą sprendimą, Bendrasis Teismas tikrai negalėjo neatsižvelgti į aplinkybę, kad esminis Dokumento Nr. 11897/09 turinys jau buvo paviešintas prieš priimant ginčijamą sprendimą. Tiesa, Taryba nebuvo suteikusi Parlamentui leidimo paviešinti esminio Dokumento Nr. 11897/09 turinio(27) . Vis dėlto, logiškai mąstant, Bendrasis Teismas turėjo pagalvoti, kaip gali atsirasti reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta rizika, jei informacija apie nesutarimus dėl teisinio pagrindo iš tikrųjų jau buvo vieša. Taigi Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad aplinkybė, jog esminis Dokumento Nr. 11897/09 turinys jau buvo atskleistas Parlamento rezoliucijoje, yra svarbus veiksnys, į kurį Taryba privalėjo atsižvelgti vertindama S. in ’t Veld prašymą.

42. Todėl manau, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis nepagrįsta.

2 dalis: dėl kontrolės lygmens

43. Taryba tvirtina, kad tikrindamas ginčijamą sprendimą Bendrasis Teismas pritaikė netinkamus kriterijus. Taryba pritaikytus kriterijus apibūdino kaip kontrolės lygmenį, pagrįstą „realia ir konkrečia žala“, ir teigia, kad vietoj to Bendrasis Teismas turėjo pritaikyti „didelės diskrecijos“ arba „ribotos kontrolės“ kriterijus. Taryba teigia, kad realios ir konkrečios žalos kriterijus taikytinas motyvų išdėstymui, bet Bendrasis Teismas suklydo, kai savo sprendimo 58 punkte konstatavo, kad Taryba turėtų realios ir konkrečios žalos kriterijų taikyti vertindama prašymus atskleisti dokumentus pagal reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punktą.

44. Nesutinku su Taryba.

45. Man regis, tais atvejais, kai ES teismai vykdo institucijų sprendimų dėl pagal reglamentą pateiktų prašymų susipažinti su dokumentais kontrolę, ji neturėtų būti apribota taip, kaip siūlo Taryba. Iš teismų gali būti pareikalauta tokius sprendimus įvertinti įvairiais būdais, visų pirma: i) atsižvelgiant į reglamento 4 straipsnyje nurodytų išimčių prasmę; ii) nustatant teisinį kontrolės lygmenį; iii) patikrinant institucijos atliktą vertinimą (pateiktą jos vėlesnio sprendimo motyvuojamojoje dalyje) dėl to, ar atskleidimo reikalauja svarbesnis viešasis interesas, kai remiamasi reglamento 4 straipsnio 2 dalyje (arba 3 dalyje) nurodytomis išimtimis.

46. Be to, Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime neapibūdino savo taikomo kriterijaus taip, kaip nurodo Taryba. Skundžiamo sprendimo 58 punkte jis pažymi: „ < … > Taryba neįrodė, kaip konkrečiai ir realiai(28) platesnė galimybė susipažinti su šiuo dokumentu pakenktų viešajam interesui tarptautinių santykių srityje“. Savo vertinime Bendrasis Teismas iš tikrųjų nepareikalavo, kad Taryba įrodytų realią žalą. Vietoj to jis išnagrinėjo, ar Taryba konkrečiai ir realiai įrodė, kaip galimybė susipažinti su Dokumentu Nr. 11897/09 sukėlė riziką, kad bus pakenkta viešojo intereso tarptautinių santykių srityje apsaugai. Šiuo požiūriu Taryba tiesiog neteisingai suprato Bendrojo Teismo sprendimą.

47. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, reglamento 4 straipsnyje numatytomis išimtimis nukrypstama nuo visuomenės kuo didesnės galimybės susipažinti su institucijų turimais dokumentais principo, todėl jos turi būti aiškinamos ir taikomos griežtai(29) . Taigi, jei atitinkama institucija nusprendžia neleisti susipažinti su prašomu atskleisti dokumentu, iš principo ji visų pirma privalo paaiškinti, kaip šio dokumento atskleidimas gali konkrečiai ir realiai (30) pakenkti reglamento 4 straipsnyje numatyta išimtimi, kuria institucija remiasi, saugomam interesui. Be to, rizika, kad minėtam interesui bus pakenkta, turi būti pagrįstai numatoma, o ne tik hipotetinė(31) . Šie principai taikytini visoms 4 straipsnyje numatytoms išimtims.

48. Bendrasis Teismas šiuo požiūriu tinkamai vadovavosi. Jis išaiškino, kad reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punktas reiškia, kad Taryba privalo paaiškinti, kaip galimybė susipažinti su Dokumentu Nr. 11897/09 konkrečiai ir realiai pakenkė nurodytam saugomam interesui, nes to, kad Dokumentas Nr. 11897/09 patenka į tarptautinių santykių kategoriją, nepakanka, kad išimtis būtų taikytina. Taigi Bendrasis Teismas patikrino, ar Tarybos teiginys, kurio remdamasi ji nesuteikė galimybės susipažinti su Dokumentu Nr. 11897/09, yra pagrįstas. Tai atitinka reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkte nustatytą reikalavimą, kad institucija, kuri remiasi išimtimi, kiekvienu konkrečiu nurodytų, kodėl ji mano, kad kyla rizika viešojo intereso apsaugai. Todėl Bendrasis Teismas nesuklydo vertindamas, ar Taryba įrodė, kad galimybė susipažinti su Dokumentu Nr. 11897/09 galėjo konkrečiai ir realiai pakenkti viešojo intereso apsaugai, kad būtų galima taikyti 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje įtraukoje nustatytą su tarptautiniais santykiais susijusią išimtį.

49. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 46–59 punktų, Bendrasis Teismas laikėsi nuomonės, kad Taryba įtikinamai nepagrindė teiginio, kad galimybė susipažinti su Dokumentu Nr. 11897/09 pakenktų viešojo intereso apsaugai tarptautinių santykių srityje, nurodęs tokias dvi priežastis: i) Taryba padarė prielaidą, jog egzistuoja bendra taisyklė, kad ginčų dėl teisinio pagrindo negalima atskleisti, nes tai pakenktų vieningoms derybinėms pozicijoms; ii) Taryba neatsižvelgė į tai, kad esminis Dokumento Nr. 11897/09 turinys jau buvo paviešintas.

50. Kaip išties pripažino Taryba, Bendrasis Teismas tinkamą kriterijų nurodė savo sprendimo 25 punkte, paminėjęs didelę institucijos diskreciją taikant reglamento 4 straipsnyje nurodytus bendruosius kriterijus, susijusius su pakenkimu viešajam interesui tarptautinių santykių srityje, taip pat Teisingumo Teismo sprendimą Sison (32) . Todėl ginčijamame sprendime pateikti Tarybos motyvai neatitinka reikalavimų, jei reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punktas aiškinamas teisingai. Ten Bendrasis Teismas aiškiai pripažino ne tik tai, kad Taryba turi didelę diskreciją, bet ir tai, kad jo vykdomos kontrolės taikymo sritis yra ribota.

