TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS

2008 m. gruodžio 9 d.

Byla F‑52/05

Q

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Psichologinis priekabiavimas – Administracijos pareiga suteikti pagalbą – Prašymo suteikti pagalbą atmetimas – Administracijos pareiga rūpintis – Vertinimas – 2003 m. tarnybinės veiklos vertinimas – Tarnybinės veiklos vertinimo ataskaita“

Dalykas: Pagal EB 236 straipsnį ir AE 152 straipsnį pareikštas ieškinys, kuriuo Q iš esmės prašo, pirma, panaikinti implicitinį Komisijos sprendimą atmesti pagalbos prašymą, antra, panaikinti 2003 m. sausio 1 d.–spalio 31 d. ir 2003 m. lapkričio 1 d.–gruodžio 31 d. jos karjeros raidos ataskaitas ir, trečia, priteisti iš Komisijos žalos atlyginimą.

Sprendimas: Panaikinti Komisijos sprendimą atmesti 2004 m. balandžio 29 d. ieškovės paduotą pagalbos prašymą tiek, kiek juo atsisakoma taikyti laikinąją atribojimo priemonę. Priteisti iš Komisijos sumokėti ieškovei 18 000 EUR. Atmesti likusią ieškinio dalį. Komisija padengia savo ir tris ketvirtadalius ieškovės bylinėjimosi išlaidų. Ieškovė padengia ketvirtadalį savo bylinėjimosi išlaidų.

Santrauka

1. Pareigūnai – Psichologinis priekabiavimas – Sąvoka – Elgesys, kuriuo siekiama diskredituoti suinteresuotąjį asmenį arba pabloginti jo darbo sąlygas

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalis; Tarybos direktyvos 2000/78 30 konstatuojamoji dalis, 1 straipsnis ir 2 straipsnio 3 dalis)

2. Pareigūnai – Ieškinys – Asmens nenaudai priimtas aktas – Sąvoka – Implicitinis sprendimas atmesti prašymą suteikti pagalbą

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 24, 90 ir 91 straipsniai)

3. Pareigūnai – Administracijos pareiga teikti pagalbą – Taikymo sritis – Apimtis – Administracijos pareiga nagrinėti skundus dėl priekabiavimo – Rūpestingumo ir greitumo reikalavimai

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnis)

4. Pareigūnai – Ieškinys – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį – Ieškinys dėl vertinimo ataskaitos panaikinimo – Pareigūnas, išleistas į pensiją vykstant procesui

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43, 90 ir 91 straipsniai)

5. Pareigūnai – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Reikalavimai, kuriais siekiama žalos, kilusios dėl ieškovo ligos ir jo pripažinimo invalidu dėl administracijos tarnybos klaidos, atlyginimo

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 73 straipsnis; Draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų taisyklių 18 ir 22 straipsniai)

6. Pareigūnai – Ieškinys – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Ginčijamo akto, kuriuo neužtikrinamas tinkamas nematerialinės žalos atlyginimas, panaikinimas

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnis)

1. Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalyje psichologinis priekabiavimas apibrėžiamas kaip „veiksmai, <…> kurie gali pakenkti“; pagal ją, siekiant įrodyti psichologinį priekabiavimą, reikalaujama, kad būtų patenkintos dvi kumuliacinės sąlygos. Pirma sąlyga susijusi su fiziniu elgesiu, šnekamąja ar rašytine kalba, gestais, kurie „trunka tam tikrą laikotarpį, kartojasi ar yra sistemingi“, vadinasi, psichologinis priekabiavimas turi būti suvokiamas kaip ilgai trunkantis procesas, o tai reiškia, kad veiksmai yra pakartotiniai arba tęstiniai, taip pat „tyčiniai“. Pagal antrąją sąlygą, kuri nuo pirmosios atskirta jungtuku „ir“, šiuo fiziniu elgesiu, šnekamąja ar rašytine kalba arba gestais kenkiama asmenybei, asmens orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai. Dėl to, kad būdvardis „tyčiniai“ susijęs su pirmąja, o ne su antrąja sąlyga, galima padaryti dvi išvadas. Pirma, Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalyje nurodytas fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai turi būti sąmoningi, todėl ši nuostata netaikoma atsitiktiniams veiksmams. Antra, nereikalaujama, kad fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai būtų įvykdyti siekiant pakenkti asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai. Kitaip tariant, galėjo būti psichologinis priekabiavimas, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalį, nors priekabiautojas savo veiksmais nesiekė apšmeižti arba pažeminti aukos arba sąmoningai pabloginti jos darbo sąlygų. Pakanka, kad šie veiksmai objektyviai sukeltų tokių pasekmių, nes jie buvo įvykdyti sąmoningai.

Kitaip aiškinama Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalis netektų veiksmingumo, nes būtų sunku įrodyti piktavališką psichologinio priekabiautojo tikslą. Iš tiesų, nors pasitaiko atvejų, kai toks tikslas aiškiai matyti iš priekabiautojo veiksmų, pažymėtina, kad jie yra reti; daugeliu atvejų tariamas psichologinis priekabiautojas visuomet saugosi, kad nebūtų galima įtarti jo tikslo auką apšmeižti arba sąmoningai pabloginti jos darbo sąlygas. Be to, toks aiškinimas, pagrįstas tariamo priekabiautojo piktavališku tikslu, neatitinka Direktyvoje 2000/78, nustatančioje vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, pateiktos priekabiavimo sąvokos apibrėžties, pagal kurią nepageidaujamu elgesiu „siekiama įžeisti arba įžeidžiamas“ asmens orumas ir siekiama sukurti arba sukuriama bauginama, priešiška, žeminama ar įžeidžiama aplinka, o tai aiškiai parodo, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas siekė, kaip tai patvirtina šios direktyvos 30 konstatuojamoji dalis, užtikrinti psichologinio priekabiavimo aukoms „adekvačią teisinę apsaugą“. Iš tiesų tokia apsauga negalėtų būti garantuojama, jei psichologinis priekabiavimas reikštų tik fizinį elgesį, kuriuo būtų siekiama pakenkti asmenybei, atsižvelgiant į ypatingus sunkumus, kylančius elgesio, kuriuo sąmoningai siekiama morališkai priekabiauti, aukai įrodinėjant tokio tikslo tikrumą ir pradinį šio tikslo motyvą. Galiausiai taip pat būtų sunkiai suvokiama, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas, Direktyvoje 2000/78 nurodęs, kad fizinis elgesys, kuriuo, nors ir nesiekiama pažeminti asmens orumo, tačiau sukeliamos tokios pasekmės, yra priekabiavimas, Reglamentu Nr. 723/2004, iš dalies keičiančiu Pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygas, vykdydamas 2004 m. Pareigūnų tarnybos nuostatų reformą, būtų nusprendęs sumažinti garantuojamą pareigūnų ir kitų tarnautojų teisinę apsaugą ir, priimdamas Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalį, susiaurinęs psichologinį priekabiavimą tik iki tokių veiksmų, kuriais siekiama pakenkti asmens orumui.

(žr. 132–139 punktus)

2. Atsakymo į pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnį pateiktą prašymą suteikti pagalbą nepateikimas pasibaigus jų 90 straipsnio 1 dalyje numatytam keturių mėnesių terminui tampa implicitiniu sprendimu atmesti prašymą, o tai yra suinteresuotojo asmens nenaudai priimtas aktas. Iš tikrųjų, nors kai pareigūnas, prašantis savo institucijos apsaugos, pateikia pirminių įrodymų apie išpuolių prieš jį tikrumą, administracija privalo imtis atitinkamų priemonių, visų pirma pradėti tyrimą, kad būtų nustatyti skunde nurodyti faktai; tokia pareiga nesuteikia teisės suinteresuotajai institucijai nukrypti nuo Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalies, pagal kurią pareigūnui suteikiama teisė paraginti administraciją priimti sprendimą per nustatytą terminą.

Be to, nors ir negali būti manoma, kad administracija, nepasibaigus administraciniam tyrimui, galutinai atmetė prašymą suteikti pagalbą, vis dėlto ji, net prieš priimdama galutinį sprendimą dėl tokio prašymo, bent jau prevenciniais tikslais privalo imtis tam tikrų priemonių. Administracijos neveikimo dėl pateikto prašymo pasekmė – nesiėmimas šių priemonių − gali neigiamai paveikti suinteresuotojo asmens padėtį.

(žr. 193, 195 ir 196 punktus)

Nuoroda:

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1990 m. balandžio 3 d. Sprendimo Pfloeschner prieš Komisiją, T‑135/89, Rink. p. II‑153, 17 punktas; 1997 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Ronchi prieš Komisiją, T‑223/95, Rink. VT p. I‑A‑321 ir II‑879, 31 punktas; 2007 m. spalio 26 d. Sprendimo Lo Giudice prieš Komisiją, T‑154/05, Rink. VT p. I‑A‑2‑0000 ir II‑A‑2‑0000, 136 punktas.

3. Atsižvelgiant į pareigą suteikti pagalbą, numatyta Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnio pirmoje pastraipoje, administracija, kilus įvykiui, kuris nedera su tarnybine tvarka ir nešališka atmosfera, privalo ryžtingai įsikišti ir skubiai bei rūpestingai išsiaiškinti susiklosčiusią padėtį, kad būtų nustatyti faktai ir, susipažinus su jais, padarytos tinkamos išvados.

Administracija tinkamai rūpestingai neatsako į prašymą suteikti pagalbą, pagrįstą psichologinio priekabiavimo kaltinimu, jei dar prieš pradėdama administracinį tyrimą nenustato suinteresuotojo pareigūno laikinos atribojimo priemonės, kai, pirma, faktų svarba ir rimtumas, nors ir neatskleidžia psichologinio priekabiavimo, bent jau sukelia įtarimą dėl jo ir, antra, tam tikros institucijos vidaus taisyklėse numatyta galimybė imtis tokios priemonės tariamos aukos atžvilgiu, esant menkiausiam įtarimui dėl psichologinio priekabiavimo.

(žr. 205, 207, 209 ir 213 punktus)

Nuoroda:

Teisingumo Teismo praktika: 1989 m. sausio 26 d. Sprendimo Koutchoumoff prieš Komisiją, 224/87, Rink. p. 99, 15 ir 16 punktai.

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1993 m. balandžio 21 d. Sprendimo Tallarico prieš Parlamentą, T‑5/92, Rink. p. II‑477, 31 punktas; 2000 m. gruodžio 5 d. Sprendimo Campogrande prieš Komisiją, T‑136/98, Rink. VT p. I‑A‑267 ir II‑1225, 42 punktas.

4. Vertinimo ataskaita, vidaus dokumentas, kuris atlieka svarbų vaidmenį, susijusį su pareigūno karjera, iš esmės joje įvertinto asmens suinteresuotumui turi poveikį tik tol, kol jis išeina iš tarnybos. Paskui pareigūnas nebėra suinteresuotas palaikyti ieškinio, pareikšto dėl vertinimo ataskaitos, nebent įrodytų išimtinę aplinkybę, pateisinančią asmeninį ir esamą suinteresuotumą dėl šios ataskaitos panaikinimo. Tokio suinteresuotumo neišsaugo pareigūnas, išleistas į pensiją dėl invalidumo, kai Invalidumo komitetas manė, kad, atsižvelgiant į invalidumą sukėlusios patologijos nuolatinį pobūdį, joks pakartotinis medicinos patikrinimas nėra būtinas.

Atvirkščiai, šis pareigūnas išsaugo suinteresuotumą prašyti, kad būtų priimtas sprendimas dėl šios ataskaitos teisėtumo, pateikdamas prašymą atlyginti profesinę ir neturtinę žalą, kurią jis mano patyręs dėl tariamai neteisėtų administracijos veiksmų.

(žr. 227, 228 ir 259 punktus)

Nuoroda:

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1990 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Moritz prieš Komisiją, T‑20/89, Rink. p. II‑769, 18 punktas; 2005 m. gegužės 31 d. Sprendimo Dionyssopoulou prieš Tarybą, T‑105/03, Rink. VT p. I‑A‑137 ir II‑621, 20 punktas; 2007 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Combescot prieš Komisiją, T‑249/04, Rink. VT p. I‑A‑2‑0000 ir II‑A‑2‑0000, pateiktas apeliacinis skundas Teisingumo Teisme, C‑525/07 P, 47 punktas.

5. Reikalavimus atlyginti materialinę žalą, kurią pareigūnas patiria išleistas į pensiją dėl invalidumo, kuris yra profesinės ligos, kuria ji susirgo dėl administracijos padarytų tarnybos klaidų, pasekmė, reikia atmesti. Bendrijos teismas neturi kompetencijos spręsti dėl priežastinio ryšio, egzistuojančio tarp pareigūno tarnybos sąlygų ir jo nurodomos ligos, nes Bendrųjų Europos Bendrijų pareigūnų draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinės ligos taisyklių 18 straipsnyje nustatyta, kad Paskyrimų tarnyba priima sprendimą dėl ligos profesinės kilmės pripažinimo atsižvelgdama į institucijos paskirto gydytojo ar gydytojų išvadas ir, jei pareigūnas to reikalauja, pasikonsultavusi su minėtų taisyklių 22 straipsnyje numatytu gydytojų komitetu. Įgyvendinant Pareigūnų tarnybos nuostatų 73 straipsnį nustatytoje tvarkoje numatyta, kad fiksuota žalos atlyginimo išmoka nelaimingo atsitikimo arba profesinės ligos atveju išmokama nereikalaujant, kad suinteresuotasis pareigūnas įrodytų institucijos klaidą, ir tik tuo atveju, jeigu atsižvelgus į aplinkybes matyti, jog pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus negalima tinkamai atlyginti pareigūno patirtos žalos, jis turi teisę prašyti papildomos kompensacijos.

Vis dėlto Bendrijos teismas turi nagrinėti reikalavimus atlyginti ieškovo patirtą neturtinę žalą.

(žr. 238–240 ir 242 punktus)

Nuoroda:

Teisingumo Teismo praktika: 1986 m. spalio 8 d. Sprendimo Leussink prieš Komisiją, 169/83 ir 136/84, Rink. p. 2801, 13 punktas; 1999 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Lucaccioni prieš Komisiją, C‑257/98 P, Rink. p. I‑5251, 22 punktas.

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo Lucaccioni prieš Komisiją, T‑165/95, Rink. VT p. I‑A‑203 ir II‑627, 74 punktas; 1999 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Latino prieš Komisiją, T‑300/97, Rink. VT p. I‑A‑259 ir II‑1263, 95 punktas.

Tarnautojų teismo praktika: 2007 m. gegužės 2 d. Sprendimo Giraudy prieš Komisiją, F‑23/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 193 punktas.

6. Pats karjeros raidos neteisėtos ataskaitos panaikinimas negali būti tinkamas ir pakankamas pareigūno patirtos nematerialinės žalos atlyginimas, jei joje aiškiai neigiamai įvertinti suinteresuotojo asmens gebėjimai.

