ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

2010 m. rugsėjo viduryje išleistame Team4 Travel paslaugų buklete anglų kalba tam tikri viešbučiai buvo pažymėti ženklais su žodžiu „išimtinis“. Buklete buvo nurodyta, kad žodis „išimtinis“ reiškia: „apgyvendinimą, kuris išimtinai teikiamas [Team4 Travel] grupėms per trumpąsias atostogas, per trumpąsias atostogas ir Velykas arba per visą žiemos sezoną“. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo klausimu paaiškina, kad tas žodis reiškia, jog viešbutis buvo sudaręs fiksuotą sutartį su Team4 Travel kad nustatytomis datomis kiti kelionių organizatoriai negalėjo siūlyti nakvynės šiame viešbutyje. Remiantis CHS pateiktomis pastabomis Team4 Travel kainoraštyje taip pat buvo numatyta, jog „visos pažymėtos kainos <...> reiškia, kad tai dienai visos vietos rezervuotos išimtinai [Team4 Travel]“.
26.

Rašytines pastabas pateikė Ph. Seeberger, Austrijos, Danijos, Suomijos, Vokietijos, Nyderlandų ir Švedijos vyriausybės bei Komisija. Per 2012 m. lapkričio 29 d. posėdį buvo išklausyti visi rašytines pastabas pateikę subjektai, išskyrus Nyderlandų vyriausybę; be to, posėdyje dalyvavo Graikijos vyriausybė, kuri pateikė žodines pastabas.
95.

Dėl antrojo atvejo konstatuotina, kad jis aprašytas labai abstrakčiai ir bendrai. Nėra jokios abejonės, kad jis susijęs su Direktyvos 2005/60 2 straipsnio 1 dalies 3 punkte nurodytais asmenimis, tarp kurių yra ir paslaugų teikėjai, kuriems tenka tokios pat pranešimo pareigos kaip ir tos, kurios nustatytos finansų įstaigoms. Be to, neatmestina, kad šis atvejis gali būti siejamas ir su situacija, kai paslaugų teikėjas vykdo veiklą nacionalinėje teritorijoje per įgaliotuosius asmenis.
61.

Galiausiai, priešingai negu kai kurios pastabas pateikusios šalys, manau, kad mano siūlomas reglamento 15 straipsnio 1 dalies aiškinimas nepanaikina to paties reglamento 112 straipsnio 2 dalies a punkto effet utile. Be to, 112 straipsnis nėra lemiamas atskiriant reikalavimus iš tikrųjų naudoti Bendrijos prekių ženklą ir nacionalinį prekių ženklą.
63.

Pagal pirmąjį požiūrį, kurio laikosi Krones AG, Gothaer ir kt. ir Vokietijos vyriausybė, teismo sprendimo pripažinimo poveikis yra vien neigiamas, nes susijęs tik su konstatavimu, kad teismas, į kurį kreiptasi pirmiausia, neturi tarptautinės jurisdikcijos. Krones AG teigia, kad atsižvelgimą į neigiamą sprendimo dėl jurisdikcijos neturėjimo poveikį reikia suprasti kaip savarankišką privalomąjį poveikį, apribojamą teiginiu, kad teismas, į kurį kreiptasi pirmiausia, neturi jurisdikcijos. Jokia kita nuostata nesaisto kitų valstybių narių teismų, nes nei pagal Reglamentą Nr. 44/2001, nei pagal Lugano konvenciją teismui, kuriame pareikštas ieškinys, nesuteikiama teisė spręsti dėl kitų valstybių narių ar susitariančiųjų valstybių teismų jurisdikcijos. Krones AG teigimu, pagal Reglamento Nr. 44/2001 26 straipsnio 1 dalį niekaip negali būti leidžiama riboti Vokietijos teismo teisės patikrinti savo jurisdikciją. Be to, atsisakymo pripažinti pagrindai, nurodyti šio reglamento 34 ir 35 straipsniuose, netaikytini sprendimams dėl jurisdikcijos. Gothaer ir kt. prieina panašią išvadą remdamosi tuo, kad minėtame reglamente nenustatyta privalomojo bylų perdavimo kompetentingam teismui sistema ir kad iš šio reglamento III skyriaus sistemos matyti, jog kiekviena valstybė narė visada pati sprendžia, ar jos teismai turi jurisdikciją. Vokietijos vyriausybė savo ruožtu teigia, kad kiekvienas teismas, į kurį kreiptasi, pagal jo teritorijoje taikomą teisę turi įvertinti trečiajai valstybei jurisdikciją suteikiančios sąlygos galiojimą. Be to, šios vyriausybės manymu, kilmės valstybės narės teisė nustato sprendimo pripažinimo didžiausio poveikio ribą ir kitoje valstybėje narėje priimtas sprendimas negali prašomojoje valstybėje narėje turėti pasekmių, didesnių už tas, kurias sukelia šioje valstybėje priimtas panašus sprendimas.
6.

