ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Iš bylos medžiagos matyti, kad ieškovė yra 2013 m. pagal Kambodžos teisę įsteigta individuali ribotos atsakomybės įmonė, visiškai priklausanti Cronus International Co. Ltd, Honkonge įsteigtai bendrovei, kurios pačios 100 % kapitalo priklauso Kinijos dviračių gamintojai Guangzhou Cronus Bicycle Fashion Sports Co. Ltd. Pastarajai bendrovei priklauso 100 % Kinijos bendrovės Co. Ltd, dviračių, rėmų ir dažytų rėmų gamintojos, kapitalo ir ji yra susijusi su kita Kinijos gamintoja Shine Wheel Bicycle Co. Ltd, kuri gamybą nutraukė 2014 m. birželio 1 d. Ieškovė prie prašymo formos pridėtose D 5 ir D 6 lentelėse nenurodė, kad ji taip pat susijusi su Shine Wheel Bicycle, duomenis dėl šios tiekėjos ji pateikė tik 2014 m. spalio 27 d., atsakydama į 2014 m. spalio 16 d. Komisijos prašymą pateikti papildomos informacijos.
73

Nagrinėjamu atveju ginčijamame sprendime EMA primena, kad tyrimų ataskaitos buvo parengtos laikantis tarptautiniu mastu pripažįstamų gairių ir rekomendacijų. Konkrečiai ji nurodo „EBPO cheminių produktų bandymų gairių, patvirtintų 1981 m. gegužės 12 d., 4 skyrių „Poveikis sveikatai“, bandymą Nr. 410: kartotinės dozės toksiškumas per odą: 21–28 dienų tyrimas“, „ICH Topic S 3A Toxicokinetics: A Guidance for Assessing Systemic Exposure in Toxicology Studies (CPMP/ICH/384/95)“ (Tarptautinė taryba dėl žmonėms skirtų vaistinių preparatų registracijai taikomų techninių reikalavimų suderinimo (TSK), tema S 3A, toksikokinetika: sisteminės ekspozicijos atliekant toksikologinius tyrimus vertinimo gairės), „VICH, Guideline 31, Studies to evaluate the Safety of Residues of Veterinary Drugs in Human Food: Repeat-Dose (90 Days) Toxicity Testing, October 2002“ (Tarptautinė taryba dėl veterinarinių vaistų registracijai taikomų techninių reikalavimų suderinimo (VICH), 31 gairė, veterinarinių vaistų liekanų žmonėms skirtuose maisto produktuose saugumo vertinimo tyrimai: kartotinės dozės (90 dienų) toksiškumo tyrimas, 2002 m. spalio mėn.) ir „Guidance for Industry. Bioanalytical Method Validation, U. S. Department of Health and Human Services, Food and Drug Administration, Center for Drug Evaluation and Research (CDER), Center for Veterinary Medicine (CVM), May 2001“ (Gairės pramonei. Bioanalitinio metodo patvirtinimas, JAV sveikatos ir paslaugų žmonėms departamentas, Maisto ir vaistų administracija, Vaistų vertinimo ir mokslinių tyrimų centras (CDER), Veterinarijos centras (CMV), 2001 m. gegužės mėn.).
100

Šiuo atveju, pirma, ieškovė remiasi EUIPO gairėmis, pagal kurias: „kai prašoma įregistruoti spalvų derinį, pateiktame grafiniame vaizde šios spalvos turi būti atribotos erdvėje, kad būtų galima nustatyti prašomos teisės apimtį (what you see is what you get – tai, ką matome, yra tai, ką gauname). Grafinis vaizdas turi aiškiai nurodyti skirtingų spalvų proporciją ir poziciją, taip pat apimti sisteminį išdėstymą, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu“. Remdamasi tuo ji daro išvadą, kad EUIPO praktikoje numatyta spalvinių prekių ženklų registracijos paraiškų analizė pagrįsta taisykle „tai, ką matome, yra tai, ką gauname“.
24

