Byla T‑461/08

Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE

prieš

Europos investicijų banką (EIB)

„Viešasis paslaugų pirkimas – Konkurso procedūra – Paslaugos teikiant pagalbą, skirtą informacinės sistemos priežiūrai, aptarnavimui ir tobulinimui – Dalyvio pasiūlymo atmetimas – Sutarties sudarymas su kitu dalyviu – Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumas – Jurisdikcija – Pareiga motyvuoti – Teisė į veiksmingą teisinę gynybą – Skaidrumas – Proporcingumas – Vienodas požiūris ir nediskriminavimas – Atrankos ir sutarties sudarymo kriterijai – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Priimtinumas – Negautos pajamos“

Sprendimo santrauka

1. Ieškinys dėl panaikinimo – Aktai, dėl kurių galima pareikšti ieškinį – Aktai, sukeliantys privalomų teisinių pasekmių – Europos investicijų banko aktai

(EB 225 straipsnio 1 dalis, EB 230 straipsnis, EB 237 straipsnio b ir c punktai)

2. Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Nuo ieškinio dėl panaikinimo nepriklausantis ieškinys – Ribos – Prašymas atlyginti Europos investicijų banko, veikusio kaip perkančioji organizacija, padarytą žalą

(EB 225 straipsnio 1 dalis, EB 235 straipsnis ir EB 288 straipsnio antra pastraipa)

3. Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumo sąlygos – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį – Teismo „ex officio“ atliekamas patikrinimas – Taikymas pagal analogiją ieškiniams, kuriuose papildomai prašoma atlyginti žalą

(EB 230 straipsnis; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 113 straipsnis)

4. Ieškinys dėl panaikinimo – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį – Dėl įvykdyto sprendimo pareikštas ieškinys

(EB 230 straipsnis ir EB 233 straipsnis)

5. Europos Bendrijų viešieji pirkimai – Konkurso procedūra – Specifikacijų teisėtumo ginčijimas

(EB 230 straipsnio ketvirta pastraipa)

6. Europos investicijų bankas – Viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūros, finansuojamos iš nuosavų banko išteklių – Taikytinos nuostatos

(EB 28 straipsnis, EB 43 straipsnis ir EB 49 straipsnis; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija; Tarybos reglamento Nr. 1605/2002 88 straipsnio 1 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/18)

7. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis

(EB 230 straipsnio penkta pastraipa ir EB 253 straipsnis)

8. Europos Bendrijų viešieji pirkimai – Konkurso procedūra – Dalyvių teisė į veiksmingą teisminę apsaugą – Apimtis

(EB 225 straipsnio pirma dalis, EB 242 straipsnis, EB 243 straipsnis ir EB 253 straipsnis)

9. Europos Bendrijų viešieji pirkimai – Konkurso procedūra – Dalyvių teisė į veiksmingą teisminę apsaugą – Teisė pareikšti ieškinį dėl sprendimo sudaryti sutartį su kitu dalyviu

10. Europos investicijų bankas – Viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūros, finansuojamos iš nuosavų banko išteklių – Sutarčių sudarymas – Sprendimas sudaryti sutartį su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu dalyviu – Kriterijai – Perkančiosios organizacijos pasirinkimas – Ribos

11. Ieškinys dėl panaikinimo – Pagrindai – Vienodo požiūrio ir skaidrumo principų pažeidimas – Konkurso procedūra

12. Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Priežastinis ryšys – Dalyvio patirta žala dėl sutarties nesudarymo vykstant konkurso procedūrai – Ryšio tarp šios žalos ir neteisėto sprendimo sudaryti sutartį su kitu dalyviu įrodymo nebuvimas

(SESV 266 straipsnis ir SESV 340 straipsnio antra pastraipa)

1. Išsamios Bendrijos aktų teisėtumo kontrolės būtinybė reikalauja EB 225 straipsnio 1 dalį ir EB 230 straipsnį aiškinti taip, kad jais neatimama Bendrojo Teismo teisė nagrinėti ieškinį dėl akto, susijusio su Europos investicijų banko valdymo komiteto vykdomu einamosios veiklos tvarkymu ir sukeliančio galutinių teisinių pasekmių trečiajam asmeniui, panaikinimo.

Nors Europos investicijų bankas nėra Bendrijos institucija, tačiau jis yra pagal Sutartį įsteigta Bendrijos įstaiga, turinti teisinį subjektiškumą, todėl jam taikoma Teisingumo Teismo kontrolė, visų pirma kaip tai numatyta EB 237 straipsnio b punkte. Todėl kitų, ne EB 237 straipsnio b ir c punktuose nurodytų, Europos investicijų banko organų, t. y. ne Valdytojų tarybos ar Direktorių valdybos, oficialiai priimtiems aktams turi būti taikoma teisminė kontrolė, jei jie yra galutiniai ir sukelia teisinių pasekmių tretiesiems asmenims.

