Byla T‑201/04 R

Microsoft Corp.

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra – EB 82 straipsnis“

2004 m. gruodžio 22 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartis II‑0000

Nutarties santrauka

1. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Suteikimo sąlygos – „Fumus boni juris“ – Skuba – Kumuliatyvus pobūdis – Visų susijusių interesų palyginimas – Laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo diskrecija

(Pirmosios instancijos teismo Procedūros reglamento 104 str. 2 dalis)

2. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Nutartys dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo – Pareiga motyvuoti – Ribos

(Pirmosios instancijos teismo Procedūros reglamento 107 str. 1 dalis)

3. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Formos reikalavimai – Prašymų pateikimas – Esminių faktinių ir teisinių aplinkybių paaiškinimas pačiame prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo tekste ir pridėtuose dokumentuose – Bendra nuoroda į pridedamą dokumentą, nurodantį argumentų detales – Nepriimtinumas

(Praktiniai nurodymai šalims, VII punkto 1 ir 2 dalys)

4. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Dokumentų, kurių data yra ankstesnė nei prašymo pateikimo data, pateikimas proceso metu, atsakant į kitos šalies argumentus – Priimtinumas

5. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Suteikimo sąlygos – Skuba – Rimta ir nepataisoma žala – Įrodinėjimo našta

6. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Suteikimo sąlygos – Skuba – Rimta ir nepataisoma žala – Įmonei nustatyta pareiga suteikti licencijas dėl jos intelektualinės nuosavybės teisių – Vertinimas konkrečiu atveju

7. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Suteikimo sąlygos – Rimta ir nepataisoma žala – Įmonei nustatyta pareiga atskleisti slaptą informaciją – Sunkios žalos per se nebuvimas – Šiai įmonei tenkanti įrodinėjimo našta

8. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Suteikimo sąlygos – Skuba – Rimta ir nepataisoma žala – Finansinė žala

9. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Suteikimo sąlygos – Skuba – Rimta ir nepataisoma žala – Dominuojančią padėtį užimančiai įmonei nustatyta pareiga pakeisti savo prekybos politiką – Nepakankamumas

(EB 82 str.)

10. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Suteikimo sąlygos – Skuba – Rimta ir nepataisoma žala – Rinkos sąlygų negrįžtama raida – Įtraukimas

11. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Prašymo atmetimas – Galimybė pateikti naują prašymą – Sąlyga – Nauji faktai

(Pirmosios instancijos teismo Procedūros reglamento 109 str.)

12. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Suteikimo sąlygos – Skuba – Rimta ir nepataisoma žala – Finansinė žala

13. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Suteikimo sąlygos – Skuba – Sunki ir nepataisoma žala ieškovui

14. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas – Vykdymo sustabdymas – Suteikimo sąlygos – Rimta ir nepataisoma žala – Intelektinės nuosavybės teisių pažeidimas – Vertinimas in concreto

1. Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 104 straipsnio 2 dalį prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo turi būti nurodytos aplinkybės, dėl kurių yra reikalingas skubus sprendimas, ir faktiniai bei teisiniai pagrindai prima facie (fumus boni juris), patvirtinantys prašomų priemonių reikalingumą. Šios sąlygos yra kumuliacinės, tad prašymas dėl vykdymo sustabdymo turi būti atmestas, jeigu viena iš jų nėra įvykdyta. Teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, prireikus palygina esamus interesus. Atlikdamas šį bendrą tyrimą, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, turi pasinaudoti didele diskrecija, suteikta jam tam, kad nustatytų būdus, kaip šios įvairios sąlygos turi būti patikrintos, atsižvelgiant į kiekvieno atvejo ypatumus.

(žr. 71–72 punktus)

2. Teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, neprivalo išsamiai atsakyti į visus procedūros metu nagrinėtus fakto arba teisės klausimus. Konkrečiai kalbant, pakanka, kad jo nurodyti motyvai pakankamai pagrįstų nutartį šios bylos aplinkybių atžvilgiu ir leistų Teisingumo Teismui vykdyti teisminę kontrolę.

(žr. 73 punktą)

3. Pagal Pirmosios instancijos teismo patvirtintų Praktinių nurodymų šalims VII dalies 1 punktą prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo turi būti suprantamas atskirai paėmus, nesiremiant pagrindiniame procese pareikštu ieškiniu. Iš to išplaukia, kad tokio prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pagrįstumas turi būti vertinamas tik atsižvelgiant į faktines ir teisines aplinkybes, kurios išplaukia iš pačio prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo teksto ir šio prašymo priedų, skirtų paaiškinti jo turinį. Nors iš to negalima daryti išvados, kad bet kuri prielaida, pagrįsta prie prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo nepridėtu dokumentu, turi būti būtinai pašalinta iš proceso, šios prielaidos įrodymas vis dėlto negali būti laikomas pateiktu, jeigu nagrinėjama prielaida užginčijama kitos ginčo šalies arba šalies, įstojusios į bylą pastarosios pusėje. Nors specifiniais klausimais tekstas gali būti paremtas ir papildytas nuorodomis į tam tikras pridedamų dokumentų pastraipas, bendra nuoroda į kitus rašytinius dokumentus, net jeigu jie pridedami prie prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, negali atstoti šiame prašyme nenurodytų esminių įrodymų. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad negalima suprasti, jog Praktinių nurodymų VII dalies 2 punktas, kuris reikalauja, kad faktinius ir teisinius pagrindus, kuriais grindžiamas pagrindinis ieškinys ir kurie prima facie įrodo jo pagrįstumą, būtina nurodyti kuo glausčiau, nepažeidžiant šios taisyklės, leidžia pateikti bendrą nuorodą į pridedamą dokumentą, nurodantį argumentų detales.

(žr. 86–88, 97 punktus)

4. Taikant laikinąsias apsaugos priemones vienai šaliai negali būti priekaištaujama dėl to, kad ji tik proceso metu pateikė dokumentus, jeigu šiais ji pagrindė savo pastabas, atsakydama į kitos šalies ar įstojusių į bylą šalių pareiškimuose pateiktus argumentus, o šiuo atžvilgiu yra nesvarbu, kad pridėto dokumento data yra ankstesnė nei prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pateikimo data arba kad jis yra tapatus ar panašus į pagrindinio ieškinio priedą.

(žr. 93 punktą)

5. Prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo skubus pobūdis turi būti vertinamas atsižvelgiant į preliminaraus sprendimo būtinumą, siekiant išvengti didelės ir nepataisomos žalos šaliai, kuri prašo taikyti laikinąsias apsaugos priemones. Ji turi pateikti įrodymų, kad negali laukti pagrindinio proceso pabaigos, nepatirdama tokio pobūdžio žalos. Nurodoma žala turi būti reali ar bent pakankamai tikėtina, patikslinant, kad ieškovas turi įrodyti aplinkybes, kurios pagrindžia tokios žalos perspektyvą.

(žr. 240–241, 427 punktus)

6. Pripažinimas, kad intelektinės nuosavybės teisės turėtojo išskirtinių prerogatyvų pažeidimas savaime ir nepriklausomai nuo konkrečių kiekvienos bylos aplinkybių padaro didelę ir nepataisomą žalą, reikštų, kad vykdymo sustabdymo skubos sąlyga yra visada tenkinama, kai įmonė Komisijos sprendimu yra įpareigojama suteikti licencijas dėl šių teisių. Taigi tokiomis aplinkybėmis teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, turi išnagrinėti, ar, atsižvelgiant į nagrinėjamas aplinkybes, poveikis minėtoms intelektinės nuosavybės teisėms, kol byla bus išspręsta iš esmės, gali ne tik pažeisti atitinkamo teisių turėtojo išimtines prerogatyvas, bet taip pat padaryti didelę ir nepataisomą žalą.

(žr. 248, 250–251 punktus)

7. Nors neginčijama tai, kad sužinojus iki tol paslaptyje – dėl intelektinės nuosavybės teisės buvimo arba dėl komercinės paslapties – laikytą informaciją, ji gali būti išsaugota, kad dėl to galimas įpareigojančio ją atskleisti Komisijos sprendimo panaikinimas neleistų ištrinti iš atminties žinių apie šią informaciją ir kad atlyginimas būtų labai sudėtingas dėl abejotino žinių perdavimo vertės įvertinimo skaičiais, įmonė, prašanti sustabdyti tokio sprendimo vykdymą, turi įrodyti, kokią nepataisomą žalą jai gali padaryti vien aplinkybė, kad tretieji asmenys sužinojo jos atskleistą informaciją, priešingai nei tuo atveju, kai šios žinios buvo panaudotos. Be to, iki tol paslaptyje laikytos informacijos atskleidimas nebūtinai sukelia didelę žalą

(žr. 253–254 punktus)

8. Finansinės žalos, kurią nurodo įmonė, motyvuodama vykdymo sustabdymo, kurio ji prašo laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo, skubą, dydis turi būti vertinamas atsižvelgiant į jos finansinius pajėgumus.

(žr. 257 punktą)

9. Paprastai visi sprendimai, priimti remiantis EB 82 straipsniu ir įpareigojantys dominuojančią įmonę nutraukti piktnaudžiavimą, būtinai sukelia šios įmonės prekybos politikos pakeitimus. Taigi įmonei nustatytas įpareigojimas pakeisti savo elgesį negali būti laikomas sukeliančiu didelę ir nepataisomą žalą, nebent būtų manoma, kad skuba visuomet egzistuoja, kai prašomas sustabdyti sprendimas įpareigoja nutraukti piktnaudžiavimo veiksmus. Kai ieškovas nurodo žalą komercinei laisvei, siekdamas įrodyti, kad yra būtina nedelsiant taikyti prašomas laikinąsias apsaugos priemones, jis turi pateikti įrodymų, jog ginčijamo akto vykdymas priverstų jį pakeisti tam tikrus esminius savo prekybos politikos elementus, ir kad šio akto vykdymo sukeltos pasekmės sutrukdytų jam tęsti pirminę prekybos politiką net priėmus jo naudai sprendimą dėl bylos esmės, arba kad šios pasekmės sukeltų kitokio pobūdžio didelę ir nepataisomą žalą, atsižvelgiant į tai, jog tariamą žalą reikia vertinti pagal kiekvieno atvejo aplinkybes. Taigi teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, turi įvertinti įmonės laisvės apibrėžti savo prekybos politiką, atsižvelgiant į akto vykdymo ir pažeidimo pasekmes.

(žr. 291–293, 409 punktus)

10. Neatmestina, kad informacijos dėl vieno produkto suderinamumo su konkurentų produktais atskleidimas, nurodytas dominuojančią padėtį užimančiai įmonei skirtu Komisijos sprendimu, taip pakeistų rinkos sąlygas, kad ši įmonė ne tik prarastų rinkos dalis, bet ir sprendimo panaikinimo atveju negalėtų susigrąžinti šių prarastų rinkos dalių, o dėl šios priežasties tokia pareiga galėtų būti laikoma sunkia ir nepataisoma žala, suinteresuotajai įmonei leidžiančia kaip laikinosios apsaugos priemonės prašyti sustabdyti minėto sprendimo vykdymą. Tačiau suinteresuotoji įmonė privalo pateikti visus faktinius įrodymus, grindžiančius jos argumentus, būtent įrodančius, kad egzistuoja kliūtys, trukdančios jai susigrąžinti didelę rinkos dalį, kurią ji galėtų prarasti dėl korekcinių priemonių.

(žr. 319 punktą)

11. Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 109 straipsnį prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo atmetimas neapriboja jį pateikusios šalies teisės paduoti kitą prašymą, pagrįstą naujais faktais. Šiuo atveju negalima atmesti galimybės, kad besitęsiantis nesutarimas dėl kai kurių ginčijamo sprendimo vykdymo sąlygų gali būti laikomas „nauju faktu“.

(žr. 325 punktą)

12. Žala, kurią ieškovė iš esmės patiria papildomų taikomosios veiklos sąnaudų forma ir kuri dėl šios priežasties, neįrodžius priešingai, yra finansinio pobūdžio, išskyrus ypatingas aplinkybes, nelaikoma nepataisoma žala.

(žr. 413, 435 punktus)

13. Prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones skubus pobūdis turi būti vertinamas atsižvelgiant į būtinumą priimti laikiną sprendimą, siekiant išvengti didelės ir nepataisomos žalos, kuri gali būti padaryta šios priemonės prašančiai šaliai. Todėl tiek, kiek galėtų būti padaryta žala tretiesiems asmenims, į ją negali būti atsižvelgta nagrinėjant skubą, išskyrus, jei būtų įrodyta, kad ši žala savo ruožtu padarytų žalą priemonės prašančiai šaliai.

(žr. 416 punktą)

14. Vien aplinkybės, kad Komisijos sprendimas galėtų tam tikra dalimi paveikti intelektinės nuosavybės teises, nesant papildomų priešingų paaiškinimų, nepakanka siekiant nustatyti didelės ir nepataisomos žalos buvimą, bent jau neatsižvelgiant į minėtos žalos konkrečias pasekmes.

