ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Bendrijos augalų veislių tarnybos (BAVT) užduotis pasižymi paraiškų suteikti teisinę apsaugą Bendrijoje nagrinėjimo sąlygų moksliniu ir techniniu sudėtingumu, todėl šiai tarnybai turi būti suteikta plati diskrecija vykdant patikėtas funkcijas. Ši plati diskrecija, be kita ko, apima veislės išskirtinumo, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje 7 straipsnio 1 dalį, patikrinimą.

Vis dėlto plati diskrecija, suteikta BAVT vykdant savo funkcijas, negali leisti jai nesilaikyti techninių taisyklių, reglamentuojančių techninės ekspertizės atlikimą, nepažeidžiant gero administravimo pareigos ir jai tenkančios atidumo ir nešališkumo pareigos. Be to, šių taisyklių privalomumą, įskaitant BAVT atžvilgiu, patvirtina Reglamento Nr. 2100/94 56 straipsnio 2 dalis, kurioje reikalaujama, kad techninė ekspertizė būtų atliekama laikantis šių taisyklių. Todėl BAVT apeliacinė taryba yra teisi konstatuodama, kad BAVT suteikė prašomos apsaugoti veislės teisinę apsaugą Bendrijoje remdamasi netinkama technine ekspertize, nes ši apsauga buvo suteikta BAVT neturint duomenų, patvirtinančių, kad ginčijamas papildomas požymis buvo tiriamas per du vegetacijos ciklus, pažeidžiant BAVT priimtus techninius protokolus.

(žr. 46, 78–80 punktus)
2.

National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO), Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO), National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co., Maroun Oil & Gas Co., Masjed-Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC), West Oil & Gas Production Co., East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC), Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jų priteisiamos Europos Sąjungos Tarybos patirtos bylinėjimosi išlaidos.
Byla C‑539/15

Daniel Bowman

prieš

Pensionsversicherungsanstalt

(Oberster Gerichtshof prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – Direktyva 2000/78/EB – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – 2 straipsnio 1 ir 2 dalys – Diskriminacija dėl amžiaus – Kolektyvinė sutartis – Ilgesnis paaukštinimo iš pirmosios darbo užmokesčio pakopos į antrąją laikotarpis – Netiesioginis skirtingas požiūris dėl amžiaus“

Santrauka – 2016 m. gruodžio 21 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas

Socialinė politika – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – Direktyva 2000/78 – Diskriminacijos dėl amžiaus draudimas – Kolektyvinė sutartis, kurioje numatytas ilgesnis perkėlimo iš pirmosios darbo užmokesčio pakopos į antrąją laikotarpis negu perkėlimo į paskesnes pakopas laikotarpis – Leistinumas – Sąlyga – Ilgesnis laikotarpis, taikomas tarnautojui, į kurio mokymosi laikotarpius atsižvelgta priskiriant jį prie darbo užmokesčio pakopos

(Tarybos direktyvos 2000/78 2 straipsnio 1 ir 2 dalys)

Direktyvos 2000/78, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, 2 straipsnio 1 ir 2 dalys turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas nedraudžiama nacionalinės kolektyvinės sutarties nuostata, pagal kurią tarnautojui, į kurio mokymosi laikotarpius atsižvelgta priskiriant jį prie darbo užmokesčio pakopos, taikomas ilgesnis paaukštinimo iš pirmosios pakopos į antrąją terminas, nes šis ilgesnis laikotarpis taikomas visiems tarnautojams, kuriems šie laikotarpiai įskaityti, taip pat atgaline data tarnautojams, jau pasiekusiems aukštesnes pakopas.

Iš tiesų tokioje kolektyvinėje sutartyje neįtvirtintas tiesioginis skirtingas požiūris dėl amžiaus į šiuos tarnautojus.

Be to, administracijos tarnautojų priskyrimas prie darbo užmokesčio pakopos, be kita ko, priklauso nuo mokymosi laikotarpių. Šie mokymosi laikotarpiai gali būti įskaitomi neatsižvelgiant į tarnautojo amžių įdarbinimo momentu. Taigi ši tvarka grindžiama kriterijumi, kuris nėra nei neatskiriamai, nei netiesiogiai susijęs su darbuotojų amžiumi.