(žr. 46, 50, 52 punktus)

2. Nors Sutartimi nustatytoje teisių gynimo būdų sistemoje ieškinys dėl žalos atlyginimo yra savarankiškas teisių gynimo būdas ieškinio dėl panaikinimo atžvilgiu, vis dėlto reikia atsižvelgti į ieškinio dėl panaikinimo ir ieškinio dėl žalos atlyginimo „tiesioginį ryšį“ arba „papildymą“, jei tas ryšys ir papildymas iš tikrųjų egzistuoja, bei pastarojo papildomą pobūdį, palyginti su pirmuoju, vertinant šių ieškinių priimtinumą, kad ieškinys dėl žalos atlyginimo nebūtų dirbtinai atsietas nuo ieškinio dėl panaikinimo, kurio atžvilgiu vis dėlto jis yra pagalbinis ar papildomas.

Kadangi Europos investicijų banko ieškovei padaryti žala dėl banko veiklos, kuri yra dalyvavimas vykdant Bendrijos administravimo užduotis ir kuri susijusi su šios administracijos, kaip perkančiosios organizacijos, veikla, ir ši žala atsirado ne dėl banko veiklos ar operacijų finansų srityje, Bendrasis Teismas turi kompetenciją priimti sprendimą dėl banko atžvilgiu pateikto prašymo atlyginti žalą, remdamasis EB 225 straipsnio 1 dalimi, 235 straipsniu ir 288 straipsniu, jei toks prašymas papildo priimtiną prašymą panaikinti banko aktą, sukeliantį galutinių teisinių pasekmių tretiesiems asmenims.

(žr. 55–58 punktus)

3. Kadangi ieškinio priimtinumo sąlygos, visų pirma suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimas, susijusios su draudimu tęsti bylos nagrinėjimą viešosios tvarkos požiūriu, Bendrasis Teismas privalo savo iniciatyva patikrinti, ar ieškovės yra suinteresuotos ginčijamo sprendimo panaikinimu. Ši praktika pagal analogiją taikoma prašymams dėl panaikinimo, nurodytiems ieškiniuose, kuriuose papildomai nurodomas ir prašymas atlyginti žalą.

(žr. 62 punktą)

4. Net jei konkurso procedūros atveju sprendimas sudaryti sutartį buvo visiškai įvykdytas kitų konkurentų naudai, konkurso dalyvis išlieka suinteresuotas šio sprendimo panaikinimu, kad arba perkančioji organizacija atkurtų jo pradinę padėtį, arba priverstų perkančiąją organizaciją ateityje padaryti atitinkamų viešojo pirkimo procedūros pakeitimų, jei šios procedūros būtų pripažintos prieštaraujančiomis tam tikriems teisės reikalavimams.

Tai, kad susitarimas dėl viešojo pirkimo sutarties vykdymo pasirašytas ar net įvykdytas prieš paskelbiant sprendimą, kuriuo išnagrinėjamas pašalinto konkurso dalyvio pareikštas ieškinys dėl sprendimo sudaryti minėtą sutartį, o perkančioji organizacija saistoma sutartinių įsipareigojimų su konkurso laimėtoju, nėra kliūtis, jei ieškinys pagrindinėje byloje priimtas, perkančiajai organizacijai vykdyti EB 233 straipsnyje nustatytą pareigą imtis priemonių, būtinų tinkamai pašalinto konkurso dalyvio interesų apsaugai užtikrinti.

Jei iš viešojo konkurso pašalintam dalyviui pareiškus ieškinį sprendimas sudaryti sutartį panaikinamas, o perkančioji organizacija nebegali atnaujinti konkurso procedūros dėl atitinkamos viešojo pirkimo sutarties, šio konkurso dalyvio interesai gali būti apsaugoti, pavyzdžiui, išmokant piniginę kompensaciją, atitinkančią prarastą galimybę sudaryti sutartį arba, jei galima neginčijamai nustatyti, kad sutartis turėjo būti sudaryta su konkurso dalyviu, lygią negautoms pajamoms. Iš tikrųjų gali būti nustatyta dėl neteisėto sprendimo pašalinto konkurso dalyvio prarastos galimybės sudaryti viešojo pirkimo sutartį ekonominė vertė.

(žr. 64–66 punktus)

5. Konkurso dokumentas, kaip antai specifikacijos, negali būti laikomas aktu, konkrečiai susijusiu su kiekvienu konkurso dalyviu. Iš tikrųjų, kaip ir visi perkančiosios organizacijos parengti konkurso dokumentai, specifikacijos taikomos objektyviai apibrėžtoms situacijoms ir sukelia teisinių pasekmių bendrai bei abstrakčiai numanomoms asmenų kategorijoms. Todėl jos yra bendro pobūdžio ir negalima manyti, kad perkančiosios organizacijos įvykdytas jų individualus išsiuntimas konkurso dalyviams leidžia kiekvieną iš jų individualizuoti, kaip tai suprantama pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą, visų kitų asmenų atžvilgiu. Taigi specifikacijos nėra aktas, dėl kurio galima pareikšti tiesioginį ieškinį pagal šią nuostatą. Todėl sprendimas atmesti dalyvio pasiūlymą yra pirmas ginčijamas aktas ir, vadinasi, pirmas aktas, jam leidžiantis, be kita ko, ginčyti atliekant pasiūlymų lyginamąjį vertinimą naudotos formulės, kurią perkančioji organizacija nustatė specifikacijose, teisėtumą.