Atsakovų interneto svetainėje buvo nurodytas telefono numeris su Vokietijos tarptautiniu kodu. D. Mühlleitner surinko šį numerį ir jos užklausą nagrinėjo atsakovų bendrovės darbuotojai. Jai buvo nurodyta, kad siūlomos transporto priemonės nebėra, bet yra kitų panašių pasiūlymų. D. Mühlleitner sutiko, kad jai elektroniniu paštu būtų atsiųsta papildoma informacija, susijusi su kita transporto priemone, be kita ko, jos nuotraukos. Per pokalbį telefonu D. Mühlleitner informavo atsakovus, kad gyvena Austrijoje, ir paklausė, ar dėl to gali kilti problemų perkant transporto priemonę. Atsakovai jai atsakė, kad dėl to sunkumų nebus.
37.

2006 m. vasario 6 d. sprendimu – patvirtintu 2006 m. rugpjūčio 29 d. sprendimu – Freie und Hansestadt Hamburg atgaline data panaikino 2001 m. rugpjūčio 16 d. ir 2004 m. sausio 20 d. A. Gülbahce leidimus gyventi šalyje. Freie und Hansestadt Hamburg atmetė prašymą pratęsti leidimą gyventi šalyje ir pagrasino pareiškėją išsiųsti į Turkiją. Freie und Hansestadt Hamburg teigimu, leidimai gyventi A. Gülbahce negalėjo būti pratęsti, nes, anot jo sutuoktinės pateiktos informacijos, bendras sutuoktinių gyvenimas netruko dvejų metų. Be to, Freie und Hansestadt Hamburg nurodė, kad A. Gülbahce taip pat negali prašyti pratęsti leidimus remdamasis Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsniu, nes kiekvieno pratęsimo momentu jis nebuvo išdirbęs pas tą patį darbdavį bent jau metus. Be to, minėtus leidimus gyventi šalyje A. Gülbahce gavo pateikęs melagingus duomenis, nes jis ir jo sutuoktinė jau kartu nebegyveno.
53.

Dėl pirmojo iš išvardytų aspektų reikia pabrėžti, kad iš bylos dokumentų nematyti, be to, to neteigė Taryba ar Lenkijos vyriausybė, kad pagalbos žemės ūkio paskirties žemei įsigyti schema, apie kurią Lenkija pranešė 2004 m., buvo nustatyta apibrėžtam laikotarpiui. Atvirkščiai, kartotinės pastangos, kad Komisija į 2007–2013 m. žemės ūkio gaires įtrauktų nuostatą, analogišką įtvirtintai ankstesnėse gairėse, tiek, kiek tai susiję su tokios rūšies pagalba, patvirtina aiškų Lenkijos valdžios institucijų norą išlaikyti minėtą schemą galiojančią per visą laikotarpį, kurį apima naujos gairės, taigi ilgiau nei Komisijos nustatytas 2009 m. gruodžio 31 d. terminas. Todėl neteisinga teigti, jog schema, apie kurią Lenkija pranešė 2004 m., laiko atžvilgiu buvo taikoma kitaip nei schema, apie kurią kalbama ginčijamame sprendime. Be to, reikia priminti, kad pagal 2007–2013 m. žemės ūkio gairių 196 punktą valstybėse narėse egzistuojančios schemos, kuriomis remiamas žemės ūkio paskirties žemės įgijimas, turi būti taikomos pagal minėtų gairių nuostatas nuo 2010 m. sausio 1 d. iki 2013 m. gruodžio 31 d. Taigi, nepaisant to, kad toliau nagrinėjamos pasekmės gali būti taikomos ir šiai nuostatai, nekyla abejonių, kad ji susijusi su pagalba, numatyta taikyti tuo pačiu laikotarpiu, į kurį atsižvelgta ginčijamame sprendime. Bet kuriuo atveju Teisingumo Teismas 2006 m. birželio 22 d. Sprendimo Komisija prieš Tarybą 36 punkte nurodė, jog aplinkybė, kad Tarybos patvirtintos pagalbos schemos taikymo sritis laiko atžvilgiu kitokia, palyginti su tos schemos, kurią Komisija pripažino nesuderinama, nebūtinai turi reikšmės išvadai, kad Tarybos sprendimas prieštarauja Komisijos sprendimui.
34.

