20

Šiomis aplinkybėmis Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Teruel (Teruelio pirmosios instancijos ir tyrimo teismas Nr. 3) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar principas, pagal kurį negaliojančios sąlygos nėra privalomos (Direktyvos [93/13] 6 straipsnis), taip pat turi būti taikomas sutartims ir sandoriams, sudarytiems vėliau už šias sąlygas, kaip yra kalbant apie [paskolos] novacijos sutartį? Jeigu taip, turint omenyje, jog niekinis tokios sąlygos pobūdis reiškia, kad ji laikoma niekada neegzistavusia sutartimi reglamentuojamuose teisiniuose ir ekonominiuose santykiuose, ar galima daryti išvadą, kad paskesni sandoriai, t. y. [paskolos] novacijos sutartis, ir jų sukeliamos pasekmės šiai sąlygai taip pat teisiškai išnyksta ir turi būti laikomi neegzistuojančiais ir nesukeliančiais jokių pasekmių? 2. Ar dokumentai, kuriais iš dalies keičiamos arba papildomos sąlygos, dėl kurių nebuvo derėtasi ir kurios gali būti pripažintos nesąžiningomis ir neskaidriomis, gali būti laikomi sutarčių bendrųjų sąlygų dalimi pagal [Direktyvos 93/13] 3 straipsnio nuostatas, ir dėl to jiems gali būti taikomi tie patys negaliojimo pagrindai kaip ir pradiniams dokumentams, kurie keičiami ar papildomi? 3. Ar [paskolos] novacijos sutartyje numatytas atsisakymas pareikšti ieškinius taip pat turi būti laikomas negaliojančiu dėl to, kad klientų pasirašytose sutartyse jiems nebuvo pateikta informacija apie negaliojančią sąlygą ir nenurodyta pinigų suma ar finansinė vertė, kurią jie turi teisę gauti kaip kompensaciją už palūkanas, sumokėtas dėl to, kad iš pradžių buvo nustatytos „apatinės ribos sąlygos“? Taip nurodoma, kad klientas patvirtina reikalavimo atsisakymą, nors bankas jo neinformuoja, ko būtent jis atsisako ir kiek pinigų atsisako. 4. Ar, analizuojant paskolos novacijos sutartį pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisprudenciją ir Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalį ir 4 straipsnio 2 dalį, reikia pripažinti, kad į ją įtrauktai naujai apatinės ribos sąlygai taip pat trūksta skaidrumo, nes bankas tai pat pažeidžia skaidrumo kriterijus, nustatytus 2013 m. gegužės 9 d.Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas <…>) sprendime, neinformuodamas kliento apie dėl šios sąlygos patiriamas tikrąsias finansines išlaidas, susijusias su hipoteka, kad klientas galėtų žinoti, kokias palūkanas (ir dėl to susidariusią sumą) jis turės mokėti, jeigu būtų taikoma nauja apatinės ribos sąlyga, ir kokias palūkanas (ir dėl to susidariusią sumą) jis turės mokėti, jeigu nebūtų taikoma jokia apatinės ribos sąlyga, ir jei būtų taikoma suteikiant hipoteka užtikrintą paskolą sutarta palūkanų norma, nenustatant jų apatinės ribos? Kitaip tariant, ar primesdama dokumentą, pavadintą „apatinės ribos sąlygų“ novacija, finansų įstaiga privalėjo laikytis [Direktyvos 93/13] 3 straipsnio 1 dalyje ir 4 straipsnio 2 dalyje nustatytų skaidrumo užtikrinimo reikalavimų ir informuoti vartotoją apie sumas, kurias jis praranda dėl „apatinės ribos sąlygų“ taikymo, ir apie palūkanas, taikomas nesant šių sąlygų, ir ar šie dokumentai taip pat negalioja dėl to, kad ji to nepadarė? 5. Ar nuostatos dėl ieškinių, įtrauktos į bendrąsias paskolos novacijos sutarties sąlygas, gali būti laikomos nesąžiningomis dėl jų esmės pagal [Direktyvos 93/13] 3 straipsnio 1 dalį, atsižvelgiant į šios direktyvos priedą dėl nesąžiningų sąlygų ir konkrečiai – į šio priedo 1 punkto q papunktį <…>, nes jomis apribojama vartotojų teisė įgyvendinti teises, kurias jie gali įgyti arba kurios gali paaiškėti po sutarties pasirašymo, kaip buvo kalbant apie galimybę susigrąžinti visas sumokėtas palūkanas (pagal 2016 m. gruodžio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimą <…>)?“