(žr. 73 ir 74 punktus)

6. Europos investicijų banko vykdomai viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūrai, finansuojamai iš nuosavų banko išteklių, netaikomos nei iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento antrosios dalies IV antraštinės dalies nuostatos, nei juo labiau iš dalies pakeisto Reglamento Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles, antrosios dalies III antraštinės dalies nuostatos. Šios nuostatos taikomos tik Europos Bendrijų bendrajam biudžetui ir, kaip matyti iš Finansinio reglamento 88 straipsnio 1 dalies, juo reglamentuojami viešieji pirkimai yra tik tos sutartys, kurios visiškai ar iš dalies finansuojamos iš minėto bendrojo biudžeto.

Vis dėlto banko viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūros turi atitikti pagrindines Sutarties taisykles ir bendruosius teisės principus, susijusius būtent su laisvu prekių judėjimu (EB 28 straipsnis), įsisteigimo teise (EB 43 straipsnis), laisve teikti paslaugas (EB 49 straipsnis), nediskriminavimu ir vienodu požiūriu, skaidrumu ir proporcingumu, bei Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos tikslus.

Be to, nors direktyvomis dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo reglamentuojamos tik valstybių narių subjektų ar perkančiųjų organizacijų sudaromos sutartys ir jos tiesiogiai netaikomos Bendrijos administracijos sudaromoms viešojo pirkimo sutartims, prieš minėtą administraciją galima remtis šiose direktyvose nustatytomis ar apibrėžtomis taisyklėmis ar principais, kai jie patys yra konkreti Sutarties pagrindinių taisyklių ir bendrųjų teisės principų, kurie Bendrijos administracijai tiesiogiai privalomi, išraiška. Iš tikrųjų teisinėje bendrijoje vienodas teisės taikymas yra pagrindinis reikalavimas ir kiekvienas teisės subjektas turi laikytis teisėtumo užtikrinimo principo. Be to, šiose direktyvose nustatytomis ar apibrėžtomis taisyklėmis arba principais gali būti remiamasi prieš Bendrijos administraciją, kai įgyvendindama savo funkcinę ar institucinę autonomiją, laikydamasi Sutartimi suteiktų įgaliojimų ribų, ši priima aktą, kuriame aiškiai daroma nuoroda, kad savo sąskaita jos sudaromas viešojo pirkimo sutartis reglamentuoja tam tikros direktyvoje nustatytos taisyklės ar principai, ir dėl šio akto tos taisyklės ir principai turi būti taikomi remiantis principu patere legem quam ipse fecisti.

Iš Paslaugų, prekių ir darbų pirkimo sutarčių, sudaromų Europos investicijų banko sąskaita, vadovo matyti, kad nors Direktyva 2004/18 dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo bankui netaikoma, ji yra tinkamas pagrindas banko procedūroms nustatyti. Vadove nustatytos bendrosios taisyklės, kurios sukelia teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, būtent tiems, kurie nusprendžia pateikti pasiūlymą vykdant visiškai ar iš dalies iš banko nuosavų išteklių finansuojamą viešąjį pirkimą, ir teisiškai įpareigoja banką, kai šis nusprendžia savo sąskaita sudaryti viešojo pirkimo sutartį. Todėl, kai bankas veikia naudodamasis kapitalo rinkomis ar nuosavais ištekliais, t. y. kai jis savo sąskaita sudaro viešojo pirkimo sutartis, jam taikomos tiek Sutarties pagrindinės taisyklės, bendrieji teisės principai ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos tikslai, tiek vadovo nuostatos, kaip jos aiškinamos atsižvelgiant į principus, kuriuos minėtomis nuostatomis siekiama įgyvendinti, o prireikus – ir į Direktyvos 2004/18 nuostatas, į kurias daroma nuoroda minėtose nuostatose.

(žr. 87–90, 92 ir 93 punktus)

7. Kai Bendrijos administracija turi didelę diskreciją, Bendrijos teisinės sistemos suteiktų garantijų užtikrinimas vykstant administracinėms procedūroms turi dar didesnę svarbą. Tarp šių garantijų visų pirma yra tos administracijos pareiga pakankamai motyvuoti savo sprendimus.

Iš Paslaugų, prekių ir darbų pirkimo sutarčių, sudaromų Europos investicijų banko sąskaita, vadovo matyti, kad atitinkamos šalies prašymu bankas per penkiolika dienų nuo prašymo raštu gavimo dienos išsiunčia kiekvienam priimtiną pasiūlymą pateikusiam konkurso dalyviui atrinkto pasiūlymo charakteristikas, santykinius privalumus ir laimėtojo pavadinimą arba preliminariosios sutarties šalių pavadinimus.

Tokia tvarka atitinka EB 253 straipsnyje įtvirtintos pareigos motyvuoti tikslą. Vykstant viešojo pirkimo procedūroms aplinkybė, kad suinteresuotieji konkurso dalyviai motyvuotą sprendimą gauna tik pateikę konkretų prašymą, visiškai neapriboja jų galimybės ginti savo teises Bendrajame Teisme. Iš tikrųjų EB 230 straipsnio penktoje pastraipoje nurodyto ieškinio pareiškimo terminas pradedamas skaičiuoti tik nuo pranešimo apie motyvuotą sprendimą momento su sąlyga, kad konkurso dalyvis prašymą gauti motyvuotą sprendimą pateikia per protingą terminą nuo tada, kai sužino, kad jo pasiūlymas atmestas.