Be to, Bendrasis Teismas padarė klaidingą prielaidą, kad BAVT turėjo visus diskrecinius įgaliojimus, neatlikus jokios tolesnės hierarchinės ar teisminės kontrolės, įsitikinti atskirais atvejais pateiktų savo reikalavimų teisiniu tikslumu ir aiškumu. Šiuo atžvilgiu Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, kad sąžiningumas ar nesąžiningumas aiškinant tokius reikalavimus neturi reikšmės. Be to, jis netikrino Reglamento Nr. 2100/94 80 straipsnyje įtvirtinta procedūra restitutio in integrum nustatytų ribų, kurių BAVT akivaizdžiai nepaisė.
22.

Galiausiai, siekdamas išsamumo, pažymiu, jog tam, kad Parlamentas galėtų pasinaudoti veto teise per reguliavimo procedūrą su tikrinimu, reikia didesnės balsų daugumos ( 14 ), negu paprastai reikalaujama per Parlamento svarstymus ( 15 ), be to, pagal Parlamento procedūros reglamentą sprendimas dėl to, ar Parlamento pirmininkas turi pareikšti ieškinį arba ar ieškinys turi būti pareikštas Parlamento vardu, jeigu ieškinys teikiamas vadovaujantis atsakingo komiteto rekomendacija, gali būti priimtas net be Parlamentinės Asamblėjos balsavimo ( 16 ). Todėl jeigu Parlamentui nebūtų suteikta teisė pareikšti ieškinį dėl per reguliavimo procedūrą su tikrinimu priimto teisės akto panaikinimo, nepaisant per tokią procedūrą išreikštos pozicijos, tai, be kita ko, reikštų apsaugos priemonės atėmimą iš parlamentinės mažumos.
44.

Be to, iš skundžiamo sprendimo 242 punkto aiškiai matyti tas faktas, kad Bendrasis Teismas nukrypo nuo faktinių bylos aplinkybių ir jas iškraipė taip, kad galiausiai nusprendė dėl to, ko nebuvo nagrinėjamu atveju. Šiame punkte Bendrasis Teismas pabrėžė, kad visos šalys sutinka, jog nagrinėjama operacija turėjo būti apmokestinta. Tačiau 266–269 punktuose Bendrasis Teismas išreiškė abejonę, ar mokestis iš tikrųjų turi būti mokamas tokiomis aplinkybėmis. Vis dėlto iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų matyti, kad tokia operacija, kaip įvykdytoji nagrinėjamu atveju, iš tikrųjų turėjo būti apmokestinta.
36.

Pastarosiomis ( 16 ) iš esmės buvo leista išvengti mokesčių administratorių atliekamo PVM sumų, kurios nebuvo deklaruotos laiku, patikrinimo ar tyrimo mainais į mokėjimą, kuris gali sudaryti nuo pusės sumos, vėliau deklaruotos kaip mokėtinos, iki visiškai simbolinio mokesčio dydžio. Kaip nurodė Teisingumo Teismas ( 17 ), „jomis sukuriama palankesnė padėtis sukčiaujantiems asmenims“. Be to, Teisingumo Teismas nurodė ( 18 ), kad, „numatydama amnestiją praėjus trumpam laikotarpiui po termino, per kurį apmokestinamieji asmenys privalėjo sumokėti PVM, ir reikalaudama sumokėti labai nedidelę, palyginti su iš tikrųjų mokėtinu mokesčiu, sumą, nagrinėjama priemonė leidžia atitinkamiems apmokestinamiesiems asmenims galutinai išvengti savo pareigų PVM srityje, nors per ketverius metus iki įprastai mokėtino mokesčio senaties termino pabaigos nacionaliniai mokesčių administratoriai galėjo atskleisti bent dalį šių apmokestinamųjų asmenų. Šiuo atžvilgiu Įstatymu Nr. 289/2002 paneigiama kiekvienos valstybės narės turima pareiga užtikrinti teisingą mokesčio surinkimą.“
13.