Šioje byloje iš ginčijamo sprendimo teksto matyti, kad Apeliacinė taryba pažymėjo, jog Protestų skyrius atmetė prašymą sustabdyti procedūrą, remdamasis tuo, kad protestas grindžiamas kitais dviem ankstesniais Europos Sąjungos prekių ženklais ir ankstesniu Ispanijos prekių ženklu, kurie nacionaliniu lygiu nebuvo užginčyti. Be to, remdamasi įstojusios į bylą šalies teiginiais, kurie nebuvo užginčyti, Apeliacinė taryba nusprendė, kad nebėra poreikio stabdyti procedūros, nes ieškovės priešieškinį Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Alikantės komercinis teismas Nr. 1) atmetė įsiteisėjusiu sprendimu. 2014 m. gegužės 30 d. pastabose įstojusi į bylą šalis Apeliacinei tarybai pranešė apie tai, jog yra šis sprendimas, kartu nurodydama, jog vėliau jai pateiks jo įsiteisėjimo įrodymą.
62

Tiesa, kaip remdamasi 2009 m. rugsėjo 16 d. Sprendime Zero Industry / VRDT – zero Germany (zerorh+) (T‑400/06, nepaskelbtas Rink., EU:T:2009:331, 73 punktas) suformuota jurisprudencija tvirtina EUIPO, vien to, kad daugelyje atitinkamas prekes žyminčių prekių ženklų yra toks pats žodis, nepakanka padaryti išvadą, kad to elemento skiriamasis požymis pasidarė silpnas dėl dažno naudojimo tame sektoriuje, net jei tais prekių ženklais žymimos prekės yra tapačios arba tarp jų yra ryšys. Iš tikrųjų reikia atsižvelgti į faktinį prekių ženklų naudojimą rinkoje, o ne į abstraktų prekių ženklų, turinčių bendrą elementą, egzistavimą registre (šiuo klausimu žr. 2005 m. lapkričio 24 d. Sprendimo GfK / VRDT – BUS (Online Bus), T‑135/04, EU:T:2005:419, 68 punktą). Vis dėlto, kaip teisingai tvirtina ieškovė, dalykai, nurodyti per administracinę procedūrą pateiktame 1 priede, t. y. ištraukos iš įvairių įmonių interneto tinklalapių, kur Sąjungos vartotojams siūloma prekių ženklais, kuriuose yra žodžiai „sol“, „sole“, „soleil“ ir „sun“ bei įvairūs saulės atvaizdai, pažymėtų vynų, leidžia konstatuoti, kad bendrai Sąjungos vartotojas ir konkrečiai atitinkama visuomenė tikrai ir dažnai susiduria su tokiais prekių ženklais, todėl saulės ir vyno sąsaja jiems nėra naujas dalykas. Ieškovės byloje pateikti įrodymai leidžia daryti tokią išvadą, nesant būtinybės nagrinėti, ar, kaip ji teigia, ryšys tarp saulės ir vyno yra visuotinai žinomas faktas.
27

Vadinasi, norint pagrįsti atsisakymą suteikti galimybę susipažinti su prašomu atskleisti dokumentu, iš principo nepakanka to, kad toks dokumentas yra susijęs su Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalyje minima veikla. Paraišką gavusi institucija iš esmės taip pat privalo paaiškinti, kaip galimybė susipažinti su minėtu dokumentu galėtų konkrečiai ir realiai pakenkti jos nurodyta išimtimi ar išimtimis saugomam interesui (2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Švedija ir Turco / Taryba, C‑39/05 P ir C‑52/05 P, EU:C:2008:374, 49 punktas ir 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Komisija / EnBWC‑365/12 P, EU:C:2014:112, 64 punktas). Be to, rizika pakenkti tokiam interesui turi būti pagrįstai nuspėjama, o ne vien hipotetinė (2008 m. liepos 1 d. Sprendimo Švedija ir Turco / Taryba, C‑39/05 P ir C‑52/05 P, EU:C:2008:374, 43 punktas).
55

Toks vertinimas nėra klaidingas. Kaip pažymėjo Apeliacinė taryba, žodis „start-up“ pateko į kasdienę kalbą Italijoje ir kitose valstybėse narėse, todėl galima teigti, kad dalis net ir ne angliškai kalbančios visuomenės jį supras. Ieškovė nurodė pavyzdžių, grindžiamų labai specifinėmis asmenų kategorijomis, tačiau nepateikė duomenų, kurie patvirtintų, kad didelė atitinkamos visuomenės dalis nežino žodžio „start-up“ ir negali jo teisingai suprasti arba negali žinoti žodžio „initiative“. Be to, ieškovė neįrodė, kad visuomenė, kuri žino žodžius „start-up“ ir „initiative“, sudaro nereikšmingą atitinkamos visuomenės dalį. Šiuo klausimu reikia priminti, jog tam, kad žymeniui būtų taikomas Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punkte įtvirtintas draudimas, pakanka, kad atmetimo pagrindas egzistuotų nemažos tikslinės visuomenės dalies atžvilgiu, todėl nebūtina nagrinėti, ar atitinkamai visuomenei priklausantys kiti vartotojai taip pat žino šį žymenį (šiuo klausimu žr. 2015 m. lapkričio 25 d. Sprendimo bd breyton-design / VRDT (RACE GTP), T‑520/14, nepaskelbtas Rink., EU:T:2015:884, 29 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Be to, reikia pridurti, kad pagal Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 2 dalį 1 dalies nuostatos taikomos, net jeigu prekių ženklo neregistravimo pagrindas galioja tiktai dalyje Sąjungos.
30