Taigi, net jei jaunam ką tik įdarbintam darbuotojui, turinčiam nedaug darbo patirties ir prašančiam įskaityti mokymosi laikotarpius priskiriant prie darbo užmokesčio pakopos, pirmojoje pakopoje taikomas ilgesnis paaukštinimo terminas, taip pat gali būti, kad vyresniam darbuotojui, išdirbusiam administracijoje ilgą laiką ir pateikusiam tokį patį prašymą, virtualiai ar atgaline data taip pat bus taikomas toks ilgesnis terminas.

(žr. 23, 28, 30, 33 punktus ir rezoliucinę dalį)
Be to, minėtas straipsnis ir minėtas priedas turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiama valstybei narei surenkant duomenis, numatytus šiose nuostatose, pakoreguoti šios valstybės gautus skaičius taip, kad šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisija, gauta deginant dujų atliekas su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusioje įrenginio technologinio proceso dalyje, atitiktų emisiją deginant gamtines dujas, jei produkto santykiniu taršos rodikliu atsižvelgiama į emisiją, susijusią su dujų atliekų gamyba.

Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad nors su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusioje įrenginio technologinio proceso dalyje deginant dujų atliekas, gautas įrenginio su išlydyto metalo santykiniu taršos rodikliu, vadovaujantis Sprendimo 2011/278 3 straipsnio c punkto antra įtrauka ir 10 straipsnio 2 dalies b punktu, siekiant aprūpinti miesto šildymo tinklą leidžia suteikti nemokamų leidimų remiantis šilumos santykiniu taršos rodikliu, kadangi išlydyto metalo santykiniu taršos rodikliu atsižvelgiama į emisiją, susijusią su dujų atliekų gamyba, draudimui du kartus apskaičiuoti emisiją ir du kartus suteikti leidimus prieštarauja, remiantis minėto sprendimo 10 straipsnio 3 dalimi, papildomų leidimų išmatuojamajai šilumai, eksportuotai privatiems namų ūkiams, suteikimas motyvuojant tuo, kad leidimų skaičius, nustatytas remiantis šilumos santykiniu taršos rodikliu, yra mažesnis už ankstesnio laikotarpio emisijos, susijusios su šios šilumos gamyba, kiekio medianą.

Sprendimo 2011/278, kuriuo nustatomos suderinto nemokamo apyvartinių taršos leidimų suteikimo pagal Direktyvos 2003/87 10a straipsnį pereinamojo laikotarpio Sąjungos taisyklės, 3 straipsnio c punktas turi būti aiškinamas taip, kad sąvoka „su šilumos santykiniu taršos rodikliu susijusi įrenginio technologinio proceso dalis“ apima išmatuojamos šilumos iš įrenginio, kuriam taikoma šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistema, eksporto į garų tinklą veiklą, jei pastarasis gali būti kvalifikuojamas kaip „įrenginys arba kitas vienetas, kuriam Sąjungos sistema netaikoma“.

Atsižvelgiant į tai šilumos paskirstytojas, nevartojantis šilumos, kurią importuoja, bet paskirstantis kitiems įrenginiams ar vienetams, nepaisant to, ar jiems taikoma leidimų sistema, ar ne, turi būti laikomas „įrenginiu arba kitu vienetu, kuriam Sąjungos sistema netaikoma“.

Tačiau, jei paskirstymo tinklas faktiškai yra įrenginio, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2003/87, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje, 3 straipsnio e punktą, sudedamoji dalis, kuriai taikoma leidimų sistema, šis tinklas neturėtų būti laikomas „įrenginiu arba kitu vienetu, kuriam Sąjungos sistema netaikoma“, kaip tai suprantama pagal Sprendimo 2011/278 3 straipsnio c punktą. Be to, tai galioja, kai yra šilumos tiekimo sutartis tarp šios šilumos gamintojo ir vartotojo.