(žr. 473 punktą)

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO PIRMININKO NUTARTIS

2004 m. gruodžio 22 d.( )

„Laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūra – EB 82 straipsnis“

Byloje T‑201/04 R

Microsoft Corp., įsteigta Redmonde, Vašingtono valstijoje (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujama advokato J. F. Bellis, QC I. S. Forrester,

ieškovė,

palaikoma

The Computing Technology Industry Association, Inc., įsteigtos Oakbrook Terrace, Ilinojaus valstijoje (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamos advokatų G. van Gerven, ir T. Franchoo, solicitor B. Kilpatrick,

Association for Competitive Technology, Inc., įsteigtos Vašingtone, DC (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamos advokatų L. Ruessmann ir P. Hecker,

TeamSystem SpA, įsteigtos Pesaro (Italija),

Mamut ASA, įsteigtos Osle (Norvegija),

atstovaujamų advokato G. Berrisch,

DMDsecure.com BV, įsteigtos Amsterdame (Nyderlandai),

MPS Broadband AB, įsteigtos Stokholme (Švedija),

Pace Micro Technology plc, įsteigtos Shipley, Vakarų Jorkšyras (Jungtinė Karalystė),

Quante Ltd, įsteigtos Newbury, Berkšyras (Jungtinė Karalystė),

Tandberg Television Ltd, įsteigtos Southampton, Hampšyras (Jungtinė Karalystė),

atstovaujamų advokato J. Bourgeois,

Exor AB, įsteigtos Upsaloje (Švedija), atstovaujamos advokatų S. Martínez Lage, H. Brokelman, R. Allendesalazar Corcho,

įstojusių į bylą šalių,

prieš

Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą R. Wainwright, W. Mölls, F. Castillo de la Torre, P. Hellström, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

atsakovę,

palaikomą

RealNetworks, Inc., įsteigtos Sietle, Vašingtono valstijoje (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamos advokatų A. Winckler, M. Dolmans ir T. Graf,

Software & Information Industry Association, įsteigtos Vašingtone, DC, atstovaujamos solicitor C. A. Simpson,

Free Software Foundation Europe eV, įsteigtos Hamburge (Vokietija), atstovaujamos advokato C. Piana,

įstojusių į bylą šalių,

dėl prašymo sustabdyti 2004 m. kovo 24 d. Komisijos sprendimo C(2004) 900 final dėl EB 82 straipsnio taikymo procedūros 4 straipsnio, 5 straipsnio a–c punktų ir 6 straipsnio a punkto (byla COMP/C‑3/37.792 – Microsoft) vykdymą

EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO PIRMININKAS

priima šią

Nutartį

Bylos aplinkybės

1 Microsoft Corp. (toliau – Microsoft) kuria ir platina įvairią programinę įrangą, visų pirma, apimančią serverių ir „asmeninių kompiuterių klientų“ (toliau – AK klientai) operacines sistemas.

2 1998 m. gruodžio 10 d. Sun Microsystems Inc. (toliau – Sun Microsystems), Kalifornijoje (JAV) įsteigta bendrovė, kuri tiekia serverių operacines sistemas, pateikė Komisijai skundą. Šiame skunde Sun Microsystems užginčijo Microsoft atsisakymą atskleisti jai technologiją, kurios reikia jos darbo grupės serverių operacinių sistemų ir AK klientų operacinės sistemos Windows suderinamumui. Sun Microsystems teigimu, technologija, kurią ji prašė atskleisti, buvo būtina tam, kad ji galėtų konkuruoti darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkoje.

3 2000 m. rugpjūčio 2 d. Komisija nusiuntė Microsoft pranešimą apie prieštaravimus. Šis pranešimas apie prieštaravimus iš esmės buvo susijęs su klausimais dėl AK klientų operacinių sistemų Windows ir kitų tiekėjų serverių operacinių sistemų suderinamumo (kliento-serverio suderinamumas). Microsoft atsakė į šį pirmą pranešimą apie prieštaravimus 2000 m. lapkričio 17 dieną.

4 2001 m. rugpjūčio 29 d. Komisija nusiuntė Microsoft antrą pranešimą apie prieštaravimus. Šiame pranešime ji pakartojo savo ankstesnius reikalavimus dėl kliento-serverio suderinamumo. Be to, Komisija nurodė kai kuriuos klausimus, susijusius su darbo grupės serverių suderinamumu (serverio-serverio suderinamumas). Galiausiai Komisija nurodė kai kuriuos klausimus, susijusius su programinės įrangos Windows Media Player įdiegimu operacinėje sistemoje Windows. Pastarasis reikalavimas buvo pateiktas dėl Komisijos iniciatyva 2000 m. vasario mėn. pradėto tyrimo. Microsoft atsakė į antrąjį pranešimą apie prieštaravimus 2001 m. lapkričio 16 dieną.

5 2003 m. rugpjūčio 6 d. Komisija nusiuntė Microsoft pranešimą apie prieštaravimus, papildantį du pirmus pranešimus. 2003 m. spalio 17 d. ir 31 d. laiškais Microsoft atsakė į šį papildomą pranešimą apie prieštaravimus.

6 2003 m. lapkričio 12, 13 ir 14 d. Komisija surengė posėdį. 2003 m. gruodžio 1 d. laiške Microsoft pateikė rašytines pastabas į Komisijos tarnybų, skundą pateikusio asmens ir suinteresuotųjų trečiųjų šalių posėdyje pateiktus klausimus. Po paskutinio apsikeitimo laiškais tarp Komisijos ir Microsoft 2004 m. kovo 24 d. Komisija priėmė sprendimą dėl EB 82 straipsnio taikymo procedūros byloje COMP/C‑3/37.792 – Microsoft (toliau – Sprendimas).

Sprendimas

7 Remiantis Sprendimu, dviem atvejais piktnaudžiaudama dominuojančia padėtimi, Microsoft pažeidė EB 82 straipsnio ir Europos ekonominės erdvės susitarimo 54 straipsnio nuostatas.

8 Komisija, visų pirma, nustatė tris atskiras prekės rinkas ir nusprendė, kad Microsoft dominavo dviejose iš jų. Antra, Komisija nustatė du Microsoft piktnaudžiavimo atvejus šiose rinkose. Dėl to ji paskyrė Microsoft baudą ir tam tikras korekcines priemones.

I – Sprendime nustatytos atitinkamos rinkos ir Microsoft dominuojanti padėtis dviejose iš jų

A – Sprendime nustatytos atitinkamos rinkos

9 Pirmoji prekės rinka, nustatyta Sprendime, yra AK klientų operacinių sistemų rinka (324–342 konstatuojamosios dalys). Operacinė sistema – programinės įrangos produktas, kuris kontroliuoja pagrindines kompiuterio funkcijas ir leidžia vartotojui naudotis šiuo kompiuteriu, taip pat jame veikti programoms. AK klientai yra daugiafunkciniai kompiuteriai, kurie vienu metu yra skirti naudotis vienam asmeniui ir gali būti įjungti į tinklą.

10 Antroji prekės rinka, nustatyta Sprendime, yra darbo grupės serverių operacinių sistemų rinka (343–401 konstatuojamosios dalys). Sprendimas apibrėžia „darbo grupės paslaugas“ kaip pagrindinio tinklo paslaugas, kurias naudoja tarnybos darbuotojai savo kasdieniame darbe trims atskiroms paslaugų rūšims, tai yra, pirma, serveriuose saugomų rinkmenų bendras naudojimas, antra, spausdintuvų bendras naudojimas ir, trečia, būdo, kuriuo vartotojai arba vartotojų grupės naudojasi tinklo paslaugomis, „administravimas“ (vartotojų ir vartotojų grupių valdymas) (53 konstatuojamoji dalis). Pastarosiomis paslaugomis, visų pirma, siekiama garantuoti saugią prieigą prie tinklo išteklių bei saugų jų naudojimą, ypač, pirma, nustatant vartotojų tapatybę, antra, patikrinant, ar jiems leista atlikti tam tikrą veiksmą (54 konstatuojamoji dalis).

11 Remiantis sprendimu, trys paslaugų grupės, nurodytos pirmesniame punkte, yra tarpusavyje glaudžiai susijusios serverių operacinėse sistemose (56 konstatuojamoji dalis). Šiuo klausimu Sprendime nurodyta, kad „darbo grupės serverių operacinės sistemos“ yra operacinės sistemos, sukurtos ir platinamos siekiant bendrai suteikti šių trijų grupių paslaugas sąlygiškai ribotam AK klientų skaičiui, esančių mažo arba vidutinio dydžio tinkle (53 ir 345–368 konstatuojamosios dalys). Sprendime taip pat nurodoma, kad kitų substitutų paklausos nebuvimas yra patvirtintas, pirma, Microsoft kainų strategija (369–382 konstatuojamosios dalys) ir, antra, darbo grupės serverių operacinių sistemų suderinamumo su AK klientais svarba (383–386 konstatuojamosios dalys). Be to, konstatavus, kad substitutų pasiūla buvo sumažinta darbo grupės serverių operacinių sistemų atžvilgiu (388–400 konstatuojamosios dalys), Komisija priėjo prie išvados, kad jos sudaro atskirą prekės rinką.

12 Trečia rinka, nustatyta Sprendime, yra medijos leistuvių, užtikrinančių nepertraukiamą (duomenų) gavimą, rinka (402–425 konstatuojamosios dalys). Medijos leistuvė yra programinės įrangos produktas, galintis skaitmeniniu formatu nuskaityti garsą ir vaizdą, tai yra iškoduoti tam tikrus duomenis ir paversti juos nurodymais įrangai (garsiakalbiams, ekranui). Medijos leistuvės, užtikrinančios nepertraukiamą (duomenų) gavimą, gali nuskaityti „nepertraukiamai skleidžiamą“ internetu turinį.

13 Sprendime Komisija konstatuoja, visų pirma, kad medijos leistuvės, užtikrinančios nepertraukiamą (duomenų) skaitymą, skiriasi nuo operacinių sistemų (404–406 konstatuojamosios dalys), antra, kad jos nekonkuruoja su leistuvėmis, neleidžiančiomis nepertraukiamo (duomenų) skaitymo (407–410 konstatuojamosios dalys), trečia, kad tik panašias funkcijas turinčios medijos leistuvės konkuruoja su Windows Media Player (411–415 konstatuojamosios dalys) ir, ketvirta, kad substitutų pasiūla iš esmės yra nedidelė (416–424 konstatuojamosios dalys). Iš to Komisija padarė išvadą, kad medijos leistuvės, užtikrinančios nepertraukiamą (duomenų) gavimą, sudaro atskirą prekės rinką.

14 Kalbėdama apie trijų pirmiau nustatytų prekės rinkų geografinę erdvę, Komisija konstatuoja, kad jos yra pasaulinio masto (427 konstatuojamoji dalis).

B – Microsoft dominuojanti padėtis AK klientų operacinių sistemų ir darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkose

15 Pirma, Komisija konstatuoja, kad AK klientų operacinių sistemų rinkoje Microsoft mažiausiai nuo 1996 m. užima dominuojančią padėtį, kuriai pirmiausia būdingas didesnės kaip 90 % rinkos dalies turėjimas (430–435 konstatuojamosios dalys) ir didelės įėjimo (į rinką) kliūtys dėl netiesioginio tinklo poveikio (žr. ypač 448–452 konstatuojamąsias dalis). Komisija Sprendime patikslina, kad šis netiesioginis tinklo poveikis kyla dėl dviejų veiksnių, t. y., pirma, dėl to, kad galutiniai vartotojai vertina platformas, kuriose jie gali naudoti daug programų, ir, antra, dėl to, kad programinės įrangos gamintojai kuria programas populiariausioms, vartotojų nuomone, AK klientų operacinėms sistemoms.

16 Antra, Komisija mano, kad, remiantis atsargiais vertinimais, Microsoft užima mažiausiai 60 % darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkos (473–499 konstatuojamosios dalys).

17 Toje pačioje rinkoje Komisija įvertino Microsoft trijų pagrindinių konkurentų padėtį. Visų pirma, Novell su savo programine įranga NetWare tenka nuo 10 % iki 15 % rinkos. Antra, Linux produktai užima nuo 5 % iki 15 % rinkos. Linux yra „laisva“ operacinė sistema, kurį platinama turint „GNU GPL (General Public Licence)“ licenciją. Iš Sprendimo 87 konstatuojamosios dalies matyti, kad Linux teikia ribotą skaičių operacinės sistemos paslaugų, tačiau ji gali būti sujungta su kitomis programinės įrangos formomis, tam kad sudarytų „operacinę sistemą Linux“. Linux dalyvauja darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkoje kartu su programine įranga Samba, taip pat platinama turint „GNU GPL“ licenciją (294, 506 ir 598 konstatuojamosios dalys). Trečia, UNIX produktai, apimantys keletą operacinių sistemų, turinčių kai kuriuos bendrus požymius (42 konstatuojamoji dalis), užima nuo 5 % iki 15 % rinkos.

18 Toliau Komisija konstatuoja, kad darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkai būdingas daugelio įėjimo (į rinką) kliūčių egzistavimas (515–525 konstatuojamosios dalys) ir ypatingi ryšiai su AK klientų operacinių sistemų rinka (526–540 konstatuojamosios dalys). Komisija iš to padarė išvadą, kad Microsoft užima dominuojančią padėtį darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkoje.

II – Sprendime nustatyti piktnaudžiavimo atvejai

A – Sprendime nustatytas atsisakymas

19 Pirmas Microsoft piktnaudžiavimo atvejis, aprašytas Sprendimo 546–791 konstatuojamosiose dalyse, kilo dėl Microsoft atsisakymo suteikti konkurentams „su suderinamumu susijusią informaciją“ bei nenoro leisti ja naudotis vystant bei platinant su jos gaminiais konkuruojančius produktus darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkoje nuo 1998 m. spalio mėn. iki Sprendimo priėmimo (Sprendimo 2 straipsnio a dalis). Pagal Sprendimą „su suderinamumu susijusi informacija“ yra „visų protokolų, (įgyvendinamų) darbo grupės serverių operacinėse sistemose Windows, detalios ir teisingos specifikacijos, kurios naudojamos Windows darbo grupės serverių tam, kad teiktų Windows darbo grupės tinklams rinkmenų bei spausdintuvų bendrojo naudojimo ir vartotojų bei vartotojų grupių valdymo paslaugas, įskaitant Windows domeno kontrolieriaus, katalogo Active Directory ir „Group Policy“ paslaugas“ (Sprendimo 1 straipsnio 1 dalis). „Protokolai“ apibrėžiami kaip „įvairių darbo grupės serverių operacinių sistemų Windows ir AK klientų operacinių sistemų Windows, įdiegtų įvairiuose kompiuteriuose darbo grupės tinkle Windows, naudojimo tarpusavio sujungimo ir sąveikos taisyklių visuma“ (Sprendimo 1 straipsnio 2 dalis).

20 Tam, kad nustatytų tokį elgesį, Sprendimas ypač pabrėžia aplinkybę, kad nagrinėjamas atsisakymas nėra susijęs su Microsoft šaltinio kodo elementais, o tik su nagrinėjamų protokolų specifikacijomis, t. y. su aprašymu to, ko laukiama iš nagrinėjamos programinės įrangos, skirtingai nuo „įdiegimo“ (šioje nutartyje vadinamo „pritaikymu“ arba „realizacija“), kurį sudaro kodo surinkimas kompiuteryje (24 ir 569 konstatuojamosios dalys). Be to, Komisija konstatavo, kad Microsoft elgesys atitiko bendrą elgesio modelį (573–577 konstatuojamosios dalys), kad buvo sumažinta ankstesnė tiekimo apimtis (578–584 konstatuojamosios dalys), kad jis sukėlė konkurencijos išnykimo riziką (585–692 konstatuojamosios dalys) ir padarė neigiamą poveikį techninei plėtrai nepaisydamas vartotojų interesų (693–708 konstatuojamosios dalys). Taip pat Komisija atmetė Microsoft argumentus, kad jos atsisakymas yra objektyviai pateisinamas (709–778 konstatuojamosios dalys).