51. Nagrinėdamas pirmosios instancijos teisme S. in ’t Veld pateiktą argumentą dėl reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečios įtraukos pažeidimo, Bendrasis Teismas nepatikslino, kurie būtent iš toliau nurodytų keturių Sprendime Sison paminėtų elementų sudarė jo sprendimo pagrindą: i) procedūros taisyklių nesilaikymas; ii) reikalavimo pateikti motyvus nesilaikymas; iii) ar yra akivaizdi vertinimo klaida; iv) ar piktnaudžiauta įgaliojimais(33) . Vietoj to Bendrasis Teismas sutelkė dėmesį į reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkto išaiškinimą ir konstatavo, kad Tarybai nepavyko parodyti, kaip būtų pakenkta viešojo intereso apsaugai(34) . Tačiau Bendrasis Teismas nepakeitė Tarybos pateikto ginčijamo sprendimo įvertinimo savuoju – jis nepareiškė, kad viešojo intereso apsaugai rizika nebuvo kilusi. Mano nuomone, šis vertinimas iš esmės suderinamas su Sprendimu Sison .

52. Todėl manau, kad pirmasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepagrįstas.

Antrasis pagrindas: dėl netinkamo 4 straipsnio 2 dalies antros įtraukos išaiškinimo

53. Antrasis apeliacinio skundo pagrindas susideda iš dviejų dalių. Visų pirma Taryba tvirtina, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į slaptą teisinių išvadų pobūdį ir konkrečias S. in ’t Veld prašymo susipažinti su dokumentais aplinkybes ir pritaikė netinkamą kontrolės lygmenį. Antra, Taryba teigia, kad Bendrasis Teismas, nagrinėdamas svarbesnio viešojo intereso kriterijų (nurodytą 4 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje), suklydo, kai derybas dėl tarptautinio susitarimo ir jo pasirašymą priskyrė institucijos teisėkūros veiklai.

54. Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas pirmiausia išdėstė Sprendime Turco pateiktus kriterijus:

„Pirmiausia Taryba turi įsitikinti, kad dokumentas, su kuriuo prašoma leisti susipažinti, iš tikro yra teisinė išvada, ir, jei taip, nustatyti su kuriomis jo dalimis ji iš tikrųjų susijusi ir kurioms gali būti taikoma išimtis. Antra, Taryba turi išnagrinėti, ar atskleidus nagrinėjamo dokumento dalis, kurios pripažintos teisinėmis išvadomis, nukentėtų jų apsauga. Trečia, jei Taryba mano, kad leidimas susipažinti su dokumentu gali pažeisti teisinių išvadų apsaugą, ji turi patikrinti, ar nėra viršesnio viešojo intereso, pateisinančio tokį leidimą susipažinti, nepaisant iš to išplaukiančio jos galimybių prašyti teisinių išvadų ir gauti atviras, objektyvias ir išsamias išvadas, pažeidimo < … > .“(35)

55. Bendrasis Teismas konstatavo, kad Dokumentas Nr. 11897/09 iš tikrųjų buvo susijęs su teisinėmis išvadomis (pirmoji analizės pagal Sprendime Turco nurodytus kriterijus dalis). Toliau Bendrasis Teismas pabrėžė, kad bet kokia pakenkimo teisinių išvadų apsaugai rizika turi būti pagrįstai numatoma, o ne tik hipotetinė (antroji analizės pagal Sprendime Turco nurodytus kriterijus dalis). Bendrasis Teismas manė, kad pagrindai, kuriais Taryba rėmėsi atsisakydama suteikti galimybę susipažinti su Dokumentu Nr. 11897/09, buvo nepakankami, kad tokia rizika būtų nustatyta pagal konkrečius, išsamius įrodymus. Vien tai, kad Dokumente Nr. 11897/09 pateiktos teisinės išvados buvo susijusios su ES tarptautiniais santykiais, savaime nesuteikia teisės taikyti reglamento 4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje nurodytą išimtį. Į tai, kad Dokumente Nr. 11897/09 pateiktos teisinės išvados susijusios su tarptautiniais santykiais, jau buvo atsižvelgta nagrinėjant 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje įtraukoje nurodytos išimties taikymą. Vis dėlto Bendrasis Teismas pripažino, kad tebevykstančių derybų atveju gali prireikti papildomos apsaugos(36) .

56. Bendrasis Teismas konstatavo, kad Taryba negali remtis bendrais svarstymais, kad svarbiose srityse grėsmė saugomam viešajam interesui gali būti numanoma ir užtenka įrodyti reglamento 4 straipsnio 2 dalimi saugomo intereso egzistavimą. Konkrečios ir numanomos grėsmės minėtam interesui, kaip tai suprantama pagal 4 straipsnio 2 dalį, negalima įrodyti ir tiesiog pareiškus nuogąstavimus dėl to, kad nevienodas institucijų požiūris į Europos Sąjungos tarptautinės veiklos teisinį pagrindą bus atskleistas ES piliečiams (taip sukeliant abejonių šios veiklos teisėtumu). Atvirumas, sudarydamas galimybes viešai diskusijai, padidina institucijų veiklos legitimumą ES piliečių akyse ir jų pasitikėjimą šiomis institucijomis. Šis principas taikytinas ir Europos Sąjungos tarptautinei veiklai, nes sprendimų priėmimo procesui skaidrumo principas galioja ir šioje srityje(37)

57. Paskui Bendrasis Teismas atmetė argumentą, susijusį su rizika, kad bus pakenkta Tarybos teisės tarnybos galimybei teisminiuose procesuose apginti poziciją, dėl kurios ji anksčiau išreiškė neigiamą nuomonę(38) . Be to, Bendrasis Teismas konstatavo, kad Taryba neturėjo teisės atsisakyti pateikti daugiau medžiagos vien dėl to, kad Dokumento Nr. 11897/09 turinys buvo opus(39) .

58. Bendrasis Teismas pažymėjo, kad būtent Taryba turėjo palyginti konkretų interesą, kurį siekiama apsaugoti neatskleidžiant atitinkamo dokumento, su galimu viršesniu viešuoju interesu, kuris pateisintų jo atskleidimą (trečioji analizės pagal Sprendime Turco nurodytus kriterijus dalis). Šiuo požiūriu Taryba privalo visų pirma atsižvelgti į viešąjį interesą, kad Dokumentas Nr. 11897/09 būtų prieinamas, turint omenyje didesnio skaidrumo teikiamus privalumus: didesnį piliečių dalyvavimą priimant sprendimus, taip užtikrinant didesnį valdymo legitimumą ir atskaitomybę piliečiui demokratinėje sistemoje(40) .