(žr. 118–120, 122 punktus ir rezoliucinės dalies 10 punktą)
Valstybė narė, kuri numato nepriklausomoms asmenų grupėms (NAG) taikomą pridėtinės vertės mokesčio (PVM) sistemą, pagal kurią NAG atliekamas paslaugų teikimas savo nariams neapmokestinamas PVM, jeigu šios grupės narių, taip pat vykdančių apmokestinamąją veiklą, apyvarta be mokesčio iš šios veiklos neviršija 30 % ar tam tikrais atvejais net 45 % jų visos apyvartos be mokesčio, nevykdo įsipareigojimų pagal Direktyvos 2006/112 dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos, iš dalies pakeistos Direktyva 2010/45, 2 straipsnio 1 dalies c punktą ir 132 straipsnio 1 dalies f punktą.

Direktyvos 2006/112 132 straipsnio 1 dalies f punkte nėra numatyta neapmokestinti paslaugų, kurios nėra tiesiogiai būtinos vykdant NAG narių neapmokestinamą veiklą arba veiklą, dėl kurios jie neturi apmokestinamojo asmens statuso, teikimo. Kadangi toks paslaugų teikimas nepatenka į Direktyvos 2006/112 132 straipsnio 1 dalies f punkte nurodyto neapmokestinimo atvejo taikymo sritį, pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies c punktą reikalaujama, kad minėtas paslaugų teikimas, kurį už atlygį valstybės narės teritorijoje vykdo apmokestinamasis asmuo, veikdamas kaip toks, būtų apmokestintas PVM.

Dėl šio Direktyvos 2006/112 132 straipsnio 1 dalies f punkto aiškinimo šioje nuostatoje numatytas neapmokestinimo atvejis netampa neveiksmingas. Kalbant konkrečiai, šis neapmokestinimo atvejis neapsiriboja grupėmis, kurių nariai vykdo tik neapmokestinamą veiklą arba veiklą, dėl kurios jie neturi apmokestinamojo asmens statuso. Taigi NAG, kurios nariai taip pat vykdo apmokestinamąją veiklą, teikiamoms paslaugoms taip pat gali būti taikomas šis neapmokestinimo atvejis, tačiau tik jeigu šios paslaugos yra tiesiogiai būtinos minėtų narių neapmokestinamai veiklai arba veiklai, dėl kurios jie neturi apmokestinamojo asmens statuso.

(žr. 43, 51–53, 55, 92 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Direktyva 2008/115 dėl bendrų nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo standartų ir tvarkos valstybėse narėse turi būti aiškinama taip, kad ja draudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias vien už neteisėtą atvykimą kertant vidaus sieną, dėl kurio neteisėtas tampa ir buvimas šalyje, trečiosios šalies piliečiui, dėl kurio šioje direktyvoje nustatyta grąžinimo procedūra dar neužbaigta, gali būti skiriama laisvės atėmimo bausmė.

Jeigu toks trečiosios šalies pilietis pagal Direktyvos 2008/115 2 straipsnio 1 dalį (jei netaikoma šio 2 straipsnio 2 dalis) patenka į šios direktyvos taikymo sritį, jam turi būti taikomi joje numatyti bendri standartai ir tvarka, kad jis būtų išsiųstas, išskyrus tam tikrus atvejus, kai buvimas šalyje tampa teisėtas. Pagal šiuos standartus ir tvarką tokiam trečiosios šalies piliečiui turi būti taikoma grąžinimo procedūra, kurios etapų eiga yra laipsniškai priimtinos priemonės, kurių reikia imtis siekiant įvykdyti sprendimą grąžinti, ir pagal kurią, kalbant apie laisvės atėmimą, leidžiamas tik sulaikymas specialiame centre, o šios direktyvos 15 ir 16 straipsniuose nustatytos griežtos jo taikymo ribos, siekiant užtikrinti atitinkamų trečiųjų šalių piliečių pagrindinių teisių paisymą.