Vis dėlto, atsižvelgiant į per viešojo pirkimo procedūras perkančiosios organizacijos turimą didelę diskreciją, pašalintų konkurso dalyvių prašymu ji turi pateikti pakankamus motyvus, o tai reiškia, jog ji stengiasi užtikrinti, kad nurodomuose motyvuose atsispindėtų visa informacija, kuria ji grindė savo sprendimą.

Šiuo atžvilgiu, nors laiškas, kurį bankas nusiuntė pašalintam dalyviui ir kuriame jam nurodė atrinkto dalyvio pavadinimą, sutarties sudarymo kriterijų lyginamuosius svorius ir skirtų balų paskirstymą, ir gali būti paaiškinimo pradžia, jo negalima laikyti pakankamu atsižvelgiant į reikalavimą, kad motyvuose turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti akto rengėjo argumentai. Toks sprendimas atmesti dalyvio pasiūlymą šiomis aplinkybėmis yra nepakankamai motyvuotas, todėl juo pažeidžiamos minėto vadovo nuostatos ir apskritai EB 253 straipsnyje įtvirtinta pareiga motyvuoti.

(žr. 100, 106–108, 112, 114, 116 punktus)

8. Vykstant viešojo pirkimo procedūroms dalyviai turi būti apsaugoti nuo perkančiosios organizacijos savivalės užtikrinant, kad dėl jos priimtų neteisėtų sprendimų galėtų būti veiksmingai pareiškiami ieškiniai, kurie turi būti išnagrinėti per kuo trumpesnį laiką.

Visų pirma visapusiška konkurso dalyvių teisinė apsauga nuo perkančiosios organizacijos savivalės reiškia pareigą pranešti visiems dalyviams apie sprendimą sudaryti sutartį prieš sutarties sudarymą, kad šie turėtų realią galimybę pareikšti ieškinį dėl šio sprendimo panaikinimo, jei tenkinami su jo pareiškimu susiję reikalavimai. Be to, ši visapusiška teisinė apsauga reiškia, jog turi būti numatyta pašalinto dalyvio galimybė per tinkamą laiką išnagrinėti sprendimo sudaryti sutartį galiojimo klausimą, taigi turi būti numatytas protingas terminas nuo to momento, kai apie sprendimą sudaryti sutartį pranešta pašalintiems dalyviams, iki sutarties pasirašymo, kad šie galėtų, be kita ko, pateikti prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pagal EB 242 ir 243 straipsnius bei EB 225 straipsnio 1 dalį tam, kad laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas nurodytų sustabdyti sprendimo atmesti pašalintų dalyvių pasiūlymą vykdymą, kol bylą iš esmės nagrinėjantis teismas pagrindinėje byloje priims sprendimą dėl ieškinio dėl šio sprendimo panaikinimo. Iš tikrųjų teisė į visapusišką ir veiksmingą teisminę gynybą reiškia, kad turi būti galimybė užtikrinti laikiną teisės subjektų apsaugą, jei ji būtina sprendimo, kuris bus priimtas pagrindinėje byloje, visiškam veiksmingumui užtikrinti, kad būtų išvengta kompetentingų teismų užtikrinamos teisinės apsaugos spragos. Galiausiai tam, kad būtų tenkinamas veiksmingos teisminės apsaugos reikalavimas, reikia, jog perkančioji organizacija įvykdytų jai nustatytą pareigą motyvuoti, kiekvienam pašalintam konkurso dalyviui, kuris to prašo, pateikdama pakankamus motyvus, kad jis galėtų pasinaudoti šia teise geriausiomis sąlygomis ir žinodamas visas aplinkybes galėtų nuspręsti, ar jam tikslinga kreiptis į kompetentingą teismą.

(žr. 119–122 punktus)

9. Sudarant viešojo pirkimo sutartį pašalinto dalyvio teisė į veiksmingą teisinę gynybą dėl sprendimo sudaryti sutartį su kitu dalyviu, kaip ir su tuo susijusi perkančiosios organizacijos pareiga jo prašymu pranešti sprendimo motyvus, turi būti laikoma esminiu procedūriniu reikalavimu, nes jis taikomas priimant sprendimą, kuriuo suteikiamos garantijos, leidžiančios veiksmingai kontroliuoti viešojo pirkimo procedūros, per kurią priimtas šis sprendimas, nešališkumą. Jeigu perkančioji organizacija šių esminių procedūrinių reikalavimų nesilaiko, atitinkamas sprendimas turi būti panaikintas.

(žr. 130 ir 131 punktus)

10. Europos investicijų bankui palikta galimybė laisvai pasirinkti sutarties sudarymo kriterijus, kuriais remdamasis jis ketina savo sąskaita sudaryti viešojo pirkimo sutartis, jam leidžia atsižvelgti į kiekvienos sutarties pobūdį, objektą ir ypatybes.