59. Bendrasis Teismas pripažino, kad šie sumetimai ypač svarbūs, kai Taryba veikia kaip teisės aktų leidėja. Jis pažymėjo, kad derybų, siekiant sudaryti tarptautinį susitarimą, inicijavimas ir vedimas iš principo priklauso vykdomajai sričiai. Bendrasis Teismas taip pat pripažino, kad visuomenės dalyvavimas vykstant procedūrai, susijusiai su derybomis ir tarptautinio susitarimo sudarymu, atsižvelgiant į teisėtą interesą neatskleisti strateginės derybų informacijos, yra neišvengiamai ribotas(41)

60. Vis dėlto Bendrasis Teismas konstatavo, kad nors Taryba neveikė kaip teisės aktų leidėja, argumentų, susijusių su ES sprendimų priėmimo procedūros skaidrumo principu, negalima visiškai netaikyti tarptautinių santykių atveju, ypač kai sprendimas leisti pradėti derybas yra susijęs su tarptautiniu susitarimu, kuris gali turėti pasekmių ES teisėkūros veiklos srityje. Bendrasis Teismas pažymėjo, kad siūlomas susitarimas buvo susijęs su asmens duomenų apsauga, o tai yra viena iš pagrindinių teisių. Todėl Taryba privalėjo atsižvelgti į nagrinėjamo susitarimo apimamą sritį ir vadovaudamasi kuo didesnės visuomenės galimybės susipažinti su dokumentais principu patikrinti, ar bendrasis interesas, susijęs su didesniu šios procedūros skaidrumu, nepateisina visiško ar kuo didesnio prašomo dokumento atskleidimo, nepaisant rizikos, kad bus pakenkta teisinių išvadų apsaugai(42) .

61. Bendrasis Teismas pripažino, kad Dokumento Nr. 11897/09 atskleidimas buvo svarbesnis viešasis interesas, nes, padarydamas įmanomą atvirą diskusiją klausimais, dėl kurių egzistavo nuomonių skirtumai, jis suteiktų didesnį legitimumą institucijoms ir padidintų Europos piliečių pasitikėjimą jomis. Be to, šiame dokumente nagrinėjamas susitarimo, kuris po sudarymo turėtų įtakos pagrindinei teisei į asmens duomenų apsaugą, teisinis pagrindas. Todėl Bendrasis Teismas konstatavo, kad atmetusi bet kokią galimybę atsižvelgti į ketinamo sudaryti susitarimo apimamą sritį, kad nuspręstų, ar šiuo atveju egzistuoja svarbesnis viešasis interesas, pateisinantis prašomo dokumento atskleidimą, Taryba, taikydama reglamento 4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje numatytą išimtį, nepasvėrė susikertančių interesų(43) .

62. Paskui Bendrasis Teismas išnagrinėjo Komisijos teiginius, kad: i) institucijų teisėkūros veiklai taikomas skaidrumo lygmuo nebūtinai taikytinas veiksmams tarptautinių santykių srityje, kuriems galioja privaloma reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyta išimtis; ir kad ii) Dokumentas Nr. 11897/09 buvo ypač opaus pobūdžio dėl savo tematikos ir dėl tebevykstančių derybų. Bendrojo Teismo šie argumentai neįtikino.

63. Visų pirma tai, kad nagrinėjamas dokumentas susijęs su sritimi, kurią potencialiai apima (4 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje įtraukoje numatyta) išimtis dėl viešojo intereso tarptautinių santykių srityje apsaugos, nėra svarbu vertinant (4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje numatytą) kitą išimtį, susijusią su teisinės pagalbos apsauga. Antra, aplinkybė, kad derybos tebevyko, nėra lemiama vertinant, ar, nepaisant minėtos rizikos, egzistuoja atskleidimą pateisinantis svarbesnis viešasis interesas. Viešasis interesas, susijęs su sprendimų priėmimo procedūros skaidrumu, netektų prasmės, jeigu į jį būtų galima atsižvelgti tik tada, kai sprendimo priėmimo procedūra jau užbaigta(44) .

1 dalis: dėl neatsižvelgimo į specifinę teisinių išvadų tematiką ir neteisingo kontrolės lygmens taikymo

64. Taryba tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai: i) nesuteikė jokios reikšmės aplinkybei, kad teisinės išvados buvo susijusios su vykstančiomis derybomis dėl tarptautinio susitarimo; ii) pritaikė tokį kontrolės lygmenį, pagal kurį Taryba turėjo įrodyti konkrečią ir realią žalą ir pateikti išsamių jos įrodymų; iii) neatsižvelgė į ypatingas aplinkybes, susijusias su S. in ’t Veld prašymu.

65. Antrajame punkte iškeltas svarbus klausimas dėl to, ar Teisingumo Teismo sprendime Turco nustatytas kontrolės lygmuo taikytinas, kai svarstomi prašymai susipažinti su Tarybos teisinėmis išvadomis dėl tebevykstančių tarptautinių derybų. Todėl pirmiausia išnagrinėsiu šį punktą, paskui glausčiau apžvelgsiu pirmąjį ir trečiąjį.

66. Ir Taryba, ir Komisija teigia, kad Sprendime Turco nustatyti kriterijai čia netaikytini, nes teisinės išvados nebuvo susijusios su teisėkūros veikla. Be to, Taryba tvirtina, kad Sprendime Turco neminimas konkrečios ir realios žalos kriterijus. Taigi pritaikydamas minėtą kriterijų Bendrasis Teismas suklydo.

67. S. in ’t Veld teigia, kad Bendrasis Teismas, pritaikęs Sprendime Turco nurodytus kriterijus, nepadarė teisės klaidos. Nuoroda į „konkrečią ir realią“ žalą Tarybos apeliaciniame skunde(45) susijusi su angliškame skundžiamo sprendimo tekste padaryta vertimo klaida. Teisingai kriterijus nurodytas versijoje prancūzų k.: „ < ... > que la divulgation du document soit de nature à porter concrètement et effectivement atteinte à l’intérêt de l’institution < ... > “(46) . S. in ’t Veld pritaria ir Parlamentas.

68. Manau, kad Bendrojo Teismo sprendimo angliškos versijos 69 punkte pavartotai formuluotei „ < … > could have specifically and actually undermined the public interest concerned < ... > “ nereikia teikti didelės reikšmės. Ši frazė reiškia tą patį kaip ir Sprendimo Turco 49 punkte pavartota formuluotė „specifically and effectively“ (kaip jau paaiškinau šios išvados 47 punkte ir 30 išnašoje). Be to, Bendrasis Teismas nepavartojo frazės „konkreti ir reali žala “ (išskirta mano), kaip Taryba tvirtina savo apeliaciniame skunde. Iš tikro Bendrojo Teismo 69 punkte minima „ < … > rizika, jog < … > atskleidimas konkrečiai ir realiai pakenks institucijos interesui prašyti teisinių išvadų ir gauti atviras, objektyvias ir išsamias teisines išvadas < … > “ (išskirta mano). To negalima prilyginti reikalavimui, kad institucija įrodytų „žalą“. Todėl manau, kad Bendrasis Teismas pritaikė tinkamą kriterijų ir teisingai išaiškino Teisingumo Teismo Sprendimą Turco .

69. Ar iš trijų dalių susidedanti analizė pagal Sprendime Turco nurodytus kriterijus taikytina prašymui atskleisti dokumentą, kuriame pateikiama teisinė išvada dėl vykstančių tarptautinių derybų?