Be to, iš Direktyvos 2008/115 2 straipsnio 2 dalies a punkto, pagal kurį valstybėms narėms, be kita ko, leidžiama netaikyti šios direktyvos trečiųjų šalių piliečiams, kuriuos kompetentingos institucijos sulaikė ar suėmė dėl neteisėto valstybės narės išorės sienos kirtimo ir kurie vėliau negavo leidimo ar neįgijo teisės būti toje valstybėje narėje, matyti, kad ši nuostata susijusi tik su valstybės narės išorės sienos neteisėtu kirtimu, kaip apibrėžta Šengeno sienų kodekso 2 straipsnio 2 punkte, todėl nesusijusi su valstybių narių, priklausančių Šengeno erdvei, bendros sienos kirtimu. Taigi pagal šią nuostatą valstybės narės negali netaikyti šios direktyvos neteisėtai šalyje esantiems trečiųjų šalių piliečiams dėl to, kad jie neteisėtai atvyko į šalį, kirsdami vidaus sieną. Be to, ši priemonė tiek, kiek ji susijusi tik su situacija, kai minėti piliečiai atvyko į atitinkamos valstybės narės teritoriją, o ne siekė išvykti iš šios teritorijos ir Šengeno erdvės, taip pat neleidžia pašalinti tokių piliečių iš minėtos direktyvos taikymo srities dėl to, kad pastaruoju atveju jie buvo suimti ar sulaikyti.

Toks Direktyvos 2008/115 aiškinimas taip pat taikytinas, jeigu atitinkamą pilietį pagal susitarimą ar nuostatas, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 6 straipsnio 3 dalį, gali priimti atgal kita valstybė narė. Šio straipsnio negalima aiškinti taip, kad jame nustatyta šios direktyvos taikymo srities išimtis, papildanti nustatytąsias 2 straipsnio 2 dalyje. Pagal Direktyvos 2008/115 tekstą, struktūrą ir tikslą tokio piliečio situacijai ir toliau taikoma ši direktyva, ir valstybė narė, kuri, vadovaudamasi šia nuostata, nusprendžia perduoti šį pilietį kitai valstybei narei, veikia laikydamasi šioje direktyvoje nustatytų bendrų standartų ir tvarkos.

(žr. 61, 62, 68, 69, 71, 77, 78, 82, 83, 86, 93 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Direktyva 2002/47 dėl susitarimų dėl finansinio įkaito turi būti aiškinama taip, kad ji finansinio įkaito, pagal kurį į banko sąskaitą įneštos lėšos pateikiamos kaip finansinis įkaitas bankui, siekiant užtikrinti visus jo reikalavimus sąskaitos turėtojui, gavėjui suteikia teisę realizuoti šį įkaitą neatsižvelgiant į bankroto bylos iškėlimą įkaito davėjui, tik jeigu, pirma, lėšos, kurios yra minėtas įkaitas, į atitinkamą sąskaitą buvo pervestos prieš iškeliant šią bylą arba jeigu šios lėšos į tą sąskaitą buvo pervestos šios bylos iškėlimo dieną, o bankas įrodė, kad nežinojo, jog buvo iškelta minėta byla, arba pagrįstai negalėjo to žinoti, ir jeigu, antra, šios sąskaitos turėtojui buvo kliudoma disponuoti šiomis lėšomis po to, kai jos buvo pervestos į šią sąskaitą.

Pagal Direktyvoje 2002/47 dėl susitarimų dėl finansinio įkaito nustatytą tvarką nors ir neleidžiama finansinio įkaito pateikimo susieti su formalių aktų atlikimu, šio įkaito gavėjams suteikiama teisė realizuoti įkaitą nepaisant to, kad įkaito davėjui iškelta bankroto byla. Todėl pagal šią tvarką finansiniam įkaitui suteikiama lengvata, palyginti su kitomis įkaito rūšimis, kurios nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį. Toks skirtingas požiūris pagrįstas objektyviu kriterijumi, susijusiu su teisėtu Direktyvos 2002/47 tikslu – stiprinti finansinio įkaito teisinį saugumą ir veiksmingumą, siekiant užtikrinti finansinės sistemos stabilumą.