B – Sprendime nustatyti susieti pardavimai

21 Komisija nustatė antrą Microsoft piktnaudžiavimo atvejį, aprašytą Sprendimo 792–989 konstatuojamosiose dalyse. Komisijos nuomone, piktnaudžiavimas buvo tai, kad nuo 1999 m. gegužės mėn. iki Sprendimo priėmimo dienos Microsoft numatė AK klientų operacinės sistemos Windows tiekimą tik kartu įsigyjant programinę įrangą Windows Media Player (Sprendimo 2 straipsnio b dalis).

22 Todėl Komisija mano, kad Microsoft elgesys atitiko sąlygas, būtinas nustatyti susietus pardavimus piktnaudžiaujant EB 82 straipsnio prasme (794–954 konstatuojamosios dalys). Visų pirma, pagal Sprendimą Microsoft užima dominuojančią padėtį AK klientų operacinių sistemų rinkoje (799 konstatuojamoji dalis). Antra, medijos leistuvės, užtikrinančios nepertraukiamą (duomenų) gavimą, ir AK klientų operacinės sistemos Sprendime laikomos atskirais produktais (800–825 konstatuojamosios dalys). Trečia, nurodoma, kad Microsoft nesuteikia vartotojams galimybės įsigyti Windows be Windows Media Player (826–834 konstatuojamosios dalys). Ketvirta, Komisijos nuomone, jos nustatyti susieti pardavimai paveikia konkurenciją medijos leistuvių rinkoje (835–954 konstatuojamosios dalys).

23 Vertindama šios ketvirtos sąlygos buvimą, Komisija pažymi, kad klasikiniais susietų pardavimų atvejais Komisija ir Bendrijos teismas „nusprendė, jog atskiro produkto pardavimas kartu su dominuojančiu produktu yra šios praktikos daromo konkurentų pašalinimo poveikio įrodymas“ (841 konstatuojamoji dalis). Vis dėlto Sprendime Komisija konstatavo: kadangi vartotojai tam tikrais atvejais naudojasi konkuruojančiomis su Windows Media Player medijos leistuvėmis internete, be to, kartais nemokamai, šioje byloje yra pagrįsta be papildomos analizės nepripažinti, jog susieti Windows Media Player pardavimai yra veikla, savo pobūdžiu galinti apriboti konkurenciją (ta pati konstatuojamoji dalis).

24 Papildomai analizuodama, Komisija konstatuoja, pirma, kad dėl nagrinėjamų susietų pardavimų Windows Media Player pasauliniu mastu paplito tarp AK klientų, o alternatyvūs platinimo kanalai to paveikti negali (843–877 konstatuojamosios dalys); antra, kad šis pasaulinis paplitimas skatina turinio tiekėjus platinti savo turinį Windows Media formatu, o programų kūrėjus – kurti savo produktus tam tikrų Windows Media Player funkcijų pagrindu (879–896 konstatuojamosios dalys); trečia, kad šis pasaulinis paplitimas daro įtaką tam tikroms gretimoms rinkoms (897–899 konstatuojamosios dalys); ir galiausiai, ketvirta, kad esami rinkos tyrimai nekintamai pažymi Windows Media Player ir Windows Media formatų naudojimo tendenciją jų pagrindinių konkurentų nenaudai (900–944 konstatuojamosios dalys). Iš šių įvairių konstatavimų Komisija daro išvadą, kad yra pagrįstų įtarimų, jog nagrinėjami susieti pardavimai sumažintų konkurenciją taip, kad veiksmingos konkurencijos struktūros išsaugojimas nebūtų užtikrintas artimoje ateityje (984 konstatuojamoji dalis).

25 Galiausiai Komisija atmetė Microsoft argumentus, pagal kuriuos, pirma, nagrinėjami susieti pardavimai skatina efektyvumo didėjimą, skirtą kompensuoti Komisijos nustatytą konkurencijai prieštaraujantį poveikį (955–970 konstatuojamosios dalys), ir antra, jie neskatina apriboti konkurencijos (971–977 konstatuojamosios dalys).

III – Korekcinės priemonės ir Microsoft paskirta bauda

26 Už abu piktnaudžiavimo atvejus, Komisijos nustatytus Sprendime, buvo nubausta skiriant 497 196 304 eurų baudą (Sprendimo 3 straipsnis).

27 Be to, pagal Sprendimo 4 straipsnį Microsoft įpareigojama nutraukti 2 straipsnyje nustatytus piktnaudžiavimo veiksmus, laikydamasi Sprendimo 5 ir 6 straipsniuose nustatytų sąlygų. Microsoft taip pat turi susilaikyti nuo 2 straipsnyje nurodytų ir nuo panašų tikslą arba poveikį turinčių veiksmų.

28 Kaip korekcinę priemonę Sprendime nustatytam atsisakymui, Sprendimo 5 straipsnis Microsoft nurodo:

„a) per 120 dienų nuo pranešimo (apie Sprendimą) dienos Microsoft <…> bet kuriai bendrovei, norinčiai kurti ir platinti darbo grupės serverių operacines sistemas, suteikia „su suderinamumu susijusią informaciją“ ir leidžia šioms bendrovėms ja naudotis protingomis bei nediskriminuojančiomis sąlygomis kuriant bei platinant darbo grupės serverių operacines sistemas;

b) Microsoft <…> užtikrina, kad suteikta su suderinamumu susijusi informacija prireikus bus laiku atnaujinta;

c) per 120 dienų nuo pranešimo (apie Sprendimą) dienos Microsoft <…> sukuria vertinimo mechanizmą, leidžiantį suinteresuotoms bendrovėms gauti naudingą informaciją apie „su suderinamumu susijusios informacijos“ turinį ir naudojimo sąlygas. Microsoft <…> gali nustatyti protingas ir nediskriminacines sąlygas, užtikrinančias, kad prieiga prie šios informacijos būtų naudojama tik vertinimo tikslais.

<…>“

29 Sprendimo 5 straipsnyje nustatytas 120 dienų terminas baigėsi 2004 m. liepos 27 dieną.

30 Kaip korekcinę priemonę Sprendime nustatytiems susietiems pardavimams piktnaudžiaujant, Sprendimo 6 straipsnis nurodo:

„a) Per 90 dienų nuo pranešimo (apie šį Sprendimą) dienos Microsoft <…> pateiks savo AK klientų operacinės sistemos Windows visiškai veikiančią versiją be Windows Media Player. Microsoft <…> išsaugo teisę ir toliau siūlyti savo AK klientų operacinę sistemą Windows su Windows Media Player.

<…>“

31 Sprendimo 6 straipsnyje nustatytas 90 dienų terminas baigėsi 2004 m. birželio 28 dieną.

Procesas dėl Amerikos kartelių teisės pažeidimo

32 Lygiagrečiai Komisijos tyrimui prieš Microsoft buvo pradėtas tyrimas dėl Amerikos kartelinių įstatymų pažeidimo.

33 1998 m. Jungtinės Amerikos Valstijos ir 20 federalinių valstijų Šermano akto pagrindu pradėjo teisminį procesą prieš Microsoft. Jų skundai buvo susiję su Microsoft veiksmais prieš Netscape interneto žvalgyklę „Netscape Navigator“ ir Sun Microsystems „Java“ technologijas. 20 atitinkamų federalinių valstijų taip pat pareiškė ieškinius Microsoft dėl jų kartelinių įstatymų pažeidimo.

34 Po to, kai Apeliacinis teismas (United States Court of Appeals for the District of Columbia Circuit, toliau – Apeliacinis teismas) 2001 m. birželio 28 d. priėmė sprendimą, išnagrinėjęs Microsoft apeliacinį skundą dėl Apygardos teismo (United States Distict Court for the District of Columbia, toliau – Apygardos teismas) 2000 m. balandžio 3 d. priimto sprendimo, Microsoft 2001 m. lapkričio mėn. sudarė susitarimą su JAV teisingumo ministerija ir 9 valstijų „Attorneys General“ (toliau – JAV susitarimas), pagal kurį Microsoft prisiėmė dviejų rūšių įsipareigojimus.

35 Visų pirma, Microsoft sutiko sukurti komunikacijos protokolų, naudojamų serverių operacinių sistemų Windows, specifikacijas tam, kad „suderintų“ šias sistemas, t. y. padarytų jas atitinkančias AK klientų operacines sistemas Windows ir teikti tam tikromis sąlygomis tretiesiems asmenims licencijas dėl šių specifikacijų.

36 Antra, JAV susitarimas numato, kad Microsoft turi leisti įrangos gamintojams ir galutiniams vartotojams suteikti arba panaikinti prieigą prie savo tarpinės programinės įrangos („middleware“). Programinė įranga Windows Media Player yra vienas iš JAV susitarime apibrėžtos kategorijos produktų. Šios nuostatos turi garantuoti, kad tarpinės programinės įrangos tiekėjai galės tobulinti bei platinti produktus, kurie tinkamai veikia su Windows.

37 Šios nuostatos buvo patvirtintos 2002 m. lapkričio 1 d. Apygardos teismo. Be to, šis teismas atmetė korekcines priemones, pasiūlytas devynių valstijų, nepatvirtinusių JAV susitarimo.

38 Masačiusetso valstijai padavus skundą, Apeliacinis teismas patvirtino 2002 m. birželio 30 d. Apygardos teismo sprendimą.

39 Vykdant JAV susitarimą, 2002 m. rugpjūčio mėn. buvo įgyvendinta MicrosoftCommunications Protocol Program (toliau – MCPP). Iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų išplaukia, kad nuo 2002 m. rugpjūčio iki 2004 m. liepos mėn. 17 licencijos turėtojų turėjo naudos iš MCPP.

Procesas

40 Pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą pareikštu ieškiniu, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2004 m. birželio 7 d., Microsoft prašo panaikinti Sprendimą arba, jeigu šis reikalavimas nebus patenkintas, panaikinti arba gerokai sumažinti paskirtos baudos dydį.

41 Atskiru pareiškimu, kuris Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje buvo įregistruotas 2004 m. birželio 25 d., Microsoft, remdamasi EB 242 straipsniu, taip pat paprašė sustabdyti Sprendimo 4 straipsnio, 5 straipsnio a–c punktų ir 6 straipsnio a punkto vykdymą. Tuo pačiu pareiškimu Microsoft paprašė pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 105 straipsnio 2 dalį sustabdyti šių nuostatų vykdymą, kol bus priimtas sprendimas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.

42 Tą pačią dieną Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, veikdamas kaip teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, paragino Komisiją atsakyti, ar ji ketina priverstine tvarka vykdyti Sprendimą nelaukdama, kol bus priimtas sprendimas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.

43 Laišku, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo tą pačią dieną, Komisija informavo teisėją, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kad ji nusprendė nevykdyti Sprendimo 5 straipsnio a–c punktų ir 6 straipsnio a punkto priverstine tvarka, kol bus nagrinėjamas prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.

44 Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. birželio 25 d. gavo Novell Inc. (toliau – Novell), įsteigtos Waltham, Masačiusetso valstija (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamos solicitors C. Thomas, M. Levitt, V. Harris ir advokato A. Müller‑Rappard, prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.

45 Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. birželio 30 d. gavo RealNetworks Inc. (toliau – RealNetworks) prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.

46 Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. birželio 30 d. gavo Computer & Communications Industry Association (toliau – CCIA), įsteigtos Vašingtone, Kolumbijos apygarda (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamos QC J. Flynn, advokatų D. Paemen ir N. Dodoo, prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.

47 Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 1 d. gavo Software & Information Industry Association (toliau – SIIA) prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.

48 Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 1 d. gavo The Computing Technology Industry Association Inc. (toliau – CompTIA) prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.

49 Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 2 d. gavo Association for Competitive Technology (toliau – ACT) prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.

50 Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 5 d. gavo Digimpro Ltd, įsteigtos Londone (Jungtinė Karalystė), TeamSystem SpA, Mamut ASA ir CODA Group Holdings Ltd, įsteigtos Chippenham, Viltšyre (Jungtinė Karalystė), prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Microsoft pusėje.

51 Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 5 d. gavo DMDsecure.comBV, MPS Broadband AB, Pace Micro Technology plc, Quantel Ltd ir Tandberg Television Ltd (toliau kartu – DMDsecure.com ir kt.) prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Microsoft pusėje.

52 Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 8 d. gavo IDE Nätverkskonsulterna AB, įsteigtos Stokholme (Švedija), Exor AB, T. Rogerson, gyvenančio Harpenden, Hertfordšyre (Jungtinė Karalystė), P. Setka, gyvenančio Sobeslave (Čekijos Respublika), D. Tomicic, gyvenančio Niurnberge (Vokietija), M. Valasek, gyvenančio Karlovy Vary (Čekijos Respublika), R. Rialdi, gyvenančio Genujoje (Italija) ir B. Nati, gyvenančio Paryžiuje (Prancūzija), prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Microsoft pusėje.

53 2004 m. liepos 13 d. Free Software Foundation Europe (toliau – FSF-Europe) pateikė prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.

54 Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 116 straipsnio 1 dalį šie prašymai įstoti į bylą buvo įteikti ieškovei ir atsakovei, kurios, atsižvelgiant į konkretų atvejį, per nustatytus terminus pateikė savo pastabas arba nuo jų susilaikė. Visų šalių, kurioms buvo leista įstoti į bylą, atžvilgiu Microsoft 2004 m. liepos 6 d. ir 8 d. laiškais paprašė užtikrinti Sprendime pateikiamų duomenų konfidencialumą, ir Komisija sutiko, kad jie nebus paskelbti viešai jos tinklavietėje prieinama versija.

55 2004 m. liepos 21 d. Komisija pateikė savo rašytines pastabas dėl prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones. Tą pačią dieną šios pastabos buvo įteiktos Microsoft.