Be to, žymenys ar nuorodos, kurie prekyboje gali būti naudojami prekės ar paslaugos, kuriai prašoma registracijos, charakteristikoms žymėti, pagal Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktą laikomi negalinčiais atlikti esminės prekių ženklo funkcijos, t. y. nurodyti prekės ar paslaugos komercinės kilmės, kad taip vartotojas, įsigyjantis prekių ženklu pažymėtą prekę arba paslaugą, ir vėliau ją įsigydamas galėtų pasirinkti tą pačią prekę ar paslaugą, jeigu patirtis buvo teigiama, arba kitą, jeigu ji buvo neigiama (2003 m. spalio 23 d. Sprendimo VRDT / Wrigley, C‑191/01 P, EU:C:2003:579, 30 punktas).
Iš Reglamento Nr. 966/2012 dėl Sąjungos bendrajam biudžetui taikomų finansinių taisyklių 101 ir 102 straipsnių ir Reglamento Nr. 1268/2012 dėl finansinio reglamento taikymo taisyklių 134 straipsnio 1 dalies h punkto matyti, kad per derybų procedūrą be išankstinio skelbimo apie pirkimą perkančioji organizacija turi plačią diskreciją dėl to, į ką atsižvelgti sprendžiant, ar sudaryti sutartį dėl konkretaus nekilnojamojo turto, ir pasirinkdama konkurso dalyvį ar dalyvius, nes tokia sutartis nebūtinai turi būti sudaryta sukuriant kuo didesnę suinteresuotųjų subjektų konkurenciją. Tas pats juo labiau pasakytina apie vietos rinkos tyrimo etapą, kuris vyksta iki pačios derybų procedūros etapo, laikantis skaidrumo, proporcingumo, vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principų. Ši labai plati diskrecija yra suteikta perkančiajai organizacijai ir tada, kai ji pasirenka ir vertina atrankos kriterijus, jei ji juos iš anksto apibrėžė viešųjų pirkimų dokumentuose, susijusiuose su nagrinėjama derybų procedūra

Tokiomis aplinkybėmis Sąjungos teismo kontrolė, kiek ji susijusi su pačia derybų procedūra dėl viešųjų pirkimų sutarties dėl nekilnojamojo turto sudarymo ir su ankstesniu vietos rinkos tyrimo etapu, turi apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, kurias perkančioji organizacija turi taikyti, motyvavimo taisyklių, ar faktai teisingi, ar nėra akivaizdžios vertinimo klaidos ir ar nepiktnaudžiauta įgaliojimais. Atlikdamas savo kontrolę teismas taip pat turi patikrinti, ar atitinkama perkančioji organizacija laikėsi Reglamento Nr. 966/2012 102 straipsnyje primintų skaidrumo, proporcingumo, vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principų.

(žr. 18, 19 punktus)
21

Be to, pasak Komisijos, EPI pasiūlymas apeina taisyklę, pagal kurią EPI negali jos prašyti neteikti tam tikro teisės akto pasiūlymo ar pasiūlyti sprendimą nepriimti tam tikro teisės akto. Reglamento Nr. 211/2011 10 straipsnio 1 dalies c punkto tekstas, kiek jame kalbama apie „veiksm[us], [kurių ji] ketina imtis“, suponuoja, kad leidžiamos tik tokios EPI, kuriomis siekiama priimti konkretaus turinio teisės aktą arba panaikinti egzistuojantį teisės aktą. Jei savo pranešime pagal Reglamento Nr. 211/2011 10 straipsnio 1 dalies c punktą Komisija paskelbtų, kad ji neketina siūlyti atitinkamo teisės akto, tai būtų neleistinas politinis jos iniciatyvos teisės apribojimas. Be to, numatytas EPI tikslas priversti Komisiją viešai svartyti temą, kuri yra EPI dalykas, ir taip paskatinti viešą politinę diskusiją gali būti visiškai pasiektas tik jei EPI siekiama, kad būtų priimtas konkretaus turinio teisės aktas arba panaikintas egzistuojantis teisės aktas. EPI, kuria prašoma nepriimti Tarybos sprendimo, nebegalėtų pasiekti tikslo sukelti politinę diskusiją, kurios anksčiau nebuvo, ir būtų neleistinas kišimasis į teisėkūros procedūros eigą.
492