Vis dėlto svarbu atsižvelgti į Paslaugų, prekių ir darbų pirkimo sutarčių, sudaromų Europos investicijų banko sąskaita, vadove įtvirtintas taisykles, taikomas konkurso procedūros eigai, kuriomis siekiama užtikrinti, kad bankui palikta galimybė pasirinkti sutarties sudarymo kriterijus būtų įgyvendinama laikantis vienodo požiūrio ir skaidrumo principų pasiūlymų vertinimo etape, siekiant sudaryti sutartį. Iš tikrųjų šiomis nuostatomis siekiama, kad, pirma, visi pakankamai informuoti ir įprastai rūpestingi konkurso dalyviai vienodai suprastų sutarties sudarymo kriterijus ir todėl turėtų vienodas galimybes rengdami savo pasiūlymų sąlygas ir, antra, kad būtų užtikrintas proporcingumo principas.

Nors minėtame vadove kriterijų, kuriuos perkančioji organizacija gali nustatyti sudarydama sutartį su ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą pateikusiu konkurso dalyviu, sąrašas nėra baigtinis ir perkančioji organizacija gali pasirinkti viešojo pirkimo sutarties sudarymo kriterijus, kurie jai atrodo tinkamiausi, šis pasirinkimas gali būti susijęs tik su kriterijais, kuriais siekiama nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą. Todėl sutarties sudarymo kriterijai negali būti kriterijai, kuriais siekiama ne nustatyti ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, o kurie iš esmės susiję su konkurso dalyvių gebėjimo vykdyti tą sutartį vertinimu, kurie taikytini kandidatų atrankos etape ir į kuriuos negali būti atsižvelgiama atliekant lyginamąjį pasiūlymų vertinimą.

Jei konkurso dalyvio pateiktas pasiūlymas, kuris nebuvo atmestas per viešojo pirkimo procedūrą ir atitinka visus skelbime apie pirkimą ar specifikacijose nurodytus atrankos kriterijus, perkančiajai organizacijai nepasirodo esąs ekonomiškai naudingiausias, atsižvelgdama į skelbime apie pirkimą ar specifikacijose nurodytus sutarties sudarymo kriterijus, ji turi jį atmesti, tačiau ji neturi teisės pakeisti bendros sutarties struktūros pakeisdama vieną iš esminių jos sudarymo sąlygų. Jei per viešojo pirkimo procedūrą perkančioji organizacija savo valia galėtų pakeisti pačias sutarties sudarymo sąlygas, pavyzdžiui, lyginamuosius sutarties sudarymo kriterijų svorius, kai atitinkamose galiojančiose teisės nuostatose nenumatytas konkretus įgaliojimas šiuo klausimu, sutarties sudarymą reglamentuojančios nuostatos, kokios jos buvo nustatytos iš pradžių, būtų iškraipytos. Maža to, dėl tokios praktikos neišvengiamai būtų pažeisti skaidrumo ir konkurso dalyvių vienodo vertinimo principai, nes nebūtų užtikrintas vienodas sutarties sudarymo sąlygų taikymas ir procedūros objektyvumas.

(žr. 137 ir 138, 141 ir 142, 160 punktus)

11. Kai nagrinėdamas bylą dėl Europos investicijų banko sprendimo sudaryti viešojo pirkimo sutartį panaikinimo Bendrasis Teismas neturi jokių įrodymų, leidžiančių užtikrintai daryti išvadą arba paneigti, kad atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo ir techninių kriterijų bei finansinio kriterijaus lyginamųjų svorių pakeitimai prieš priimant ginčijamą sprendimą iškraipė pasiūlymų lyginamąjį vertinimą pašalintų konkurso dalyvių nenaudai taip, kad tai padarė poveikį viešojo pirkimo procedūros rezultatui, pareiga pateikti įrodymų tokiam netikrumui pašalinti turi būti priskirta bankui, kaip perkančiajai organizacijai.

(žr. 181 punktą)

12. Jeigu nagrinėjant ieškinį dėl žalos atlyginimo negalima konstatuoti, kad egzistuoja priežastinis ryšys tarp perkančiosios organizacijos priimto neteisėto sprendimo pašalinti tam tikrą dalyvį iš viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūros ir ieškovo nurodytos žalos, kurią jis patyrė dėl to, kad nesudarė pačios sutarties, pastarasis neturi pagrindo prašyti atlyginti žalą, atsiradusią dėl to, kad jis nesudarė sutarties su perkančiąja organizacija ir juo labiau kad ji nebuvo vykdoma.

Tai nedaro įtakos kompensacijai, kuri galėtų priklausyti ieškovui pagal SESV 266 straipsnį kaip tinkamas sugrąžinimas į pradinę padėtį panaikinus ginčijamą sprendimą.

(žr. 212, 214 punktus)

BENDROJO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS

2011 m. rugsėjo 20 d.( )

„Viešasis paslaugų pirkimas – Konkurso procedūra – Paslaugos teikiant pagalbą, skirtą informacinės sistemos priežiūrai, aptarnavimui ir tobulinimui – Dalyvio pasiūlymo atmetimas – Sutarties sudarymas su kitu konkurso dalyviu – Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumas – Jurisdikcija – Pareiga motyvuoti – Teisė į veiksmingą teisinę gynybą – Skaidrumas – Proporcingumas – Vienodas požiūris ir nediskriminavimas – Atrankos ir sutarties sudarymo kriterijai – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Priimtinumas – Negautos pajamos“