(žr. 273 punktą)

EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS

2008 m. gruodžio 9 d.( )

„Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Psichologinis priekabiavimas – Administracijos pareiga suteikti pagalbą – Prašymo suteikti pagalbą atmetimas – Administracijos pareiga pasirūpinti – Vertinimas – 2003 m. tarnybinės veiklos vertinimas – Tarnybinės veiklos vertinimo ataskaita“

Byloje F‑52/05

dėl pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikšto ieškinio

Q, buvusi Europos Bendrijų Komisijos pareigūnė, gyvenanti Briuselyje (Belgija), atstovaujama advokačių S. Rodrigues ir Y. Minatchy,

ieškovė,

prieš

Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą V. Joris, iš pradžių padedamą advokatės J.‑A. Delcorde, vėliau – advokato D. Waelbroeck,

atsakovę,

TARNAUTOJŲ TEISMAS (pirmoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas H. Kreppel (pranešėjas), teisėjai H. Tagaras ir S. Gervasoni,

posėdžio sekretorius S. Boni, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2007 m. birželio 19 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

1 Ieškiniu, kurį Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2005 m. liepos 5 d., ieškovė iš esmės prašo, pirma, panaikinti sprendimą, kuriuo Europos Bendrijų Komisija implicitiškai atmetė jos prašymą suteikti pagalbą, antra, panaikinti jos tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitas už laikotarpius nuo 2003 m. sausio 1 d. iki spalio 31 d. ir nuo 2003 m. lapkričio 1 d. iki gruodžio 31 d. (toliau – 2003 m. TVVA), trečia, priteisti iš Komisijos atlyginti nuostolius.

Teisinis pagrindas

2 Europos Bendrijų Pareigūnų tarnybos nuostatų redakcijos, patvirtintos 2004 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentu (EB, Euratomas) Nr. 723/2004, iš dalies keičiančiu Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas (OL L 124, p. 1), įsigaliojusios 2004 m. gegužės 1 d. (toliau – PTN), 12 a straipsnyje nustatyta:

„1. Pareigūnai susilaiko nuo bet kokios formos psichologinio ar seksualinio priekabiavimo.

2. Psichologinį ar seksualinį priekabiavimą patyrusiam pareigūnui institucijos veiksmai neturi turėti jokių žalingų padarinių. Apie psichologinį ar seksualinį priekabiavimą parodymus davusiam pareigūnui institucijos veiksmai neturi turėti jokių žalingų padarinių, jeigu pareigūnas buvo sąžiningas.

3. Psichologinis priekabiavimas – tai netinkamas elgesys, kuris trunka tam tikrą laikotarpį, kartojasi ar yra sistemingas ir kurį sudaro fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai, kurie yra tyčiniai ir kurie gali pakenkti bet kuriai asmenybei, asmens orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai.

4. Seksualinis priekabiavimas – tai nepageidaujamas seksualinio pobūdžio elgesys su asmeniu, kai tokiu elgesiu siekiama tą asmenį įžeisti ar sukurti bauginančią, priešišką, įžeidžiančią ar žeminančią aplinką, arba kai dėl tokio elgesio kyla tokios pasekmės. Seksualinis priekabiavimas laikomas diskriminacija dėl lyties.“ (Pataisytas vertimas)

3 Pagal PTN 24 straipsnį:

„Bendrijos padeda visiems pareigūnams, ypač ieškiniuose dėl bet kurio asmens, kuris grasina, įžeidinėja arba šmeižia ar išreiškia savo pyktį, arba kenkia asmeniui ar turtui, kuris, atsižvelgiant į jo postą ar pareigas, priklauso nuo jo arba jo šeimos nario.

Jos solidariai atlygina žalą, kurią tokiais atvejais patyrė pareigūnas, jeigu pareigūnas žalą padarė arba netyčia ar dėl didelio neatsargumo ir negalėjo gauti kompensacijos iš žalą padariusio asmens.“

4 2003 m. spalio 22 d. Komisija susipažino su Komisijos nario N. Kinnock pranešimu „Politika psichologinio priekabiavimo srityje“ (toliau – 2003 m. Pranešimas dėl psichologinio priekabiavimo).

5 2003 m. Pranešimo dėl psichologinio priekabiavimo 4.1.1 punkto i papunktyje „Skubos priemonės“ nurodyta:

„Esant menkiausiam įtarimui, kad asmuo patyrė psichologinį priekabiavimą, imamasi atribojimo priemonių. Šiomis priemonėmis siekiama išskirti šalis, tačiau jų nereikia painioti su judumo politika. <…> Taikant laikinąsias priemones, šis atribojimas neturi būti siejamas su laisvomis pareigomis.

Šių atribojimo priemonių, kuriomis turi būti atsižvelgiama į susiklosčiusias konkrečias aplinkybes, gali būti imamasi nedelsiant ir prireikus jos gali būti galutinės. Jomis siekiama sudaryti sąlygas tariamai aukai atgauti jėgas, padedant jai atsiriboti nuo susiklosčiusios situacijos.“

6 2006 m. balandžio 26 d. Komisija priėmė sprendimą dėl politikos asmens orumo apsaugos ir kovos su psichologiniu bei seksualiniu priekabiavimu srityse (toliau – 2006 m. Sprendimas dėl psichologinio ir seksualinio priekabiavimo). Šio sprendimo, kuriuo buvo panaikintas 2003 m. Pranešimas dėl psichologinio priekabiavimo, 2.5 punkte nurodyta:

„Pagal PTN psichologinis priekabiavimas pripažįstamas tik tuomet, jei tariamo psichologinio priekabiautojo elgesys yra užgaulus, tyčinis, pakartotinis, trunkantis tam tikrą laiką ar sistemingas, ir kuriuo, pavyzdžiui, siekiama apšmeižti arba pažeminti konkretų asmenį. Šie kriterijai yra kumuliaciniai. <…>“.

7 Pagal iki 2004 m. balandžio 30 d. Europos Bendrijų Pareigūnų tarnybos nuostatų galiojusios redakcijos (toliau – ankstesni PTN) 43 straipsnį:

„Kiekvieno pareigūno kompetencija, darbo našumas arba elgesys tarnyboje aprašomi periodinėje ataskaitoje, rengiamoje ne rečiau kaip kartą per dvejus metus, kaip <…> numatė kiekviena institucija“.

8 2004 m. kovo 3 d. Komisija priėmė sprendimą dėl bendrųjų ankstesnių PTN 43 straipsnio įgyvendinimo nuostatų (toliau – BĮN).

9 BĮN 1 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta:

„1. Pagal (ankstesnių) PTN 43 straipsnį <…> tarnybinė veikla vertinama kiekvienų metų pradžioje. Referencinis vertinimo laikotarpis apima laikotarpį nuo ankstesnių metų sausio 1 d. iki gruodžio 31 dienos.

Šiuo tikslu kiekvienam pareigūnui PTN 1 straipsnio prasme, kuris per referencinį laikotarpį nepertraukiamai ne mažiau kaip vieną mėnesį vykdė tarnybinę veiklą arba tarnybos interesais buvo deleguotas, parengiama kasmetinė ataskaita, vadinamoji tarnybinės veiklos vertinimo ataskaita <…>.

2. Tarnybinės veiklos vertinimu siekiama įvertinti pareigūno darbo našumą, kompetenciją arba elgesį tarnyboje. Pirmenybės balai skiriami remiantis vertinimais pagal kiekvieną minėtą skiltį, kaip tai nustatyta II priede pateiktos ataskaitos pavyzdyje.“

10 Vertinimo procedūroje visų pirma dalyvauja vertintojas, kuris, kaip įprasta, yra skyriaus viršininkas – tiesioginis vertinamo pareigūno vadovas (BNĮ 2 straipsnio 2 dalis ir 3 straipsnio 1 ir 3 dalys), antra, ataskaitos tvirtintojas, kuris, kaip įprasta, yra direktorius – tiesioginis vertintojo viršininkas (BNĮ 2 straipsnio 3 dalis ir 3 straipsnio 1 dalis), ir, trečia, apeliacinis vertintojas, kuris, kaip įprasta, yra generalinis direktorius – tiesioginis ataskaitos tvirtintojo viršininkas (BNĮ 2 straipsnio 4 dalis ir 3 straipsnio 1 dalis).

11 BNĮ 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad, be kasmetinės ataskaitos, dar turi būti parengta tarpinė ataskaita, jei per referencinį laikotarpį labai pasikeičia pareigūno užduočių pobūdis.

12 Konkrečiai kalbant apie vertinimo procedūrą, kuri taikoma ir kasmetinei, ir tarpinei ataskaitai, BNĮ 8 straipsnio 4 dalyje skelbiama, kad vertintojo prašymu per aštuonias darbo dienas pareigūnas parengia savęs įvertinimo dokumentą, kuris įtraukiamas į tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitą (toliau – TVVA). Ne vėliau kaip po dešimties darbo dienų nuo pareigūno savęs įvertinimo dokumento perdavimo vertintojas ir šis pareigūnas susitinka oficialiam pokalbiui, kurį pagal BNĮ 8 straipsnio 5 dalies ketvirtąją pastraipą sudaro trys dalys: pirma, pareigūno įvertinimas už referencinį laikotarpį, antra, tikslų metams, einantiems po referencinio laikotarpio, nustatymas ir, trečia, mokymo programos aptarimas. Po pareigūno ir vertintojo pokalbio vertintojas ir ataskaitos tvirtintojas parengia TVVA. Tuo atveju, jei pareigūnas nesutinka su TVVA, organizuojamas jo ir tvirtintojo pokalbis; ataskaitos tvirtintojas turi teisę arba pakeisti TVVA arba ją patvirtinti. Vertinamas pareigūnas turi teisę pakartotinai nesutikti su pakeista ar patvirtinta TVVA; po to jis gali kreiptis į Jungtinį vertinimo komitetą, numatytą BNĮ (toliau – JVK) 9 straipsnyje, kuris patikrina, ar TVVA buvo parengta teisingai ir objektyviai, t. y. kiek įmanoma atsižvelgiant į faktines aplinkybes ir vadovaujantis BNĮ bei vertinimo gairėmis. JVK pateikia motyvuotą išvadą, kuria remdamasis apeliacinis vertintojas TVVA arba pakeičia, arba patvirtina. Jei apeliacinis vertintojas nesilaiko šioje nuomonėje pateiktų rekomendacijų, jis privalo savo sprendimą motyvuoti.

13 Pagal BNĮ II priede pridėtą ataskaitos pavyzdį kiekvienai vertinimo skilčiai skiriamas balas ir atitinkamas vertinimas. Maksimalus 6.1 skilčiai „Darbo našumas“ skiriamas balų skaičius yra 10; 6.2 skilčiai „Sugebėjimai (Kompetencija)“ – 6 balai, o 6.3 skilčiai „ Elgesys tarnyboje“ – 4 balai. Vertinimo skalė – nuo „nepakankamai“ iki „labai gerai“, net „puikiai“ priskiriama skilčiai 6.1 „Darbo našumas“ ir skilčiai 6.2 „Sugebėjimai (Kompetencija)“; o tarpiniai vertinimai didėjančia tvarka yra šie: „silpnai“, „pakankamai“ ir „gerai“.

14 2002 m. liepos mėn. Komisija personalą per intranetą supažindino su dokumentu „Karjeros raida grindžiama personalo vertinimo sistema – Gairės“ (toliau – Vertinimo gairės ). Jose nustatyta TVVA rengimo tvarka.

15 Vertinimo gairių 6.2 punkte „Darbo įvertinimas“, visų pirma kiek tai susiję su darbo našumo įvertinimu, nustatyta:

„Paprastai tikslai metų eigoje pakeičiami, kad būtų atsižvelgta į bet kokius pasikeitimus, tačiau pareigūnas negali būti baudžiamas, jei jis nesugebėjo įgyvendinti jam iškeltų tikslų dėl nuo jo nepriklausančių priežasčių. Tokiu atveju dėmesys kreipiamas į tai, ką suinteresuotasis pareigūnas iš tiesų galėjo padaryti ir kaip jis susitvarkė su situacija. Tie patys principai taikomi tuo atveju, kai vertinamas pareigūnas per tuos metus turėjo laikinai išvykti. Pavyzdžiui, jei jis suserga, išeina motinystės atostogų arba jei įvyksta nuo jo nepriklausantis įvykis, kaip antai gaunamas šaukimas eiti prisiekusiojo teisme pareigas <…>“.

16 PTN 57 straipsnio pirmojoje pastraipoje nustatyta, kad pareigūnai turi teisę gauti kasmetines atostogas, trunkančias ne trumpiau kaip 24 darbo dienas arba ne ilgiau kaip 30 darbo dienų per kalendorinius metus.

17 Pagal PTN 59 straipsnio pirmos dalies pirmąją pastraipą pareigūnas, kuris įrodo, kad dėl ligos arba nelaimingo atsitikimo nepajėgia atlikti savo pareigų, automatiškai įgyja teisę į laikinojo nedarbingumo atostogas.

Faktinės bylos aplinkybės

A – 2000, 2001 ir 2002 metai

18 2000 m. liepos 16 d. 47 metų amžiaus ieškovė, prieš tai dirbusi administracinio teismo teisėja Švedijoje, buvo priimta į tarnybą A 5 lygio pareigūne, iš pradžių bandomajam laikotarpiui, bei paskirta dirbti į Komisijos personalo ir administracijos generalinio direktorato B direktorato (Teisės ir pareigos – Politika ir socialiniai veiksmai, toliau – B direktoratas) B 2 skyrių (Europos viešoji tarnyba – PTN ir drausmė, toliau – B 2 skyrius).

19 2001 m. kovo 16 d. B direktorato direktorius, pasikonsultavęs su B 2 skyriaus viršininku, parengė bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą už laikotarpį nuo 2000 m. liepos 16 d. iki 2001 m. balandžio 15 d. (toliau – pirmoji bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaita). Ataskaitoje B direktorato direktorius pažymėjo, kad ieškovė „nesugebėjo per protingus terminus įvykdyti jai patikėtų tam tikrų svarbių užduočių, o vienu atveju – iš viso užduoties neatliko“, be to, jai kilo „tam tikrų bendravimo problemų tarnyboje“. Jis taip pat nurodė, „jog ji nebuvo susipažinusi su veikiančia administracine ir hierarchine Komisijos sistema “. Pagaliau ataskaitos pabaigoje jis rekomendavo pratęsti ieškovės bandomąjį laikotarpį „perkeliant ją į kitą tarnybą“.

20 2001 m. kovo 22 d. ieškovė pateikė pastabas dėl pirmosios bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitos. Šiose pastabose ji visų pirma pažymėjo per bandomąjį laikotarpį atlikto darbo svarbą ir kokybę bei nurodė, kad jai niekuomet nebuvo pareikšta net mažiausių priekaištų dėl jos atliekamų užduočių. Todėl ji prašė, kad jos pirmoji bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaita „būtų peržiūrėta, kiek tai susiję su pareikštomis neigiamomis pastabomis“, pabrėždama, kad ji yra pasirengusi „(pati) paliudyti Ataskaitų komitete ir (arba) prireikus pakviesti kitus liudytojus“.

21 Pirmoji bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaita ir ieškovės pastabos buvo perduotos Paskyrimui tarnybai (toliau – PT), kuri 2001 m. kovo 27 d. jas pateikė tarnybinės veiklos vertinimo Ataskaitų komiteto pirmininkui.

22 Ieškovės bandomojo laikotarpio pabaigoje Ataskaitų komiteto pirmininkas 2001 m. kovo 27 d. raštu perdavė pirmąją bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą kitiems Ataskaitų komiteto nariams ir, vadovaujantis rašytine procedūra, pasiūlė patvirtinti išvados, kuri buvo pridėta prie jo rašto, projektą ne vėliau kaip iki 2001 m. balandžio 6 dienos.

23 Kadangi Ataskaitų komitetas iki nustatyto termino, t. y. 2001 m. balandžio 6 d., nepateikė Ataskaitų komiteto sekretoriatui pastabų dėl komiteto pirmininko išvados projekto, 2001 m. balandžio 9 d. PT sprendimu pratęsė ieškovės bandomąjį laikotarpį nuo 2001 m. balandžio 16 d. iki spalio 15 dienos (toliau – sprendimas dėl bandomojo laikotarpio pratęsimo).