2012 m. gruodžio 12 d. Sprendime Electrabel / Komisija (T‑332/09, EU:T:2012:672) Bendrasis Teismas pritarė Komisijos požiūriui. Be kita ko, to sprendimo 246 punkte jis pažymėjo, jog „Komisija teisingai teigia, kad koncentracijos poveikio rinkai nebuvimo nagrinėjimas ex post pagrįstai negali būti lemiamas veiksnys, siekiant nustatyti ex ante kontrolės sistemos pažeidimo sunkumą“. Be to, sprendimo 247 punkte jis konstatavo: „Vis dėlto tai netrukdo poveikio rinkai nebuvimą laikyti svarbiu veiksniu, į kurį atsižvelgiama nustatant baudą, kaip Komisija pripažįsta ginčijamo sprendimo 194 konstatuojamojoje dalyje. Beje, toje pačioje konstatuojamojoje dalyje ji teisingai tvirtina, kad jei būtų padaryta žala konkurencijai, pažeidimas būtų dar sunkesnis.“
61

Galiausiai nė vienoje Reglamento Nr. 517/2014 nuostatoje nenumatyta, jog Komisija negali, jei būtina, iš atitinkamų įmonių reikalauti papildomos informacijos. Teismo posėdyje Komisija taip pat nurodė, kad Reglamente Nr. 517/2014 nėra jokio aiškaus draudimo šiuo klausimu. Be to, prielaida, kaip teigia Komisija, kad teisės aktų leidėjas atsisakė ex post rinkti duomenis apie ataskaitinį laikotarpį, nereiškia, jog Komisijai draudžiama rinkti tokią informaciją, jeigu ji buvo būtina pateiktiems rinkai HFC kiekiams nustatyti. Taip pat nėra nustatyta, kad, atsižvelgiant į mažą atitinkamų įmonių skaičių, tam būtų reikėję didelių administracinių išlaidų, būtų atidėtas mechanizmo paleidimas ar kiltų tam tikra manipuliavimo rizika, kaip atkreipia dėmesį Komisija. Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš 2014 m. gegužės 19 d. elektroninio laiško, kurį Komisija išsiuntė atsakydama į Bendrojo Teismo raštu pateiktą klausimą, priedo, Komisija paragino atitinkamas įmones pateikti jai tam tikrus duomenis, siekdama nustatyti pamatinę vertę, o pirmiausia Reglamento Nr. 517/2014 15 straipsnio 2 dalyje išvardytais tikslais pagamintų ir importuotų HFC kiekius, kurie nebuvo pateikti anksčiau, taigi jų neturėta. Posėdyje šiuo klausimu pateikti Komisijos paaiškinimai neleidžia daryti prielaidos, kad nebūtų buvę įmanoma taip pat prašyti tų įmonių pateikti duomenų, susijusių su importuotais ir į laisvą apyvartą išleistais HFC kiekiais, kurie, kaip ir Reglamento Nr. 517/2014 15 straipsnio 2 dalyje išvardytais tikslais pagaminti ir importuoti HFC kiekiai, nebuvo pateikti vadovaujantis Reglamentu Nr. 842/2006. Taigi tai patvirtina ne tik aplinkybė, kad Komisijai nebuvo nei uždrausta, nei neįmanoma prireikus ex post rinkti neturimus duomenis, bet ir aplinkybė, jog iš tikrųjų taip ir buvo. Be to, reikia pažymėti, kad bet kokiu atveju negali būti priekaištaujama minėtoms įmonėms, kad jos pačios per ataskaitinį laikotarpį nepateikė duomenų, kurių Komisija neprašė pagal Reglamento Nr. 842/2006 ir kurių svarba išaiškėjo tik vėliau.
Priimdama Reglamento Nr. 639/2014, kuriuo papildomas Reglamentas Nr. 1307/2013, nustatantis papildomą kriterijų, kurį turi atitikti plotai, kad juos būtų galima laikyti ekologiniu požiūriu svarbiomis vietovėmis, 45 straipsnio 8 dalį, pagal kurią ekologiniu požiūriu svarbioje vietovėje nesirenkama nevietinių trumpos rotacijos želdinių rūšių, Komisija neviršijo savo įgaliojimų, numatytų Reglamento Nr. 1307/2013, kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos sistemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės, 46 straipsnio 9 dalies a punkte. Iš tiesų, šioje nuostatoje ji įtvirtino naują kriterijų, kad nustatytų, kokius Reglamento Nr. 1307/2013 46 straipsnio 2 dalyje nurodytus plotus galima laikyti ekologiniu požiūriu svarbiomis vietovėmis. Nei šio reglamento 46 straipsnio 9 dalies a punkte, nei kitose to paties reglamento nuostatose nenumatyta, kad minėtas kriterijus negali būti taikomas rūšiai, kuria gali būti apželdinta. Be to, Reglamento Nr. 639/2014 45 8 dalyje numatytas apribojimas padeda veiksmingai ir nuosekliai sukurti ekologiniu požiūriu svarbias vietoves atsižvelgiant į šių vietovių biologinės įvairovės apsaugos tikslą.