Byloje T‑461/08

Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE, įsteigta Atėnuose (Graikija), atstovaujama advokatų N. Korogiannakis ir P. Katsimani,

ieškovė,

prieš

Europos investicijų banką (EIB), atstovaujamą C. Gómez de la Cruz ir T. Pietilä, padedamų advokato J. Stuyck,

atsakovą,

dėl, pirma, remiantis EB 225 ir EB 230 straipsniais pateikto prašymo panaikinti 2008 m. sausio 31 d. EIB sprendimą atmesti ieškovės pasiūlymą, pateiktą per konkursą dėl paslaugų teikiant pagalbą, skirtą informacinės sistemos priežiūrai, aptarnavimui ir tobulinimui, ir sudaryti sutartį su kitu konkurso dalyviu ir dėl, antra, prašymo atlyginti žalą, pateikto pagal EB 225, EB 235 ir EB 288 straipsnius,

BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkė I. Pelikánová (pranešėja), teisėjai K. Jürimäe ir M. van der Woude,

posėdžio sekretorius N. Rosner, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. lapkričio 17 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

1 Ieškovė Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE yra pagal Graikijos teisę įsteigta bendrovė, veikianti informacinių ir komunikacijos technologijų srityje.

2 2007 m .rugsėjo 13 d. Europos Sąjungos oficialiojo leidinio priede (OL S 176) paskelbtame skelbime apie pirkimą Nr. 2007/S 176‑215155 Europos investicijų bankas (EIB) paskelbė konkursą dėl paslaugų teikiant „pagalbą, skirtą sistemos „Loans Front Office“ (Serapis) priežiūrai, aptarnavimui ir tobulinimui“. Remiantis skelbime apie pirkimą ir šio konkurso specifikacijose pateiktu aprašymu, „Veiksminga ir greita prisijungimo prie paskolų ir priežiūros informacijos sistema“ (Serapis) yra EIB informacinės programos (Front Office) hipersaito dalis paskolų srityje. Ji sukurta kaip integruotas informacijos valdymo portalas, skirtas EIB „paskolų“ srityje kompetentingoms tarnyboms, kurios apima „Finansavimo Europoje“, „Finansavimo ne Europoje“, „Rizikos valdymo“ ir „Projektų“ direktoratus bei teisės tarnybą. Ja naudojamasi viduje atliekant su paskolomis susijusius veiksmus nuo operacijos sukūrimo, ją vertinant (patvirtinimas) ir iki „Note conjointe“ (pasirašymas) pateikimo, po kurio prasideda procedūra, numatyta EIB informacinės programos dalyje, vadinamoje „Force prêts“, kuri leidžia už tą sistemą atsakingiems asmenims ją administruoti ir valdyti (Back Office).

3 Skelbime apie pirkimą buvo numatyta su atrinktu konkurso dalyviu sudaryti ketverių metų preliminariąją sutartį ir ja grindžiamas sutartis dėl konkrečių projektų specialių užsakymų. Skelbime apie pirkimą ir specifikacijose buvo nurodyta, kad sutartis bus sudaryta su konkurso dalyviu, pateikusiu ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, vertinamą pagal specifikacijose nurodytus sutarties sudarymo kriterijus. Pastarosiose buvo nurodyti sutarties sudarymo kriterijų lyginamieji svoriai, t. y. 75 % balų už techninius kriterijus, iš kurių 15 % balų skiriami už kriterijų „kokybės valdymo procesas“, 45 % balų – už kriterijų „siūlomų darbuotojų kompetencijos ir kvalifikacijos tinkamumo lygis“ ir 15 % balų – už kriterijų „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“, ir 25 % balų – už finansinį kriterijų.

4 2007 m. spalio 31 d. laišku EIB visiems asmenims, pateikusiems prašymus pateikti su konkursu susijusius paaiškinimus, išsiuntė su nagrinėjamu konkursu susijusių „klausimų ir atsakymų“ sąrašą.

5 Ieškovė pateikė pasiūlymą 2007 m. lapkričio 9 d., t. y. nustatytą galutinę pasiūlymų teikimo dieną (skelbimo apie pirkimą IV.3.4 punktas).

6 Iš viso EIB gavo septynis pasiūlymus, kuriuos išnagrinėjo vertinimo komitetas. Po dviejų pirmųjų procedūros etapų, t. y. pašalinimo etapo (specifikacijų 6.1 punktas) ir atrankos etapo (specifikacijų 6.2 punktas) buvo priimti visų konkurso dalyvių pasiūlymai. Per paskutinį etapą, t. y. pasiūlymų lyginamojo vertinimo ir sprendimo sudaryti sutartį priėmimo etapą (specifikacijų 7 punktas), per kurį buvo numatyta iš pradžių išnagrinėti atrinktų konkurso dalyvių pasiūlymus atsižvelgiant tik į techninius kriterijus ir atmesti specifikacijose nurodytų minimalių ribų nesiekiančius pasiūlymus, o vėliau po techninio vertinimo neatmestus pasiūlymus išnagrinėti atsižvelgiant į finansinį kriterijų, buvo išnagrinėti, atsižvelgiant į pastarąjį kriterijų, tik penki pasiūlymai, tarp jų ir ieškovės, nes per techninį vertinimą du pasiūlymai nepasiekė specifikacijose nustatytų minimalių ribų. Po pasiūlymų lyginamojo vertinimo komitetas geriausią bendrą balą skyrė Sybase BVBA (toliau – atrinktas konkurso dalyvis) pasiūlymui, o ieškovės pasiūlymas liko antroje vietoje. Atsižvelgęs į vertinimo komiteto atliktą vertinimą 2008 m. sausio 31 d. EIB priėmė sprendimą atmesti ieškovės pateiktą pasiūlymą ir sudaryti sutartį su atrinktu konkurso dalyviu (toliau – ginčijamas sprendimas) po to, kai su pastaruoju aptarė tam tikrus jo pasiūlymo elementus per 2008 m. sausio 29 d. įvykusį susitikimą.