70. Manau, kad taip.

71. Teisingumo Teismas Sprendime Turco išties konstatavo, kad jo nurodytos trys dalys yra „ypač svarbios“, kai Taryba veikia kaip teisės aktų leidimo institucija(47) . Tačiau šių trijų dalių formuluotės yra bendro pobūdžio, taigi neatmestina galimybė, kad jos gali būti taikytinos ir kitai institucijų veiklai.

72. Trys Sprendime Turco nurodytos analizės dalys tiesiogiai kyla iš faktinės reglamento 4 straipsnio 2 dalies formuluotės. Iš to, manau, galima spręsti, kad jos taikytinos kaskart, kai institucija remiasi šio straipsnio antra įtrauka. Pačiame reglamente neužsimenama apie tai, ar aplinkybės, kuriomis prašoma galimybės susipažinti su dokumentu, susijusios su teisės aktų leidyba. Aš savo ruožtu nematau jokios rimtos priežasties, kodėl tai turėtų būti lemiamas kriterijus(48) .

73. Norėčiau pridurti, kad, nepaisant to, jog paprastai galima atskirti teisėkūros veiksmus nuo kitų veiksmų, ne visos institucijų veiklos rūšys gali būti taip aiškiai ir tiksliai suklasifikuotos. Vykdomieji veiksmai apima įvairiausią veiklą, įskaitant derybas dėl tarptautinių susitarimų ir jų sudarymą. Kai tokia veikla susijusi su klausimais, turinčiais įtakos ES piliečiams, ypač kai ji susijusi su piliečių pagrindinėmis teisėmis, atvirumas yra svarbi sprendimų priėmimo proceso dalis. Skaidrumas stiprina demokrati ją ir leidžia piliečiams gauti informaciją bei dalyvauti priimant sprendimus(49) . Šiuo požiūriu teisėkūros veiksmams svarbūs sumetimai taip pat galioja ir vykdomajai veiklai. Dėl to sunku pateisinti kitokio kontrolės lygmens taikymą institucijų veiksmams remiantis tuo, kokiai kategorijai turėtų būti priskirta institucijos veikla konkrečiu atveju, o ne reglamento tekstu(50) .

74. Iš tikro kyla klausimas, ar galima taikyti analizės pagal Sprendime Turco nustatytus kriterijus antrąją dalį, t. y. įsitikinti, ar atitinkama institucija įrodė, kad rizika yra pagrįstai numatoma, o ne tik hipotetinė, konkrečiomis derybų dėl tarptautinio susitarimo ir jo sudarymo aplinkybėmis.

75. Kadangi reglamentu siekiama visuomenei suteikti kuo platesnes teises susipažinti su dokumentais, man atrodo, kad institucijos turėtų įvertinti praktinį atskleidimo poveikį kiekvienu konkrečiu atveju. Atsisakant atskleisti dokumentus, nepakanka remtis bendro pobūdžio teiginiais.

76. Pritariu skundžiamo sprendimo 75–76 punktuose išdėstytai minčiai, kad pirmiausia reikia turėti omenyje, jog skaidrumo principas taikytinas ir sprendimams dėl tarptautinių santykių, kaip ir visai kitai ES veiklai. Todėl negalima automatiškai daryti išvados, kad nuomonių dėl teisinio pagrindo skirtumų atskleidimas „pakenks“ nagrinėjamų teisinių išvadų apsaugai, kaip tai suprantama pagal reglamento 4 straipsnio 2 dalį.

77. Priešingai, iš reikalavimo, kad rizika turi būti „pagrįstai numanoma“, galima spręsti, kad tais atvejais, kai susipažinti su dokumentu neleidžiama, pateikiant motyvus reikia nurodyti, kodėl galimybė susipažinti „konkrečiai ir realiai“ pažeistų saugomą interesą.

78. Motyvų paskirtis – suinteresuotajam asmeniui leisti sužinoti atsisakymo suteikti galimybę susipažinti priežastis, o teismams – vykdyti savo kontrolės funkcijas(51) . Nepakankamas institucijų sprendimų motyvavimas apsunkina šių tikslų pasiekimą(52) . Jokia reglamento formuluotė neleidžia manyti, kad tais atvejais, kai tema susijusi su tarptautinėmis derybomis, taikytini žemesni standartai. Pakankama apsaugos priemonė yra institucijoms suteikta galimybė (kurią Bendrasis Teismas pripažino savo sprendimo 121 punkte) pateikti savo motyvus abstraktesnėmis formuluotėms, kai nuogąstaujama, kad labai išsamiai pateikus atsisakymo motyvus būtų atskleistas dokumento, kurį siekiama apsaugoti, turinys.

79. Dabar kartu išnagrinėsiu pirmąjį ir trečiąjį Tarybos argumentus. Pateikdama pirmąjį argumentą Taryba kritikuoja Bendrąjį Teismą už tai, kad jis neatsižvelgė į aplinkybę, jog Dokumente Nr. 11897/09 pateiktos teisinės išvados buvo susijusios su ypač opiu klausimu – kova su terorizmu ir teroristų finansavimu. Taryba teigia, kad Bendrasis Teismas dėl to turėjo suvokti, kad Dokumentas Nr. 1897/09 reikalavo ne mažesnės, o didesnės apsaugos, todėl turėjo laikytis neatskleidimo prezumpcijos, įtvirtintos kituose Teisingumo Teismo sprendimuose(53) . Tačiau Bendrasis Teismas padarė neteisingą išvadą, kad į su tarptautiniais santykiais susijusius Dokumento Nr. 11897/09 aspektus jau buvo atsižvelgta nagrinėjant reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečioje įtraukoje numatytą išimtį. Pateikdama trečiąjį argumentą Taryba teigia, kad Bendrasis Teismas šiame kontekste neatsižvelgė į svarbią Dokumento Nr. 11897/09 tematiką.

80. S. in ’t Veld teigia, kad Bendrasis Teismas atsižvelgė į ypatingą teisinių išvadų tematiką ir kad Taryba klysta, kai tvirtina, jog prašymams susipažinti su teisinėmis išvadomis tarptautinių santykių srityje galioja specialios taisyklės. Priešingai, tokiems dokumentams turėtų galioti griežti skaidrumo reikalavimai. Parlamentas pritaria, kad Taryba neįrodė, jog (jau viešai prieinamos informacijos) atskleidimas konkrečiai ir realiai pakenktų teisinei pagalbai, kaip apibrėžta reglamente. Su tarptautiniais santykiais susiję interesai nagrinėtini remiantis 4 straipsnio 1 dalies a punkto trečia įtrauka. Šia nuostata ir reglamento 4 straipsnio 2 dalies antra įtrauka ginami interesai teisiniu požiūriu nėra identiški.

81. Reglamento 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytos išimtys išties yra glaudžiai susijusios. Todėl, svarstant teisinei pagalbai skirtą išimtį, reikia turėti omenyje, kad Dokumentas Nr. 11897/09 susijęs su tarptautiniais santykiais (konkrečiai su derybomis opiu klausimu). Tačiau iš skundžiamo sprendimo 71 punkto paaiškėja, kad Bendrasis Teismas į šį faktą atsižvelgė. 72 punkte Bendrasis Teismas konkrečiai išnagrinėjo argumentą, kad tuo metu, kai S. in ’t Veld paprašė susipažinti su Dokumentu Nr. 11897/09, derybos dar tebevyko.