24 Nuo 2001 m. balandžio 16 d. ieškovė buvo paskirta į Personalo ir administracijos generalinio direktorato B 4 skyrių (Darbo užmokestis ir pensijų apskaičiavimas), paskui, nuo 2001 m. gegužės 21 d., į Personalo ir administracijos generalinio direktorato B direktorato 001 skyrių, kuris vėliau tapo 03 skyriumi (Socialinis dialogas, toliau – Socialinio dialogo skyrius).

25 2001 m. gegužės 21 d. ieškovė pagal PTN 90 straipsnio 2 dalį pateikė skundą dėl pirmosios bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitos ir sprendimo dėl bandomojo laikotarpio pratęsimo.

26 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimu PT atmetė 2001 m. gegužės 21 d. ieškovės skundą. Tačiau šiame sprendime PT pripažino, kad Ataskaitų komitetas „klaidingai nurodė, kad (ieškovė) sutiko su pratęstu bandomuoju laikotarpiu, kuris būtų atliktas kitame skyriuje“, ir patikslino, jog ši klaida „atsirado dėl to, kad (ieškovė) pasiūlė ją paskirti į kitas pareigas (B 4 skyriuje) pratęsiant nurodytą bandomąjį laikotarpį, tačiau ji niekuomet nesutiko su bandomojo laikotarpio pratęsimu“. Vėliau suinteresuotoji pareigūnė nepareiškė ieškinio Bendrijos teisme dėl pirmosios bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitos ir dėl sprendimo dėl bandomojo laikotarpio pratęsimo.

27 2001 m. rugsėjo 25 d. B direktorato direktorius, pasikonsultavęs su Socialinio dialogo skyriaus viršininku, parengė bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą už laikotarpį nuo 2001 m. balandžio 16 d. iki 2001 m. spalio 15 dienos (toliau – antroji bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaita). Šioje ataskaitoje buvo pasiūlyta ieškovę paskirti į nuolatinę tarnybą.

28 2001 m. spalio 24 d. PT sprendimu ieškovę paskyrė į nuolatinę tarnybą, kuris įsigaliojo 2001 m. spalio 16 dieną.

29 Nors nuo 2001 m. pabaigos ieškovė išreiškė savo pageidavimą išeiti iš Personalo ir administracijos generalinio direktorato dirbti į kitą generalinį direktoratą, nuo 2001 m. vasario 1 d. suinteresuotoji pareigūnė buvo perkelta į Personalo ir administracijos generalinio direktorato A 2 skyrių (Atrankos politika), vėliau tapusį A 4 skyriumi (Atrankos politika, o dar vėliau – Europos personalo atrankos tarnyba) .

B – 2003 metai

30 2003 m. sausio 1 d. ieškovė buvo perkelta į Personalo ir administracijos generalinio direktorato D direktorato (Ištekliai) 1 skyrių (Santykiai su institucijomis, ABM ir dokumentų tvarkymas, toliau – 1 skyrius), vėliau tapusį D 2 skyriumi (toliau – D 2 skyrius).

31 2003 m. ieškovė laikotarpiais nuo vasario 5 d. iki vasario 28 d. ir nuo kovo 10 d. iki 14 d. naudojosi laikinojo nedarbingumo atostogomis, laikotarpiu nuo kovo 17 d. iki balandžio 28 d. dėl sveikatos priežasčių dirbo ne visą darbo dieną, laikotarpiais nuo birželio 30 d. iki liepos 4 d. ir nuo rugsėjo 1 d. iki lapkričio 14 d. vėl naudojosi laikinojo nedarbingumo atostogomis, o laikotarpiu nuo lapkričio 17 d. iki gruodžio 19 d. dėl sveikatos priežasčių vėl dirbo ne visą darbo dieną.

32 Neatsižvelgiant į tai, kad nuo 2003 m. sausio 1 d. ieškovė buvo paskirta į 1 skyrių, iki 2003 m. birželio ji išsaugojo kabinetą, kuriame dirbo ją perkėlus į A 4 skyrių, t. y. kabinetą, esantį Komisijos pastate, adresu: 34, rue de Montoyer, Briuselis (toliau – Montoyer 34 pastatas), nors kiti 1 skyriaus kabinetai buvo Komisijos pastato 7–10 aukštuose, adresu: 11, rue de la Science, Briuselis (toliau – Sciences 11 pastatas).

33 Nuo 2003 m. birželio iki 2004 m. vasaros ieškovei buvo skirtas kabinetas pusaukštyje, esančiame tarp 11, rue se la Sciences pastato pirmojo ir antrojo aukštų.

34 2003 m. birželio 10 d. buvo parengtas ieškovės pareigybės aprašymas, su kuriuo ji supažindinta.

35 2003 m. liepos 3 d. D 2 skyriaus viršininko pavaduotojas išsiuntė ieškovei tokį elektroninį laišką:

„Aptariau su (Personalo ir administracijos generalinio direktorato D 3) skyriaus (Žmogiškieji ir finansiniai ištekliai ADMIN – IAS; Kabinetai) kabineto klausimą. Jie pradėjo nagrinėti vieną galimą sprendimą, kuris tenkintų mūsų prašymą, t. y. padalyti D 2 skyrių per du aukštus. Kadangi šis pokalbis buvo surengtas vykstant daugeliui kitų pasikeitimų, vis dar nėra rastas greitas sprendimas, tačiau mes turime puikią galimybę. Manau, kad pasieksime tai, ko norime.

Siekiant nedelsiant išspręsti jūsų kabineto klausimą, D 3 (skyrius) pasiūlė, kad laikinai persikeltumėte į netoliese esančio (11, rue de la Sciences pastato) 7 aukšte <…> kartu su <…> esantį didelį kabinetą (šiuo metu – archyvų kabinetas).

Prašau man pranešti, ar jus tenkintų šis pasiūlymas.“

36 2003 m. liepos 7 d. ieškovė atsakė D 2 skyriaus viršininko pavaduotojui išsiųsdama tokį elektroninį laišką:

„Jeigu atvirai, nežinau kaip išspręsti kabineto klausimą. Nuo liepos 18 d. išeinu atostogauti ir į darbą grįšiu rugpjūčio 18 dieną. Ar įmanoma palaukti, kol, kaip reikia tikėtis, rugpjūtį būtų rastas galutinis sprendimas?“

37 2003 m. rugsėjo 11 d. D 2 skyriaus viršininko pavaduotojas Personalo ir administracijos generalinio direktorato D 3 skyriaus (Žmogiškieji ir finansiniai ištekliai ADMIN – IAS; Kabinetai) D 3 skyriaus direktorato tarnautojui, atsakingam už inventorizuoto turto administravimą (toliau – inventorizuotą turtą administruojantis tarnautojas), parašė tokį elektroninį laišką:

„Jūs turbūt prisimenate mūsų pokalbį dėl (būtinybės rasti) tinkamą kabinetą (ieškovei); mes susitarėme pratęsti pokalbį pasibaigus vasaros atostogoms. Artimiausiu metu neįmanoma įgyvendinti ilgalaikio sprendimo (t. y pergrupavimo.) visą D 2 skyrių perkeliant į 11, rue de la Sciences pastato 9 ir 10 aukštus. Todėl prašau jūsų skirti mūsų skyriui kabinetą, pritaikytą (ieškovei), kuris būtų kiek galima arčiau (11, rue de la Sciences pastato) 9 ir 10 aukštų.

Šis klausimas yra skubus, nes panašu, kad šiuo metu (ieškovės) naudojamas kabinetas, esantis (11, rue de la Sciences) pastato pirmajame aukšte, nėra tinkamas, ir gali labai paveikti (suinteresuotosios pareigūnės) darbo našumą, todėl reikia rasti skubų sprendimą.

Laukiu jūsų atsakymo.“

38 Kadangi tuo metu, kai inventorizuotą turtą administruojančiam tarnautojui buvo išsiųstas ankstesniame punkte nurodytas elektroninis laiškas, jis atostogavo, D 2 skyriaus viršininko pavaduotojas 2003 m. rugsėjo 30 d. dar sykį atkreipė jo dėmesį į ieškovės kabineto problemą.

C – 2004 metai

39 2004 m. vasario 2 d. ieškovė pateikė prašymą suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. kovo 1 d. iki 5 dienos. Šis prašymas buvo patenkintas 2004 m. vasario 3 dieną.

40 2004 m. balandžio 29 d. raštu, kurį Personalo ir administracijos generalinio direktorato Skundų skyrius gavo gegužės 3 d., ieškovė Komisijai „pagal PTN 24 straipsnį pateikė prašymą suteikti pagalbą <…>, kuris pagal PTN 90 straipsnio 1 dalį prilygsta prašymui dėl psichologinio priekabiavimo “ (toliau – prašymas suteikti pagalbą). Prašyme ji nurodė keletą faktų, kuriuos ji laikė psichologiniu priekabiavimu, ir prašė, kad Personalo ir administracijos generaliniam direktoratui nepriklausanti „neutrali instancija“ pradėtų administracinį tyrimą. Taip pat ieškovė prašė atlyginti 100 000 EUR dydžio žalą, kurią ji patyrė dėl tariamo psichologinio priekabiavimo (toliau – prašymas atlyginti žalą).

41 Gavusi ieškovės medicinos pažymą dėl laikotarpio nuo 2004 m. balandžio 16 d. iki 2004 m. birželio 11 d., administracija suinteresuotajai pareigūnei nurodė pasitikrinti sveikatą institucijos gydytojų komitete; savo 2004 m. gegužės 7 d. išvadoje šis komitetas nurodė, kad ji „nuo 2004 m. gegužės 10 d. buvo 100 % darbinga“, tačiau „vadovaujantis (ieškovės) sveikatos sumetimais rekomenduojama pakeisti tarnybos vietą“.

42 2004 m. gegužės 7 d. laiške ieškovė pakartotinai pateikė tokio paties turinio, kaip ir 2004 m. balandžio 29 d. laiške, prašymą suteikti pagalbą. Jame ji, be kita ko, remdamasi ankstesniame punkte minėto medicinos patikrinimo išvada, prašė taikyti „prevencines ir neatidėliotinas priemones, kaip antai, (ją) paskirti į kitas pareigas arba (ją) laikinai perkelti“ į kitą nei Personalo ir administracijos generalinį direktoratą, kad galėtų būti apsaugota nuo jos viršininko „užgaulaus elgesio“. Pagaliau ieškovė prašė atlyginti turtinę žalą, kuri atsirado dėl jos viršininko elgesio.

43 2004 m. gegužės 7 d. 14 val. 53 min. ieškovė pakartotinai išsiuntė D 2 skyriaus viršininkui, kuris savo pareigas pradėjo eiti 2004 m. vasario 16 d., elektroninį laišką, kuriame, be kita ko, buvo šios pastraipos:

„Naudodamasi <…> „Sic Congés“ (informacine sistema, skirta palengvinti administracinį atostogų valdymą) nesėkmingai bandžiau pateikti prašymą suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. gegužės 10 d. iki 2004 m. birželio 30 d. (pagal <…> „Sic Congés“ sistemą jau naudojausi laikinojo nedarbingumo atostogomis).

<…>

Laukdama, kol bus pradėtos taikyti laikinosios priemonės, jaučiuosi įpareigota (dėl savo sveikatos ir saugos) atsiriboti nuo savo darbinės aplinkos. Todėl pateikiau prašymą suteikti kasmetines atostogas.

Kadangi negaliu pateikti <…> prašymo suteikti kasmetines atostogas naudodamasis informacine sistema („Sic Congés“), maloniai jūsų prašau (elektroniniu laišku) kuo skubiau ir ne vėliau kaip iki šios popietės 16 (valandos) patenkinti mano prašymą suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. gegužės 10 d. iki 2004 m. birželio 30 dienos.“

44 2004 m. gegužės 7 d. apie 16 val. ieškovė dalyvavo pokalbyje su D 2 skyriaus viršininku dėl savo prašymo suteikti kasmetines atostogas. Ieškovės manymu, jis pritarė, kad ji išeitų kasmetinių atostogų nuo gegužės 10 dienos.

45 2004 m. gegužės 7 d. 18 val. 1 min. D 2 skyriaus viršininkas išsiuntė ieškovei elektroninį laišką, išdėstytą taip:

„Kadangi tam tikri su jumis susiję klausimai turi būti skubiai išspręsti, vadovaudamasis tarnybos interesais ir kadangi jūsų kasmetinės atostogos dar neprasidėjo, prašau pirmadienį ryte atvykti į mano kabinetą.

Per pokalbį aptarsime jūsų atostogų klausimą.“

46 2004 m. gegužės 7 d. 18 val. 24 min. ieškovė D 2 skyriaus viršininkui išsiuntė tokį elektroninį laišką:

„Atkreipiu jūsų dėmesį į mūsų pokalbį, įvykusį jūsų kabinete 16 (val.), per kurį mane patikinote, kad nėra jokių problemų patenkinti mano prašymą nuo gegužės 10 d., pirmadienio, suteikti kasmetines atostogas, <…> ir kad galiu ramiai praleisti savaitgalį bei nebeatvykti į darbą pirmadienį. Teliko išspręsti problemas, susijusias su („Sic Congés“) ir parašais <…>. Šiuo metu jau esu užsisakiusi lėktuvo bilietą, kad galėčiau grįžti į Švediją šiek tiek vėliau.

(Gydytojas) man pažadėjo rasti kitą išeitį, jei mano kasmetinių atostogų prašymas šią popietę nebūtų patenkintas. Kadangi jūs apie savo sprendimo pakeitimą mane įspėjote tik šį vakarą, neįmanoma susisiekti su (gydytoju). Todėl pirmadienį ryte tiesiai vyksiu į medicinos tarnybą, kad galėčiau susitikti su (savo) arba kitu gydytoju.“

47 2004 m. gegužės 10 d., atsakydamas į ankstesniame punkte nurodytą elektroninį laišką, D 2 skyriaus viršininkas išsiuntė ieškovei tokį elektroninį laišką:

„Noriu jums patvirtinti, jog (D direktorato direktorius) šią dieną pageidauja su jumis susitikti, kad galėtų aptarti jūsų galimą perkėlimą, kurį (2004 m. gegužės 7 d., penktadienį) savo išvadoje rekomendavo medicinos tarnyba, ir kad jūsų naudai būtų galima imtis kitų neseniai inicijuotų veiksmų.“

48 Tą pačią dieną, 2004 m. gegužės 10 d., ieškovė susitiko su D direktorato direktoriumi. Anot ieškovės, šiame pokalbyje buvo sutarta, kad jai bus suteiktos trijų savaičių kasmetinės atostogos nuo 2004 m. gegužės 19 dienos.

49 2004 m. gegužės 11 d. ieškovė išsiuntė D direktorato direktoriaus padėjėjai elektroninį laišką su prašymu kuo skubiau gauti savo direktorato patvirtinimą dėl kasmetinių atostogų, kurių ji prašė laikotarpiu nuo 2004 m. gegužės 19 d. iki 2004 m. birželio 8 d., pabrėždama, kad už jos atitinkamam laikotarpiui užsakytą kelionės bilietą turi būti apmokėta ne vėliau kaip kitą dieną, t. y. 2004 m. gegužės 12 dieną.