7 2008 m. vasario 18 d. EIB visiems konkurso dalyviams, išskyrus ieškovę, išsiuntė laiškus, kad praneštų, jog sutartį nuspręsta sudaryti su atrinktu konkurso dalyviu.

8 2008 m. birželio 12 ir 17 d. atitinkamai EIB ir atrinktas konkurso dalyvis pasirašė preliminariąją sutartį, įsigaliojusią 2008 m. birželio 16 d.

9 2008 m. liepos 31 d., susipažinusi su Oficialiojo leidinio priede (OL S 176) paskelbtu skelbimu Nr. 2008/S 144‑192307 apie sutarties sudarymą, ieškovė kreipėsi į EIB ir skundėsi, kad nesilaikyta specifikacijų ir viešojo pirkimo procedūroms taikomos teisės, nes ji laiku nebuvo informuota apie ginčijamą sprendimą. Ji paragino EIB sustabdyti sutarties sudarymo ir preliminariosios sutarties pasirašymo procedūrą arba, jei reikia, pastarąją panaikinti. Be to, ji paprašė su viešojo pirkimo procedūra susijusios informacijos, būtent: atrinkto konkurso dalyvio, jo konsorciumo partnerių, – jei tokį sudarė, kad pateiktų pasiūlymą, ir subrangovų pavadinimų, už kiekvieną sutarties sudarymo kriterijų jos pasiūlymui ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymui skirtų balų, jos pasiūlymo ir atrinkto konkurso dalyvio palyginimo duomenų, būtent dėl finansinio aspekto, ir vertinimo komiteto ataskaitos, susijusios su jos pasiūlymu ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymu, išsamios kopijos.

10 2008 m. rugpjūčio 1 d. laiške EIB ieškovei pateikė duomenis apie sutarties sudarymo kriterijų lyginamuosius svorius. Taip pat EIB pažymėjo, kad sutartis sudaryta su atrinktu konkurso dalyviu ir nurodė, kaip paskirstyti ieškovės pasiūlymui ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymui skirti balai. EIB nurodė, kad ieškovės pasiūlymui skirta 22,03 balo (iš 35 galimų), o atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymui – 29,36 balo (iš 35 galimų).

11 Tą pačią dieną manydama, kad gavo tik nedidelę prašytos informacijos dalį, ieškovė EIB išsiuntė kitą laišką, kuriame prašė atsakyti į visus jos liepos 31 d. laiške pateiktus klausimus, nurodyti ginčijamo sprendimo motyvus ir tai, ar su atrinktu konkurso dalyviu jau pasirašyta preliminarioji sutartis. Jei nepasirašyta, ieškovė EIB prašė sustabdyti tos sutarties pasirašymo procedūrą, kol bus išsamiai išnagrinėtas jos skundas.

12 2008 m. rugpjūčio 6 d. EIB patvirtino, kad gavo ieškovės laišką. 2008 m. rugpjūčio 14 d. laiške jis pripažino, jog padarė „administracinę klaidą“, nes oficialiu laišku ieškovės neinformavo apie pasiūlymų lyginamojo vertinimo rezultatus ir už tai atsiprašė. EIB taip pat pažymėjo, kad visa viešojo pirkimo procedūra galioja ir kad padaryta administracinė klaida nėra esminis pažeidimas, kuris pateisina su atrinktu konkurso dalyviu sudarytos preliminariosios sutarties sustabdymą ar panaikinimą.

13 2008 m. rugsėjo 1 d. ieškovė EIB išsiuntė dar vieną laišką, kuriame nurodė vykstant viešojo pirkimo procedūrai padarytus tam tikrus pažeidimus. Jos nuomone, EIB supainiojo konkurso dalyvių atrankos kriterijus ir sutarties sudarymo kriterijus. Be to, EIB naudojo diskriminuojančius ar netikslius sutarties sudarymo kriterijus, neįvykdė savo pareigos laiku informuoti konkurso dalyvius apie sprendimą sudaryti sutartį ir jų atžvilgiu nustatyti status quo laikotarpį, kad būtų užtikrinta jų teisė pateikti skundą, nevykdė pakankamai skaidrios procedūros, pažeidė vienodo požiūrio principą, nemotyvavo ginčijamo sprendimo ir atlikdamas pasiūlymų lyginamąjį vertinimą taikė formulę, dėl kurios neatsižvelgta į „ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo“ principą ir suteikta pirmenybė pasiūlymams, kuriuose numatyta didžiausia kaina.