56 2004 m. liepos 26 d. nutartimi Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, pirma, leido įstoti į bylą CompTIA, ACT, TeamSystem SpA, Mamut ASA, DMDsecure.comir kt., Exor AB, Novell, RealNetworks, CCIA ir SIIA ir, antra, atmetė prašymus įstoti į bylą, kuriuos pateikė Digimpro Ltd, CODA Group Holdings Ltd, IDE Nätverkskonsulterna AB, T. Rogerson, P. Setka, D. Tomicic, M. Valasek, R. Rialdi ir B. Nati. Pirmosios instancijos teismo pirmininkas taip pat paprašė, kad nekonfidenciali procesinių dokumentų versija būtų pateikta įstojusioms į bylą šalims, ir nusprendė atidėti savo sprendimą dėl prašymo užtikrinti konfidencialumą.

57 2004 m. liepos 27 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, veikdamas kaip teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, surengė neoficialų posėdį, į kurį, be Microsoft ir Komisijos, buvo pakviestos šalys, kurioms 2004 m. liepos 26 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartimi buvo leista įstoti į bylą, taip pat FSF-Europe. Per posėdį teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, pirma, preliminariai leido FSF-Europe įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje ir, antra, pranešė šalims šios bylos dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo įvairių procedūros etapų tvarkaraštį.

58 2004 m. rugsėjo 6 d. nutartimi FSF-Europe buvo leista įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.

59 Visos šalys, kurioms buvo leista įstoti į bylą, pateikė savo pastabas per nustatytus terminus.

60 Remdamasi tuo, kas buvo nuspręsta 2004 m. liepos 27 d. per neoficialųjį posėdį, 2004 m. rugpjūčio 19 d. Microsoft atsakė į 2004 m. liepos 21 d. Komisijos pastabas.

61 2004 m. rugpjūčio 31 d. Audiobanner.com, veikianti komerciniu vardu VideoBanner (toliau – VideoBanner), įsteigta Los Andžele, Kalifornijos valstija (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujama advokato L. Alvizar Ceballos, pateikė prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje. Kadangi nė viena iš dviejų pagrindinių šalių neprieštaravo dėl šio prašymo įstoti į bylą, VideoBanner preliminariai buvo leista įstoti į bylą ir jai buvo pranešta apie galimybę pateikti savo pastabas per posėdį.

62 Atsakydama į 2004 m. rugpjūčio 19 d. Microsoft pastabas, 2004 m. rugsėjo 13 d. Komisija pateikė naujas pastabas.

63 Ieškovė ir atsakovė 2004 m. rugsėjo 13 d. taip pat pateikė savo rašytines pastabas dėl įstojančių į bylą asmenų atsiliepimų.

64 Taikydamas proceso organizavimo priemones, Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, veikiantis kaip teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, raštu pateikė klausimus Microsoft, taip pat Komisijai ir kai kurioms į bylą įstojusioms šalims. Apie atsakymus į šiuos klausimus per nustatytus terminus buvo pranešta visoms šalims.

65 Visos šalys, įskaitant VideoBanner, buvo išklausytos per posėdžius, vykusius 2004 m. rugsėjo 30 d. ir spalio 1 d.

66 2004 m. spalio 8 d. laišku RealNetworks pateikė Teismo kanceliarijai tam tikrus patikslinimus, kuriuos teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, paprašė paskelbti per posėdį. Kitos šalys gavo šio laiško nuorašą ir buvo paprašytos pateikti savo pastabas šiuo klausimu.

67 2004 m. spalio 27 d. laišku Microsoft pateikė savo pastabas dėl 2004 d. spalio 8 d. RealNetworks laiško. Kitos šalys pastabų nepateikė.

68 2004 m. lapkričio 10 ir 19 d. d. laiškuose CCIA ir Novell atitinkamai informavo Pirmosios instancijos teismą, kad jos atsisako įstoti į bylą. Komisija, Microsoft ir įstojusios į bylą šalys pateikė savo pastabas dėl šių atsisakymų (įstoti į bylą) per nustatytus terminus.

69 2004 m. lapkričio 25 d. buvo surengtas neoficialus posėdis, dalyvaujant visoms šalims, dėl šių CCIA ir Novell atsisakymų (įstoti į bylą), siekiant aptarti šių atsisakymų procesines pasekmes. Šio posėdžio protokolas buvo išsiųstas visoms šalims 2004 m. lapkričio 26 dieną.

Dėl teisės

70 Pagal EB 242 straipsnio ir 225 straipsnio 1 dalies nuostatas Pirmosios instancijos teismas gali, jeigu jis mano, kad tai reikalinga, dėl susiklosčiusių aplinkybių sustabdyti ginčijamo akto taikymą.

71 Procedūros reglamento 104 straipsnio 2 dalis nustato, kad prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo turi būti nurodytos aplinkybės, dėl kurių yra reikalingas skubus sprendimas, ir faktiniai bei teisiniai pagrindai prima facie (fumus boni juris) patvirtinantys prašomų priemonių reikalingumą. Šios sąlygos yra kumuliacinės, tad prašymas dėl įvykdymo sustabdymo turi būti atmestas, jeigu viena iš jų nėra įvykdyta (1996 m. spalio 14 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties CSK ir FNK prieš Komisiją, C‑268/96 P(R), Rink. p. I‑4971, 30 punktas). Teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, prireikus palygina esamus interesus (2001 m. vasario 23 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Austrija prieš Tarybą, C‑445/00 R, Rink. p. I‑1461, 73 punktas).

72 Atlikdamas šį bendrą tyrimą, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, turi pasinaudoti plačia diskrecija, suteikta jam tam, kad nustatytų būdus, kaip šios įvairios sąlygos turi būti patikrintos, atsižvelgiant į kiekvieno atvejo ypatumus (1997 m. sausio 29 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Antonissen prieš Tarybą ir Komisiją, C‑393/96 P (R), Rink. p. I‑441, 28 punktas).

73 Remiantis Procedūros reglamento 107 straipsnio 1 dalimi, „sprendimas dėl prašymo priimamas motyvuota nutartimi“. Vis dėlto buvo patikslinta, kad teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, neprivalo išsamiai atsakyti į visus procedūros metu nagrinėtus fakto arba teisės klausimus. Konkrečiai kalbant, pakanka, kad teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones kaip pirmajai instancijai, nurodyti motyvai jo nutartį pakankamai pagrįstų šios bylos aplinkybių atžvilgiu ir leistų Teisingumo Teismui vykdyti teisminę kontrolę (nutarties SCK ir FNK prieš Komisiją, minėtos 71 punkte, 52 punktas bei 1998 m. birželio 25 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Nyderlandų Antilai prieš Tarybą, C‑159/98, Rink. p. I‑4147, 70 punktas).

74 Atsižvelgdamas į skirtingą Microsoft inkriminuojamų piktnaudžiavimų dominuojančia padėtimi pobūdį, kuris aiškiai išplaukia iš Sprendimo struktūros ir ieškovės argumentų, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, mano, kad yra tikslinga atskirai nagrinėti argumentus, pateiktus palaikant reikalavimus, pirma, sustabdyti Sprendimo 5 straipsnio a–c punktų, nagrinėjamų kartu su 4 straipsniu (dalis susijusi su suderinamumo informacijos klausimais), vykdymą ir, antra, sustabdyti 6 straipsnio a punkto, nagrinėjamo kartu su tuo pačiu 4 straipsniu (dalis, skirta susietų operacinės sistemos Windows ir programinės įrangos Windows Media Player pardavimų klausimams), vykdymą. Prieš tokį nagrinėjimą reikia išnagrinėti prašymą dėl konfidencialumo užtikrinimo, VideoBanner prašymą dėl įstojimo į bylą, CCIA ir Novell atsisakymus (įstoti į bylą) bei rašytinių dokumentų kai kurių formos reikalavimų laikymąsi.

I – Dėl prašymo užtikrinti konfidencialumą

75 Laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūroje šalių, kurioms buvo leista įstoti į bylą, atžvilgiu reikia užtikrinti Sprendimo duomenų, kurių Komisija sutiko viešai neskelbti internete prieinama versija, konfidencialumą, nes tokia informacija prima facie gali būti laikoma slapta arba konfidencialia Procedūros reglamento 116 straipsnio 2 dalies prasme.

II – Dėl VideoBanner prašymo įstoti į bylą

76 Kaip jau buvo pažymėta 61 punkte, VideoBanner pateikė prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.

77 Kadangi šis prašymas pateiktas pagal Procedūros reglamento 115 straipsnio 2 dalį, ir pagrindinės šalys nepateikė prieštaravimų, jis yra priimtinas pagal Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio antrąją pastraipą, taikomą Pirmosios instancijos teismui pagal to paties statuto 53 straipsnio pirmąją pastraipą.

III – Dėl kai kurių šalių atsisakymo (įstoti į bylą) pasekmių

78 CCIA ir Novell informavus Pirmosios instancijos teismą apie jų atsisakymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje, Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, veikiantis kaip teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, surengė neoficialų posėdį, dalyvaujant visoms šalims, siekdamas išnagrinėti šių atsisakymų kai kurias procesines pasekmes.

79 Be to, kaip išplaukia iš šio posėdžio protokolo, šalys sutiko: pirma, kad laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros metu CCIA ir Novell pateikti dokumentai, įskaitant visus rašytinių dokumentų priedus ir jų argumentus, pateiktus per posėdį, lieka šios bylos dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo medžiagos dalimi; antra, visos bylos šalys ir teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, gali savo tikslais remtis šiais dokumentais, argumentais ir jų vertinimu ir, trečia, kad visi šios bylos medžiagos dokumentai yra teisminių ginčų dalykas.

80 Be to, RealNetworks dėl CCIA atsisakymo įstoti į bylą pabrėžė, kad pastaroji neturėjo įgaliojimų, leidžiančių atsisakyti įstoti.

81 Šiuo klausimu teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, mano, kad jis neturi nagrinėti RealNetworks iškelto klausimo, nes, pirma, jis yra nekompetentingas nagrinėti klausimo, ar CCIA valdymo organų sprendimai buvo priimti remiantis jų įstatų nuostatomis, antra, prašymas dėl atsisakymo (įstoti į bylą) buvo pateiktas CCIA vadovaujantis Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento nuostatomis.

IV – Dėl rašytinių dokumentų formos reikalavimų laikymosi

82 Komisija ir kai kurios įstojusios į bylą jos pusėje šalys nurodė, visų pirma, kai kurių nuorodų prie pagrindinio Microsoft ieškinio pridedamuose dokumentuose nepriimtiną pobūdį, antra, Microsoft proceso eigoje pateiktų kai kurių dokumentų nepriimtiną pobūdį, trečia, kai kurių teiginių pagrįstumo įrodymų trūkumą, ketvirta, kitų formos reikalavimų nesilaikymą.

A – Dėl pagrindinio ieškinio nuorodų

83 2004 m. liepos 21 d. pastabose Komisija išvardijo ieškinio dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo punktus, kuriuose yra nuorodų, pirma, susijusių su pagrindiniu ieškiniu, antra, su prie ieškinio pridedamais dokumentais, kurie nebuvo pridėti prie prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo (priedai A.9, A.9.1, A.9.2, A.11, A.12.1, A.17, A.18, A.19, A.20, A.21, A.22 ir A.24). Komisija padarė išvadą, kad Microsoft negali sėkmingai remtis šiais dokumentais.

84 2004 m. rugsėjo 13 d. pastabose Komisija pridūrė, kad naujos pagrindinio ieškinio nuorodos, kurias Microsoft padarė savo 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose, konkrečiai nurodydama Pasaulio Prekybos Organizacijos (PPO) sutartį dėl kai kurių intelektinės nuosavybės teisių, susijusių su prekyba, aspektų (toliau – TRIPS), turi būti atmestos kaip pirmiau nurodytos nuorodos. Tai, kad atitinkamos pagrindinio ieškinio dalys pridėtos prie pastabų kaip priedas (priedas T.9), neleidžia daryti išvados, kad pakanka vien prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.

85 Šiuo klausimu reikia priminti, kad 2004 m. liepos 27 d. per neoficialų posėdį (žr. 57 punktą) teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, atkreipė Microsoft dėmesį į daugybę prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pateiktų nuorodų į pagrindinį ieškinį bei dėl to jai uždavė klausimų. Kaip pažymėta šio posėdžio protokole, atsakydama Microsoft nurodė, jog: „ieškovė patvirtina, kad pats prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo turėtų būti laikomas pakankamu ir kad daugybės prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pateiktų nuorodų į pagrindinio ieškinio priedus galima nepaisyti laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros tikslais“.

86 Šis požiūris atitinka Praktinių nurodymų šalims (OL 2002, L 87, p. 48) VII dalies 1 punktą, kuris numato, kad prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo „turi būti suprantamas atskirai paėmus, nesiremiant pagrindiniame procese pareikštu ieškiniu“.

87 Iš to išplaukia, kad Microsoft prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pagrįstumas turi būti vertinamas tik atsižvelgiant į faktines ir teisines aplinkybes, kurios išplaukia iš pačio prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo teksto ir šio prašymo priedų, skirtų paaiškinti jo turinį (žr. šiuo klausimu 2002 m. gegužės 7 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Aden ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją, T‑306/01 R, Rink. p. II‑2387, 52 punktą). Nors iš to negalima daryti išvados, kad bet kuri prielaida, pagrįsta prie prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo nepridėtu dokumentu, turi būti būtinai pašalinta iš proceso, vis dėlto reikia pažymėti, kad šios prielaidos įrodymas negali būti laikomas pateiktu, jeigu nagrinėjama prielaida užginčijama kitos ginčo šalies arba šalies, įstojusios į bylą pastarosios pusėje.

88 Dėl nuorodos į priedą T.9 reikia priminti, kad, nors specifiniais klausimais tekstas gali būti paremtas ir papildytas nuorodomis į tam tikras pridedamų dokumentų pastraipas, bendra nuoroda į kitus rašytinius dokumentus, net jeigu jie pridedami prie prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, negali atstoti šiame prašyme nenurodytų esminių įrodymų (nutarties Aden ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją, minėtos 87 punkte, 52 punktas). Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad negalima suprasti, jog Praktinių nurodymų VII dalies 2 punktas, kuris reikalauja, kad „faktinius ir teisinius pagrindus, kuriais grindžiamas pagrindinis ieškinys ir kurie prima facie įrodo jo pagrįstumą“, būtina nurodyti „kuo glausčiau“, nepažeidžiant šios taisyklės leidžia pateikti bendrą nuorodą į pridedamą dokumentą, nurodantį argumentų detales.