50 D direktorato direktoriaus padėjėja, atsakydama į 2004 m. gegužės 11 d. ieškovės elektroninį laišką, tą pačią dieną išsiuntė ieškovei kelis elektroninius laiškus, kuriuose nurodė, kad prieš suteikiant atostogas ji privalo susitikti su D 2 skyriaus viršininku, kad būtų įvykdytas oficialaus pokalbio reikalavimas pagal BNĮ 8 straipsnio 5 dalį ir kad D direktorato direktorius bei D 2 skyriaus viršininkui galėtų parengti suinteresuotosios pareigūnės TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2003 m. spalio 31 dienos (toliau – TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki 2003 m. spalio mėn.). 2004 m. gegužės 12 d. ieškovei išsiųstame elektroniniame laiške D direktorato direktoriaus padėjėja taip pat pridūrė, kad direktorius negalėjo suinteresuotajai pareigūnei suteikti jokių garantijų dėl jos prašymo suteikti kasmetines atostogas patenkinimo, nes tai priklauso nuo to, kaip keletas asmenų, įskaitant ir ieškovę, įvykdys savo užduotis.

51 Gavusi tokį atsakymą, ieškovė 2004 m. gegužės 12 d. elektroniniu laišku pranešė D direktorato direktoriaus padėjėjai, kad ji atsisako prašymo suteikti kasmetines atostogas, kurių ji prašė laikotarpiu nuo 2004 m. gegužės 19 d. iki birželio 8 d., ir kad dabar ji prašo suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. birželio 7 d. iki liepos 23 dienos.

52 2004 m. gegužės 13 d. prašymas suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. birželio 7 d. iki liepos 23 d. buvo oficialiai pateiktas naudojantis „Sic Congés“ ir patenkintas gegužės 19 dieną. Tačiau kadangi ieškovė apie šį patenkinimą buvo informuota tik 2004 m. gegužės 24 d., t. y. pavėluotai, ji atsiėmė prašymą suteikti kasmetines atostogas.

53 Tą pačią 2004 m. gegužės 13 d. D direktorato direktorius ieškovės gyvenimo aprašymą pateikė penkiems generaliniams direktoratams: Energijos ir transporto, Europos kovos su sukčiavimu tarnybai, Teisingumo ir vidaus reikalų, Sveikatos ir vartotojų apsaugos ir Konkurencijos. Gyvenimo aprašymo lydraštyje, skirtame kiekvienam iš minėtų generalinių direktoratų, D direktorato direktorius nurodė, kad ieškovė išreiškė suinteresuotumą sritimis, priskiriamoms aptariamo generalinio direktorato kompetencijai, ir kad Personalo ir administracijos generalinis direktoratas davė sutikimą, kad suinteresuotoji pareigūnė galėtų būti paskirta į kitas pareigas.

54 2004 m. gegužės 18 d. gydytojas psichiatras, kuriam medicinos tarnyba patikėjo atlikti ieškovės psichiatrinę ekspertizę, joje pažymėjo, jog „problema buvo socialinio pobūdžio (konfliktas institucijos, kurioje ji dirbo, viduje), todėl ir sprendimas turi būti socialinis (perkėlimas į kitą generalinį direktoratą)“.

55 2004 m. gegužės 24 d. ieškovė pakartotinai pateikė prašymą dėl „neatidėliotino, nuolatinio ar laikino perkėlimo į kitą (generalinį direktoratą), kuris nebūtų susijęs su Personalo ir administracijos generaliniu direktoratu) arba su (šio generalinio direktorato direktoriumi)“, paaiškindama, kad „(jai daromas) psichologinis priekabiavimas akivaizdžiai tęsėsi“.

56 2004 m. birželio 7 d. ieškovė paprašė parengti medicinos pažymą laikotarpiu nuo 2004 m. birželio 8 d. iki 2004 m. liepos 2 dienos.

57 2004 m. birželio 8 d. ieškovė išsiuntė D 2 skyriaus viršininkui elektroninį laišką informuodama, kad laikotarpiu nuo 2004 m. birželio 8 d. iki liepos 2 d. „nebegali atlikti savo dabartinių pareigų“. Ji nurodė, kad naudodamasi „Sic Congés“ pateikė prašymą suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. liepos 5 d. iki 2004 m. rugpjūčio 13 dienos.

58 2004 m. birželio 9 d. D direktorato direktorius išsiuntė ieškovei tokį elektroninį laišką:

„Apgailestauju dėl jūsų ligos. Bandžiau su jumis susisiekti jūsų namuose, nes birželio 8 d. buvo numatytas mūsų pokalbis, kuriame norėjau pasikalbėti, kokias užduotis nuo šiol jums reikėtų vykdyti.

Jūs pateikėte prašymą peržiūrėti jūsų TVVA (už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki 2003 m. spalio mėn.), ir šią užduotį reikėtų atlikti kuo skubiau ir bet kuriuo atveju prieš jums išeinant kasmetinių atostogų. Vertinimo procedūros baigtis daro poveikį visam (Personalo ir administracijos) generaliniam direktoratui, nes jeigu jis nebus įvykdytas laiku, negausime jokių pirmenybės balų ir, vadinasi, kiltų grėsmė viso personalo pareigų paaukštinimo perspektyvoms. <…>

Galbūt jūs malonėsite susisiekti su mano sekretore dėl kitos pokalbio datos <…>“.

59 2004 m. birželio 11 d. laišku Komisijos tyrimų ir drausmės tarnybos (toliau – TDT) direktorius nurodė Komisijos generaliniam sekretoriui, jog ieškovės prašyme suteikti pagalbą išdėstyti faktai jam atrodo pakankamai rimti, kad pateisintų administracinio tyrimo pradėjimą, „siekiant įrodyti individualios atsakomybės buvimą arba nuplauti neteisingai apkaltinto pareigūno garbę“. TDT direktorius pridūrė, jog atsižvelgiant į tai, kad ieškovė kaltino visus Personalo ir administracijos generalinio direktorato viršininkus, įskaitant generalinį direktorių, atrodė tinkama, jog Komisijos generalinis sekretorius vykdytų PT funkcijas atlikdamas administracinį tyrimą ir kad „inspektoriumi“, vadovaujančiu šiam tyrimui, būtų paskirtas asmuo, nedirbantis Personalo ir administracijos generaliniame direktorate.

60 2004 m. birželio 14 d. D 2 skyriaus viršininkas oficialiai atmetė jos prašymą suteikti atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. liepos 5 d. iki 2004 m. rugpjūčio 13 dienos.

61 2004 m. birželio 18 d. medicinos tarnyba pareiškė savo nuomonę, kad ieškovė „pagrįstai nebuvo darbe iki liepos 16 dienos (imtinai)“.

62 2004 m. birželį 21 d. Ieškovė, naudodamasi „Sic Congés“, pateikė prašymą suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. liepos 19 d. iki rugpjūčio 27 dienos.

63 Nuo 2004 m. vasaros ieškovei buvo suteiktas kabinetas 11, rue de la Sciences pastato aštuntajame aukšte.

64 2004 m. liepos 1 d. Komisijos generalinis sekretorius informavo TDT direktorių, kad jis sutinka vykdyti PT pareigas atliekant numatytą administracinį tyrimą, ir nurodė jo pasirinkto vadovauti tyrimui inspektoriaus pavardę.

65 2004 m. liepos 1 d. ieškovė, gavusi pranešimą, kad jos prašymas suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2007 m. liepos 19 d. iki 2004 m. rugpjūčio 27 d. nebuvo patenkintas, išsiuntė elektroninį laišką B 2 skyriaus tarnautojui, skųsdamasi, kad „jos prašymai suteikti kasmetines atostogas visuomet atmetami arba nepasirašomi per tinkamą terminą“, ir paprašė „padėti išeiti jai atostogų (2004 m. vasarą)“.

66 2004 m. liepos 5 d. ieškovė pateikė medicinos pažymą, susijusią su laikotarpiu nuo 2004 m. liepos 17 d. iki 2004 m. rugpjūčio 27 dienos. Administracija šios pažymos neužginčijo.

67 2004 m. rugpjūčio 2 d. Komisija patenkino prašymą suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. liepos 19 d. iki 2004 m. rugpjūčio 27 dienos. Šis prašymas buvo „panaikintas“ 2004 m. rugsėjo 3 d., nes suinteresuotoji pareigūnė laikotarpiu nuo 2004 m. liepos 17 d. iki rugpjūčio 27 d. naudojosi laikinojo nedarbingumo atostogomis.

68 2004 m. rugsėjo 1 d. ieškovė pateikė medicinos pažymą, susijusią su laikotarpiu nuo 2004 m. rugpjūčio 25 d. iki rugpjūčio 28 dienos.

69 2004 m. rugsėjo 6 d. ieškovė, atliekant medicinos patikrinimą, pateikė pažymą, susijusią su laikotarpiu nuo 2004 m. rugpjūčio 25 d. iki rugpjūčio 28 dienos, kurioje buvo nustatyta, kad suinteresuotoji pareigūnė „šią dieną buvo 100 % darbinga“, tačiau pakartotinai atkreipė dėmesį į 2004 m. gegužės 18 d. gydytojo psichiatro, kuris tuomet tyrė ieškovę, padarytą pastabą, kad „vadovaujantis ieškovės sveikatos sumetimais rekomenduojama keisti tarnybos vietą“.

70 2004 m. rugsėjį 7 d. ieškovė, manydama, kad 2004 m. rugsėjo 6 d. medicinos patikrinimo išvados nebuvo mediciniškai pagrįstos, kreipėsi į Komisiją su prašymu kreiptis į nepriklausomą gydytoją, kad šis pateiktų savo nuomonę pagal PTN 59 straipsnio 1 dalies penktąją pastraipą.

71 Atlikdamas administracinį tyrimą, dėl kurio ieškovė buvo pateikusi prašymą, Komisijos generalinio sekretoriaus inspektorius 2004 m. rugsėjį 8 d. raštu gavo jos įgaliojimą „nustatyti pateiktų tariamų kaltinimų tikrumą“, kiek tai visa pirma susiję su pareigūno ar pareigūnų elgesiu, kurių pavardės yra minimos bylos medžiagoje, ir įvertinti padėties tikrumą ir išvadas, kurias šiuo atveju reikėtų padaryti“.

72 2004 m. rugsėjo 15 d. medicinos tarnyba pranešė (Žmogiškųjų išteklių – ADMIN, Vidaus reformos) skyriaus viršininkui, kad bendru sutarimu (su ieškovę gydžiusiu gydytoju) buvo paskirtas ekspertas “.

73 Baigdamas savo 2004 m. spalio 6 d. psichologinio tyrimo ataskaitą pagal ieškovės prašymą perduoti šį klausimą spręsti pasirinktam nepriklausomam gydytojui (toliau – nepriklausomas gydytojas), šis gydytojas konstatavo, kad „suinteresuotoji pareigūnė buvo tinkama iš naujo pradėti dirbti, tačiau kitame (generaliniame direktorate)“, bei nurodė, kad „suinteresuotosios pareigūnės grąžinimas į ankstesnę tarnybos vietą tik atnaujintų išgyvenimus, susijusius su psichologiniu priekabiavimu ir ją destabilizuotų“.

74 2004 m. spalio 14 d. raštu Personalo ir administracijos generalinio direktorato C direktorato (Socialinė politika, Liuksemburge dirbantis personalas, sveikata ir higiena, toliau – C direktoratas) direktorius perdavė D direktorato direktoriui nepriklausomo gydytojo išvadas ir jam rekomendavo „kuo skubiau paskirti ieškovę į kitas pareigas, tačiau ne minėtame (generaliniame direktorate), kad suinteresuotoji pareigūnė vėl galėtų pradėti dirbti“.

75 2004 m. lapkričio 5 d. raštu ir remdamasis ieškovės prašymu suteikti pagalbą Personalo ir administracijos generalinio direktorato Skundų skyriaus viršininkas informavo suinteresuotąją pareigūnę, kad Komisijos generalinis sekretorius pradėjo tyrimą, kuris buvo patikėtas Personalo ir administracijos generalinio direktorato išoriniam inspektoriui, ir kad PT, remdamasi tyrimo ataskaita bei jos apimtimi, priėmė sprendimą dėl prašymo suteikti pagalbą.

76 2004 m. lapkričio 26 m. raštu, kurį Skundų skyrius gavo lapkričio 30 d., ieškovė pateikė skundą „dėl implicitinių sprendimų, kuriais buvo atmesti jos prašymai suteikti pagalbą ir apsaugą, prašymai priimti neatidėliotinas prevencines apsaugos priemones bei prašymas atlyginti nuostolius“ (toliau – 2004 m. lapkričio 26 d. skundas).

77 2004 m. gruodžio 21 d. Sprendimu ieškovė nuo 2005 m. sausio 1 d. buvo perkelta į Personalo ir administracijos generalinio direktorato C 5 skyrių (Darbo sauga ir higiena, toliau – C 5 skyrius).

D – 2005 metai

78 Po 2005 m. sausio 6 d. įvykusio ieškovės ir C 5 skyriaus vedėjo pokalbio ji visiškai liovėsi vaikščiojusi į darbą.

79 2005 m. kovo 21 d. Komisijos generaliniam sekretoriui buvo perduota inspektoriaus parengta administracinio tyrimo ataskaita. Ataskaitos išvadose inspektorius pateikė tokias pastabas:

„1. Jokia šioje išvadoje išnagrinėta situacija neįrodo, kad (ieškovės) nurodyti asmenys elgėsi užgauliai, tyčia siekdami pakenkti (suinteresuotosios pareigūnės) asmenybei, orumui arba fizinei ar psichinei sveikatai).

Kartais susidarydavo įspūdis, kad tam tikri veiksmai ar fizinis elgesys (ieškovės) atžvilgiu buvo beveik užgaulūs arba, konkrečiau kalbant PTN versijos anglų kalba terminais, „improper behaviour“ (netinkamas elgesys) ieškovės atžvilgiu. Netgi manau, kad ši riba tam tikrais atvejais galėjo būti peržengta. Vis dėlto niekuomet nemaniau, kad nagrinėjamu atitinkamo (-ų) asmens (-ų) fiziniu elgesiu ar veiksmais buvo tyčia siekiama pakenkti (ieškovės) asmenybei, orumui arba fizinei ar psichinei sveikatai.

<…>

3. Šioje byloje atlikęs tyrimą supratau, kad (ieškovė) jaučiasi patyrusi psichologinį priekabiavimą, o tai paaiškina, kodėl ji mano, jog jos viršininkai turi tam tikrų ketinimų, kurių, mano nuomone, jie neturi. Galima tik apgailestauti dėl tokio netinkamo elgesio, kurį patyrė (suinteresuotoji). Aplinkybės, dėl kurių buvo pratęstas jos bandomasis laikotarpis, priėmimo į (D 2) skyrių sąlygos arba atokiai esančio kabineto skyrimas skatino konfliktinių santykių tarp (ieškovės) ir jos viršininkų atsiradimą. Atsižvelgiant į tai, kad šie konfliktiniai santykiai truko jau keletą metų, nemanau, kad juos būtų galima išspręsti apibusėmis pastangomis. Tik skubus (suinteresuotosios) paskyrimas į kitas pareigas, bet ne (Personalo ir administracijos) generaliniame direktorate galėtų suteikti ieškovei galimybę – kuria jai vertėtų pasinaudoti – iš naujo pradėti karjerą.“

80 2005 m. kovo 29 d. PT atmetė 2004 m. lapkričio 26 d. skundą. Ji pažymėjo, jog „prieš nuspręsdama laiku pradėti tyrimą, kuris vis dar vyksta, norėdama nustatyti faktus ji reagavo į įvairius (ieškovės) prašymus, atsižvelgdama į faktus proporcingai pagal jų svarbą ir pateiktus įrodymus“. Galiausiai PT pažymėjo, kad „užbaigus tyrimą apie jo rezultatus buvo pranešta (ieškovei)“ ir kad „atsižvelgiant į šiuos rezultatus (ji) prireikus pagal PTN 24 straipsnį imsis priemonių, kurios bus grindžiamos minėtais rezultatais“.