Be to, priimdama minėtą apribojimą Komisija nepažeidė valstybių narių kompetencijos ir diskrecijos apibrėžti medžių rūšis, kuriomis galėjo būti apželdinta siekiant suformuoti trumpos rotacijos želdinių plotus. Iš tiesų, Reglamentas Nr. 1307/2013 ir pirmiausia jo 4 straipsnio 1 dalies k punktas ir 2 dalies c punktas nesuteikia valstybėms narėms išimtinės kompetencijos rinktis medžių rūšių, kurios gali būti naudojamos kuriant ekologiniu požiūriu svarbias vietoves. Nors valstybės narės ir gali parengti trumpos rotacijos želdinių plotams taikomą medžių rūšių sąrašą, į jį galima įtraukti tik medžių rūšis, kurios atitinka Reglamente Nr. 1307/2013 numatytas sąlygas ir Komisijos įgyvendinant savo įgaliojimus nustatytus papildomus kriterijus dėl priskyrimo ekologiniu požiūriu svarbioms vietovėms.

(žr. 18–21 punktus)
Tarnautojų teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 8 straipsnio pirmos pastraipos tikslas yra užtikrinti tam tikrą darbo stabilumą. Iš tiesų, šių sąlygų 8 straipsnio pirma pastraipa siekiama neleisti administracijai piktnaudžiauti paeiliui sudarant kelias terminuotas sutartis. Be to, ribotą šio straipsnio tikslą patvirtina administracijai suteikta diskrecija bet kada nutraukti darbo santykius su pagal neterminuotą sutartį įdarbintu tarnautoju, laikantis šių sąlygų 47 straipsnyje numatytos tvarkos. Šiuo klausimu Tarnautojų teismas teisingai nusprendė, kad administracija bet kada galėjo nutraukti neterminuotą tarnautojo sutartį, laikydamasi minėtų sąlygų 47 straipsnio c punkto i papunktyje numatyto termino, ir jis neabejojo pareigūnų ir tarnautojų skirtumu ir didele diskrecija, kurią administracija turi esant darbo santykiams su pastaraisiais.

Be to, Tarnautojų teismo nustatyta Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 8 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyto perkvalifikavimo taikymo išimtis karjeros pertraukos atveju logiškai išplaukia iš šio straipsnio aiškinimo. Iš tiesų šio straipsnio tikslas yra neleisti, kad tuo atveju, kai pagal terminuotą sutartį dirbantis laikinasis tarnautojas kyla karjeros laiptais arba paaukštinamos jo pareigos, administracija galėtų piktnaudžiauti sudarydama formaliai skirtingas sutartis ir taip vengtų šiame straipsnyje numatyto perkvalifikavimo. Tačiau šio perkvalifikavimo prielaida yra ta, kad laikinasis tarnautojas, kuris kyla karjeros laiptais arba kurio pareigos paaukštinamos, išlaiko tęstinius darbo santykius su savo darbdaviu. Paaiškėjus, kad tarnautojas sudarė sutartį, numatančią ne vien formalų, bet esminį jo pareigų pobūdžio pakeitimą, minėtų sąlygų 8 straipsnio pirmos pastraipos taikymo prielaida nebegalioja. Iš tiesų pripažinimas, kad taikant šioje nuostatoje numatytą taisyklę galima atsižvelgti į bet kokį pratęsimą, prieštarautų pačiai šios nuostatos esmei.

