Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7 straipsnyje, be kita ko, numatyta, kad kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad būtų gerbiamas jo privatus gyvenimas. Pagal jos 8 straipsnio 1 dalį kiekvienas turi teisę į savo asmens duomenų apsaugą. Iš šių nuostatų, siejant jas vieną su kita, išplaukia, kad šias teises iš principo gali riboti bet koks trečiojo asmens atliekamas asmens duomenų tvarkymas. Pirštų atspaudai prie šių duomenų priskiriami todėl, kad jie objektyviai apima unikalią informaciją apie fizinius asmenis ir leidžia juos tiksliai identifikuoti. Kad įgyvendintų Reglamento Nr. 2252/2004 dėl valstybių narių išduodamų pasų ir kelionės dokumentų apsauginių savybių ir biometrikos standartų 1 straipsnio 2 dalį, nacionalinės institucijos turi paimti atitinkamų asmenų pirštų atspaudus ir juos išsaugoti į pasą įdiegtoje atmintinėje. Tokios priemonės laikytinos asmens duomenų tvarkymu ir teisės į privataus gyvenimo gerbimą ir į asmens duomenų apsaugą ribojimu.

Dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7 ir 8 straipsniuose įtvirtintų teisių, kurios nėra absoliučios prerogatyvos, ribojimo pateisinimo pirmiausia reikia priminti, kad apribojimas, kurį lemia pirštų atspaudų paėmimas ir saugojimas išduodant pasus, laikytinas numatytu įstatymo, kaip tai suprantama pagal Chartijos 52 straipsnio 1 dalį, nes šios operacijos numatytos Reglamento Nr. 2252/2004 dėl valstybių narių išduodamų pasų ir kelionės dokumentų apsauginių savybių ir biometrikos standartų 1 straipsnio 2 dalyje. Be to, pasų apsauga nuo klastojimo ir nuo nesąžiningo, t. y. kitų nei teisėtas savininkas asmenų, naudojimo šioje nuostatoje numatyti siekiant, be kita ko, užkirsti kelią neteisėtam asmenų patekimui į Sąjungos teritoriją, o tai yra Sąjungos pripažintas bendrojo intereso tikslas.

Be to, Reglamento Nr. 2252/2004 1 straipsnio 2 dalyje numatytas pirštų atspaudų paėmimas ir saugojimas yra tinkami šio reglamento tikslams pasiekti, taigi ir užkirsti kelią neteisėtam asmenų patekimui į Sąjungos teritoriją.

Viena vertus, nors atspaudų metodo taikymas tapatybei tikrinti nėra visiškai patikimas, nes jis nevisiškai panaikina galimybę praleisti leidimo neturinčius asmenis, jis reikšmingai sumažina tokio praleidimo riziką, kuri būtų, jei šis metodas nebūtų naudojamas. Kita vertus, paso turėtojo pirštų atspaudų nesutaptis su į šį dokumentą integruotais duomenimis dar nereiškia automatinio atitinkamo asmens neįleidimo į Sąjungos teritoriją. Vienintelis tokios nesutapties padarinys bus išsamus patikrinimas, skirtas šio asmens tapatybei galutinai nustatyti.

Galiausiai dėl tokio tvarkymo būtinybės Teisingumo Teismui nenurodyta priemonių, kurios galėtų pakankamai veiksmingai padėti pasiekti pasų apsaugos nuo nesąžiningo naudojimo tikslą ir kartu mažiau ribotų Chartijos 7 ir 8 straipsniais įtvirtintas teises nei pirštų atspaudų metodas. Reglamento Nr. 2252/2004 1 straipsnio 2 dalis nelemia tokio paimtų pirštų atspaudų tvarkymo, kuris viršytų tai, kas yra būtina minėtam tikslui pasiekti. Šio reglamento 4 straipsnio 3 dalyje aiškiai nurodyta, jog pirštų atspaudai gali būti naudojami tik paso autentiškumui ir jo turėtojo tapatybei patikrinti, o iš Reglamento Nr. 2252/2004 1 straipsnio 2 dalies matyti, kad šiuo reglamentu užtikrinama apsauga nuo rizikos, kad pirštų atspaudų duomenis nuskaitys netinkami asmenys, ir juo numatyta pirštų atspaudus saugoti tik pačiame pase, kurį turi tik jo savininkas.

(žr. 33, 35–38, 42–45, 53, 54, 56, 57, 60 punktus)