81 2005 m. balandžio 15 d. ieškovė pateikė prašymą pripažinti jos invalidumą. Savo prašyme ji nurodė, kad „per pastaruosius kelerius metus (Personalo ir administracijos) generaliniame direktorate patyrė psichologinį priekabiavimą“ ir kad „tokia padėtis labai pakenkė (jos) sveikatai“.

82 2005 m. birželio 13 d. PT dėl ieškovės kreipėsi į Invalidumo komitetą.

83 2005 m. liepos 11 d. Komisijai skirtu raštu ieškovė, remdamasi savo 2005 m. balandžio 15 d. prašymu pripažinti invalidumą, nurodė, kad „patvirtina (savo) prašymą pripažinti dėl (jos) patirto priekabiavimo atsiradusią profesinę ligą“.

84 Po 2005 m. liepos 26 d. posėdžio Invalidumo komitetas padarė išvadą, kad ieškovei atsirado „nuolatinis invalidumas <…> ir dėl šios priežasties ji privalėjo sustabdyti savo tarnybą Komisijoje“. Invalidumo komitetas nurodė, kad jis negalėjo nustatyti, ar invalidumas atsirado dėl nelaimingo atsitikimo vykdant funkcijas, ar dėl profesinės ligos.

85 2005 m. rugpjūčio 23 d. Komisijos sprendimu ieškovė nuo 2005 m. rugpjūčio 31 d. buvo išleista į pensiją dėl invalidumo bei pagal „PTN 78 straipsnio (trečiosios) pastraipos sąlygas“ jai buvo skirta nustatyto dydžio invalidumo išmoka.

86 2005 m. rugsėjo 16 d. ieškovei skirtu raštu PT, remdamasi administracinio tyrimo išvadomis, aiškiai atmetė jos prašymą suteikti pagalbą, nes manė, kad kaltinimai dėl psichologinio priekabiavimo nebuvo pagrįsti arba negalėjo būti įrodyti.

87 2005 m. spalio 7 d. medicinos tarnyboje gautu faksu Invalidumo komitetas pareiškė, jog „atsižvelgiant į tai, kad invalidumą sukėlusi liga yra nuolatinė, ne(būtina) atlikti pakartotinį medicinos patikrinimą“.

88 2005 m. spalio 17 d. ieškovė kreipėsi į Komisiją prašydama pripažinti profesinę „nerimo ir depresijos sindromo“ kilmę. Teismo posėdžio dieną ši procedūra dar nebuvo pasibaigusi.

E – Faktai, susiję su 2003 m. TVVA

89 2004 m. gegužės 12 d. įvyko ieškovės ir pareigūno, 2003 m. spalio 31 d. ėjusio D 2 skyriaus viršininko pareigas, pokalbis, t. y. pagal BNĮ 8 straipsnio 5 dalį oficialus pokalbis, siekiant parengti TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki spalio mėnesio.

90 2004 m. gegužės 18 d. pareigūnas, iki 2003 m. spalio 31 d. ėjęs D 2 skyriaus viršininko pareigas, kaip ieškovės vertintojas parengė TVVA projektą už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki spalio mėnesio. Šiame projekte jis suinteresuotajai pareigūnei skyrė iš viso 8 balus iš 20, t. y. 4 balus iš 10 už darbo našumą, 3 balus iš 6 už kompetenciją ir 1 balą iš 4 už elgesį tarnyboje.

91 Vertintojas, TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki spalio mėn. 6.1 skiltyje „Kompetencija“ konstatavęs, kad ieškovei nepavyko „susipažinti savo tarnybinėmis pareigomis “, jo manymu, labiausiai dėl „motyvavimo stokos“, nurodė, kad jis 2003 m. rugsėjo 3 d. informavo ieškovę, jog kreipėsi į Žmogiškųjų išteklių – ADMIN, Vidaus reformos skyrių ir medicinos tarnybą su klausimu, ar „jos sveikatos būklė leido ateityje normaliai vykdyti tarnybines pareigas“. Vertintojas taip pat pažymėjo, kad nepastebėjo, jog (ieškovės) darbo našumas būtų pagerėjęs laikotarpiu nuo 2003 m. rugsėjo 3 d. iki (2003 m.) spalio pabaigos“.

92 2004 m. gegužės 18 d. D direktorato direktorius, kaip ataskaitos tvirtintojas, pasirašė TVVA projektą už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki 2003 m. spalio mėnesio.

93 2004 m. gegužės 27 d. ieškovė paprašė peržiūrėti jos TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki 2003 m. spalio mėnesio.

94 Ieškovės ir ataskaitos tvirtintojo pokalbis, numatytas BNĮ 8 straipsnio 10 dalyje, ataskaitos tvirtintojo teigimu, neįvyko dėl „užsitęsusių (ieškovės) pravaikštų“.

95 2004 m. liepos 14 d. ataskaitos tvirtintojas nusprendė „administracine tvarka užbaigti“ TVVA projektą už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki 2003 m. spalio mėnesio. Kitą dieną Žmogiškųjų išteklių – ADMIN, Vidaus reformų skyriaus viršininkas patvirtino užbaigtą ataskaitą administracine tvarka „remdamasis vertintojo ir ataskaitos tvirtintojo pastabomis, kad būtų apsaugotos visos suinteresuotos pareigūnės teisės“.

96 2004 m. liepos 8 d. ieškovės vertintojas parengė TVVA projektą už laikotarpį nuo 2003 m. lapkričio 1 d. iki gruodžio 31 d. (toliau – TVVA projektas už laikotarpį nuo 2003 m. lapkričio 1 d. iki gruodžio 31 d.), nors šią funkciją vykdė ne D 2 skyriaus viršininkas, bet D direktorato direktorius. Šiame projekte, kuris buvo parengtas nesuteikiant galimybės ieškovei savęs įvertinti, jai buvo skirta iš viso 8 balai iš 20: 4 balai iš 10 – už darbo našumą, 3 balai iš 6 – už kompetenciją ir 1 balas iš 4 – už elgesį tarnyboje.

97 Ataskaitos už laikotarpį nuo 2003 m. lapkričio iki 2003 m. gruodžio mėn. 6.1 skiltyje „Darbo našumas“ vertintojas padarė išvadą, kad „per referencinį laikotarpį nebuvo pasiekta teigiamų rezultatų ir nebuvo pasiektas joks užsibrėžtas tikslas, nors (ieškovei) apie juos buvo pranešta“. Vertintojas pridūrė, kad, jo manymu, tokia padėtis susiklostė todėl, kad (ieškovė) stokojo motyvacijos bei dėl jos elgesio tarnyboje“.

98 2004 m. liepos 13 d. TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. lapkričio iki 2003 m. gruodžio mėn. pasirašė ieškovės ataskaitos tvirtintojas; šią funkciją vykdė Personalo ir administracijos generalinio direktorato generalinis direktorius. Ataskaitos tvirtintojas taip pat TVVA užbaigė administracine tvarka.

99 2004 m. rugsėjo 21 d. Žmogiškųjų išteklių – ADMIN, vidaus reformų skyriaus viršininkas raštu informavo ieškovę, kad vykdydamas 2004 m. pareigų paaukštinimo procedūrą Personalo ir administracijos generalinio direktorato generalinis direktorius nusprendė nesuteikti jai pirmenybės balų. Šiame rašte buvo nurodyta, kad iš viso ieškovei pagal 2003 m. pareigų paaukštinimo procedūrą yra skirti 8 balai iš 20.

100 2004 m. gruodžio 20 d. ieškovė pateikė skundą pagal PTN 90 straipsnio 2 dalį, kuriuo prašė panaikinti jos TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki 2003 m. spalio mėn. ir TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. lapkričio iki 2003 m. gruodžio mėnesio.

101 2005 m. gegužės 4 d. Sprendimu, kurį ieškovė gavo 2005 m. birželio 7 d., PT šį skundą atmetė.

Procesas ir šalių reikalavimai

102 Iš pradžių šis ieškinys buvo įregistruotas 2005 m. liepos 4 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje numeriu T‑252/05.

103 2005 m. gruodžio 15 d. Nutartimi Pirmosios instancijos teismas, remdamasis 2004 m. lapkričio 2 d. Tarybos sprendimo 2004/752/EB, Euratomas, įsteigiančio Europos Sąjungos Tarnautojų teismą (OL L 333, p. 7) 3 straipsnio 3 dalimi, perdavė šią bylą Tarnautojų teismui. Šio teismo kanceliarijoje ieškinys buvo įregistruotas numeriu F‑52/05.

104 Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

„– pripažinti šį ieškinį priimtinu,

– prireikus <…> panaikinti 2005 m. kovo 29 d. Sprendimą, kuriuo Komisija atmetė 2004 m. lapkričio 26 d. skundą <…> dėl implicitinių Komisijos sprendimų, kuriais atmetami prašymas suteikti pagalbą pagal PTN 24 straipsnio 1 dalį ir prašymas priteisti nuostolius, bei 2004 m. gegužės 7 d. ir 2004 m. gegužės 24 d. prašymai imtis neatidėliotinų prevencinių apsaugos priemonių,

– <…> panaikinti 2005 m. gegužės 4 d. Komisijos sprendimą, kuriuo atsakoma į ieškovės 2004 m. gruodžio 20 d. pateiktą skundą ir panaikinama jos TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 dienos,

– <…> pripažinti Europos Bendrijų atsakomybę, kylančią dėl (minėtų) sprendimų ir dėl ieškovės TVVA parengimo,

– priteisti atlyginti ieškovės patirtą žalą, t. y. 250 000 EUR,

– priteisti iš (Komisijos) visas bylinėjimosi išlaidas“.

105 Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priimti sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų.

106 Kadangi abi šalys susitarė bandyti išspręsti ginčą taikiai, teisėjas pranešėjas abi šalis pakvietė į neformalų posėdį, įvykusį 2006 m. spalio 9 d. Tarnautojų teisme. 2006 m. spalio 17 d. teisėjas pranešėjas informavo šalis apie pasiūlymą išspręsti ginčą taikiai. 2006 m. spalio 24 d. raštu Komisija šį pasiūlymą atmetė.

107 Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 straipsnio 3 dalies a pastraipą, kuri pagal Sprendimo 2004/752 3 straipsnio 4 dalį mutatis mutandis taikoma Pirmosios instancijos teismui, Tarnautojų teismas pateikė šalims klausimus. Šalys atsakė į šio teismo pateiktus klausimus.

108 2007 m. birželio 17 d. Tarnautojų teismo kanceliarijoje gautu faksu ieškovė įvardijo patirtą turtinę žalą (bendra suma – 781 906,43 EUR), kurią sudarė skirtumas tarp, viena vertus, atlyginimo ir pensijos, kuriuos ji būtų gavusi, jei nebūtų pripažinta invalide, ir, kita vertus, invalidumo išmokos, kurią ji gauna, ir pensijos, kuri būtų buvusi mokama ateityje.

109 2007 m. rugsėjo 26 d. Nutartimi Tarnautojų teismas atmetė Komisijos prašymą išbraukti atitinkamus administracinio tyrimo bylos priedo sakinius.

Dėl teisės

A – Pirminės pastabos dėl ginčo dalyko

110 Atsižvelgiant į ieškovės oficialiai nurodytą ieškinio dalyką, reikia pateikti tokias pastabas.

111 Pirma, ieškovė savo antruoju reikalavimu oficialiai prašo panaikinti „2005 m. kovo 29 d. Sprendimą, kuriuo Komisija atmetė 2004 m. lapkričio 26 d. skundą <…> dėl implicitinių Komisijos sprendimų, kuriais atmetamas prašymas suteikti pagalbą <…> pagal PTN 24 straipsnio 1 dalį ir priteisti nuostolius, bei 2004 m. gegužės 7 d. ir 2004 m. gegužės 24 d. prašymus imtis neatideliotinų prevencinių apsaugos priemonių“. Taigi, suinteresuotosios pareigūnės manymu, buvo priimti trys skirtingi implicitiniai sprendimai: pirmasis – dėl 2004 m. balandžio 29 d. raštu pateikto prašymo suteikti pagalbą atmetimo, antrasis – tuo pačiu raštu pateikto prašymo priteisti nuostolius atmetimo ir trečiasis – dėl 2004 m. gegužės 7 ir 24 d. laiškuose pateiktų prašymų perkelti iš Personalo ir administracijos generalinio direktorato atmetimo.

112 Šiuo klausimu neginčijama, kad 2004 m. balandžio 29 d. raštu, kurį Skundų skyrius gavo gegužės 3 d., ieškovė pateikė Komisijai „prašymą suteikti pagalbą pagal PTN 24 straipsnį <…>, kuris prilygo prašymui dėl psichologinio priekabiavimo PTN 90 straipsnio 1 dalies prasme“. Šiame prašyme ji nurodė keletą faktų, kuriuos vertino kaip psichologinį priekabiavimą, ir prašė pasitelkus „ neutralią instituciją“, kuri nepriklausytų Personalo ir administracijos generaliniam direktoratui, pradėti administracinį tyrimą. Ieškovė šiame rašte taip pat prašė atlyginti žalą, atsiradusią dėl šio tariamo psichologinio priekabiavimo.

113 Be to, po to, kai buvo pateiktas 2004 m. balandžio 29 d. raštas, suinteresuotoji pareigūnė 2004 m. gegužės 7 ir 24 d. išsiuntė Komisijai du naujus laiškus, kuriuose prašė taikyti „neatideliotinas prevencines apsaugos priemones“, kaip antai, „(jos) paskyrimas į kitas pareigas arba (jos) perkėlimas“ iš Personalo ir administracijos generalinio direktorato. Tačiau šiuose laiškuose ieškovė aiškiai nurodė 2004 m. balandžio 29 d. raštą, o savo prašymą dėl atribojimo grindė psichologiniu priekabiavimu jos tarnybos vietos generaliniame direktorate. Taigi laikytina, kad šiuose laiškuose buvo pateikti ne nauji, savarankiški prašymai suteikti pagalbą, bet tik patikslinta, kokių neatidėliotinų prevencinių apsaugos priemonių reikėtų imtis, šiuo atveju – atribojimo priemonių.

114 Tokiomis aplinkybėmis turi būti laikoma, kad ieškovė savo prašyme suteikti pagalbą iš esmės prašė imtis trijų rūšių priemonių: pirma, inicijuoti ir vykdyti administracinį tyrimą; antra, nedelsiant taikyti atribojimo priemonę nesulaukus administracinio tyrimo rezultatų; trečia taikyti bet kokią priemonę, kad nustačius, jog tikrai buvo patirtas psichologinis priekabiavimas, ji būtų galutinai apsaugota.

115 Kadangi administracija, pasibaigus ketverių mėnesių terminui, po 2004 m. gegužės 3 d. gauto 2004 m. balandžio 29 d. rašto neatsakė nei į prašymą suteikti pagalbą, nei į prašymą atlyginti žalą, pagal PTN 90 straipsnio 1 dalį tai reiškia, kad dėl to buvo priimti du implicitiniai sprendimai dėl atmetimo: pirmasis dėl prašymo suteikti pagalbą ir antrasis – dėl prašymo atlyginti žalą.

116 Antra, iš trečiojo reikalavimo matyti, kad, ieškovės manymu, už 2003 m. Komisija turėjo parengti tik vieną TVVA. Vis dėlto tiesa, kad pagal BNĮ 4 straipsnio 1 dalį Komisija ieškovės atžvilgiu parengė dvi ataskaitas: pirmąją – už laikotarpį nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2003 m. spalio 31 d. (TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki 2003 m. spalio mėn.) ir antrąją TVVA – už laikotarpį nuo 2003 m. lapkričio 1 d. iki gruodžio 31 d. (TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. lapkričio iki 2003 m. gruodžio mėn).