Tiesa, lyginant vykdomas užduotis, sektoriaus vadovo pareigos yra esminis pakeitimas, palyginti su vadovo pavaduotojo pareigomis, lemiantis karjeros pertrauką, kaip ji suprantama pagal Tarnautojų teismo įtvirtintą sąvoką. Iš tiesų, jeigu pasilikimas toje pačioje veiklos srityje automatiškai nelemia vykdomų pareigų tęstinumo, šis tęstinumas iš esmės negali būti pripažintas tuo atveju, kai siekiant užimti sektoriaus vadovo pareigas organizuojama tarpinstitucinė atranka. Tačiau kadangi iki paskyrimo sektoriaus vadovu suinteresuotasis asmuo ėjo laikinojo sektoriaus vadovo pareigas, negalima daryti išvados, kad jo paskyrimas sektoriaus vadovu, net jei tai įvyko po tarpinstitucinės atrankos procedūros, faktiškai reiškė jo ankstesnių pareigų nutraukimą.

(žr. 30, 33 ir 39–41 punktus)

Bendrojo Teismo praktika: 2013 m. gruodžio 4 d. Sprendimo ETF / Schuerings, T‑107/11 P, Rink. VT, EU:T:2013:624, 76 punktas.
2

Vykstant registracijos procedūrai ieškovė nurodė, kad ji yra „maža“ įmonė, kaip tai suprantama pagal 2003 m. gegužės 6 d. Komisijos rekomendaciją 2003/361/EB dėl labai mažų, mažų ir vidutinių įmonių apibrėžimo (toliau – MVĮ) (OL L 124, 2003, p. 36). Ši informacija jai leido pasinaudoti už kiekvieną registracijos dokumentaciją privalomo sumokėti mokesčio, numatyto Reglamento Nr. 1907/2006 6 straipsnio 4 dalyje, sumažinimu. Pagal to paties reglamento 74 straipsnio 1 dalį minėtas mokestis nustatytas 2008 m. balandžio 16 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 340/2008 dėl Europos cheminių medžiagų agentūrai mokėtinų mokesčių pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1907/2006 (OL L 107, 2008, p. 6). Reglamento Nr. 340/2008 I priede, be kita ko, nurodomi mokesčių, kurie turi būti sumokėti pateikiant registracijos dokumentaciją pagal Reglamento Nr. 1907/2006 6 straipsnį, dydžiai ir labai mažoms, mažoms ir vidutinėms įmonėms taikomi sumažinimai. Be to, pagal Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalį, jei fizinis ar juridinis asmuo, kuris teigia turįs teisę mokėti sumažintą mokestį arba būti atleistas nuo mokesčio, negali įrodyti, kad turi teisę mokėti sumažintą mokestį arba jo nemokėti, Europos cheminių medžiagų agentūra (ECHA) renka visą mokestį ir administravimo mokestį. Šiuo klausimu 2010 m. lapkričio 12 d. ECHA valdančioji taryba priėmė Sprendimą MB/D/29/2010 dėl paslaugų, už kurias mokamas mokestis, klasifikavimo (toliau – Sprendimas MB/D/29/2010). To sprendimo, iš dalies pakeisto 2013 m. vasario 12 d. ECHA valdančiosios tarybos sprendimu MB/21/2012/D, 2 straipsnyje ir prie jo pridėtoje 1 lentelėje nurodyta, kad Reglamento Nr. 340/2008 13 straipsnio 4 dalyje numatyto administravimo mokesčio dydis didelei įmonei yra 19900 eurų, vidutinei įmonei – 13900 eurų, mažai įmonei – 7960 eurų.
109