82. Reglamento 4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje nurodytą išimtį dėl teisinės pagalbos privalu aiškinti kaip skirtą apsaugoti institucijos interesą siekti teisinės pagalbos ir gauti atvirų, objektyvių ir išsamių išvadų(54) . Todėl minėta išimtimi besiremianti institucija privalo įrodyti, kaip jos intereso prašyti ir gauti tokias teisines išvadas apsaugai būtų pakenkta, jei galimybė susipažinti su atitinkamu dokumentu būtų suteikta. Pritariu Bendrojo Teismo vertinimui, jog aplinkybė, kad Dokumentas Nr. 11897/09 susijęs su vykstančiomis tarptautinėmis derybomis opiais klausimais, pati savaime nėra pakankama priežastis, kad būtų galima konstatuoti, jog Taryba negalėtų iš savo Teisės tarnybos prašyti atvirų, objektyvių ir išsamių išvadų ar jas gauti, todėl būtų negalima leisti susipažinti su dokumentu.

83. Be to, negaliu sutikti su tuo, kad Bendrojo Teismo požiūris nesuderinamas su Teisingumo Teismo praktika. Reikia pripažinti, kad Teisingumo Teismas dėl reglamento 4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje numatytos kitos išimties (teismo proceso apsauga)(55) ir minėtos nuostatos trečioje įtraukoje numatytos išimties (patikros, tyrimų ir audito tikslų apsauga)(56) yra konstatavęs, jog egzistuoja neatskleidimo prezumpcija – atitinkamai Sprendime API (57) ir Sprendime Technische Glaswerke (58) . Tačiau minėti sprendimai abiem atvejais pagrįsti konkrečiomis priežastimis.

84. Sprendime API nagrinėtas prašymas susipažinti su pareiškimais, kuriuos Komisija pateikė ES teismuose nagrinėjamose bylose. Teisingumo Teismas savo sprendimą, kad neatskleidimo prezumpcija taikytina siekiant apsaugoti teismo procesą, pagrindė tokiomis priežastimis: i) tokie dokumentai yra specifiniai ir specialiai parengti konkrečiai bylai(59) ; ii) šia išimtimi visų pirma siekiama laikytis procesinių teisių lygybės principo ir užtikrinti tinkamą teisingumo vykdymą(60) ; iii) atskleidus pareiškimus, atsirastų išorinio poveikio teismams galimybė (nors tik visuomenės akyse) ir tai pakenktų (teisminių) ginčų sklandumui(61) ; iv) tokia prezumpcija buvo pateisinama, remiantis Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statutu ir ES teismų procedūrų reglamentais(62) . Teisingumo Teismas pridūrė, kad iš SESV 15 straipsnio (tuomet – EB 255 straipsnio) ir reglamento bendros struktūros galima spręsti, kad Teisingumo Teismą su skaidrumu susiję įpareigojimai saisto tik tuomet, kai jis vykdo administracines užduotis(63) .

85. Sprendime Technische Glaswerke nagrinėtas prašymas susipažinti su Komisijos administracinės bylos dokumentais vykstant procedūrai dėl valstybės pagalbos pagal EB 88 straipsnio 2 dalį (dabar – SESV 108 2 dalis). Visų pirma Teisingumo Teismas konstatavo, kad vykstant valstybės pagalbos kontrolės procedūroms kiti suinteresuotieji asmenys nei susijusi valstybė narė neturi teisės susipažinti su Komisijos administracinės bylos dokumentais. Teisingumo Teismas pripažino, kad turi egzistuoti bendroji prezumpcija, jog administracinės bylos dokumentų atskleidimas iš principo kelia grėsmę reglamento 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje nurodytų tyrimo tikslų apsaugai(64) .

86. Ir Sprendime API , ir Sprendime Technische Glaswerke Teisingumo Teismas nurodė konkrečius atitinkamų dokumentų ir susijusių aplinkybių požymius, pagal kuriuos galima spręsti, kodėl nurodytam saugumam interesui tikrai visuomet bus pakenkta, ir tik tuomet pripažino neatskleidimo prezumpciją. Taigi Teisingumo Teismas rėmėsi principu, jog būtų pernelyg primityvu manyti, kad reglamentu numatyta išimtis taikytina vien dėl to, kad prašomas dokumentas patenka į minėtoje išimtyje nurodytą kategoriją. Nustatęs, kad Taryba nepateikė jokios specialios medžiagos, kuri rodytų, kad teisinių išvadų atskleidimas (šiuo atveju – dėl išsiskyrusių požiūrių į teisinį pagrindą) tikrai sutrukdytų jai siekti ir gauti tokias išvadas, Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad neatskleidimo prezumpcijos nebuvo.

87. Galiausiai dėl Tarybos teiginio, kad buvo reali rizika, jog kils grėsmė Tarybos tarnybos gebėjimui apginti savo poziciją, kuria remdamasi ji pateikė neigiamą išvadą vėlesniame teismo procese, reikia pasakyti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką toks argumentas yra per daug bendro pobūdžio, kad juo remiantis būtų galima taikyti reglamente įtvirtinto atvirumo principo išimtį(65) .

2 dalis: dėl svarbesnio viešojo intereso kriterijaus

88. Taryba teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai, pirma, pareikalavo, kad Taryba suderintų teisinės pagalbos apsaugos interesus su bendruoju skaidrumo principu dar tebevykstant jos vedamoms tarptautinėms deryboms; antra, kai nusprendė, jog minėtas bendrasis principas yra svarbesnis viešasis interesas; trečia, kai pareikalavo Tarybos tarptautinėms deryboms taikyti tokį patį skaidrumo lygmenį, kaip nustatytasis byloje Turco , kur atitinkama institucija veikė kaip teisės aktų leidėja. Be to, Taryba mano, kad būtent asmuo, prašantis suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, turi nurodyti aiškų ir konkretų viešą interesą, dėl kurio jie turėtų būti atskleisti, o iš Tarybos neturėtų būti reikalaujama suderinti skaidrumo, demokratijos ir visuomenės dalyvavimo interesų su teisinės pagalbos apsaugos interesais.

89. Komisija pareiškė susirūpinimą dėl dviejų dalykų: i) Bendrasis Teismas, nagrinėdamas svarbesnio viešojo intereso kriterijų, (jos manymu) laikė klausimo svarbą nereikšmingu veiksniu; ii) Bendrasis Teismas, taikydamas svarbesnio viešojo intereso kriterijų, prilygino tarptautinio susitarimo sudarymą institucijos teisėkūros veiklai.

90. S. in ’t Veld teigia, kad Teisingumo Teismas Sprendime Turco neapsiriboja ES teisėkūros veikla formaliąja prasme. Principo, kuriuo pagrįsta Sutartis ir teismo praktika, esmė yra suteikti piliečiams informaciją ir galimybę dalyvauti diskusijose dėl taisyklių, turinčių poveikį jų pagrindinėms teisėms, prieš tai, kai tokios taisyklės priimamos. Parlamentas svarbesnio viešojo intereso klausimu jokių argumentų nepateikia.