Be to, Direktyvos 2002/47 taikymas ratione materiae priklauso nuo įkaito pateikimo, ir, nepažeidžiant šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalies, reikalaujama, kad šis pateikimas būtų įvykęs prieš bankroto bylos iškėlimą. Vadinasi, Direktyvoje 2002/47 nustatyta tvarka iš esmės negali būti taikoma į įkaito davėjo sąskaitą po bankroto bylos iškėlimo pervestoms sumoms. Be to, kiek tai susiję su minėtos direktyvos taikymu ratione personae, pažymėtina, kad pagal jos 1 straipsnio 3 dalį valstybėms narėms suteikiama teisė netaikyti šios direktyvos tiems susitarimams dėl finansinio įkaito, kuriuose viena iš šalių yra tos pačios direktyvos 1 straipsnio 2 dalies e punkte paminėtas asmuo. Galiausiai Direktyvoje 2002/47 nustatyta tvarka skirta tik tai įkaito davėjo turto daliai, dėl kurios jis sutiko su tam tikra nuosavybės teisių atėmimo forma. Šiomis aplinkybėmis negali būti keliamas klausimas dėl Direktyvos 2002/47 galiojimo vienodo požiūrio principo atžvilgiu.

(žr. 50–53 punktus)
32

Kaip nurodo Švedijos Karalystė, pirmiausia, priešingai, nei tvirtinama skundžiamo sprendimo 62 punkte, negali būti pagrįstai teigiama, kad vienintelis „ES Pilot“ procedūros tikslas – išvengti ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo, nes šios procedūros pobūdis ir tikslas yra kitokie, kadangi ja siekiama, be kita ko, sudaryti Komisijai galimybes prašyti tik faktinio pobūdžio informacijos. Be to, per „ES Pilot“ procedūras Komisija komunikuoja su valstybe nare, tačiau šiame etape nepateikia kaltinimų dėl Sąjungos teisės pažeidimo. Galiausiai „ES Pilot“ procedūrų dokumentuose retai būna nurodyta Komisijos pozicija, kuria būtų galima remtis per galimą įsipareigojimų neįvykdymo procedūrą.
„(17)

Šio reglamento tikslas – pagerinti socialines sąlygas darbuotojams, kuriems jis taikomas, taip pat bendrai pagerinti saugų eismą keliuose. To iš esmės siekiama nuostatomis, susijusiomis su maksimaliomis vairavimo trukmėmis per dieną, per savaitę ir per dvi savaites paeiliui, nuostata, kuri įpareigoja suteikti vairuotojui normalų kassavaitinio poilsio laikotarpį mažiausiai vieną kartą per dvi paeiliui einančias savaites, ir nuostatomis, kurios nurodo, kad jokiomis aplinkybėmis kasdienio poilsio laikotarpis negali būti trumpesnis nei nepertraukiamas devynių valandų laikotarpis. Kadangi tos nuostatos garantuoja pakankamą poilsį, ir atsižvelgiant į pastarųjų metų vykdymo praktikos patirtį, sistema sutrumpintiems kasdienio poilsio laikotarpiams kompensuoti daugiau nebereikalinga.
50

Dėl Bankų komunikato 40–46 punktų pagrindimo šia nuostata reikia pažymėti, kad finansinės paslaugos yra esminės Sąjungos ekonomikoje. Bankai ir kredito įstaigos yra pagrindiniai įvairiose rinkose veikiančių įmonių finansavimo šaltiniai. Be to, bankai dažnai glaudžiai susiję tarpusavyje, daugelis jų vykdo veiklą tarptautiniu lygmeniu. Dėl šios priežasties vieno ar kelių bankų sunkumai gali greitai išplisti po kitus valstybės narės ar kitų valstybių narių bankus. Dėl to kyla rizika, kad neigiamą šalutinį poveikį patirs ir kiti ekonomikos sektoriai.
42