117 Atsižvelgiant į anksčiau pateiktus paaiškinimus ir į teismų praktiką, pagal kurią prašymą panaikinti sprendimą, kuriuo atmetamas skundas, Bendrijos teismas turi išnagrinėti kaip skundą, pateiktą dėl šiam asmeniui neigiamą poveikį darančio akto (1989 m. sausio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Vainker prieš Parlamentą, 293/87, Rink. p. 23, 8 punktas; 2004 m. kovo 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Theodorakis prieš Tarybą, T‑310/02, Rink. VT p. I‑A‑95 ir II‑427, 19 punktas ir 2005 m. birželio 9 d. Sprendimo Castets prieš Komisiją, T‑80/04, Rink. VT p. I‑A‑161 ir II‑729, 15 punktas), šis ieškinys iš esmės turi būti pripažintas pareikštu dėl:

– implicitinio sprendimo atmesti prašymą suteikti pagalbą panaikinimo,

– 2003 m. TVVA panaikinimo,

– nuostolių atlyginimo priteisimo iš Komisijos.

118 Vis dėlto ieškovė, grįsdama savo reikalavimus ir pagrindus, teigia, kad vykdydama savo pareigas ji patyrė psichologinį priekabiavimą.

119 Taigi Tarnautojų teismas mano esant naudinga priimti sprendimą dėl atskirų ieškovės reikalavimų, visų pirma išnagrinėjant jos pareikštus kaltinimus dėl tariamai patirto psichologinio priekabiavimo.

B – Dėl psichologinio priekabiavimo

1. Šalių argumentai

120 Ieškovės manymu, tai, kad tikrai patyrė Personalo ir administracijos generalinio direktorato vadovybės psichologinį priekabiavimą, ji įrodys pateikdama faktus, kuriuos sugrupuos į šešias kategorijas.

121 Visų pirma B 2 skyriaus, t. y. Komisijos skyriaus, į kurį ieškovė buvo paskirta pareigūne, atliekančia bandomąjį laikotarpį, viršininkas B direktorato direktoriui, įgaliotam parengti pirmąją bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitą, pateikė neteisingą kritišką informaciją dėl suinteresuotosios pareigūnės darbo kokybės, nors per pirmąją bandomojo laikotarpio dalį jis jai nebuvo pareiškęs jokių priekaištų ir netgi buvo patenkintas ieškovės darbu. Be to, remdamasis klaidingu pretekstu, jog ieškovė sutiko su tuo, kad būtų pratęstas jos bandomasis laikotarpis, Ataskaitų komitetas neapklausė nei jos, nei asmenų, kurie, jos pageidavimu, turėjo būti išklausyti. Pagaliau ieškovė pažymi, kad viena iš buvusių kolegių buvo pasirengusi paliudyti dėl B 2 skyriaus darbo sąlygų.

122 Antra, ieškovė nuo jos paskyrimo į 1 skyrių (dabar – D 2 skyrius) buvo profesine prasme atskirta, nes šio skyriaus viršininkas ir jo pavaduotojas sistemingai vengė jai suteikti žodį ir iki 2004 m. vasaros skyrė du darbo kabinetus, kurie geografiškai buvo atskirti nuo likusio skyriaus, nesuteikiant jai tinkamų darbo priemonių.

123 Trečia, laikotarpiu nuo 2003 m. sausio iki birželio mėn. ieškovei nebuvo skirta jokių užduočių.

124 Ketvirta, ieškovės vadovai platino šmeižikiškus gandus dėl ieškovės profesinės kompetencijos.

125 Penkta, D direktorato direktorius ir D 2 skyriaus viršininkas, siekdami ieškovę „psichologiškai destabilizuoti“, atsisakė patenkinti tam tikrus jos pateiktus prašymus suteikti kasmetines atostogas – kai kuriais atvejais prašymai buvo atmetami prieš tai davus principinį sutikimą. Be to, kiti prašymai buvo tenkinami pavėluotai, todėl ieškovė bent vienu atveju buvo priversta atsiimti prašymą suteikti atostogas ir panaikinti kelionės rezervaciją.

126 Šešta, D direktorato direktorius ir D 2 skyriaus viršininkas, būtent laikotarpiu nuo 2004 m. rugsėjo 8 d. iki 2004 m. kovo 31 d., klaidingai manė, kad kai kurios iš jos laikinojo nedarbingumo atostogų buvo nepagrįstos, todėl ieškovė prarado 2004 ir 2005 m. kasmetinių atostogų dienas bei privalomas išskaitas iš darbo užmokesčio.

127 Be to, teismo posėdyje ieškovė teigė, kad Komisija visiškai neatsižvelgė į nepriklausomo gydytojo išvadą, kuris 2004 m. spalio 6 d. rekomendavo ją perkelti iš Personalo ir administracijos generalinio direktorato ir skirti kitas pareigas.

128 Atsikirsdama Komisija pažymi, jog norint kalbėti apie psichologinį priekabiavimą turi būti įvykdyti PTN 12a straipsnio 3 dalyje išvardyti kriterijai. Pagal šį straipsnį reikalaujama, kad nagrinėjamas elgesys būtų užgaulus, tęstųsi tam tikrą laikotarpį, būtų mažiau ar daugiau pasikartojantis ir juo būtų siekiama pakenkti pareigūno asmenybei, orumui arba fizinei ar psichinei sveikatai. Pareigūno patirtas elgesys gali būti pripažįstamas psichologiniu priekabiavimu tik tuomet, jei šiuo elgesiu objektyviai siekiama sąmoningai apšmeižti arba labai pabloginti jo darbo sąlygas. Be to, Komisijos manymu, kaip tai matyti iš nusistovėjusios teismų praktikos, toks elgesys objektyviai turi būti tyčinis (šuo klausimu žr. 2001 m. vasario 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą De Nicola prieš BEI, T‑7/98, T‑208/98 et T‑109/99, Rink. VT p. I‑A‑49 ir II‑185; 2004 m. liepos 8 d. Sprendimą Schochaert prieš Tarybą, T‑136/03, Rink. VT p. I‑A‑215 ir II‑957 ir 2005 m. gegužės 4 d. Sprendimą Schmit prieš Komisiją, T‑144/03, Rink. VT p. I‑A‑101 ir II‑465).

129 Tačiau, kaip pažymi Komisija, šioje byloje jokia aplinkybė, kurią nurodė ieškovė, neįrodo, kad kolegos arba viršininkai tyčia siekė ją apšmeižti arba labai pabloginti darbo sąlygas.

2. Tarnautojų teismo vertinimas

130 Visų pirma svarbu priminti, kad PTN, įsigaliojusių 2004 m. gegužės 1 d., 12a straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad „psichologinis priekabiavimas“ – tai netinkamas elgesys, kuris trunka tam tikrą laikotarpį, kartojasi ar yra sistemingas ir kurį sudaro fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai, kurie yra tyčiniai ir kurie gali pakenkti bet kuriai asmenybei, asmens orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai“.

131 Be to, 2003 m. Pranešime dėl psichologinio priekabiavimo, kuris turi vidaus nuostatų galią ir yra privalomas Komisijai, nes ji motyvuotu ir išsamiu sprendimu aiškiai nuo jo neatsiribojo (šiuo klausimu žr. 1974 m. sausio 30 d. Teisingumo Teismo sprendimo Louwage prieš Komisiją prieš Komisiją, 148/73, Rink. p. 81, 12 punktą ir 1983 m. gruodžio 1 d. Sprendimo Blomefield prieš Komisiją, 190/82, Rink. p. 3981, 20 punktą; 2007 m. vasario 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Wunenburger prieš Komisiją, T‑246/04 ir T‑71/05, dar nepaskelbtas Rinkinyje, 127 punktą), pažymima, kad psichologinis priekabiavimas „pasireiškia įvairiomis formomis, visų pirma: tyčiojimusi, neigiamu požiūriu, spaudimu, įžeidimais, net atsisakymu bendrauti, t. y. įvairiais veiksmais, kurie, net jeigu pasireiškia konkrečia forma ir laikomi nepriimtinais, gali atrodyti nereikšmingi, tačiau kurių pasikartojantis pobūdis sukelia rimtą žalą asmeniui, į kurį šie veiksmai yra nukreipti“. 2003 m. Pranešime dėl psichologinio priekabiavimo taip pat nurodoma, kad „inkrimuojami veiksmai yra piktnaudžiavimas valdžia arba iškreiptas manipuliavimas“ ir kad „juos gali vykdyti asmuo arba asmenų grupė“.

132 Svarbu pažymėti, kad psichologinis priekabiavimas turi būti suvokiamas kaip ilgai trunkantis procesas, o tai reiškia, kad veiksmai yra pakartotiniai arba tęstiniai. Iš tiesų pagal PTN 12a straipsnio 3 dalį reikalaujama, kad, pripažįstant veiksmus psichologiniu priekabiavimu, jie turi pasireikšti „tam tikrą laikotarpį, kartotis ar būtų sistemingi“, nors 2003 m. Pranešime dėl psichologinio priekabiavimo nurodoma tik būtinybė, kad šie veiksmai „kartotųsi“.

133 Be to, priešingai nei teigia Komisija, PTN, nelygu kokia kalbinė versija, 12a straipsnio 3 dalyje nenurodytas tariamas prischologinio priekabiautojo užgaulus tikslas kaip būtinas elementas, kad šie veiksmai būtų kvalifikuoti kaip psichologinis priekabiavimas.

134 Iš tiesų PTN 12a straipsnio 3 dalyje psichologinis priekabiavimas apibrėžiamas kaip „veiksmai, <…> kurie gali pakenkti“; pagal ją, siekiant įrodyti psichologinį priekabiavimą, reikalaujama įvykdyti dvi kumuliacines sąlygas. Pirma sąlyga susijusi su fiziniu elgesiu, šnekamąja ar rašytine kalba, gestais, kurie „trunka tam tikrą laikotarpį, kartojasi ar yra sistemingi“ ir „tyčiniai“. Pagal antrąją sąlygą, kuri nuo pirmosios atskirta jungtuku „ir“, reikalaujama kad šiuo fiziniu elgesiu, šnekamąja ar rašytine kalba būtų siekiama „pakenkti bet kuriai asmenybei, asmens orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai“.

135 Vien dėl to, kad būdvardis „ tyčiniai“ yra susiję su pirmąja, o ne su antrąja sąlyga, galima padaryti dvi išvadas. Pirma, PTN 12a straipsnio 3 dalyje nurodytas fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai, kurie yra tyčiniai ir gali pakenkti bet kuriai asmenybei, asmens orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai, turi būti sąmoningi, todėl ši nuostata netaikoma netyčiniems veiksmams. Antra, nereikalaujama, kad fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai būtų įvykdyti siekiant pakenkti asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai. Kitaip tariant, galėjo būti psichologinis priekabiavimas PTN 12a straipsnio 3 dalies prasme ir psichologiniam priekabiautojui savo veiksmais nesiekiant apšmeižti arba pažeminti auką arba sąmoningai pabloginti jos darbo sąlygų. Pakanka, kad šie veiksmai objektyviai sukeltų tokių pasekmių, nes jie buvo įvykdyti sąmoningai.

136 Svarbu pridurti, kad kitaip aiškinant PTN 12a straipsnio 3 dalį ši nuostata netektų veiksmingumo, nes būtų sunku įrodyti užgaulų psichologinio priekabiautojo tikslą. Iš tiesų, jei tai atvejis, kai toks tikslas aiškiai matyti iš priekabiautojo veiksmų, pažymėtina, kad tokie atvejai yra reti ir kad daugeliu atvejų tariamas prischologinis priekabiautojas visuomet saugojasi, kad nebūtų galima įtarti jo tikslo auką apšmeižti arba sąmoningai pabloginti jos darbo sąlygų.

137 Be to, primintina, kad PTN 12 a straipsnio 3 dalies aiškinimas, pagrįstas tariamo prischologinio priekabiautojo užgauliu tikslu, neatitinka Tarybos direktyvos 2000/78/EB, priimtos 2000 m. lapkričio 27 d., nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus (OL L 303, p. 16; specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 79), priekabiavimo sąvokos. Iš tiesų 1 straipsnyje pažymėjus, kad jos tikslas – „nustatyti kovos su diskriminacija dėl religijos ar įsitikinimų, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos užimtumo ir profesinėje srityje bendrus pagrindus, siekiant valstybėse narėse įgyvendinti vienodo požiūrio principą“, jos 2 straipsnio 3 dalyje nurodyta kad „priekabiavimas laikomas <...> diskriminacija, jei <...> nepageidaujamu elgesiu siekiama įžeisti arba įžeidžiamas asmens orumas ir siekiama sukurti arba sukuriama bauginanti, priešiška, žeminanti ar įžeidžianti aplinka.“

138 Direktyvoje 2000/78 žodžių junginio „siekiama įžeisti arba įžeidžiama“ vartojimas aiškiai parodo, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas siekė, kaip tai patvirtina šios direktyvos 30 konstatuojamoji dalis, užtikrinti psichologinio priekabiavimo aukoms „adekvačią teisinę apsaugą“. Iš tiesų tokia apsauga negali būti garantuojama, jei psichologinis priekabiavimas reikštų tik fizinį elgesį, kuris galėtų pakenkti bet kuriai asmenybei, atsižvelgiant į ypatingus sunkumus, kurių patiria šio elgesio auka, nes siekiama sąmoningai morališkai prie jos priekabiauti, įrodyti tokio tikslo tikrumą bei pradinį šio tikslo motyvą.

139 Taip pat būtų sunkiai suvokiama, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas, Direktyvoje 2000/78 nurodęs, kad fizinis elgesys, kuriuo, nors ir nesiekiama pažeminti asmens orumą, tačiau sukeliamos tokios pasekmės, yra priekabiavimas, vykdydamas PTN reformą 2004 m. būtų nusprendęs sumažinti pareigūnams ir kitiems tarnautojams garantuojamą teisinę apsaugą ir, priimdamas PTN 12 a straipsnio 3 dalį, susiaurinęs psichologinį priekabiavimą iki tokių veiksmų, kuriais siekiama tik pakenkti asmens orumui.

140 Aišku, Pirmosios instancijos teismas keliuose sprendimuose nusprendė, kad, siekiant pripažinti fizinius veiksmus psichologiniu priekabiavimu, jie turi būti objektyviai tyčiniai, ir ieškovas, neatsižvelgiant į jo galimą subjektyvų nurodytų faktų suvokimą, turi pateikti visus įrodymus, kuriais remiantis būtų galima nustatyti, kad jis patyrė veiksmus, kuriais objektyviai siekta tyčia apšmeižti arba pabloginti darbo sąlygas (minėtų sprendimų De Nicola prieš EIB 286 punktas; Schochaert prieš Tarybą 41 punktas ir Schmit prieš Komisiją 64 ir 65 punktai). Vis dėlto negalima remtis anksčiau nurodyta Pirmosios instancijos teismo praktika šioje byloje, nes bet kuriuo atveju ji buvo įtvirtinta bylose, kuriose nagrinėti veiksmai, įvykdyti prieš įsigaliojant PTN 12a straipsnio 3 daliai. Tiesa, kad Pirmosios instancijos teismas 2007 m. spalio 26 d. Sprendime Lo Giudice prieš Komisiją (T‑154/05, dar nepaskelbtas Rinkinyje), iš naujo taikė šią Pirmosios instancijos teismo praktiką byloje, kurioje administracijai inkriminuojami tam tikri veiksmai vyko jau įsigaliojus PTN 12a straipsnio 3 daliai. Vis dėlto iš šio sprendimo neišplaukia, kad Pirmosios instancijos teismas būtų aiškiai siekęs išaiškinti PTN 12a straipsnio 3 dalį taip, jog tariamas užgaulus psichologinio priekabiautojo tikslas yra psichologinio priekabiavimo sąlyga.