91. Pritariu Komisijai, kad į Dokumente Nr. 11897/09 nagrinėjamų klausimų svarbą turi būti atsižvelgta. Man regis, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 81–88 punktuose būtent taip ir padarė.

92. Tačiau nemanau, kad svarstant, ar galima taikyti su teisine pagalba susijusią išimtį pagal 4 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką, kokios nors ypatingos reikšmės turi aplinkybė, jog Dokumentas Nr. 11897/09 patenka į Tarybos tarptautinių santykių veiklos sritį, nurodytą 4 straipsnio 1 dalies a punkte. 4 straipsnio 1 ir 2 dalys pradedamos privalomo pobūdžio formuluotėmis: „Institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais, dėl kurių atskleidimo nukentėtų apsauga < … > “. Šios dvi nuostatos skiriasi tuo, kad straipsnio antroje dalyje išvardytų išimčių galiojimą riboja svarbesni viešieji interesai, o straipsnio pirmoje dalyje nurodytos išimtys yra besąlygiškos.

93. Reglamente nieko nepasakyta dėl to, ar teisinėms išvadoms, susijusioms su ES tarptautiniais santykiais, taikytinas konkretus kontrolės lygmuo. Taip pat nenurodyta, ar vertinant tai, ar atskleidimo reikalauja svarbesnis viešasis interesas, teisinių išvadų tematika turėtų turėti įtakos sprendimams dėl teisės susipažinti su dokumentais.

94. Mano galva, Bendrasis Teismas reglamento 4 straipsnio 2 dalį teisingai išaiškino savo sprendimo 81 punkte, kaip reiškiančią, jog būtent Taryba turi suderinti interesą, ginamą atsisakant suteikti galimybę susipažinti su dokumentais, su bet kokiais viešaisiais interesais, pateisinančiais jų atskleidimą. Toks išaiškinimas dera su minėtos nuostatos formuluote, kuria, kaip suprantu, atitinkama institucija įpareigojama atlikti vertinimą, o iš pareiškėjo aiškiai nereikalaujama, kad jis nurodytų ir įrodytų aiškų ir konkretų viešąjį interesą, kuris reikalautų atskleidimo – nors toks reikalavimas galėjo būti nustatytas.

95. Iš skundžiamo sprendimo 87 ir 88 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas atskiria institucijos teisėkūros veiklą ir jos vedamas derybas siekiant sudaryti tarptautinį susitarimą, kurias Bendrasis Teismas iš esmės priskyrė vykdomajai sričiai. Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai Tarybos kaip teisės aktų leidėjos veiklą ir jos vykdomąją veiklą laikė ta pačia veikla.

96. Bendras reglamento tikslas yra užtikrinti kuo platesnę piliečių susipažinimo su ES institucijų dokumentais galimybę(66) . Todėl stengiantis suderinti nurodomą išimtį su svarbesniais viešaisiais interesais pagal reglamento 4 straipsnio 2 dalį būtina atsižvelgti į skaidrumo principą(67) .

97. Skaidrumas nėra nei abstrakti sąvoka, nei absoliutus reikalavimas. Dažnai jį reikia įvertinti siejant su kitais konkuruojančiais tikslais. Todėl, manau, būtų pernelyg paprasta teigti (pavyzdžiui), kad teisės aktų leidybos veiksmai paprastai reikalauja didelio skaidrumo, o kita institucijų veikla paprastai jo reikalauja mažiau. Pagal bendrą reglamente įtvirtintą taisyklę institucijos turėtų užtikrinti kuo platesnę galimybę susipažinti su jų dokumentais(68) . Nors pripažįstu ypatingą tarptautinių derybų pobūdį, negalima automatiškai daryti išvados, kad vykdant tokią veiklą visada taikomi mažesni, o ne griežtesni skaidrumo reikalavimai, net kai kalbama apie svarbią tematiką, kaip yra šiuo atveju.

98. Laikausi požiūrio, kad tai, ar institucija vykdo teisės aktų leidybos, vykdomąsias ar administracines funkcijas, neturėtų būti lemiamas veiksnys. Kita vertus, svarbu yra tai, kad konkrečiu atveju atitinkama institucija atidžiai ir objektyviai atliktų reglamente nurodytą vertinimą ir išsamiai bei konkrečiai pateiktų būtinus savo sprendimo motyvus.

99. Ginčijamo sprendimo 91–95 punktuose Bendrasis Teismas nurodo, kad Taryba padarė reikšmingą klaidą vertindama, ar yra svarbesnis atskleidimo reikalaujantis viešasis interesas, kad galėtų priimti sprendimą dėl prašymo susipažinti su Dokumentu Nr. 11897/09. Taryba neatsižvelgė į tai, kad pasiūlyto susitarimo tema susijusi su pagrindinėmis teisėmis, taigi skaidrumo lygmuo turėjo būti aukštesnis (o ne žemesnis). Todėl Bendrasis Teismas konstatavo, kad Taryba neatliko išsamaus reglamento 4 straipsnio 2 dalies įvertinimo.

100. Man atrodo, kad siūlomo susitarimo tema tikrai yra svarbus veiksnys vertinant viešuosius interesus. Kai susitarime nagrinėjami klausimai gali turėti įtakos ES piliečių teisėms, ypač jų pagrindinėmis teisėms, yra akivaizdus viešasis interesas, kad dokumentai būtų atskleisti. Tada lieka atsakyti į klausimą, kuris iš dviejų konkuruojančių interesų yra svarbesnis. Nagrinėjamu atveju reikėjo pasverti tokius dalykus: viena vertus, atskleidimo poveikį Tarybos interesui prašyti ir gauti pagalbos iš savo Teisės tarnybos, kita vertus, – bendrąjį skaidrumo interesą (ypač ten, kur galimas poveikis pagrindinėmis teisėms)(69) ir principą, pagal kurį atvirumas sustiprina demokratiją ir leidžia ES piliečiams dalyvauti priimant sprendimus, taip padidinant institucijų legitimumą. Man atrodo, kad tais atvejais, kai minėti elementai neišnagrinėti, galima konstatuoti, jog visapusiškas įvertinimas reglamento 4 straipsnio 2 dalies atžvilgiu neatliktas. Todėl darau išvadą, kad antrasis apeliacinio skundo pagrindas nepagrįstas.

Išlaidos

101. Remiantis Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalimi ir 140 straipsnio 1 dalimi, Taryba, kaip bylą apeliacinėje instancijoje pralaimėjusi šalis, turi padengti šios bylos išlaidas, o Parlamentas ir Komisija turi padengti savo išlaidas.

Išvada

102. Atsižvelgdama į visus išdėstytus argumentus, Teisingumo Teismui siūlau:

– atmesti apeliacinį skundą,

– priteisti iš Tarybos bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas,

– nurodyti Europos Parlamentui ir Europos Komisijai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.

(1) .

(2) – 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331) (toliau – Reglamentas).