89 Nepažeidžiant vėliau prie bylos medžiagos pridėtų dokumentų ir žodinių pastabų, pateiktų per posėdį teisėjui, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, byla bus nagrinėjama neatsižvelgiant nei į pagrindinio ieškinio priedus, nei į priedą T.9.

B – Dėl dokumentų pateikimo proceso metu

90 2004 m. rugsėjo 13 d. pastabose, Komisija visų pirma konstatavo, kad Microsoft 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose pateikė daugiau argumentų nei pagrindiniame ieškinyje, ypač kalbant apie argumentus, susijusius su intelektinės nuosavybės teisėmis, išdėstytus dviejuose atskiruose prieduose (priedas T.3, vadinamoji „Prescott nuomonė“ ir priedas T.6, vadinamoji „Galloux nuomonė“). Antra, joks paaiškinimas nebuvo pateiktas dėl fakto, kad priedas T.3, 2004 m. birželio 3 d. dokumentas, nebuvo pateiktas kartu su prašymu dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.

91 Be to, Komisija pažymi, kad Microsoft prie savo 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabų pridėjo dokumentą, kuris buvo prisegtas prie pagrindinio ieškinio (priedas A.22, tapęs priedu T.5, Knauer, „Dėl kai kurių patentų teisės aspektų (Sprendime)“, taip pat dokumentą, kurio turinys yra tapatus pagrindinio ieškinio priedo turiniui (priedas T.8, Evans, Nichols ir Padilla, „Komisijos nurodytų segmentacijos problemų, susijusių su atsisakymu suteikti (informaciją) ir su susietais pardavimais, ekonominiai įrodymai“, panašus į priedą A.19).

92 Savo atsakymuose į Pirmosios instancijos teismo rašytinius klausimus ir iki atsisakymo (įstoti į bylą) CCIA ir Novell nurodė, kad kai kurie dokumentai yra nepriimtini, nes jie turėjo būti pateikti kartu su prašymu dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, o buvo pateikti vėliau (priedai T.3, T.5, T.8 ir U.2, Campbell‑Kelly, „Komentaras dėl Active Directory naujoviškumo“).

93 Teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, konstatuoja, kad dokumentai T.3, T.5, T.6 ir T.8 buvo pridėti prie 2004 m. rugpjūčio 19 d. Microsoft pastabų ir kad jais siekiama paaiškinti jų turinį. Esant tokioms sąlygoms, Microsoft negali būti priekaištaujama dėl to, kad ji išsamiai atsakė į Komisijos 2004 m. liepos 21 d. pastabose nurodytus argumentus. Šiuo atžvilgiu yra nesvarbu, kad pridėto dokumento data yra ankstesnė nei prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pateikimo data arba kad jis yra tapatus ar panašus į pagrindinio ieškinio priedą. Be to, Microsoft pastabos dėl įstojimo į bylą paaiškinimo dėl tų pačių priežasčių galėjo būti grindžiamos priedu U.2.

C – Dėl įrodymų trūkumo

94 Komisija pabrėžia, kad priedai T.5 ir T.8 yra grindžiami jai neprieinama informacija (priedo T.5 atveju 4 dalis nepatikslindama daro nuorodą į iš Microsoft gautą informaciją; priedo T.8 atveju nepridėtos 6 dalyje numatytos ataskaitos (Merrill Lynch ir Forrester dėl serverių rinkos duomenų), 35 išnaša (Microsoft atliktas tyrimas), 42 ir 43 išnašos (Digital Media Tracker tyrimas), 48 išnaša („AK klientuose įrengtų medijos leistuvių analizė“), 50 išnaša („Pranešimas NERA“).

95 Taigi pakanka pažymėti, kad teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, prireikus turi įvertinti, ar teiginiai, pagrįsti minėtomis ataskaitomis ir duomenimis, turi įrodomąją galią, ar ne.

D – Dėl kai kurių kitų formos reikalavimų nesilaikymo

96 Komisija ir CCIA iki savo atsisakymo (įstoti į bylą) pažymi, kad savo prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Microsoft daro nuorodą į priedą R.6 (Carboni, „Nuomonė dėl prekių ženklų teisės“), nepaaiškindama šio dokumento svarbos, todėl į šį priedą neturėtų būti atsižvelgta.

97 Kaip jau buvo minėta 88 punkte, bendra nuoroda į kitus rašytinius dokumentus, net jeigu jie pridedami prie prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, negali atstoti šiame prašyme nenurodytų esminių įrodymų. Šiuo atveju priedas R.6, į kurį nuorodą pateikiama prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, taip pagrindžia argumentą, susijusį su žala Microsoft prekių ženklams: „Sprendimo 6 straipsnio a punkto neatidėliotinas vykdymas taip pat padarytų didelę žalą Microsoft ir Windows prekių ženklams, nes Microsoft būtų priversta pardavinėti netinkamą produktą, nesuderinamą su jos pagrindine koncepcija“. Kadangi iš šio sakinio aiškiai išplaukia, kad priedas R.6 skirtas paaiškinti nustatytą žalą, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, nusprendė, kad šio priedo nereikia pašalinti iš proceso.

V – Dėl esmės

A – Dėl su suderinamumu susijusios informacijos

1. Šalių argumentai

a) Microsoft ir šalių, kurioms buvo leista įstoti į bylą jos pusėje, argumentai

Dėl fumus boni juris

98 Microsoft mano, kad esama rimto ginčo su Komisija dėl privalomo licencijų dėl komunikacijos protokolų suteikimo klausimo, todėl sąlyga, skirta įrodyti prima facie Sprendimo 5 straipsnio a–c punktų neteisėtumą, yra įvykdyta.

99 Microsoft pažymi, kad keturios sąlygos, leidžiančios įpareigoti įmonę suteikti licenciją, nurodytos Teisingumo Teismo 1988 m. spalio 5 d. sprendime Volvo (238/87, Rink. p. 6211), 1995 m. balandžio 6 d. Sprendime RTE ir ITP prieš Komisiją (C‑241/91 P ir C‑242/91 P, Rink. p. I‑743, toliau – sprendimas Magill), 1998 m. lapkričio 26 d. Sprendime Bronner (C‑7/97, Rink. p. I‑7791) ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendime IMS Health (C‑418/01, Rink. p. I–0000, 49 punktas), šioje byloje neįvykdytos.

100 Pirmiausia, Microsoft intelektinės nuosavybės elementai, kurių atskleidimas konkurentams buvo nustatytas Sprendime, nesą būtini vykdyti darbo grupės serverių operacinių sistemų tiekėjų veiklą.

101 Visų pirma, Microsoft remiasi penkiais metodais, leidžiančiais užtikrinti įvairių platintojų tiekiamų operacinių sistemų suderinamumą, būtent, pirma, standartinių komunikacijos protokolų, pavyzdžiui, TCP/IP (Transmission Control Protocol/Internet Protocol) ir HTTP (Hyper Text Transfer Protocol) naudojimas, antra, programinio kodo įdiegimas AK klientų arba serverių operacinėje sistemoje Windows tam, kad ji galėtų palaikyti ryšį su Microsoft konkuruojančia serverių operacine sistema naudojant šiai serverių operacinei sistemai būdingus komunikacijos protokolus, trečia, programinio kodo įdiegimas su Microsoft konkuruojančioje serverių operacinėje sistemoje tam, kad ji galėtų palaikyti ryšį su AK klientų arba serverių operacine sistema Windows, naudojant operacinių sistemų Windows komunikacijos protokolus, ketvirta, programinių kodų bloko įdiegimas visose tinklo AK klientų ir serverių operacinėse sistemose, siekiant komunikacijomis užtikrinti šių programinių kodų blokų suderinamumą ir, penkta, serverių operacinės sistemos Windows kaip „tilto“ tarp AK klientų operacinės sistemos Windows ir konkuruojančios serverių operacinės sistemos naudojimas.

102 Toliau Microsoft pažymi, kad nėra klientų skundų dėl esamo suderinamumo laipsnio.

103 Galiausiai, Microsoft pažymi, kad nuolat yra daug šią veiklą vykdančių konkurentų.

104 Antra, Microsoft atsisakymas atskleisti konkurentams intelektinės nuosavybės elementus nesutrukdęs atsirasti naujiems produktams, kurių vartotojų paklausa lieka nepatenkinta. Joks netenkinimo įrodymas nebuvo pateiktas. Taip pat nebuvo nustatyta, kad Microsoft intelektinės nuosavybės elementai bus konkurentų naudojami kurti naujus produktus ir neapsiribos tik esančių Microsoft produktų funkcijų atkūrimu.

105 Trečia, faktas, kad Microsoft išsaugojo savo technologiją asmeniniam naudojimui, nepanaikinusi konkurencijos antrinėje rinkoje, nes, kaip parodė Linux stabilus augimas, darbo grupės serverių operacinių sistemų platintojai aktyviai konkuruoja tarpusavyje. Taigi praėjus šešeriems metams nuo nurodyto Microsoft atsisakymo konkurencija rinkoje būtų užtikrinta.

106 Ketvirta, atsisakymas suteikti licencijas dėl technologijos konkuruojančių serverių operacinių sistemų platintojams yra objektyviai pateisinamas. Iš tikrųjų, skirtingai nuo informacijos, saugomos nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais, kurią 99 punkte minėtose bylose Magill ir IMS Health atitinkamos įmonės atsisakė atskleisti, nagrinėjama saugoma informacija yra susijusi su slapta bei vertinga technologija. Šiuo atveju tam, kad prieitų prie išvados, jog atsisakymas suteikti intelektinės nuosavybės teisės saugomą informaciją nebuvo objektyviai pateisinamas, taigi pažeidė EB 82 straipsnį, Komisija pritaikė netikslų vertinimo kriterijų, kuris skiriasi nuo ankstesnėje teismų praktikoje pripažintų kriterijų. Komisija manė, kad šis atsisakymas pažeidžia EB 82 straipsnį, jeigu neigiama nurodymo suteikti įtaka Microsoft inovacijos siekiams panaikina teigiamą poveikį viso sektoriaus įmonių inovacijai (783 konstatuojamoji dalis). Be šio naujo nekonkretaus kriterijaus, įrodymų ir analizių pagrindu nebuvo įrodyta, kad inovacija šiame sektoriuje būtų skatinama suteikus konkurentams Microsoft nuosavybei priklausančią technologiją. Priešingai, pastaroji teigia, kad privaloma licencija sumažintų konkurenciją tarp serverių operacinių sistemų platintojų.

107 Be to, Microsoft pažymi, kad Sun Microsystems neprašė leisti pasinaudoti technologija, kurią Komisija ją įpareigojo suteikti. Taip pat, turint omenyje, kad ši bendrovė niekada neprašė jokios licencijos gaminti programinę įrangą EEE, Microsoft teigia, kad ji neturėjo laikyti Sun Microsystems prašymo tokiu, dėl kurio reikėtų imtis veiksmų, patenkančių į EB 82 straipsnio taikymo sritį.

108 Galiausiai, versdama Microsoft suteikti licencijas dėl saugomos informacijos, Komisija tinkamai neatsižvelgusi į TRIPS Bendrijoms nustatytus įpareigojimus (žr. 84 punktą).

109 Savo 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft konstatuoja, jog Komisija nepagrįstai teigė, kad Sprendimas neįpareigoja jos elgtis kitaip, o tik siekia įpareigoti laikytis ankstesnės prekybos politikos. Visų pirma, Microsoft pažymi, jog Komisija netvirtina, kad informacija, numatyta Sprendimo 5 straipsnyje, buvo suteikta anksčiau. Toliau ji pabrėžia, kad, nors Komisija remėsi informacija dėl tinklo technologijos, dėl kurios 1994 m. AT&T buvo suteikta licencija sukurti produktą, pavadintą „Advanced Server for UNIX“ (AS/U), pažymėtina, kad informacijos suteikimas nebuvo nutrauktas. Iš tikrųjų Sun Microsystems, kuriai AT&T suteikė licenciją dėl AS/U, sukurtas produktas, pavadintas „PC Net Link“, šiuo metu dar yra rinkoje. Sun Microsystem jį iki šiol reklamuoja, teigdama, kad jis teikia „originalias Windows NT tinklo paslaugas“ – įskaitant rinkmenų ir spausdinimo bei vartotojų ir grupių valdymo paslaugas – serverių Soliaris operacinėse sistemose. Taip pat SunMicrosystems patvirtino, kad PC Net Link tinkamai veikia su Microsoft naujausiomis AK klientų operacinių sistemų Windows versijomis, įskaitant Windows 2000Professional ir Windows XP.

110 Be to, Microsoft negalėjo būti įpareigojama suteikti licencijas dėl visų komunikacijos protokolų, nes 1994 m. ji nusprendė suteikti su tinklo technologija susijusią licenciją AT&T. Sutartiniu pagrindu Microsoft ir AT&T komerciniai santykiai neapima naujų technologijų.

111 Galiausiai Microsoft pažymi, kad serverių operacinių sistemų pardavėjai konkurentai nepriklauso nuo su suderinamumu susijusios informacijos, kurios teikimą Microsoft numanomai nutraukė. Novell niekada nenaudojo AS/U ir niekada nerodė jokio susidomėjimo ją naudoti. Novell NetWare teikė rinkmenų ir spausdinimo bei vartotojų ir grupių valdymo paslaugas operacinėms sistemoms Windows, naudodama savo komunikacijos protokolų rinkinį. Linux pardavėjai taip pat nenaudojo AS/U. Jų serverių operacinės sistemos teikė rinkmenų ir spausdinimo bei vartotojų ir grupių valdymo paslaugas operacinėms sistemoms Windows, naudodamos laisvo šaltinio kodo programinės įrangos produktą Samba, kuris buvo sukurtas atvirkščiai konstruojant Microsoft komunikacijos protokolus.

Dėl skubaus sprendimo

112 Microsoft tvirtina, kad Sprendimo 5 dalies a–c punktų neatidėliotinas įgyvendinimas padarytų trijų rūšių didelę ir nepataisomą žalą.

– Žala intelektinės nuosavybės teisėms

113 Sprendimu siekiama įpareigoti Microsoft suteikti licencijas dėl labai vertingos informacijos, kuriai taikoma intelektinės nuosavybės teisių apsauga. Toks intelektinės nuosavybės teisių pažeidimas padarytų didelę ir nepataisomą žalą.