141 Pagaliau tokio pirmiau pateikto PTN 12a straipsnio 3 dalies aiškinimo nebūtų galima užginčyti nei remiantis PTN 12a straipsnio 4 dalies pirmame sakinyje vartojamomis nuostatomis dėl seksualinio priekabiavimo, nei 2006 m. Sprendimu dėl psichologinio ir seksualinio priekabiavimo.

142 Iš tiesų PTN 12a straipsnio 4 dalies pirmajame sakinyje teigiama: „Seksualinis priekabiavimas – tai nepageidaujamas seksualinio pobūdžio elgesys su asmeniu, kai tokiu elgesiu siekiama tą asmenį įžeisti ar sukurti bauginančią, priešišką, įžeidžiančią ar žeminančią aplinką arba kai dėl tokio elgesio kyla tokios pasekmės. Seksualinis priekabiavimas laikomas diskriminacija dėl lyties“.

143 Šiuo klausimu pažymėtina, kad žodžių junginys „kai tokiu elgesiu siekiama“ vartojama tik PTN 12a straipsnio 4 dalies pirmajame sakinyje, bet ne PTN 12a straipsnio 3 dalyje.

144 Tačiau tokio žodžių junginio nebuvimo negalima aiškinti kaip reiškiančio, kad, kiek tai susiję su psichologiniu priekabiavimu, tik veiksmai, kuriais „siekiama“ apšmeižti ar pabloginti asmens darbo sąlygas, gali būti laikomi psichologiniu priekabiavimu. Iš tiesų, kaip tai buvo pažymėta, iš PTN 12a straipsnio 3 dalies matyti, jog pripažinti psichologinį priekabiavimą šio straipsnio prasme, pakanka, kad joje išvardytais veiksmais, būtent „fiziniu elgesiu, šnekamąja ar rašytinė kalba, gestais“, būtų „pakenkta asmenybei, asmens orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai“, neatsižvelgiant į tai, ar šiais veiksmais buvo siekiama pakenkti.

145 Be to, 2006 m. Sprendime dėl psichologinio ir seksualinio priekabiavimo, kuris pakeitė 2003 m. Pranešimą dėl psichologinio priekabiavimo, nurodyta, kad „pagal PTN psichologinis priekabiavimas yra tik tuomet, jei tariamo psichologinio priekabiautojo elgesys yra užgaulus, tyčinis, kartojasi, kuris trunka tam tikrą laikotarpį ar yra sistemingas ir kuriuo siekiama suinteresuotąjį asmenį apšmeižti ar pažeminti. Šie kriterijai yra kumuliaciniai <…>“ .

146 Panašu, kad pagal 2006 m. Sprendimą dėl psichologinio ir seksualinio priekabiavimo iš pirmo žvilgsnio psichologinis priekabiavimas apima tik elgesį, kuriuo siekiama „suinteresuotąjį asmenį apšmeižti ar pažeminti“. Tačiau, konstatuotina, kad šiame sprendime, kaip matyti iš sąvokos „pavyzdžiui“ vartojimo, tik pateikiami galimų veiksmų, galinčių būti laikomais psichologiniu priekabiavimu, pavyzdžiai ir juo siekiama tik nurodyti, kad veiksmai tokiais gali būti laikomi tik tuomet, jeigu jais siekiama pakenkti asmenybei, asmens orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai, o ne tik tada, kai kyla tokios pasekmės. Be to, kitaip aiškinant 2006 m. Sprendimą dėl psichologinio ir seksualinio priekabiavimo toks sprendimas taptų niekinis, nes, kaip jau buvo pasakyta, asmeniui sudėtinga pateikti įrodymų dėl tariamo prischologinio priekabiautojo ketinimo jį apšmeižti arba pažeminti.

147 Būtent atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, reikia priimti sprendimą dėl ieškovės nurodyto kaltinimo dėl psichologinio priekabiavimo, o tai reiškia, kad reikia išnagrinėti įvairių veiksmų, kuriais ji kaltina administraciją, tikrumą bei nustatyti, ar šie veiksmai, kuriuos galima suskirstyti į šešias grupes, galėjo objektyviai pakenkti suinteresuotosios pareigūnės asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai.

148 Pažymėtina, kad bus atsižvelgta tik į faktus, atsiradusius iki implicitinio sprendimo atmesti pateiktus prašymą suteikti pagalbą ir prašymą atlyginti žalą, t. y. 2004 m. rugsėjo 3 d., ir kurie iš esmės susiję su sąlygomis, kuriomis ieškovė vykdė savo funkcijas.

149 Tiesa, jog ji teigia patyrusi psichologinį priekabiavimą nuo 2004 m. rugsėjo 3 dienos. Vis dėlto šioje byloje klausimas, ar šiuo laikotarpiu ji iš tiesų patyrė psichologinį priekabiavimą, nebus nagrinėjamas. Iš tiesų, viena vertus, šis tariamas psichologinis priekabiavimas, kuris, suinteresuotosios pareigūnės manymu, buvo vykdomas Komisijai pažeidus PTN 59 straipsnį vertinant jos medicinos pažymas, nėra toks pats, dėl kurio ji skundžiasi prieš laikotarpį iki 2004 m. rugsėjo 3 dienos. Kita vertus, neginčijama, kad ieškovė neinicijavo jokio ikiteisminio tyrimo, kad būtų atlyginta žala, susijusi su tariamu psichologiniu priekabiavimu, kuris buvo patirtas po 2004 m. rugsėjo 3 dienos. Vis dėl to reikia pažymėti, kad būtent ieškovė privalo, jei mano turinti pagrindą, pateikti prašymą dėl tokios žalos atlyginimo.

a) Pirma, dėl ieškovės bandomojo laikotarpio pratęsimo sąlygų

150 Ieškovė iš esmės pateikia tris kaltinimus.

151 Pirmajame kaltinime ji teigia, kad pirmojoje bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaitoje įrašytos kritinės pastabos paaiškinamos tuo, jog B 2 skyriaus viršininkas B direktorato direktoriui pateikė neteisingą neigiamą informaciją dėl jos darbo kokybės, kad taip perkeltų ieškovei atsakomybę už savo paties padarytas klaidas administruojant bylas.

152 Šiuo klausimu neginčijama, kad B direktorato direktorius, įpareigotas parengti pirmąją bandomojo laikotarpio ataskaitą, kritiškai įvertino ieškovės darbą. Jis pažymėjo, kad suinteresuotoji pareigūnė „nesugebėjo per protingus terminus įvykdyti <…> tam tikrų jai patikėtų svarbių užduočių“ ir kad ji turėjo „tam tikrų bendravimo problemų tarnyboje“. Be to, jis pažymėjo, kad ieškovė „nebuvo susipažinusi su veikiančia Komisijos administracine ir hierarchine sistema“.

153 Vis dėlto, be to, kad ieškovė, grįsdama teiginį, jog tokie vertinimai buvo įtraukti dėl to, kad B 2 skyriaus viršininkas siekė šitaip ieškovei perkelti atsakomybę už savo paties padarytas klaidas administruojant bylas, nepateikė jokių įrodymų, iš bylos medžiagos matyti, kad ieškovė bandomojo laikotarpio pradžioje pavėluotai įvykdė tam tikras jai skirtas užduotis, kaip antai ataskaitų projektų parengimas nagrinėjant drausminę bylą. Be to, kritiką dėl ieškovės profesinių įgūdžių taip pat pateikė Socialinio dialogo skyriaus viršininkas, kur ieškovė dirbo per pratęstą bandomąjį laikotarpį nuo 2001 m. gegužės 18 d. iki 2001 m. spalio 15 dienos.

154 Darytina išvada, kad pirmąjį kaltinimą reikia atmesti, nesant reikalo atlikti ieškovės prašomą apklausą.

155 Antruoju kaltinimu ieškovė kritikuoja tai, kad jos bandomasis laikotarpis buvo pratęstas, nors anksčiau B 2 skyriaus viršininkas nebuvo pareiškęs net menkiausio priekaišto.

156 Šiuo klausimu, nors ir tiesa, kad buvo pripažinta, jog administracija nėra įpareigota tam tikru momentu informuoti pareigūnę, atliekančią bandomąjį laikotarpį, kad ji nepatenkinamai atlieka užduotis (žr. 1985 m. gegužės 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Patrinos prieš EKS, 3/84, Rink. p. 1421, 19 punktą; 1997 m. kovo 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Rozand-Lambiotte prieš Komisiją, T‑96/95, RinkVT p. I‑A‑35 ir II‑97, 102 punktą), vis dėlto svarbu pažymėti, kad savo administracinio tyrimo ataskaitoje inspektorius „apgailestavo dėl sąlygų, kuriomis buvo rengiama (pirmoji bandomojo laikotarpio vertinimo ataskaita)“ ir, be kita ko, pareiškė, kad tai, jog ieškovei „nebuvo sudaryta galimybė laiku pateikti paaiaiškinimus dėl skyriaus viršininko nurodytų trūkumų ir ypač juos ištaisyti imantis, pasitarus su savo vadovais, reikiamų priemonių“, prieštarauja rūpinimosi pareigai. Be to, inspektorius aiškiai nurodė „(ieškovės) ir jos viršininkų dialogo stoką prieš pastariesiems patvirtinant neigiamą (pirmąją) bandomojo laikotarpio atskaitą“. Todėl ieškovė pagrįstai apkaltino Komisiją, kad jos bandomasis laikotarpis buvo pratęstas prieš tai jai nepareiškus jokių įspėjimų.

157 Darytina išvada, kad antrasis kaltinimas yra pagrįstas.

158 Kiek tai susiję su trečiuoju kaltinimu, kad Ataskaitų komitetas, kuris buvo klaidingai informuotas, jog ieškovė sutiko pratęsti bandomąjį laikotarpį, ir dėl to neapklausė nei jos, nei asmenų, kuriuos ji pageidavo apklausti, neginčijama, kad Komisija 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendime, kuriuo atmetė skundą dėl sprendimo pratęsti bandomąjį laikotarpį, aiškiai pripažino, kad Ataskaitų komitetas „buvo klaidingai informuotas, kad (ieškovė) sutiko su pratęstu bandomuoju laikotarpiu, kuris būtų atliktas kitame skyriuje“, ir kad „ši klaida atsirado dėl to, jog (ieškovė), atsižvelgdama į paskelbtą bandomojo laikotarpio pratęsimą, pasiūlė ją skirti į kitas pareigas (B 4) skyriuje, tačiau pati nesutiko pratęsti bandomojo laikotarpio“. Tiesa, jokia PTN nuostata ar joks teisės aktas neįpareigoja Ataskaitų komiteto atlikti apklausų. Tačiau negalima atmesti to, kad tokia klaidinga informacija buvo grindžiamas Ataskaitų komiteto sprendimas neapklausti nei suinteresuotosios pareigūnės, nei asmenų, kuriuos ji pageidavo apklausti.

159 Darytina išvada, kad trečiasis kaltinimas taip pat yra pagrįstas.

160 Ieškovė pagrįstai teigia, kad Komisija, pratęsdama jos bandomąjį laikotarpį, padarė tam tikrų klaidų. Tačiau vien šios klaidos nėra tokios rimtos, kad galėtų pakenkti suinteresuotosios pareigūnės asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai PTN 12a straipsnio 3 dalies prasme.

b) Antra, dėl tariamai Komisijos vykdyto ieškovės atskyrimo

161 Svarbu pažymėti, kad suinteresuotoji pareigūnė laikotarpiu nuo 2003 m. sausio iki jos invalidumo pripažinimo dienos – 2005 m. rugpjūčio 31 d. – paeiliui dirbo trijuose darbo kabinetuose: pirmasis kabinetas buvo antrajame 34, rue de Montoyer pastato aukšte (laikotarpiu nuo sausio iki 2003 m. birželio), antrasis – 11, rue de la Sciences pastato pusaukštyje, esančiame tarp pirmojo ir antrojo aukštų (laikotarpiu nuo 2003 m. birželio iki 2004 m. vasaros), trečiasis – 11, rue de la Sciences pastato 8 aukšte (nuo 2004 m. vasaros).

162 Kalbant apie jos pirmąjį darbo kabinetą, iš bylos medžiagos matyti, kad ji buvo atribota nuo D 2 skyriaus viršininko kabineto; be to, dirbo aukšte, kuriame dėl rekonstrukcijos darbų buvo vienintelė ten dirbusi pareigūnė.

163 Dėl antrojo darbo kabineto, esančio 11, rue de la Sciences pastato pusaukštyje, inspektorius, pripažinęs, jog „ji buvo atskirta ne tik nuo likusio skyriaus, į kurį (ieškovė) buvo perkelta, dalies, bet ir nuo kitų skyrių ar kitų direktoratų kolegų“, pažymėjo, kad „netipiška ir decentralizuota (šio darbo kabineto) padėtis tikriausiai kliudė šio kabineto darbuotojai sėkmingai integruotis į skyrių, į kurį ji buvo perkelta“, ir pridūrė, kad „ tai, jog ji ilgam laikotarpiui buvo perkelta dirbti į šį darbo kabinetą, galėjo neigiamai paveikti (ieškovės) moralinę būklę“.

164 Šiomis aplinkybėmis, nors ieškovė neįrodė, kad jai skirti darbo kabinetai nebuvo tinkamai įrengti ir kad vadovai nesuteikdavo jai žodžio, reikia pripažinti, kad Komisija padarė tarnybinį pažeidimą iki 2004 m. vasaros skirdama ieškovei atskirtus darbo kabinetus.

165 Tačiau svarbu pažymėti, kad inspektorius, nors ir kritikuodamas šį atskyrimą, vis dėlto jį pateisino pateikdamas paaškinimus. Iš tiesų jis pažymėjo: kadangi Komisijoje buvo steigiamos kelios tarnybos ir dėl to vyko personalo kaita, visas D 2 skyrius buvo išskirstytas per keturius (11, rue de la Sciences pastato) aukštus (7, 8, 9 ir 10 ), o tai, jo manymu, paaiškina, „kodėl (ieškovė) turėjo keletą kartų pakeisti savo darbo kabinetą“.

166 Be to, pažymėtina, kad, kiek tai susiję su ieškovės užimamu darbo kabinetu, jos viršininkai ėmėsi tam tikrų veiksmų, kad rastų kuo tinkamesnį sprendimą.

167 2003 m. liepos 3 d. D 2 skyriaus vedėjo pavaduotojas išsiuntė ieškovei elektroninį laišką, kuriame jai buvo siūloma, kol visas D 2 skyrius bus perkeltas į 11, rue de la Sciences pastato 9 ir 10 aukštus, išsikelti ir įsikurti šio pastato 7 aukšte, viename iš darbo kabinetų, kuriame jau dirba vienas jos kolegų. Tačiau pagal šį elektroninį laišką toks persikėlimas turėjo būti tik „laikinas“, o tai paaiškina, kodėl ieškovė 2003 m. liepos 7 d. elektroniniu laišku į šį pasiūlymą atsakė, jog ji dvejoja ir pageidauja palaukti, kol grįš iš savo kasmetinių atostogų, kad būtų aišku, „ar iki rugpjūčio“ bus galima rasti „galutinį sprendimą“.