2009 m. nekilnojamojo turto investicinė bendrovė ADSITS „Balkan and Sea Properties“ (toliau – Balkan and Sea) įsigijo iš EOOD Ravda tur įvairaus Ravda kaime esančio turto už bendrą 21318852 BGN ( 11 ) sumą. Pastaroji bendrovė buvo vienanarė privati ribotos atsakomybės bendrovė, susijusi su Balkan and Sea DOPK papildomų nuostatų 1 straipsnio 3 dalyje pavartota prasme. Nuo šios kainos buvo apskaičiuotas PVM ( 12 ) ir Balkan and Sea paprašė leisti atskaityti šį mokestį iš jos pardavimo PVM.
58.

Antra, Airijos ir Graikijos vyriausybių manymu, nėra viešo paskelbimo, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2006/115 8 straipsnio 2 dalį. Šiame straipsnyje turimas galvoje tik paskelbimas diskotekoje, per koncertą ar bare. Airijos vyriausybė šiuo klausimu nurodo, kad Direktyvos 2006/115 8 straipsnio 2 dalyje esančią sąvoką „viešas paskelbimas“ reikia aiškinti ne taip, kaip Teisingumo Teismas Sprendime SGAE prieš Rafael Hoteles išaiškino sąvoką „viešas paskelbimas“ pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį. Pirmiausia Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalyje numatyta absoliuti autorių teisė. Tačiau fonogramų gamintojams absoliuti teisė numatyta tik dėl padarymo prieinamo pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 2 dalį, o dėl viešo paskelbimo pagal Direktyvos 2006/115 8 straipsnio 2 dalį numatyta tik ekonominė teisė. Be to, šios teisės susijusios su skirtingomis tarptautinės teisės aplinkybėmis. WPPT sutarties 2 straipsnio g punkte įtvirtinta viešo paskelbimo sąvoka yra siauresnė nei PINO autorių teisių sutarties (WCT) 8 straipsnyje vartojama sąvoka. Šiuo klausimu Airijos vyriausybė nurodo, kad pagal WPPT sutarties 2 straipsnio g punktą fonogramos turi būti padaromos girdimos, o taip yra tik tada, kai radijo imtuvas ar televizorius faktiškai įjungtas. Be to, Teisingumo Teismas Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalyje esančios viešojo paskelbimo sąvokos aiškinimą grindė tuo, kad ši sąvoka apima ir teisę padaryti kūrinį viešai prieinamą. Direktyvos 2006/115 8 straipsnio 2 dalyje, priešingai, nenumatyta teisė gauti teisingą atlyginimą už fonogramos „padarymą viešai prieinamos“. Be to, Direktyvos 2001/29 ir Direktyvos 2006/115 konstatuojamosios dalys prieštarauja vienodam viešo paskelbimo sąvokos aiškinimui. Kodifikuojant Direktyvą 92/100, Direktyvoje 2006/115 nepateikta nuoroda į Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį ir nepaaiškinta, kad apimamas ir netiesioginis paskelbimas. Taip pat reikia atsižvelgti į Romos konvencijoje ir WPPT sutartyje numatytas išimtis. Galiausiai vienodam aiškinimui prieštarauja aplinkybė, kad valstybės narės gali numatyti platesnes teises. Graikijos vyriausybė priduria, kad per platus viešo paskelbimo sąvokos aiškinimas gali turėti nepageidaujamų pasekmių, nes tada centrinės antenos įrengimas gyvenamajame name ir radijo imtuvų ar televizorių nuoma galėtų būti laikomi viešu paskelbimu. Nagrinėjama byla būtent susijusi tik su transliacijos priėmimu, kuris saugomas pagrindinėmis teisėmis. Taip pat reikėtų atsižvelgti ir į turizmo sektoriaus interesus.
63.

To įrodymu galima taip pat laikyti aplinkybę, kad visos šios taisyklės yra suformuluotos vartojant įpareigojančius terminus, nors kitos Direktyvos 2003/41 nuostatos, pavyzdžiui, 4 ir 5 straipsniai, yra aiškiai neprivalomo pobūdžio. Be to, šios direktyvos 22 straipsnyje nėra numatyta kitų nukrypti nuo pareigos perkelti šias taisykles leidžiančių nuostatų nei labai riboto ir laikino pobūdžio nuostatos, įtvirtintos šio straipsnio 3 ir 4 dalyse.
2.