Per posėdį Vokietijos vyriausybė nurodė, kad teisės į PVM atskaitą atidėjimas iki metų, kai bus ištaisyta sąskaita faktūra, reiškė sankciją. Tačiau, siekiant nubausti už formalių reikalavimų nesilaikymą, galima numatyti kitų sankcijų nei atsisakymas suteikti teisę į mokesčio atskaitą už tuos metus, kai išrašyta sąskaita faktūra, pavyzdžiui, skirti baudą arba numatyti piniginę sankciją, proporcingą pažeidimo sunkumui (šiuo klausimu žr. 2015 m. liepos 9 d. Sprendimo Salomie ir Oltean, C‑183/14, EU:C:2015:454, 63 punktą). Be to, pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamus teisės aktus ši teisė atidedama ir dėl to bet kuriuo atveju taikomi delspinigiai, neatsižvelgiant į aplinkybes, dėl kurių turi būti taisoma pradinė sąskaita faktūra, o tai viršija tai, kas būtina pirma minėtame šio sprendimo punkte nurodytiems tikslams pasiekti.
60

Be to, atsižvelgiant į Įsakymo Nr. 365/741/2014 3 straipsnį ir kaip teigė suinteresuotasis asmuo per posėdį, sumų grąžinimas priklauso nuo turimų lėšų, surinktų kaip transporto priemonių mokestis, t. y. aplinkos mokestis, nesuteikiant šiam asmeniui jokių priemonių priversti kompetentingą valdžios instituciją vykdyti savo pareigas, jei ji jų nevykdo savanoriškai, nes remiantis šiomis pačiomis teisės nuostatomis šis vykdymas pagal bendrąją teisę neįmanomas per šį penkerių metų laikotarpį.
10

EGBGB 48 straipsnis atsirado dėl to, kad 2013 m. sausio 23 d. buvo priimtas Gesetz zur Anpassung der Vorschriften des Internationalen Privatrechts an die Verordnung (EU) Nr. 1259/2010 und zur Änderung anderer Vorschriften des Internationalen Privatrechts (Tarptautinės privatinės teisės nuostatų pritaikymo prie Reglamento Nr. 1259/2010 ir kitų tarptautinės privatinės teisės nuostatų pakeitimo įstatymas) (BGBl. 2013 I, p. 101), jis įsigaliojo 2013 m. sausio 29 d. Ši nuostata į Vokietijos teisę įtraukta po to, kai 2008 m. spalio 14 d. Teisingumo Teismas priėmė Sprendimą Grunkin ir Paul (C‑353/06, EU:C:2008:559).
47

Be to, remiantis Pagrindų direktyvos 20 straipsnio 3 dalimi, vykdydamos šiame straipsnyje numatytas įmonių ginčų sprendimo procedūras, NRI priima sprendimus, kuriais siekiama Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje nustatytų tikslų; pastarojo straipsnio 3 dalies b punkte numatyta, kad NRI prisideda prie vidaus rinkos plėtros, be kita ko, skatindamos visos Europos paslaugų sąveiką ir ryšį tarp galutinių paslaugos gavėjų.
58

Šie nuoseklumo, koordinavimo ir spartumo poreikiai priimant reikiamus aktus pagrindžia, kad pagal ESV sutartį nustatytos priemonės ir priemonės dėl įrašymo įgyvendinant bendrą užsienio ir saugumo politiką būtų laikomos „konkrečiais“ atvejais, kaip tai suprantama pagal SESV 291 straipsnio 2 dalį. Būtent dėl to, kaip pažymėjo Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 72 punkte, Teisingumo Teismas Sprendime Taryba / Manufacturing Support & Procurement Kala Naft (C‑348/12 P, EU:C:2013:776, 109 punktas) atmetė pagrindą, kuriuo teigta, kad Taryba neturi įgaliojimų imtis lėšų įšaldymo priemonių prieš Manufacturing Support & Procurement Kala Naft Co., Tehran, numatytų, be kita ko, Sprendimu 2010/413, priimtu remiantis ESS 29 straipsniu, priimdama įgyvendinimo reglamentą pagal SESV 291 straipsnio 2 dalį, iš esmės pažymėjęs, kad šia ESV sutarties nuostata Tarybai suteikta kompetencija patvirtinti ginčijamas priemones.
13