Labai vertinga informacija

114 Microsoft nurodo, kad komunikacijos protokolai yra jai priklausanti technologija, naudojama AK klientų ir serverių operacinėje sistemoje Windows, siekiant apsikeisti didelę komercinę vertę turinčia informacija su kitomis šių operacinių sistemų kopijomis (S. Madnick ir B. Meyer studija „Microsoft nustatytos pareigos atskleisti visus komunikacijos protokolus, naudojamus teikiant darbo grupės paslaugas, padaryta žala“, pateikta priede R.2 (toliau – Madnick ir Meyer studija)). Šie komunikacijos protokolai yra daugelio metų labai brangių mokslo tyrimų ir taikomosios veiklos rezultatas. Reikėjo labai daug pastangų tam, kad būtų sukurti komunikacijos protokolai, kurie teikia naudingas funkcijas ir pagerina operacinių sistemų Windows sąveikos greitį, patikimumą, saugumą ir veiksmingumą.

115 Komunikacijos protokolų specifikacijos, t. y. komunikacijos protokolų kūrimo ir veikimo būdo detalūs aprašymai leistų jas turinčiam konkurentui naudoti Microsoft komunikacijos protokolus savo serverių operacinėje sistemoje.

116 Savo 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft pažymi, kad privalomas licencijų dėl komunikacijos protokolų specifikacijų, leidžiančių daugeliui serverių operacinių sistemų Windows veikti kartu teikiant darbo grupės paslaugas, suteikimas leistų atskleisti daug informacijos apie operacinių sistemų Windows vidaus modelį. Iš S. Madnick ir B. Meyer studijos išplaukia, kad licencijų dėl komunikacijos protokolų, leidžiančių įvairių serverių operacinių sistemų Windows sąveiką, suteikimas atskleistų daug informacijos apie Active Directory katalogo funkcionavimą šiose operacinėse sistemose.

Informacija, kuriai taikoma intelektinės nuosavybės teisių apsauga

117 Microsoft komunikacijos protokolai ir juos apibrėžiančios specifikacijos yra saugomi intelektinės nuosavybės teisės. Atsakydama į 2004 m. liepos 21 d. Komisijos pastabose pateiktą argumentą, Microsoft patikslina, kad, pirma, reikia skirti protokolų kūrimą, protokolų specifikacijas ir protokolų įgyvendinimą ir, antra, kad intelektinės nuosavybės apsauga neapsiriboja viena iš šių trijų kategorijų.

Autorių teisių apsauga

118 Komunikacijos protokolams yra taikoma autorių teisių apsauga pagal 1886 m. rugsėjo 9 d. Berno konvenciją dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos, su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1979 m. rugsėjo 28 d., ir pagal 1991 m. gegužės 14 d. Tarybos direktyvą 91/250/EEB dėl kompiuterių programų teisinės apsaugos (OL L 122, p. 42), remiantis jos preambule ir 1 straipsnio 1 dalimi. Protokolų specifikacijoms, kaip rengiamai modelio medžiagai, taip pat taikoma autorių teisių apsauga (žr. 90 punkte minėtą Prescott nuomonę, priedas T.3).

119 Todėl Microsoft, kaip autorė, naudojasi išimtinėmis teisėmis leisti paskelbti saugomus kūrinius arba kitaip perduoti juos visuomenės naudojimuisi. Įvairių valstybių narių su autorių teisių apsauga susiję teisės aktai aiškiai leidžia saugomų kūrinių savininkams nuspręsti, ar šie kūriniai yra skelbtini ar atskleistini kitokiu būdu. Todėl Sprendimas atimtų iš Microsoft teisę spręsti, kokiu pavidalu, kam, kada ir kokiomis sąlygomis ji prireikus norėtų suteikti komunikacijų protokolų specifikacijas. Taigi Komisija negalėtų pripažinti, kad kartą priimtoms Microsoft komunikacijos protokolų specifikacijoms bus taikoma autorių teisių apsauga ir tuo pačiu metu tvirtinti, kad Sprendimu Microsoft nustatyta pareiga suteikti licencijas dėl šių specifikacijų nepažeidžia šios teisės esmės.

120 Autorius taip pat naudojasi išimtine teise leisti kurti išvestinius kūrinius, kaip numatyta Berno konvencijos 12 straipsnyje ir Direktyvos 91/250 4 straipsnyje. Ši išimtinė teisė leisti kurti išvestinius kūrinius būtų pažeista, Microsoft konkurentai tikriausiai įgyvendintų šių komunikacijos protokolų specifikacijas jas perdirbdami ar versdami, o tai patektų į autorių teisių apsaugos taikymo sritį ir negalėtų būti laikoma nepriklausomai išrutuliotu kūriniu. Be to, net darant prielaidą, kad licencijos gavėjai galėtų įgyvendinti kai kurias specifikacijas, nepažeisdami Microsoft autorių teisių, reikėtų pažymėti, kad Sprendimas nereikalauja iš gavėjų taip veikti, nes jis įpareigoja Microsoft „leisti naudotis“ komunikacijos protokolų specifikacijomis, nenumatydamas licencijų gavėjų vystymo būdų apribojimų. Taigi nėra jokio pagrindo manyti, kad licencijų gavėjai rutulios tik teisėtas programas, net darant prielaidą, kad tai būtų įmanoma.

121 Galiausiai Microsoft tvirtina, kad visos JAV susitarimo šalys sutiko, jog komunikacijos klientas-serveris protokolų specifikacijoms būtų taikoma autorių teisių apsauga.

Patento apsauga

122 Savo prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Microsoft pažymi, kad kai kurie komunikacijos protokolai, kuriuos Komisija įpareigoja atskleisti, yra nurodyti patentuose arba patento paraiškose, ir kad ji ketino pateikti daug patento paraiškų dėl įvairių AK klientų ir serverių operacinių sistemų Windows, apimančių Sprendime numatytus komunikacijos protokolus, aspektų iki 2005 m. birželio mėnesio Sprendimo veikimo laiko atžvilgiu apribojimų nebuvimas pateisina būsimųjų patentų įtraukimą į Sprendime įtvirtintą privalomos licencijos suteikimo pareigą.

123 Savo 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft nurodo tris Europos patentus ir dvi nagrinėjamas patento paraiškas, apimančios komunikacijos protokolus, kuriems taikoma privalomos licencijos suteikimo pareiga. 91 punkte nurodyta Knauer nuomone (priedas T.5), daugelis serverių operacinės sistemos Windows naudojamų komunikacijos protokolų, siekiant suteikti rinkmenų ir spausdinimo bei vartotojų ir grupių valdymo paslaugas, yra numatyti patentuose, t. y., pirma, DFS (Distributed File System) protokolas, numatytas patente EP 0 661 652 B1, antra, SMB protokolas, numatytas patente EP 0 438 571 B1 ir, trečia, Distributed Component Object Model Remote protokolas, numatytas patente EP 0 669 020 B1. Patento paraiškos yra susijusios su Constraint Delegation ir Active Directory Sites protokolais.

124 Šiomis aplinkybėmis Microsoft pažymi, kad Komisija numato galimybę taikyti korekcines priemones ir užpatentuotos technologijos atžvilgiu bei įpareigoja suteikti licencijas visų intelektinės nuosavybės teisių, susijusių su komunikacijos protokolais, įskaitant visus patentus, atžvilgiu. Konkurentai neturėtų jokių priežasčių stengtis kurti programas, kuriose nenaudojami užpatentuoti metodai.

Komercinės paslapties apsauga

125 Microsoft manymu, komunikacijos protokolai yra komercinė paslaptis, kuri nebuvo atskleista tretiesiems asmenims, išskyrus atvejus, kai pastarieji įsipareigojo laikytis sutartimi numatytos konfidencialumo pareigos.

126 Atsakydama į 2004 m. liepos 21 d. Komisijos pastabas, kad, pirma, konkurencijos teisėje atsisakymo atskleisti „paslaptį“, kurį išplaukia iš vienašalio komercinio sprendimo, teisėtumas priklauso nuo esamų interesų ir, antra, kad Microsoft padaryta žala nustatant jai pareigą atskleisti savo komercinę paslaptį yra mažesnė nei Microsoft padaryta žala nustatant pareigą leisti atkurti jos autorių teise saugomus kūrinius arba pažeidžiant jos patentus, Microsoft pažymi, kad šiuo metu ji gali perduoti savo komunikacijos protokolus tretiesiems asmenims už atlyginimą bei pareikšti ieškinį tiems asmenims, kurie neteisėtai naudojasi šiais protokolais (90 punkte minėtos Prescott ir Galloux nuomonės (priedai T.3 ir T.6)), ir kad dėl to privalomas licencijų suteikimas pakenktų šių dalykų vertei. Be to, iš 1994 m. spalio 6 d. Sprendimo Tetra Pak prieš Komisiją (T‑83/91, Rink. p. II‑755, 84 ir 139 punktai) negalima padaryti išvados, kad Pirmosios instancijos teismas pripažino, jog slapta informacija specifikacijų forma nėra saugoma taip pat kaip ir kitos intelektinės nuosavybės teisės, nes jis nenagrinėjo klausimo, ar kartono dėžių specifikacijos yra saugoma komercinė paslaptis.

Dėl informacijos būtinumo

127 2004 m. liepos 21 d. pastabose Komisija tvirtina, kad Microsoft protokolų specifikacijos yra „suderinamumui būtina informacija“ Direktyvos 91/250 prasme, ir todėl Sprendime nustatytas privalomas licencijų suteikimas nesuteiktų Microsoft konkurentams nieko, ko jie negalėtų gauti dėl serverių operacinių sistemų Windows dekompiliavimo pagal direktyvos 6 straipsnyje numatytą išimtį.

128 Tačiau Microsoft mano, kad šis teiginys yra neteisingas dėl daugelio priežasčių.

129 Visų pirma, Direktyvos 91/250 6 straipsnio 2 dalyje numatyta ribota saugomos kompiuterio programos savininko išimtinių teisių, įtvirtintų direktyvos 4 straipsnyje, išimtis. Kai kuriomis tiksliai apibrėžtomis sąlygomis „teisėtam naudotojui“ leidžiama „atskleisti“ saugomos kompiuterio programos sąsajas kompiuterio skaitomo kodo, kuriame yra šios sąsajos, dekompiliavimo būdu. Šis „dekompiliavimas“ leidžiamas tik jeigu sąsajos yra būtinos užtikrinti savarankiškai sukurtos kompiuterio programos veikimą, ir programos savininkas anksčiau nebuvo suteikęs prieigos prie jų. Šiuo atveju Microsoft tvirtina, kad ji ne tik jau atskleidė sąsajas, kurios buvo reikalingos trečiųjų asmenų kompiuterio programoms tam, kad naudotų serverių operacinių sistemų Windows funkcijas, bet ir kad Microsoft komunikacijos protokolų specifikacijos nebuvo būtinos tam, kad užtikrintų darbo grupės serverių operacinės sistemos savarankiškai išvystytas funkcijas. Priešingai, Sprendimu Microsoft yra įpareigojama leisti konkurentams kurti produktus, teikiančius tas pačias rinkmenų ir spausdinimo paslaugas bei tas pačias vartotojų ir grupių valdymo paslaugas, pavyzdžiui tos, kurias siūlo serverių operacinės sistemos Windows, įgyvendinant Microsoft komunikacijos protokolus. Taigi Microsoft būtų įpareigota suteikti savo konkurentams vertingą komercinę informaciją tokiomis sąlygomis, kurios nesuteiktų jiems jokios teisės pasinaudoti dekompiliavimu pagal šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalį.

130 Antra, Direktyvos 91/250 6 straipsnis leidžia gauti informaciją dekompiliavimo būdu, tačiau 2 dalyje nustato tris griežtus apribojimus, įskaitant draudimą naudoti informaciją, siekiant sukurti programą, atkuriančią tą, kuri buvo dekompiliavimo objektas. Sprendime šiuo klausimu nėra jokio apribojimo, priešingai – jis leidžia turintiems licenciją asmenims kurti programas, pažeidžiančias Microsoft autorių teises, susijusias su komunikacijos protokolų specifikacijomis.

131 Trečia, specifikacijos turi didesnę vertę už informaciją, kurią Microsoft konkurentai galėtų gauti teisėtu dekompiliavimu.

Dėl didelės ir nepataisomos žalos

132 Microsoft nurodo, kad informacijos, kuriai taikoma intelektinės nuosavybės teisės apsauga, atskleidimas padarytų didelę ir nepataisomą žalą.

133 Sprendimo 5 straipsnio a punktas, leisdamas Microsoft konkurentams naudotis komunikacijos protokolais, siekiant suteikti serverių operacines sistemas, kurios gali pakeisti Microsoft platinamas serverių operacines sistemas, atimtų iš pastarosios galimybę naudotis konkurenciniais privalumais, kuriuos ji įgijo dėl mokslo tyrimų ir taikomosios veiklos. Intelektinės nuosavybės teisė apima teisę naudoti ar nenaudoti saugomą nuosavybę ir jos naudojimo būdus. Taigi, kaip buvo nuspręsta, privalomas licencijos suteikimas pažeidžia intelektinės nuosavybės „esmę“, kurios pagrindas – „naujų ir originalių kūrinių autoriaus išimtinės teisės naudoti šiuos kūrinius suteikimas“ (2001 m. spalio 26 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties IMS Health prieš Komisiją, T‑184/01 R, Rink. p. II‑3193, 125 punktas). Dėl šios priežasties Pirmosios instancijos teismas pripažino, kad įmonei nustatytas reikalavimas suteikti licencijas dėl intelektinės nuosavybės teisių, net „tik laikinai“, sukelia jai „didelės ir nepataisomos žalos“ grėsmę, net jeigu atitinkama informacija jau yra vieša (tos pačios nutarties 127 punktas).

134 Negrįžtamas intelektinės nuosavybės suteikimo pobūdis yra ypač ryškus komercinių paslapčių srityje. Šioje byloje intelektinė nuosavybė susijusi su Microsoft koncepcija dėl kai kurių jos serverių operacinių sistemų užduočių vykdymo savarankiškai ir kartu su AK klientų ir serverių operacinėmis sistemomis. Šių koncepcijų atskleidimas nebegalėtų būti „ištrintas“ iš jas naudojusių asmenų atminties.