Šie klausimai buvo pateikti nagrinėjant bylą tarp Nimco Hassan Ibrahim, trečiosios šalies pilietės, ištekėjusios už Danijos piliečio, kuris anksčiau dirbo Jungtinėje Karalystėje, ir turinčios mokyklinio amžiaus vaikų, kurie yra Danijos piliečiai, ir London Borough of Harrow (toliau – Borough) dėl N. H. Ibrahim teisės gauti būsto paramą Jungtinėje Karalystėje. N. H. Ibrahim ir jos vaikai neturi pakankamų išteklių, jie yra priklausomi nuo Jungtinės Karalystės socialinės paramos sistemos. Secretary of State for the Home Department (toliau – Secretary of State) yra įstojusi į šią bylą šalis. Remiantis Jungtinės Karalystės teise, N. H. Ibrahim neturi teisės gauti būsto paramos, jeigu ji neturi teisės gyventi šioje valstybėje narėje pagal Bendrijos teisę. Apeliacinis teismas, be kita ko, prašo paaiškinti, ar N. H. Ibrahim ir jos vaikai turi teisę apsigyventi, remdamiesi Direktyva 2004/38 arba Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsniu, ir, jei taip – ar jie privalo turėti pakankamų išteklių, kad per numatomą gyvenimo šioje šalyje laikotarpį netaptų našta Jungtinės Karalystės socialinės paramos sistemai, ir visavertį sveikatos draudimą šioje valstybėje narėje.
29.

Todėl Belgijos valdžios institucijos 1994 m. liepos 14 d. Įstatymo 93 straipsnį turi aiškinti ir taikyti remdamosi tokiu Reglamento Nr. 1408/71 40 straipsnio 3 dalies a punkto aiškinimu. Kaip Teisingumo Teismas ne kartą nurodė, įgyvendindamos kompetenciją organizuoti savo socialinio draudimo sistemas, valstybės narės turi paisyti Bendrijos teisės ir visų pirma EB sutarties nuostatų dėl laisvo darbuotojų judėjimo ( 17 ). Taigi valstybių narių kompetencija nėra neribota. Jos visų pirma privalo atsižvelgti į Reglamento Nr. 1408/71 esmę ir principus, įskaitant principą, užtikrinantį, kad teise laisvai judėti besinaudojančiam asmeniui nebus sudarytos mažiau palankios sąlygos ir dėl tokios sistemos jis neliks be socialinės apsaugos ( 18 ). Be to, nors iš principo bet kokia mažiau palanki padėtis – palyginti su situacija, kai darbuotojas visą savo veiklą vykdo vienoje valstybėje narėje – kuri atsiranda dėl jo veiklos išplėtimo ar perkėlimo į vieną ar keletą kitų valstybių narių ir dėl jam taikomų papildomų teisės aktų socialinės apsaugos srityje, neprieštarauja EB 39 ir 43 straipsniams, jeigu ji nepasireiškia tik paprasčiausiu prarandamų socialinio draudimo įmokų mokėjimu ( 19 ). Kaip minėta, jei K. Leyman iš Belgijos valdžios institucijų per pirmuosius darbingumo netekimo metus negautų išmokų, ji per šį laikotarpį prarastų socialines įmokas, kurias mokėjo Belgijoje.
32.

Iš to, kas nurodyta, išplaukia, kad telefonas nėra vienintelis tiesioginio ir efektyvaus paslaugų teikėjo ir potencialaus kliento bendravimo būdas. Šiuos reikalavimus atitinka bendravimas raštu internetu ( 7 ), jei jis vyksta be tarpininkų ir yra sklandus. Taip yra bendrovės ieškovės atveju pagrindinėje byloje: teismo ekspertizės duomenimis, atsakymai į suinteresuotųjų asmenų prašymus pateikti informaciją elektroniniu paštu ateidavo per 30–60 minučių.
6.

Vietos valdžios institucijos paprašė grąžinti nuo 2000 m. kompetentingoms mokesčių institucijoms (the Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs, apeliantai pagrindinėje byloje) sumokėtą PVM, manydamos, kad neįvykdytos šių įvairių nukrypti nuo neapmokestinimo taisyklės leidžiančių nuostatų sąlygos ir šia prasme grįsdamos sprendimu Fazenda Pública ( 4 ). Iš tiesų jos mano, kad jų neapmokestinimas neiškraipo konkurencijos ir a fortiori labai neiškraipo konkurencijos jų administruojamose teritorijose.
7.

Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, remiantis 8 straipsnio 1 dalies b punktu, kad būtų galima nustatyti, ar yra galimybė suklaidinti visuomenę, reikia atlikti visapusišką vertinimą, atsižvelgiant į visus su nagrinėjamu atveju susijusius veiksnius. Šis vertinimas, kiek jis susijęs su vizualiu, fonetiniu ar konceptualiu nagrinėjamų prekių ženklų panašumu, turi būti pagrįstas bendru jų sukeliamu įspūdžiu, atsižvelgiant, be kita ko, į jų skiriamuosius ir dominuojančius elementus. Paprasto nagrinėjamų prekių ir paslaugų vartotojo suvokimas apie prekių ženklus yra lemiamas kriterijus atliekant visapusišką minėtos galimybės supainioti vertinimą. Paprastas vartotojas dažniausiai prekių ženklą suvokia kaip visumą ir nenagrinėja įvairių jo detalių ( 3 ). Be to, galimybė supainioti gali atsirasti dėl konceptualaus prekių ženklų panašumo ir juo labiau taip yra tada, kai ankstesnis prekių ženklas turi ryškų skiriamąjį požymį per se arba dėl savo gero vardo visuomenėje ( 4 ).
19.

Pagrindžiant nuomonę, jog reikia kvalifikuoti kaip įgyvendinimo priemones, pažymėtina, kad tiek pagal pirminį Komisijos pasiūlymą ( 13 ), tiek pagal pakeistą pasiūlymą ( 14 ) būtent valstybės narės turi priskirti saugioms šalims, remdamosi direktyvoje įtvirtintais kriterijais. Valstybės narės iš esmės yra atsakingos už Bendrijos teisės įgyvendinimą. Nors direktyvoje nustatyti priskyrimo kriterijai, tai, jog Taryba galiausiai pasisakė už bendrų saugių šalių sąrašų priėmimą tam, kad būtų suderinti egzistuojantys nacionaliniai sąrašai ir kad nacionalinės teisės sistemos, kuriose šiuo klausimu dar nėra priimtos priemonės, gautų minimalius sąrašus, atvirkščiai, pagrindžia kvalifikavimą kaip įstatymo galią turintį aktą. Tokį kvalifikavimą taip pat patvirtina aplinkybė, kad Taryba iš pradžių saugių šalių sąrašus norėjo įtraukti į ginčijamą direktyvą ir šios minties atsisakė tik todėl, kad sudėtinga susitarti dėl šių sąrašų per daug neuždelsiant priimti minėtą direktyvą ( 15 ). Galiausiai šį požiūrį patvirtina pasekmių, atsiradusių dėl šių sąrašų, mastas. Dėl prašymo suteikti prieglobstį procedūrų pažymėtina, kad naudojimasis šiais sąrašais lemia būdą, kuriuo nacionalinės institucijos nagrinėja didelę prašymų dalį bei direktyvoje numatytų procedūrinių garantijų apimtį. Remdamosi 25 straipsniu valstybės narės prašymą suteikti prieglobstį gali laikyti nepriimtinu ir todėl nėra įpareigotos tikrinti, ar prašytojas gali būti laikomas pabėgėliu, jei šis prašytojas yra iš saugios trečiosios šalies; tačiau ši prielaida dėl minėtos šalies saugumo yra paneigiama, jei prašytojas pateikia rimtų kontrargumentų. Be to, remdamosi 36 straipsniu, valstybės narės gali prašymo suteikti prieglobstį nenagrinėti ar nagrinėti jį iš dalies, kai prašytojas į jų teritoriją atvyko arba siekia atvykti neteisėtai iš saugios Europos trečiosios šalies. Be to, Taryba pateisina konsultacijas su Europos Parlamentu, pirma, dėl saugių trečiųjų šalių sąrašų sudarymo ir pakeitimo, atsižvelgdama į tokios veiklos „politinę reikšmę“ ir „ypač į žmogaus teisių padėties kilmės šalyje įvertinimo poveikį bei jos reikšmę Europos Sąjungos išorės santykių politikos kryptims“ ir, antra, dėl priskyrimo saugioms Europos trečiosioms šalims, atsižvelgdama į „galimus riboto ar neatlikto nagrinėjimo padarinius prašytojams“ ( 16 ).
68.