(3) – 2012 m. gegužės 4 d. Sprendimas Sophie in’t Veld prieš Tarybą (T‑529/09) (toliau – skundžiamas sprendimas).

(4) – Remiantis JAV iždo departamento parengta Terorizmo finansavimo sekimo programa (toliau – TFSP), Pasaulinė tarpbankinių finansinių telekomunikacijų organizacija (SWIFT) Jungtinėse Amerikos Valstijose Iždo departamentui turi perduoti finansinių mokėjimų pranešimų duomenis iš savo finansinių mokėjimų pranešimų tinklo, kuriuos SWIFT laiko JAV teritorijoje esančioje duomenų bazėje. Didelė šių duomenų dalis gaunama iš ES valstybių narių. SWIFT yra privati pagal Belgijos įstatymus įsteigta įmonė, visame pasaulyje siūlanti finansinių mokėjimų pranešimų paslaugas, kurių pagalba atliekami tarptautiniai ir kiti pinigų pervedimai tarp finansinių institucijų. Pranešimuose pateikiami asmens duomenys, kaip antai mokėtojo ir gavėjo pavardės bei adresai.

(5) – 2008 m. liepos 1 d. Sprendimas Švedija ir Turco prieš Tarybą (C‑39/05 P ir C‑52/05 P, Rink. p. I‑4723) (toliau – Sprendimas Turco ).

(6) – Nuo 2009 m. gruodžio 1 d. ESS 1 straipsnio antroji pastraipa išdėstyta taip: „Ši Sutartis ženklina naują glaudesnės Europos tautų sąjungos kūrimo etapą, kai sprendimai priimami kuo atviriau ir kuo labiau priartinant juos prie piliečio“. Taip pat žr. ESS 10 straipsnį dėl demokratinio principo (ypač 10 straipsnio 3 dalį, kurioje pakartojama 1 straipsnio antra dalis) ir SESV 15 straipsnį, kuris susijęs su geru valdymu, atvirumu, skaidrumu ir galimybėmis susipažinti su dokumentais.

(7) – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija (OL C 303, 2007, p. 1, toliau – Chartija). Ginčijamo sprendimo priėmimo dieną Chartijai dar nebuvo suteiktas Sutarties statusas.

(8) – Reglamento 1 straipsnio a dalis.

(9) – 2010 m. vasario 11 d. Parlamentas atmetė laikinąjį tarptautinį susitarimą, kuriuo JAV valdžios institucijoms būtų suteikta teisė reikalauti pranešimų duomenų pagal TFSP, nes šis susitarimas tinkamai neapgynė ES piliečių teisės į privatų gyvenimą. 2010 m. rugpjūčio 1 d. įsigaliojo Europos Sąjungos ir Jungtinių Amerikos Valstijų susitarimas dėl finansinių mokėjimų pranešimų duomenų tvarkymo ir perdavimo iš Europos Sąjungos į Jungtines Valstijas terorizmo finansavimo sekimo programos tikslais (OL L 195, 2010, p. 5).

(10) – Žr. 39, 57–60 ir 122–125 punktus.

(11) – 25 punktas.

(12) – 30 punktas. Toliau atitinkamose savo išvados dalyse išsamiai nurodysiu Bendrojo Teismo motyvus, kuriuos Taryba ginčija šiame apeliaciniame skunde.

(13) – 28 punktas.

(14) – 39 ir 57–60 punktai.

(15) – 51–54 punktai.

(16) – Bylai svarbiu laikotarpiu EB 300 straipsnio 1 dalyje buvo nustatyta, kad tarptautiniai susitarimai sudaromi po to, kai Komisija Tarybai pateikia rekomendaciją, o ši įgalioja Komisiją pradėti reikalingas derybas. Šiuo požiūriu EB 300 straipsnio 6 dalyje institucijoms numatyta galimybė paprašyti Teisingumo Teismo pateikti išvadą dėl to, ar siūlomas susitarimas suderinamas su Sutartimi. Vėliau EB 300 straipsnis buvo panaikintas ir pakeistas SESV 218 straipsniu, o procedūra, kuri buvo išdėstyta 300 straipsnio 6 dalyje, dabar pateikta SESV 218 straipsnio 11 dalyje.

(17) – 55–57 punktai.

(18) – 2009 m. rugsėjo 17 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl numatomo tarptautinio susitarimo, pagal kurį JAV Iždo departamentui būtų teikiami finansinių mokėjimų pranešimų duomenys, siekiant užkirsti kelią terorizmui ir teroristų finansavimui bei kovai su jais, dok. P7_TA(2009)0016, 2009 m. rugsėjo 17 d.

(19) – 59 punktas.

(20) – 1971 m. kovo 31 d. Sprendimas Komisija prieš Tarybą (Europos sutartis dėl kelių transporto, ERTA) (22/70, Rink. p. 263).

(21) – Šios išvados 20 išnašoje minėto Sprendimo ERTA 84–85 punktai.

(22) – Šios išvados 20 išnašoje minėto Sprendimo ERTA 86 punktas.

(23) – 1977 m. balandžio 26 d. išvada (1/75, Rink. p. I‑1355), žr. p. I‑1360–I‑1361.

(24) – 1996 m. kovo 28 d. išvada (2/94, Rink. p. I-1759), žr. 3–6 punktus.

(25) – Šios išvados 24 išnašoje minėtos Išvados 2/94 4 punktas.

(26) – Šios išvados 24 išnašoje minėtos Išvados 2/94 5–6 punktai. Tuo metu procedūra buvo numatyta EB 228 straipsnio 6 dalyje. EB 300 straipsnio 6 dalis taikyta tuo metu, kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas. Dabar ši procedūra numatyta SESV 218 straipsnio 11 dalyje (žr. šios išvados 16 išnašą).

(27) – Nepareikšiu jokios nuomonės dėl to, ar Parlamentas tinkamai pasielgė būtent taip suformuluodamas rezoliuciją. Nagrinėjant Tarybos sprendimą dėl galimybės susipažinti su Dokumentu Nr. 11897/09, svarbu tai, kad faktiškai “yla jau buvo išlindusi iš maišo“. Informacija jau buvo viešai prieinama.

(28) – Šios išvados 66–68 punktuose nagrinėju formuluotės „konkrečiai ir realiai“ (anglų k. specifically and actually ) vartojimą angliškoje skundžiamo sprendimo versijoje.

(29) – 2011 m. liepos 21 d. Sprendimo Švedija prieš My Travel ir Komisiją ( C‑506/08 P, Rink. p. I‑6237) (toliau – Sprendimas My Travel ) 75 punktas.

(30) – Šios išvados 5 išnašoje minimo Sprendimo Turco 49 punkte vartojama prancūziška formuluotė „pourrait porter concrètement et effectivement atteinte à l’intérêt public en cause“ (išskirta mano) angliškos sprendimo versijos 49 punkte išversta „ < … > specifically and effectively < … > “. Tačiau kitose bylose priimtų sprendimų angliškose versijose vartojama frazė „specifically and actually“, pavyzdžiui, 2012 m. birželio 28 d. Sprendimo Komisija prieš Agrofert Holding (C‑477/10 P, (toliau – Sprendimas Agrofert Holding ) 57 punktas. Manau, kad angliškomis frazėmis „specifically and effectively“ ir „specifically and actually“ nusakomas tas pats Sprendimo Turco 49 punkte nurodytas kriterijus.