135 Pareiga suteikti licencijas dėl informacijos, kuriai taikoma autorių teisių apsauga, taip pat turėtų nepataisomų pasekmių konkurencijai. Iš tikrųjų komunikacijos protokolų, kuriems taikoma autorių teisių apsauga, specifikacijų studija leistų Microsoft konkurentams įgyti gilių žinių apie operacinių sistemų vidaus veikimo būdus ir jas panaudoti gaminant savo produktus. Vėliau būtų neįmanoma patikrinti, ar Microsoft konkurentai naudoja šias žinias.

136 Be to, privalomas licencijų dėl patentų suteikimas padarytų nepataisomą žalą. Akivaizdu, kad Sprendimo panaikinimas suteiktų Microsoft galimybę pateikti ieškinį tretiesiems asmenims, užkertant jiems galimybę naudoti užpatentuotą technologiją, tačiau būtų labai sudėtinga ir neefektyvu tikrinti, ar Microsoft technologija yra naudojama, ir tuo metu sukurti produktai, kuriuose įdiegtos Microsoft naujovės, tikriausiai, liktų platinimo kanaluose bei klientų rankose.

137 Nors Sprendimas leidžia Microsoft suteikti licencijas dėl intelektinės nuosavybės teisių „protingu ir nediskriminuojančiu būdu“, o tai, tikriausiai, apima finansinį atlyginimą, Microsoft intelektinės nuosavybės teisėms padaryta žala nebūtų kompensuota šiuo atlyginimu (žr. šiuo klausimu nutarties IMS Health prieš Komisiją, minėtos 133 punkte, 125 punktą).

– Microsoft komercinės laisvės pažeidimas

138 Remdamasi 1996 m. birželio 3 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartimi Bayer prieš Komisiją (T‑41/96 R, Rink. p. II‑381, 54 punktas) ir nutartimi IMS Health prieš Komisiją (130 punktas, minėta šios nutarties 133 punkte), Microsoft teigia, kad kaip ir bylose, kuriose buvo priimtos šios nutartys, jos teisė laisvai apibrėžti savo prekybos politikos pagrindinius elementus būtų pažeista, jeigu Sprendimas būtų įgyvendintas.

Dėl laisvės teikti informaciją

139 Šiuo atveju Microsoft prekybos politika neapėmė bendros licencijos dėl komunikacijų protokolų suteikimo. Ji pažymi, kad dėl licencijų dėl komunikacijos klientas-serveris protokolų suteikimo buvo sutarta sudarant JAV susitarimą, tačiau šis susitarimas yra nesusijęs su licencijų dėl komunikacijos serveris-serveris protokolų suteikimu. Įpareigojant Microsoft suteikti komunikacijos serveris-serveris protokolų, kurių daugelis nebuvo parengti, specifikacijas, Sprendimu Microsoft būtų paversta tiekėja savo konkurentams technologijos serverių operacinių sistemų srityje.

140 Microsoft toliau nurodo JAV susitarimo, su Sun Microsystems sudaryto susitarimo ir Sprendimo skirtumus.

141 JAV susitarimas numatė licencijų dėl komunikacijos klientas-serveris protokolų suteikimą siekiant vienintelio tikslo – užtikrinti suderinamumą su AK klientų operacinėmis sistemomis Windows, skirtingai nuo Sprendimo, kuris įpareigojo suteikti licenciją dėl tų pačių protokolų tam, kad jie būtų naudojami darbo grupės serverių operacinėse sistemose, teikiančiose rinkmenų ir spausdinimo bei vartotojų ir grupių valdymo paslaugas kiekvienai AK klientų ar serverių operacinei sistemai Windows.

142 2004 m. su Sun Microsystems – vienintele pateikusia skundą Komisijai – sudarytas susitarimas apėmė keletą dvišalių sutarčių, kuriose šalys susitarė bendradarbiauti taikomojoje veikloje ir sudaryti „kryžmines“ licencijas, įskaitant licencijas dėl Sprendime numatytų komunikacijos protokolų rūšių. Microsoft pažymi, kad „kryžminės“ licencijos suteikia galimybę pasinaudoti Sun Microsystems intelektine nuosavybe bei reikalauti iš pastarosios laikytis Microsoft intelektinės nuosavybės teisių, susijusių su jos technologija, suteikta išduodant licenciją. Šių susitarimų abipusis pobūdis suteikia Microsoft galimybes, kurių nesuteikia Sprendime įtvirtinta pareiga privalomai suteikti licencijas.

Dėl laisvės spręsti dėl produktų taikomosios veiklos

143 Microsoft tvirtina, kad Sprendimo įgyvendinimas atims iš jos galimybę plėsti jos produktų taikomąją veiklą. Iš tikrųjų privalomas licencijų dėl komunikacijos protokolų suteikimas nepataisomai pažeistų jo laisvę spręsti dėl produktų taikomosios veiklos. Tai turėtų įtakos šių protokolų tobulinimui ateityje ir, in fine, Microsoft inovacijai, kaip nurodyta Madnick ir Meyer studijoje. Microsoft pažymi, kad nuo tada, kai trečiųjų asmenų produktai tampa priklausomi nuo serverių operacinės sistemos Windows modelio požymių ir nenaudoja jos funkcijų pagal paskelbtą sąveiką, jos galimybės pakeisti šiuos modelio požymius, siekiant patobulinti produktą, sumažėja. Priešingi Komisijos teiginiai 2004 m. liepos 21 d. pastabose ignoruoja verslo tikrovę. Dėl vis naujesnių serverių operacinių sistemų Windows įdiegimo Microsoft inžineriniu požiūriu labai sunku išlaikyti tūkstančių paskelbtų sąsajų, naudojamų trečiųjų asmenų kompiuterio programose, retrospektyvųjį suderinamumą. Naujų funkcijų įdiegimas ir esamų funkcijų veikimo, saugumo bei patikimumo pagerinimas būtų iš esmės sunkesnis, jeigu trečiųjų asmenų kompiuterio programose Windows funkcijos būtų naudojamos naudojant buvusius konfidencialius protokolus (Madnick ir Meyer studijos, priedai R.2 ir T.7).

Dėl būtinumo „sugriežtinti“ protokolus

144 Privatūs protokolai nėra skirti tam, kad nežinomi tretieji asmenys juos naudotų savo programinėje įrangoje. Todėl didelio skaičiaus privačių komunikacijos protokolų paskelbimas galėtų tapti galimų funkcionavimo sutrikimų, gedimų priežastimi ir sukelti pavojų saugumui. Taigi Microsoft turėtų skirti savo išteklių dalį protokolams „sugriežtinti“, siekdama užkirsti kelią jų nerūpestingam arba piktybiniam panaudojimui, o tai dažnai reikalauja apsaugos kodų arba svarbių papildomų testų įvedimo prieš paskelbiant produktus, kuriuose yra panaudoti komunikacijos protokolai. Šiuo požiūriu Sprendimas turėtų negrįžtamą poveikį Microsoft laisvei, jos nuomone, tinkamiausiu būdu vystyti savo produktus.

145 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft taip pat nurodo, kad suteikus konkurentams komunikacijos protokolų specifikacijas, kurios visada buvo skirtos tik tam, kad užtikrintų serverių operacinių sistemų Windows ryšį, klientai patirtų techninių nesklandumų. Ji remiasi šiuo klausimu Madnick ir Meyer studija prieduose R.2 ir T.7. Šie protokolai yra pagrįsti prielaidomis apie serverių operacinių sistemų, kurios kartu suteikia darbo grupės paslaugas, vidaus funkcionavimą. Todėl jie neturi apsaugos mechanizmo, kurį turėtų, jeigu būtų skirti sąveikai su trečiųjų asmenų programine įranga. Nors Microsoft galėtų ateityje „sugriežtinti“ savo komunikacijos protokolų įgyvendinimą, klientų, naudojančių protokolus tokius, kokie jie yra dabar, tinkluose ir toliau liktų egzistuoti milijonai serverių operacinių sistemų Windows. Būtų neįmanoma pakeisti a posteriori šiuos produktus siekiant juos apsaugoti nuo netinkamo komunikacijos protokolų panaudojimo, nes būtino apsaugos mechanizmo įdiegimas reikalauja jau esančių apyvartoje produktų esminių pakeitimų. Microsoft tvirtina, kad nors Komisija ironizuoja dėl to, ką ji vadina „apsauga nežinomybe“ (priedas S.2), klientai būtų nepatenkinti sužinoję, kad dėl jos Sprendime pareikalauto paskelbimo galėtų sutrikti dabartinės serverių operacinės sistemos Windows funkcionavimas (Madnick ir Meyer studija, priedas T.7). Protokolai yra sudėtingi ir yra padidinta jų klaidingo įgyvendinimo kitoje darbo grupės serverių operacinėje sistemoje rizika. Tokios klaidos sąlygotų esminį duomenų praradimą ir iškraipymą bei kartu būtų padaryta žala Microsoft ir jos klientams. Akivaizdu, kad klientams duomenų praradimas ir iškraipymas būtų labai svarbus, ir Microsoft reputacijai būtų padaryta žala, jeigu esama serverių operacinių sistemų Windows bazė būtų pažeista neteisingai naudojant Microsoft komunikacijos protokolus. Komisija tvirtina, kad „bet kokia žala būtų atlyginta <…> panaikinus Sprendimą“. Tačiau panaikinimas negalėtų nei atkurti prarastų duomenų ar jų ištaisyti, nei grąžinti Microsoft reputacijos.

– Negrįžtamas rinkos sąlygų pasikeitimas

146 Microsoft teigia, kad privalomas licencijų suteikimas jos atžvilgiu negrįžtamai neigiamai pakeistų rinkos sąlygas. Atrodo, kad Komisija ištyrė šį pakeitimą, kaip tai nurodo Sprendimo 695 konstatuojamoji dalis, pagal kurią „jeigu Microsoft konkurentai turėtų prieigą prie reikalautos su suderinamumu susijusios informacijos, jie galėtų ja pasinaudoti tam, kad patobulintų savo produktus, esančius suderinamumo santykių tinkle, kuriuo grindžiama Windows aplinka“.

147 Įrodinėdama negrįžtamą pasikeitimą rinkoje, Microsoft pabrėžia, kad jos komunikacijos protokolų detalių specifikacijų nagrinėjimas, kuris yra galimas privalomai suteikiant licencijas, leistų atskleisti konkurentams serverių operacinių sistemų Windows modelio svarbius aspektus. Madnick ir Meyer studijoje yra išaiškinta, kad anksčiau privačių komunikacijos protokolų specifikacijos galėtų atskleisti informaciją apie operacinių sistemų vidaus modelį, nes šie protokolai dažnai priklauso nuo jų specifinio įgyvendinimo programiniame kode. Trečiųjų asmenų naudojimasis šiais komunikacijos protokolais leistų patikslinti įvairias detales, nors šios detalės lieka neatskleistos, kai protokolai yra naudojami privačiai naudojant įvairias tos pačios, skirtinguose serveriuose veikiančios operacinės sistemos kopijas.

148 Platus tokios informacijos paskelbimas leistų Microsoft konkurentams atkurti jų serverių operacinėse sistemose Microsoft jos pačios mokslo tyrimų ir taikomosios veiklos pastangomis išvystytas funkcijas. Dėl to Microsoft padaryta žala išeitų už reikalaujamo paskelbimo taikymo srities, už darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkos ir netgi už privalomos licencijos taikymo teritorijos ribų.

Dėl interesų palyginimo

149 Visų pirma, Microsoft teigia, kad Bendrijos interesas taikyti veiksmingą priemonę nereikalauja nedelsiant įgyvendinti Sprendimo 5 straipsnio a–c punktų.

150 Pirmiausia, kadangi EB 82 straipsnio tikslas yra „apsaugoti vartotojų interesus, o ne konkrečių konkurentų poziciją“ (133 punkte minėtos nutarties IMS Health prieš Komisiją 145 punktas), dėmesys turi būti atkreiptas į aplinkybę, kad vartotojai nepatirtų žalos. Šioje byloje klientai naudojosi įvairiais suderinamumo sprendimais. Pavyzdžiui, per penkerius metus trukusią procedūrą Komisijoje nė viena įmonė nepareiškė norinti pasirinkti kitą nei Windows serverių operacinę sistemą ir patvirtino, kad esanti priversta suderinamumo sumetimais pasirinkti būtent šią operacinę sistemą.

151 Antra, Sprendimo 5 straipsnyje numatyta korekcinė priemonė nėra būtina, nes Microsoft konkurentams nebūtina nedelsiant susipažinti su komunikacijos protokolais. Be to, Microsoft nuomone, pati Komisija neteigia, kad sustabdžius Sprendimo 5 straipsnio vykdymą greitai išnyktų konkurencija tarp darbo grupės serverių operacinių sistemų pardavėjų.

152 Šiuo klausimu Microsoft pažymi, kad konkurentų produktai šiuo metu yra konkurencingi, ir pateikia įvairias studijas bei projektus, susijusius su Linux, UNIX ir Novell.

153 Be to, Microsoft tvirtina, kad Komisija nenurodė ryšio tarp Sprendimo 5 straipsnyje numatytos korekcinės priemonės ir bet kurio darbo grupės serverių operacinių sistemų platintojų pateikto prašymo. Microsoft patikslina, kad Sun Microsystems, Novell ir Free Software Foundation/Samba neprašė suteikti licencijos dėl jos komunikacijos protokolų.

154 Nauda, kuria konkurentai gali gauti pasinaudoję galimybe sužinoti kai kurių Microsoft su serverių operacinių sistemų modeliu susijusių problemų sprendimo būdus, neturi viršyti teisėto Microsoft intereso apsaugoti savo technologiją. Palyginant interesus, bendras interesas išlaikyti veiksmingą konkurenciją akivaizdžiai turi turėti pirmenybę Microsoft konkurentų asmeninių interesų atžvilgiu.

155 Nėra pavojaus, kad, sustabdžius Sprendimo 5 straipsnio vykdymą, tinklo serverių operacinių sistemų platintojai konkurentai gali palikti rinką. Microsoft konkurentai ilgą laiką suteikdavo licencijas dėl jų serverių operacinių sistemų verslo klientams, neturėdami prieigos prie komunikacijos protokolų, kuriuos Microsoft Sprendimu yra įpareigojama suteikti. Microsoft pagrindžia savo analizę įvairiais duomenimis, susijusiais su kai kuriais konkurentais nagrinėjamoje rinkoje.

156 Galiausiai Microsoft mano, jog neturi būti pripažinta, kad Sprendimo vykdymas yra skubus, nes administracinė procedūra, kurios metu Komisijos vertinimas keitėsi, tęsėsi penkerius metus.