Kiek tai susiję su ieškovės kaltinimu, kad Apeliacinė taryba neatsižvelgė į aplinkybę, jog prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, be jokių sunkumų bent jau nuo 1994 m. koegzistavo Bulgarijoje, Estijoje, Kipre, Latvijoje, Vengrijoje ir Lenkijoje, pažymėtina, kad jos argumentus reikia atmesti. Prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, negali būti laikomi kaip koegzistuojantys ar koegzistavę be jokių sunkumų, nes įstojusi į bylą šalis pateikė prašymą panaikinti ginčijamo prekių ženklo registraciją, kuriame rėmėsi prekių ženklu „McDONALD’S“. Be to, toks prašymas pateiktas praėjus mažiau nei septyniems mėnesiams nuo ginčijamo prekių ženklo registracijos, taigi nagrinėjamu atveju negalima remtis jokiais apribojimais dėl neprieštaravimo, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 54 straipsnio 1 dalį. Kiek šį kaltinimą ieškovė grindžia tuo, kad praktiškai prekių ženklas „McDONALD’S“ be jokių sunkumų koegzistuoja ne su ginčijamu prekių ženklu, bet (bent jau nuo 1994 m.) su kai kuriais jai priklausančiais nacionaliniais prekių ženklais, kurie tapatūs ginčijamam prekių ženklui ir įregistruoti Bulgarijoje, Estijoje, Kipre, Latvijoje, Vengrijoje ir Lenkijoje, reikia pažymėti, kad, kaip teisingai nurodo įstojusi į bylą šalis, net darant prielaidą, jog šie prekių ženklai be jokių sunkumų koegzistavo nuo šių valstybių narių įstojimo į Sąjungą dienos, tai neįrodo aplinkybės, kad toks koegzistavimas buvo visapusis ir apėmė visus ginčijamam prekių ženklui tapačius nacionalinius prekių ženklus, kuriuos ieškovė įregistravo Sąjungoje. Nagrinėjamu atveju nacionaliniai sprendimai, kuriuos įstojusi į bylą šalis pridėjo prie procedūros EUIPO medžiagos, kaip tik patvirtina, kad prekių ženklas „McDONALD’S“ ir ginčijamam prekių ženklui tapatūs ieškovei priklausantys nacionaliniai prekių ženklai Vokietijoje, Ispanijoje, Švedijoje ir Jungtinėje Karalystėje nekoegzistavo be sunkumų: dėl ieškovei priklausančių nacionalinių prekių ženklų kilo daug ginčų, kuriuos sprendė nurodytų valstybių narių teismai (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Aceites del Sur-Coosur / Koipe, C‑498/07 P, EU:C:2009:503, 83 punktą ir 2005 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Castellblanch / VRDT – Champagne Roederer (CRISTAL CASTELLBLANCH), T‑29/04, EU:T:2005:438, 74 punktą).
141

Antra, formalaus tyrimo procedūra, t. y. procedūra nuo 2010 m. rugsėjo 29 d. sprendimo pradėti tyrimą iki 2013 m. birželio 19 d., kai buvo priimtas ginčijamas sprendimas, truko truputį mažiau nei 33 mėnesius. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad iš minėto sprendimo 4 konstatuojamosios dalies matyti, jog Ispanijos valdžios institucijos prašė Komisijos pratęsti joms nustatytą terminą pateikti pastabas. Be to, iš to sprendimo 4 ir 5 konstatuojamųjų dalių matyti, kad, be Ispanijos vyriausybės pastabų, Komisija gavo daug autonominių regionų ir suinteresuotų įmonių pastabų. Dėl pastarųjų pastabų buvo reikalingas Ispanijos valdžios institucijų atsakymas. Iš to paties sprendimo 6 ir 7 konstatuojamųjų dalių matyti, kad įvyko keletas Komisijos, Ispanijos valdžios institucijų ir suinteresuotų įmonių susitikimų, kad visos suinteresuotosios šalys pateikė savo informaciją ir kad vis dėlto Komisija turėjo Ispanijos valdžios institucijoms išsiųsti prašymą pateikti papildomos informacijos; į šį prašymą šios atsakė tik pratęsus aptariamą terminą. Tokiomis aplinkybėmis ir atsižvelgiant į nagrinėjamos srities sudėtingumą, net pripažįstant, kad įvyko pasikeitimai ekipoje, atsakingoje už šios bylos tyrimą Komisijoje, formalaus tyrimo procedūra nebuvo pernelyg ilga (šiuo klausimu žr. 2014 m. spalio 16 d. Sprendimo Portovesme / Komisija, T‑291/11, Rink. (Ištraukos), dėl kurio pateikta apeliacija, EU:T:2014:896, 74–76 punktus).