Be to, Komisija per posėdį pažymėjo, kad, jos nuomone, naujas vertinimas pagal Reglamentą Nr. 796/2004 šiuo metu nebeįmanomas, be kita ko, dėl to, kad norint įvertinti ūkininko padaryto pažeidimo sunkumo laipsnį neįmanoma patikrinti, ar jis laikėsi visų kitų kompleksinio paramos susiejimo taisyklių, būtent reikalavimų dėl aplinkos ir gyvūnų apsaugos.
70.

Be to, pažymėsiu, kad atsižvelgiant į Rezoliucijos 1390 (2002) tekstą Reglamento Nr. 881/2002 2 straipsnio 3 dalyje, pagal kurią iš esmės draudžiama to paties reglamento I priede minimiems asmenims suteikti ekonominius išteklius, nustatytas reliatyvus draudimas disponuoti iš tikrųjų taikomas kiekvienam sandoriui, kuris pagal valstybės narės nacionalinę teisę gali būti laikomas būtinu nekilnojamojo turto nuosavybės teisės ar tik jo valdymo teisės perleidimo atveju.
37.

Be to, galima pažymėti, kad Teisingumo Teismas byloje Merck, Sharpe & Dohme ( 20 ) paaiškino, kad „pateiktas klausimas susijęs su situacija, kai prekių ženklo savininkas neleido perpakuoti originalią pakuotę pakeičiant nauja, importuotojo sukurta, pakuote ir reikalavo, kad importuotojas tik apsiribotų etikečių pakeitimu užklijuojant lipdukus“ ( 21 ). Jis toliau nurodė, kad „vaistų perpakavimas pakeičiant pakuotes yra objektyviai būtinas Teisingumo Teismo praktikos prasme, jeigu be jo veiksmingas patekimas į aptariamą rinką arba į didelę šios rinkos dalį turi būti laikomas sukliudytu dėl reikšmingos vartotojų dalies didelio pasipriešinimo naujomis etiketėmis paženklintiems vaistams“ ( 22 ). Taip nuspręsdamas Teisingumo Teismas nepateikė jokios papildomos nuorodos dėl to, ar paralelinis importuotojas naujai pakuotei panaudojo savo dizainą. Todėl yra protinga padaryti išvadą, kad Teisingumo Teismas nelaikė šios aplinkybės negalima per se.
13.

Be to, to paties straipsnio 19 dalyje numatyta: „17 dalyje numatytų medžiagų veiksmingas panaudojimas žemės, užkasimo, užpylimo darbams ir kaip užpildo taip pat apima naudojimą įvairiose pramoninės gamybos stadijose, įskaitant eksploatuojamų karjerų užkasimą bei išpylimą kitoje vietoje, turint kompetentingos administracinės valdžios institucijos bet kuriuo pagrindu išduotą leidimą, su sąlyga, kad bus laikomasi 18 dalyje numatytų ribų ir kad išpilant bus laikomasi atitinkamos vietos aplinkos pertvarkymo taisyklių“.
76.

Be to, kad būtų pateisintas nevienodas Prancūzijoje ir kitose valstybėse narėse buveinę turinčių juridinių traktavimas, jis neturi viršyti to, kas būtina nagrinėjamų teisės aktų tikslui pasiekti ( 33 ).
47.

Nepaisant to, kad socialinės lengvatos sąvoka neturėtų būti aiškinama siaurai, Teisingumo Teismo apibrėžime pateikta nemažai elementų, kurie reiškia, jog ši sąvoka taip pat nėra neapribota. Pavyzdžiui, Teismas nurodo, kad atitinkama lengvata turi būti teikiama dėl asmens, kaip darbuotojo, objektyvaus statuso arba kad ji turi būti teikiama vien dėl to, jog darbuotojas gyvena atitinkamos valstybės teritorijoje. Be to, laikomasi prezumpcijos, kad tokios lengvatos teikimas darbuotojams skatins jų mobilumą Bendrijoje.
1

Apeliaciniu skundu Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO) prašo panaikinti 2022 m. kovo 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Nowhere / EUIPO – Ye (APE TEES) (T‑281/21, toliau – skundžiamas sprendimas, EU:T:2022:139), kuriuo, pirma, panaikintas2021 m. vasario 10 d. EUIPO antrosios apeliacinės tarybos sprendimas (byla R 2474/2017-2) dėl protesto procedūros tarp Nowhere Co. Ltd ir J. Ye (toliau – ginčijamas sprendimas) ir, antra, atmesta likusi Nowhere ieškinio dalis.