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad D. Hedqvist planuojami sandoriai būtų vykdomi elektroniniu būdu per jo įmonės interneto svetainę. Įmonė pirktų virtualiosios valiutos bitkoino vienetų tiesiogiai iš fizinių asmenų ir įmonių arba iš tarptautinės valiutų biržos. Paskui įmonė perparduotų šiuos valiutos vienetus tokioje valiutų biržoje arba juos saugotų. D. Hedqvist įmonė taip pat parduotų tokius valiutos vienetus fiziniams asmenims ar įmonėms, kurie pateiktų užsakymus per jos interneto svetainę. Jeigu klientas sutiktų su D. Hedqvist įmonės pasiūlyta kaina Švedijos kronomis ir būtų atliktas apmokėjimas, parduoti virtualiosios valiutos bitkoino vienetai automatiškai būtų nusiųsti nurodytu bitkoino adresu. Šios įmonės parduodami virtualiosios valiutos bitkoino vienetai būtų tie, kuriuos ji įsigytų valiutų biržoje iškart po to, kai klientas pateikia užsakymą, arba tie, kuriais ji jau disponuoja. Įmonės klientams taikoma kaina būtų nustatoma pagal atitinkamoje valiutų biržoje galiojančią kainą uždedant tam tikrą antkainį. Pirkimo ir pardavimo kainų skirtumas būtų D. Hedqvist įmonės pelnas. Įmonė netaikytų jokių kitų mokesčių.
9

Civilinio proceso kodekso (Wetboek van burgerlijke rechtsvordering) 700 straipsnyje nustatyta: „1. Norint taikyti areštą, būtinas teismo, kurio veiklos teritorijoje yra vienas ar daugiau areštuotinų daiktų arba, jei areštas taikomas ne daiktams, vietos, kur yra skolininko ar kito asmens, kuriam taikomas areštas, gyvenamoji vieta, teismo laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo leidimas. 2. Prašymas išduoti leidimą pateikiamas ieškinyje, kuriame turi būti nurodyta arešto rūšis, teisė, kuria remiasi ieškovas, ir, jei ši teisė yra piniginis reikalavimas, jo dydis arba, jei dydis dar nenustatytas, maksimali suma, atsižvelgiant į specifinius reikalavimus, nustatytus atitinkamą arešto rūšį reglamentuojančiame įstatyme. Laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas priima sprendimą bendrai išnagrinėjęs atvejį. <…> 3. Išskyrus atvejus, kai leidimo išdavimo dieną pagrindinė byla jau iškelta, leidimas išduodamas su sąlyga, kad byla iškeliama per laikinąsias apsaugos priemones taikančio teisėjo nustatytą terminą, bet ne anksčiau kaip per aštuonias dienas nuo arešto įvykdymo. Laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas gali pratęsti šį terminą, jei arešto vykdytojas to paprašo šiam terminui dar nepasibaigus. <…> Praleidus terminą, nustatytą pagrindinei bylai iškelti, areštas panaikinamas. <…>“
40

Iš to visų pirma matyti, kad, net nesant Sąjungos teisės suderinimo priemonių, teisėtai valstybėje narėje pagamintus ir parduodamus produktus turi būti galima parduoti ir kitose valstybėse narėse be jokios papildomos kontrolės. Nacionalinės teisės aktai, kuriais nustatoma tokia kontrolė, gali būti pateisinami vienu iš SESV 36 straipsnyje išvardytų bendrojo intereso pagrindų arba Teisingumo Teismo praktikoje pripažintais imperatyviais reikalavimais, be to, abiem atvejais šie aktai turi būti tinkami siekiamo tikslo įgyvendinimui užtikrinti ir neturi viršyti to, kas būtina šiam tikslui pasiekti (žr. Sprendimo ATRAL, C‑14/02, EU:C:2003:265, 65 punktą ir Sprendimo Komisija / Portugalija, C‑432/03, EU:C:2005:669, 42 punktą).