(31) – Šios išvados 29 išnašoje minėto Sprendimo My Travel 76 punktas.

(32) – 2007 m. vasario 1 d. Sprendimas Sison prieš Tarybą (C‑266/05 P, Rink. p. I‑1233) (toliau – Sprendimas Sison ).

(33) – Šios išvados 32 išnašoje minėto Sprendimo Sison 34 punktas.

(34) – Žr. generalinio advokato L. A. Geelhoed išvados byloje Sison , kuri minima šios išvados 32 išnašoje, 50 punktą.

(35) – 64 punktas.

(36) – 69–73 punktai.

(37) – 74–77 punktai.

(38) – 78 punktas.

(39) – 79 ir 80 punktai.

(40) – 81 ir 82 punktai.

(41) – 83–87 punktai.

(42) – 88–92 punktai.

(43) – 93–95 punktai.

(44) – 98–102 punktai.

(45) – Apeliacinio skundo 47, 49 ir 51 punktuose Taryba nurodo „konkrečios ir realios žalos“ kriterijų.

(46) – Ginčijamo sprendimo 69 punktas.

(47) – Šios išvados 5 išnašoje minėto Sprendimo Turco 46–47 punktai.

(48) – Iš tikrųjų 6 konstatuojamojoje dalyje teigiama: „platesnė susipažinimo su dokumentais galimybė turėtų būti numatyta tais atvejais, kai institucijos atlieka įstatymų leidimo funkcijas, įskaitant ir tuos atvejus, kai joms ši teisė suteikta pagal įgaliojimą < … > “ Tačiau ši mintis neatsispindi 4 straipsnio 2 dalies tekste; pagal nusistovėjusią teismo praktiką konstatuojamosios dalys neturi privalomojo poveikio (žr. 2005 m. lapkričio 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo Deutsches Milch-Kontor GmbH prieš Hauptzollamt Hamburg-Jonas , C‑136/04, Rink. p, I‑10095, 32 punktą ir 2012 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Procédure pénale prieš Fabio Caronna , C‑7/11, 40 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

(49) – Žr. ESS 1 ir 10 straipsnius ir SESV 15 straipsnį, minėtus šios išvados 3 punkte ir 6 išnašoje; taip pat žr. reglamento preambulės 2 konstatuojamąją dalį.

(50) – Pažymėtina, kad pačiame reglamento tekste nėra „klasifikacijos pagal veiklos rūšis“ (teisėkūros, vykdomoji, teisminė), kuriomis užsiima institucija. Taigi Teisingumo Teismo teisminė veikla neįvardijama kaip „teisminė veikla“, bet ją apima į 4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje minima sąvoka „teismo procesas“.

(51) – 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Siemens prieš Komisiją (C‑239/11 P, C‑489/11 P ir C‑498/11 P) 392 punktas.

(52) – Žr. šios išvados 5 išnašoje minėto Sprendimo Turco 49–50 punktus. Taip pat žr. šios išvados 30 išnašoje minėto Sprendimo Agrofert Holding 57 punktą.

(53) – Taryba remiasi šios išvados 5 išnašoje minėtu Sprendimu Turco , 2010 m. rugsėjo 21 d. Sprendimu Švedija ir kt. prieš API ir Komisiją (C‑514/07 P, C‑528/07 P ir C‑532/07 P, Rink. p. I‑8533) (toliau – Sprendimas API ) ir 2010 m. birželio 29 d. Sprendimu Komisija prieš Technische Glaswerke Ilmenau (C‑139/07 P, Rink. p. I‑5885) (toliau – Sprendimas Technische Glaswerke ).

(54) – Šios išvados 5 išnašoje minėto Sprendimo Turco 42 punktas. Būtent dėl intereso turėti galimybę gauti atvirų, objektyvių ir išsamių išvadų bendrasis teisinės pagalbos apsaugos ES teisės sistemoje principas buvo Teisingumo Teismo pripažintas 1982 m. gegužės 18 d. Sprendimo AM & S prieš Komisiją (155/79, Rink. p. I‑1575) 18–21 punktuose. Taip pat žr. 2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals prieš Komisiją (C‑550/07 P, Rink. p. I‑8301) 47–50 punktus (dėl įdarbintų teisininkų).

(55) – Šios išvados 53 išnašoje minėtas Sprendimas API .

(56) – Šios išvados 53 išnašoje minėtas Sprendimas Technische Glaswerke .

(57) – Minėtas šios išvados 53 išnašoje.

(58) – Minėtas šios išvados 53 išnašoje.

(59) – Šios išvados 53 išnašoje minėto Sprendimo API 78 punktas.

(60) – Šios išvados 53 išnašoje minėto Sprendimo API 85 punktas.

(61) – Šios išvados 53 išnašoje minėto Sprendimo API 93 punktas. Specialiai pavartojau prancūzišką sąvoką „débats“, nes manau, jog angliškoje versijoje pavartota sąvoka „the proceedings“ visapusiškai neatspindi Teisingumo Teismo sprendimo minties.

(62) – 53 išnašoje minėto Sprendimo API 96 punktas ir jame nurodyta teismo praktika. Teisingumo Teismas šiuo atveju kalbėjo neišsamiai. Šiuo metu yra trys atskiri teismai (Teisingumo Teismas, Bendrasis Teismas ir Tarnautojų teismas), kurių kiekvienas turi savo Procedūros reglamentą.

(63) – Šios išvados 53 išnašoje minėto Sprendimo API 80–84 punktai; žr. mano komentarą šios išvados 50 išnašoje.

(64) – Šios išvados 53 išnašoje nurodyto Sprendimo Technische Glaswerke 60 ir 61 punktai.

(65) – Šios išvados 5 išnašoje minėto Sprendimo Turco 65 punktas. Taip pat žr. šios išvados 29 išnašoje minėto Sprendimo My Travel 116 punktą.

(66) – Žr. reglamento 1 straipsnį ir preambulės 1, 2, 4 ir 11 konstatuojamąsias dalis.

(67) – Žr. SESV 1 ir 10 straipsnius ir SESV 15 straipsnį, nurodytus šios išvados 3 punkte ir 6 išnašoje. Taip pat žr. 2010 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Volker und Markus Schecke ir Eifert (C‑92/09 ir C‑93/09, Rink. p. I‑11063) 68 punktą.

(68) – Reglamento 1 straipsnis ir preambulės 11 konstatuojamoji dalis.

(69) – Dėmesio pagrindinėms teisėms rengiant privalomojo pobūdžio teisinius dokumentus svarba rimtai išnagrinėta 2013 m. gruodžio 12 d. generalinio advokato P. Cruz Villalόn išvados sujungtose bylose Digital Rights Ireland (C‑293/12 ir C‑594/12), kurių Teisingumo Teismas dar neišnagrinėjo, 35–45 punktuose.