168 Be to, 2003 m. rugsėjo 11 d. D 2 skyriaus vedėjo pavaduotojas išsiuntė inventorizuotą turtą administruojančiam tarnautojui elektroninį laišką, primindamas apie būtinybę išspręsti ieškovės darbo kabineto klausimą. Priminęs, kad jie minėtą klausimą yra aptarę prieš 2003 m. atostogas, jis paprašė „D 2 skyriuje skirti (ieškovei) tinkamą darbo kabinetą, kuris būtų kuo arčiau (11, rue de la Sciences pastato) 9 ir 10 aukštų“. Jis pridūrė, kad reikalas yra skubus, nes panašu, kad šiuo metu ieškovės naudojamas darbo kabinetas, esantis (11, rue de la Sciences pastato) pirmajame aukšte, nėra tinkamas ir gali rimtai pakenkti (suinteresuotosios pareigūnės) darbo rezultatams, todėl reikia skubiai rasti sprendimą“.

169 Taigi, nors pirmiau nurodyti veiksmai ir nebuvo tęsiami, tai, kad ieškovei buvo suteiktas atskirtas darbo kabinetas, kad ir koks jis būtų prastas, negalėjo pakenkti suinteresuotosios pareigūnės asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai.

c) Trečia, kiek tai susiję su tuo, kad ieškovei nuo 2003 m. sausio iki birželio mėn. nebuvo skirta jokia užduotis

170 Iš bylos medžiagos matyti, kad ieškovei nuo jos paskyrimo į D 2 skyrių dienos – 2003 m. sausio 1 d. – ir beveik per visą pirmają 2003 m. pusę nebuvo skirta jokia užduotis ir kad tik 2003 m. birželio 10 d. buvo parengtas suinteresuotosios pareigūnės pareigybės aprašymas ir apie jį pranešta. Šiuo klausimu inspektorius pažymėjo, kad „vien tai, kad pareigūnė pusę metų laukė, kol jai bus tiksliai pranešta, ko iš jos tikimasi tarnybos vietoje, pagrįstai galima suvokti kaip netinkamą elgesį, ypač todėl, kad šie veiksmai buvo vykdomi jau esant konfliktiškiems santykiams darbo vietoje“.

171 Pagaliau, nors Komisija pažymėjo, kad iš pradžių manyta, jog ieškovės tarnyba D 2 skyriuje bus trumpalaikė, nes numatyta jau pirmaisiais 2003 m. mėnesiais ją perkelti į Personalo ir administracijos generalinio direktorato Saugos direktoratą, taip neatsitiko ir tuo negalima pateisinti fakto, jog suinteresuotajai pareigūnei per pirmuosius 2003 m. mėn. nebuvo patikėta jokia užduotis. Be to, tai, kad ieškovė pirmąją šių metų pusę dažnai dėl ligos arba dėl kasmetinių atostogų nebuvo darbe, neleidžia administracijai nesilaikyti pareigos paskirti jai užduotis.

172 Vis dėlto atsižvelgus į šios bylos aplinkybes ir visų pirma į pirminius planus perkelti ieškovę iš D 2 skyriaus, reikia išnagrinėti tai, ar vien pavėluotas užduočių jai skyrimas gali būti vertinamas kaip darantis žalą jos asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai.

d) Ketvirta, kiek tai susiję su tuo, kad Komisija platino šmeižikiškus gandus apie ieškovės profesinius gebėjimus

173 Grįsdama teiginį, kad Personalo ir administracijos generalinis direktoratas platino šmeižikiškus gandus apie jos profesinius sugebėjimus, ieškovė, nepateikė jokių įrodymų.

174 Todėl šis kaltinimas negali būti pagrįstas.

e) Penkta, kiek tai susiję su tuo, kad Komisija atsisakė patenkinti tam tikrus atostogų prašymus, o kitus patenkino pavėluotai.

175 Preliminariai svarbu priminti, kad nors pagal PTN 57 straipsnio pirmąją pastraipą „pareigūnai turi teisę gauti kasmetines atostogas, kurios trunka ne trumpiau kaip 24 darbo dienas arba ne ilgiau kaip 30 darbo dienų per kalendorinius metus“, buvo nuspręsta, kad atsisakymas suteikti kasmetines atostogas siekiant užtikrinti tinkamą tarnybos veikimą negali būti laikomas psichologiniu priekabiavimu (minėto sprendimo Schmit prieš Komisiją 78 punktas).

176 Šioje byloje ieškovė kaltina Komisiją, kad ji atsisakė patenkinti tris jos prašymus suteikti kasmetines atostogas laikotarpiais nuo 2004 m. gegužės 10 d. iki 2004 m. birželio 30 d., nuo 2004 m. gegužės 19 d. iki 2004 m. birželio 8 d. ir nuo 2004 m. liepos 5 d. iki 2004 m. rugpjūčio 13 d. prieš 2004 m. rugsėjo 3 d. priimdama implicitinį sprendimą atmesti prašymą suteikti pagalbą ir prašymą atlyginti žalą. Anot ieškovės, tokie atsisakymai paaiškinami administracijos siekiu ją „destabilizuoti psichologiškai“.

177 Dėl atsisakymo patenkinti 2004 m. gegužės 7 d. pateiktą prašymą suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. gegužės 10 d. iki birželio 30 d. iš bylos medžiagos, ypač suinteresuotosios pareigūnės 2004 m. gegužės 7 d. ir 10 d. išsiųstų elektroninių laiškų, matyti, kad šis atsisakymas buvo grindžiamas pagrįstu motyvu, t. y. būtinybe remiantis 2004 m. gegužės 7 d. medicinos patikrinimo, kuriame buvo nustatyta, kad, „vadovaujantis (ieškovės) sveikatos sumetimais, rekomenduojama pakeisti tarnybos vietą“, rezultatais aptarti įvairias galimybes perkelti ją iš Personalo ir administracijos generalinio direktorato į kitą generalinį direktoratą. Be to, nustatyta, kad 2004 m. gegužės 10 d. ieškovė iš tiesų dalyvavo pokalbyje su D direktorato direktoriumi, per kurį buvo nuspręsta suinteresuotosios pareigūnės gyvenimo aprašymą išiųsti kitiems generaliniams direktoratams. Be to, pati ieškovė 2004 m. gegužės 12 d. elektroniniu laišku pranešė D direktorato direktoriaus padėjėjai, kad ji iš tiesų pageidauja išeiti kasmetinių atostogų laikotarpiu nuo 2004 m. gegužės 19 d. iki birželio 8 dienos.

178 Dėl prašymo suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. gegužės 19 m. iki birželio 8 d. pažymėtina, kad motyvas – būtinybė rengiant TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki 2003 m. spalio mėn. pakviesti oficialiam pokalbiui pagal BNĮ 8 straipsnio 5 dalį, – kuriuo remiantis šis prašymas buvo atmestas, taip pat teisėtas, nes BNĮ 8 straipsnio 14 dalies nuostatose nustatyta, kad „visos kasmetinės ataskaitos (turi būti) užbaigtos ne vėliau kaip iki balandžio pabaigos“.

179 Tas pats a fortiori pasakytina ir apie prašymą suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. liepos 5 d. iki 2004 m. rugpjūčio 13 d., kuris, kaip D direktorato direktorius ieškovei paaiškino 2004 m. birželio 9 d. elektroniniu laišku, buvo atmestas tai pateisinant būtinybe, kad nekiltų grėsmė kitų D direktorato pareigūnų paaukštinimo perspektyvoms, surengti oficialų pokalbį su ataskaitos tvirtintoju pagal BNĮ 8 straipsnio 10 dalį, taip atsižvelgiant į ieškovės prašymą peržiūrėti jos TVVA už laikotarpį nuo 2003 m. sausio iki 2003 m. spalio mėnesio.

180 Tačiau ieškovė pagrįstai kaltina Komisiją, jog ji pavėlavo patenkinti jos prašymą suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. liepos 19 d. iki 2004 m. rugpjūčio 27 dienos. Iš tikrųjų šis prašymas, kuris buvo pateiktas naudojantis „Sic Congés“ sistema 2004 m. birželio 21 d., patvirtintas tik 2004 m. rugpjūčio 21 d., t. y. dviem savaitėmis vėliau, nei ieškovė pageidavo išvykti. Be to, svarbu pažymėti, kad patvirtinus šį prašymą atitinkamos dienos buvo išskaičiuotos iš suinteresuotosios pareigūnės kasmetinių atostogų likučio, nors ji jau 2004 m. liepos 5 d. buvo pateikusi medicinos pažymą už laikotarpį nuo 2004 m. liepos 17 d. iki 2004 m. rugpjūčio 27 d., t. y. tą patį laikotarpį, kuris buvo nurodytas prašyme suteikti kasmetines atostogas, o administracija šios pažymos neužginčijo.

181 Iš to, kas pasakyta, aišku, kad, kiek tai susiję su kasmetinių atostogų klausimu, Komisijai buvo inkriminuotas tik neteisėtas elgesys, susijęs su sąlygomis, kuriomis nagrinėtas prašymas suteikti kasmetines atostogas laikotarpiu nuo 2004 m. liepos 19 d. iki 2004 m. rugpjūčio 27 dienos. Taigi negali būti laikoma, kad toks elgesys galėjo pakenkti ieškovės asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai.

f) Šešta, kiek tai susiję su Komisijos atsisakymu laikyti pateisinamu nebuvimą darbe dėl ligos

182 Neginčijama, kad Komisija nurodė ieškovei, kuri pateikė medicinos pažymą už laikotarpį nuo 2004 m. balandžio 16 d. iki 2004 m. birželio 11 d., pasitikrinti sveikatą. Po to, kai 2004 m. gegužės 7 d. medicinos patikrinimo išvadoje buvo nustatyta, kad ieškovė tinkama darbui, tačiau, „vadovaujantis (jos) sveikatos sumetimais, rekomenduojama pakeisti tarnybos vietą“, iš bylos medžiagos matyti, jog ieškovė nepasinaudojo teise kreiptis į nepriklausomą gydytoją, kad šis pateiktų savo nuomonę pagal PTN 59 straipsnio 1 dalies penktąją pastraipą.

183 Taigi ieškovė neįrodė, kad jos viršininkai, prieš priimdami implicitinį sprendimą atmesti prašymą suteikti pagalbą ir prašymą atlyginti žalą, vertindami jos nebuvimą darbe dėl ligos padarė pažeidimų.

184 Iš to, kas pasakyta, aišku, kad nors tam tikri faktai, kuriais ieškovė remiasi, yra neteisėti, nė vienas iš jų, nagrinėjamas atskirai, nepatvirtina „netinkamo elgesio“ PTN 12a straipsnio 3 dalies prasme.

185 Vis dėlto klausimas keliamas dėl to, ar tie patys faktai, nagrinėjami bendrai, gali būti pakankami, siekiant įrodyti tokį „netinkamą elgesį“.

186 Į šį klausimą inspektorius atsakė neigiamai, manydamas, kad vykdytojo ar vykdytojų „nagrinėjamas fizinis elgesys arba veiksmai (nebuvo) tyčiniai, kad galėtų pakenkti „(ieškovės)“ orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai, ir patikslino, kad nebuvo „kelių asmenų individualus arba suderinto ketinimo pakenkti „ieškovei“.

187 Vis dėlto Tarnautojų teismas negali remtis tokiu vertinimu, nes inspektorius, jį rengdamas, vadovavosi klaidingu PTN 12a straipsnio 3 dalies aiškinimu, kad tariamo prischologinio priekabiautojo tyčia yra būtina psichologinio priekabiavimo sąlyga.

188 Vis dėlto nėra pagrindo ieškovės viršininkams inkriminuojamus faktus laikyti atitinkančius tiems, kurie numatyti PTN 12a straipsnio 3 dalyje. Iš tikrųjų, net jei šie veiksmai būtų vertinami visapusiškai, jie, nors ir galėtų būti prilyginami psichologiniam priekabiavimui ir, kaip tai pastebi inspektorius, būtent taip juos vertino ieškovė, nėra pakankamai rimti, kad dėl jų implicitinis sprendimas atmesti prašymą suteikti pagalbą ir prašymą atlyginti žalą dieną, vertinant objektyviai, būtų pakenkę suinteresuotosios pareigūnės asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai.

189 Iš viso to, kas pasakyta, aišku, kad ieškovė negali pagrįstai teigti, jog patyrė psichologinį priekabiavimą.

C – Dėl reikalavimų panaikinti implicitinį sprendimą atmesti prašymą suteikti pagalbą

1. Dėl priimtinumo

a) Šalių argumentai

190 Komisija iš esmės teigia, kad sprendimo dėl prašymo suteikti pagalbą nepriėmimas pasibaigus keturių mėnesių terminui nuo šio prašymo pateikimo dienos nėra suinteresuotosios pareigūnės nenaudai priimtas aktas. Iš tikrųjų Komisija teigia, kad pasibaigus keturių mėnesių terminui ji net implicitiškai neatmetė prašymo suteikti pagalbą, nes turėjo sulaukti administracinio tyrimo išvadų, kad galėtų priimti sprendimą dėl šio prašymo. Ji pridūrė, kad tik 2005 m. rugsėjo 16 d., po to, kai per administracinį tyrimą buvo įrodyta, jog kaltinimai dėl psichologinio priekabiavimo nebuvo pagrįsti, ji galiausiai atmetė prašymą suteikti pagalbą. Tokiomis aplinkybėmis minėtos išvados yra nepriimtinos, nes pernelyg ankstyvos.

191 Ieškovė prašo atmesti prieštaravimą dėl priimtinumo.

b) Tarnautojų teismo vertinimas

192 PTN 90 straipsnio 1 dalyje teigiama:

„Bet kuris asmuo, kuriam taikomi šie PTN, gali paduoti prašymą PT, kad ji priimtų dėl jo sprendimą. Institucija apie savo motyvuotą sprendimą pareiškėjui praneša per keturis mėnesius nuo prašymo gavimo dienos. Jei pasibaigus šiam terminui atsakymas į prašymą negautas, laikoma, kad priimtas implicitinis sprendimas skundą atmesti, kuris gali būti skundžiamas pagal 2 dalį.“ (Pataisytas vertimas)

193 Šioje byloje, kaip jau buvo nurodyta, ieškovė 2004 m. balandžio 29 d. raštu pateikė Komisijai prašymą suteikti pagalbą. Kadangi į šį raštą, kuriuo buvo pateiktas prašymas pagal PTN 90 straipsnio 1 dalį, nebuvo atsakyta, vadinasi, pasibaigus keturių mėnesių terminui tai buvo ieškovės nenaudai priimtas aktas.

194 Šios išvados nepaneigia Komisijos argumentas, kad ji, pasibaigus PTN 90 straipsnio 1 dalyje nustatytam keturių mėnesių terminui, susilaikė nuo sprendimo dėl prašymo suteikti pagalbą, susijusio su psichologiniu priekabiavimu, priėmimo, nes, prieš jį priimdama, ji privalėjo sulaukti administracinio tyrimo išvadų.

195 Iš tikrųjų, nors administracija, kai pareigūnas, prašantis savo institucijos apsaugos, pateikia pirminių įrodymų apie prieš jį padarytus išpuolius, privalo imtis atitinkamų priemonių – visų pirma pradėti tyrimą, kad būtų nustatyti skunde nurodyti faktai (minėto sprendimo Lo Giudice prieš Komisiją 136 punktas), – tokia pareiga nesuteikia teisės suinteresuotajai institucijai nukrypti nuo PTN 90 straipsnio 2 dalies – pagal šią dalį pareigūnui suteikiama teisė paraginti administraciją priimti sprendimą per nustatytą terminą (1990 m. balandžio 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Pfloeschner prieš Komisiją, T‑135/89, Rink. p. II‑153, 17 pu