157 Antra, palyginant interesus reikia atsižvelgti į, pirma, Bendrijų įsipareigojimus pagal tarptautines sutartis, pavyzdžiui, TRIPS, antra, į ieškinio pagrindinėje byloje pagrįstumą. Pastaruoju klausimu, remdamasi 2002 m. balandžio 11 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi NDC Health prieš IMS Healthir Komisiją (C‑481/01 P(R), Rink. p. I‑3401), Microsoft mano, kad į ieškinio pagrindinėje byloje pagrįstumą turi būti atsižvelgta palyginant interesus šioje byloje. Yra akivaizdu, jog Komisija neįrodė, kad buvo įgyvendinti teismų praktikoje nustatyti kriterijai (99 punkte minėtas sprendimas IMS Health), leidžiantys įpareigoti dominuojančią padėtį turinčią įmonę suteikti licencijas savo konkurentams.

158 Galiausiai ji priminė, kad Sun Microsystems po Sprendimo priėmimo sudarė sutartį su Microsoft dėl visų sunkumų, kurie buvo Komisijai pateikto skundo priežastys. Taigi nėra jokio būtinumo nedelsiant vykdyti Sprendimo, kol yra nagrinėjama pagrindinė byla.

159 ACT tvirtina, kad nestabdžius korekcinės priemonės įgyvendinimo atsirastų neigiamų ir nepataisomų pasekmių dėl jos narių intelektinės nuosavybės teisių EEE galiai ir vertei padarytos žalos.

160 Konkrečiai ACT pažymi, pirma, kad neatidėliotinas korekcinės priemonės įgyvendinimas taptų pavyzdžiu privalomos licencijos, susijusios su intelektinės nuosavybės teisėmis, srityje, kuris greitai ir iš esmės sumažintų jos narių turimų intelektinės nuosavybės teisių vertę. Šiuo klausimu ACT tvirtina, kad Komisija išaiškino ir taikė EB 82 straipsnį, pažeisdama Bendrijos įsipareigojimus pagal TRIPS susitarimo 13, 31 ir 39 straipsnius.

161 Antra, ACT teigia, kad dėl komunikacijos protokolų, kurie anksčiau buvo išimtinė Microsoft nuosavybė, paskelbimo, AK klientų bei serverių operacinės sistemos Windows taptų nestabilios, dėl to jos nariams nedelsiant būtų padaryta esminė žala.

162 CompTIA mano, kad Sprendimo 5 straipsnyje numatyta korekcinė priemonė tiek, kiek ji įpareigoja Microsoft suteikti savo intelektinę nuosavybę visoms serverių rinkoje esančioms įmonėms bei sumažina visų kompiuterinių ir komunikacijos technologijų intelektinės nuosavybės apsaugos lygį, sukelia teisinį nesaugumą, ir dėl jos nedelsiant sumažėtų investicijos į technologijų sektorių bei bendras ekonominės veiklos lygis.

163 Be to, CompTIA pažymi, kad esminė ir nepataisoma žala, kurią ši priemonė padarytų visam sektoriui, ir taip pat CompTIA nariams, viršytų galimą negatyvų neatidėliotino paskelbimo nebuvimo poveikį visuomenės ir trečiųjų asmenų interesui. Šiuo atžvilgiu CompTIA pabrėžia, kad ji nebuvo informuota apie jokį suderinamumo problemos serverių rinkoje įrodymą, nors ji užima svarbesnę padėtį technologijos kūrinių kvalifikacijų patvirtinime serverių sektoriuje už bet kokią kitą asociaciją.

b) Komisijos ir šalių, kurioms buvo leista įstoti į bylą jos pusėje, argumentai

164 Pirmiausia, Komisija mano, kad prašymas sustabdyti Sprendimo 5 straipsnio a–c punktų vykdymą iš esmės remiasi poveikio, kurį šis sprendimas galėtų turėti Microsoft „intelektinės nuosavybės teisėms“, vertinimu ir pateikia keletą preliminarių pastabų šiuo klausimu. Savo 2004 m. rugsėjo 13 d. pastabose Komisija patikslina, kad net darant prielaidą, jog Microsoft aiškiai įrodė, kad Sprendimas įpareigotų ją suteikti licencijas dėl intelektinės nuosavybės teisių, jos argumentai liktų galioti. FSF‑Europe palaiko Komisijos argumentus.

Preliminarios pastabos

165 Pirmiausia Komisija pažymi, kad Sprendimo 5 straipsnio a–c punktai įpareigoja Microsoft pateikti techninio pobūdžio dokumentus, vadinamąsias „specifikacijas“, kurie detaliai apibrėžia Sprendimo 1 straipsnio 1 dalyje numatytus „protokolus“. Tačiau Komisija pabrėžia, kad svarbu atskirti šiuos techninius dokumentus nuo Microsoft produktų šaltinio kodo. Iš tikrųjų konkurentas, norintis įdiegti serverio operacinę sistemą, į kurią įeitų Microsoft protokolai, turėtų suteikti savo produktui šaltinio kodą, leidžiantį įgyvendinti specifikacijas. Du programuotojai, įgyvendinantys tas pačias protokolo specifikacijas, nerašytų vieno šaltinio kodo, ir jų programų apibūdinimas būtų skirtingas (24, 25, 698 ir 719–722 konstatuojamosios dalys). Šiuo požiūriu protokolai galėtų būti palyginti su kalba, kurios sintaksė ir žodynas būtų specifikacijos, nes paprastas faktas, kad du asmenys išmoksta tos pačios kalbos sintaksę ir žodyną, neužtikrina, kad jie ją vartos tuo pačiu būdu.

166 Toliau šiame kontekste Komisija nagrinėja įvairias Microsoft nurodytas intelektinės nuosavybės teises.

– Dėl autorių teisių

167 Pirmiausia, dėl autorių teisių Komisija mano, kad Microsoft tvirtinimai yra netikslūs ir netgi klaidingi. Iš tikrųjų, pirma, Microsoft verčia klaidingai manyti, kad su suderinamumu susijusios informacijos naudojimas, siekiant padaryti šį suderinamumą veiksmingą, paprastai pažeidžia autorių teises. Antra, Microsoft taip pat klaidingai teigia, kad autorių teisių apsauga taikoma ir komunikacijos protokolams, bei remiasi autorių teisių apsauga, susijusia su „specifikacijomis“, siekdama pagrįsti, kad jose esančios informacijos panaudojimas pažeistų šią teisę.

168 Tačiau, neatmesdama galimybės, kad specifikacijoms galėtų būti taikoma autorių teisių apsauga, Komisija mano, jog tai nereiškia, kad jose esančios informacijos panaudojimas, įgyvendinant ją operacinėje sistemoje, pažeistų autorių teises, nes, kaip nurodyta Sprendime, specifikacijų įgyvendinimas nėra kopija, bet visiškai atskiro kūrinio atsiradimas (25, 570 ir kt. bei 719 ir kt. konstatuojamosios dalys).

169 Komisija savo 2004 m. rugsėjo 13 d. pastabose iš esmės teigia, kad komunikacijos protokolų įgyvendinimas nėra uždrausta autorių teisių panaudojimo forma.

170 Tarp kitų Komisijos pastabų dėl 2004 m. rugpjūčio 19 d. Microsoft laiško reikia pažymėti konkrečius atsakymus, pateiktus į penkias argumentų grupes.

171 Pirma, Komisija nurodo, kad Microsoft pirmą kartą 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose remėsi teise „atskleisti“ (119 punktas). Komisija pažymi, kad Berno konvencijos 6a straipsnis, kuriame numatytos autoriaus „neturtinės teisės“, nenurodo šios teisės, ir dėl to bet kuris kėsinimasis į šią tariamą teisę negali prieštarauti „įprastam kompiuterio programos naudojimui“, kuris apibrėžtas Direktyvos 91/250 6 straipsnio 3 dalyje, nes šioje nuostatoje numatyta, kad ji turi būti aiškinama „vadovaujantis Berno konvencijos <…> nuostatomis“. Be to, teisė atskleisti, kaip „neturtinė teisė“, negali būti licencijos objektas. Dar daugiau – rėmimasis teise atskleisti yra sunkiai suderinamas su aplinkybe, kad Microsoft produktai yra rinkoje, kad asmenys gali juos vertinti, nagrinėti ar išbandyti ir tam tikromis aplinkybėmis juos dekompiliuoti. Galiausiai Microsoft nurodyti atsisakymo atskleisti nagrinėjamą informaciją motyvai yra tik ekonominio pobūdžio ir neturi nieko bendra su nagrinėjamos teisės esme.

172 Antra, Komisija prieštarauja tam, kad techniniai dokumentai, kurie turi būti paskelbti, gali būti laikomi „kompiuterio programa“, saugoma pagal Direktyvą 91/250, nes kalbama apie kompiuterio programos „rengiamą modelio medžiagą“ (118 punktas). Iš tikrųjų, tęsia ji, nagrinėjama informacija nėra parengta ex ante kaip vidaus pagalba Microsoft programų kūrimui, tačiau parengta tik ex post, turint vienintelį tikslą paskelbti ribotą informaciją pastarosios konkurentams.

173 Dėl Direktyvos 91/250 4 straipsniu pagrįsto Microsoft teiginio, pagal kurį nagrinėjamų protokolų įgyvendinimas „beveik tikrai“ būtų specifikacijų, kurioms taikoma Microsoft autorių teisių apsauga, perdirbimas ar vertimas (120 punktas), Komisija atsako, kad ieškovė nepateikia šiuo klausimu įrodymų. Ji tvirtina, kad Direktyvos 91/250 tekstas ir jos parengiamieji darbai verčia padaryti išvadą, kad šios direktyvos 4 straipsnis paprastai netaikomas sąsajos programos kūrimui remiantis sąsajos specifikacijomis. Iš tikrųjų tos pačios direktyvos 6 straipsnis paremtas prielaida, pagal kurią su suderinamumu susijusios informacijos, gautos dekompiliavimo būdu – kuri yra „laisva“ – siekiant „gauti informaciją apie tai, kaip užtikrinti savarankiškai sukurtos kompiuterio programos suderinamumą su kitomis programomis“, nepažeidžia autorių teisių, nebent informacija būtų naudojama „kokiai nors savo išraiška iš esmės panašiai (į kompiuterio programą, kuriai taikomas dekompiliavimas) kompiuterio programai sukurti, pagaminti ar parduoti“. Jeigu Microsoft buvo teisi, Direktyvos 91/250 6 straipsniu niekada negalima būtų remtis kuriant panašius produktus, nes šių produktų kūrimas būtų laikomas „veiksmu, pažeidžiančiu autorių teises“, ir dėl to būtų uždraustas pagal 6 straipsnio 2 dalies c punktą.

174 Trečia, Komisija prieštarauja siauram Pescott Direktyvos 91/250 1 straipsnio 2 dalies aiškinimui (priedas T.3.), pagal kurį „idėjoms ir principams, kuriais paremta bet kokia kompiuterio programos dalis, įskaitant tuos, kuriais paremtos sąsajos, nėra taikoma autorių teisių apsauga“. Iš tikrųjų jo argumentas, kad nagrinėjamų „idėjų“ visumai arba struktūrai yra taikoma autorių teisių apsauga, kai jos yra „esminė saugomo kūrinio dalis“, yra klaidingas, nes, pirma, neatitinka Direktyvos 91/250 1 straipsnio 2 dalies ir 6 straipsnio ir, antra, Didžiosios Britanijos teismų praktika, kuria Pescott pagrindžia savo analizę, yra nesusijusi su šia byla.

175 Ketvirta, dėl 120 punkte išdėstyto Microsoft argumento, pagal kurį, pirma, korekcinė priemonė sukurtų Microsoft konkurentams ypatingą „pagundą“ sukurti kūrinius, pažeidžiančius autorių teises, ir kad Sprendimas nenumatė jokios garantijos prieš tokią „pagundą“, Komisija patikslina, jog korekcinė priemonė nereikalauja paskelbti šaltinio kodo, ir todėl nėra taikomas Direktyvos 91/250 6 straipsnio 2 dalies c punkte numatytas draudimas naudoti dekompiliavimo būdu gautą informaciją „kokiai nors savo išraiška iš esmės panašiai kompiuterio programai sukurti, pagaminti ar parduoti“.

176 Penkta, Komisija mano, kad priešingai nei tvirtina Microsoft (129 punktas), pastaroji nepaskelbė sąsajos, būtinos trečiųjų asmenų kompiuterių programoms, siekiant panaudoti serverių operacinių sistemų Windows funkcijas. Ji patikslina, kad sąsajos, kurias nurodo Microsoft, yra „taikomųjų programų kūrimo sąsajos“ (toliau – API), leidžiančios serverių operacinių sistemų Windows veikiančioms taikomosioms programoms naudoti serverių operacinių sistemų paslaugas, o nagrinėjamos šoje byloje sąsajos yra tos, kurių padedamas darbo grupės serveris Windows teikia paslaugas Windows darbo grupės tinklams (210 konstatuojamoji dalis).

– Dėl patentų

177 Dėl patentų Komisija pirmiausia pažymi, kad per administracinę procedūrą Microsoft nurodė tik vieną patento paraišką, o teisminio proceso metu ji nurodo tris Europos patentus ir dvi nagrinėjamas Europos patento paraiškas. Be to, Microsoft nepateikė dokumentų, leidžiančių nustatyti, ar licencija dėl vieno ar kelių šių patentų yra būtina asmeniui, įgyvendinančiam atitinkamus protokolus.

178 2004 m. rugsėjo 13 d. pastabose Komisija pažymi, kad iki Sprendimo priėmimo Microsoft 2004 m. sausio 20 d. nurodė tik vienintelį patentą, o dokumente, kuriame buvo pateikta Knauer nuomonė (priedas T.5, šios nutarties 91 punktas), nurodyti trys Europos patentai buvo suteikti 2001 m. pabaigoje, be to dvi Europos patento paraiškos, remiantis tuo pačiu dokumentu, buvo pateiktos 2002 m. pabaigoje. Dėl Knauer nuomonės turinio Komisija, visų pirma, pažymi, kad jis „turėjo remtis Microsoft pateikta informacija dėl Sprendimo 5 straipsnyje nurodytų protokolų“. Toliau ji nurodo, kad neakivaizdu, jog Microsoft konkurentas, kuriam Spren