14 2008 m. rugsėjo 10 d. EIB patvirtino, kad gavo ieškovės 2008 m. rugsėjo 1 d. laišką ir ją informavo, kad šis perduotas nagrinėti skundų tarnybai ir į jį bus atsakyta vėliausiai 2008 m. spalio 27 d.

15 2008 m. spalio 27 d. EIB ieškovei išsiuntė laišką, kuriame informavo, kad EIB nebegali nagrinėti jos skundo, nes ši 2008 m. spalio 6 d. pradėjo procesą Pirmosios instancijos teisme (dabar – Bendrasis Teismas).

Procesas ir šalių reikalavimai

16 Ši byla buvo pradėta ieškiniu, užregistruotu Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis teismas) kanceliarijoje 2008 m. spalio 6 d.

17 2009 m. sausio 30 d. EIB pateikė atsiliepimą į ieškinį.

18 Dublikas ir triplikas atitinkamai buvo pateikti 2009 m. balandžio 15 d. ir birželio 15 d.

19 Atsižvelgęs į teisėjo pranešėjo siūlymą, Bendrasis Teismas (antroji kolegija), taikydamas proceso organizavimo priemones pagal savo Procedūros reglamento 64 straipsnį, paprašė EIB atsakyti į klausimą, kokia jo tarnyba priėmė ginčijamą sprendimą, ir pateikti šį sprendimą ar bet kurį kitą jį pakeičiantį dokumentą.

20 EIB šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą. 2009 m. gruodžio 15 d. pateiktame laiške EIB nurodė, kad pagal jo vidaus taisykles ir faktinių aplinkybių metu galiojusią praktiką ginčijamą sprendimą priėmė Informacinių technologijų departamento direktorius, – šis departamentas nuo šiol yra Strategijos generalinio direktorato dalis, – kurį, prieš pasirašant preliminariąją sutartį su atrinktu dalyviu, patvirtino EIB pirmininkas. Be to, EIB pateikė 2008 m. sausio 31 d. „pažymą byloje“ Nr. SCC/IT/FLA/2008‑015/kr (toliau – 2008 m. sausio 31 d. pažyma), kurioje buvo minėto direktoriaus sprendimas sudaryti sutartį su atrinktu konkurso dalyviu ir vertinimo komiteto konsoliduoto vertinimo lapas, pateiktas tos pažymos priede.

21 2010 m. sausio 8 d. atsiųstame laiške ieškovė pateikė savo pastabas dėl 2008 m. sausio 31 d. pažymos. Atsižvelgdama į toje pažymoje esančią informaciją ji pateikė naują ieškinio pagrindą.

22 2010 m. sausio 26 d. atsiųstame laiške EIB pateikė savo pastabas dėl ieškovės 2010 m. sausio 8 d. laiške pateikto naujo ieškinio pagrindo.

23 Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į ketvirtąją kolegiją ir todėl ši byla paskirta šiai kolegijai.

24 Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.

25 Per 2010 m. lapkričio 17 d. teismo posėdį buvo išklausytos šalių žodinės pastabos ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.

26 Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą,

– nurodyti EIB atlyginti per viešojo pirkimo procedūrą dėl neteisėto ginčijamo sprendimo patirtus nuostolius, kurių suma įvertinta 1 940 000 EUR,

– priteisti iš EIB visas bylinėjimosi išlaidas net ir tuo atveju, jei ieškinys būtų atmestas.

27 EIB Bendrojo Teismo prašo:

– pripažinti ieškinį dėl panaikinimo nepagrįstu,

– pripažinti prašymą atlyginti nuostolius nepriimtinu arba, nepatenkinus šio reikalavimo, nepagrįstu,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

1. Dėl ieškinio priimtinumo

28 Pirmiausia reikia pabrėžti, kad konkrečiau kalbant apie taisyklių, nustatančių ieškinio priimtinumo sąlygas, taikymą laiko atžvilgiu, iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad, pirma, vadovaujantis principu tempus regit actum, ieškinio priimtinumo klausimas turi būti sprendžiamas remiantis jo pateikimo dieną galiojusiomis taisyklėmis (1973 m. gegužės 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Campogrande prieš Komisiją, 60/72, Rink. p. 489, 4 punktas; taip pat šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 2008 m. vasario 22 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Kozlowski, C‑66/08, Rink. p. I‑0000, 7 punktą) ir, antra, ieškinio priimtinumo sąlygos vertinamos ieškinio pareiškimo momentu, t. y. kai pateikiamas ieškinio pareiškimas (2002 m. balandžio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ispanija prieš Tarybą, C‑61/96, C‑132/97, C‑45/98, C‑27/99, C‑81/00 ir C‑22/01, Rink. p. I‑3439, 23 punktas; 2002 m. kovo 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Shaw ir Falla prieš Komisiją, T‑131/99, Rink. p. II‑2023, 29 punktas ir 2008 m. liepos 9 d. Sprendimo Alitalia prieš Komisiją, T‑301/01, Rink. p. II‑1753, 37 punktas).

29 Kadangi šis ieškinys pateiktas 2008 m. spalio 6 d., su priimtinumu susiję klausimai turi būti sprendžiami atsižvelgiant į tuo metu galiojusias nuostatas, t. y. EB sutarties nuostatas, o ne į atitinkamas naująsias ESV sutarties nuostatas, kurios įsigaliojo 2009 m. gruodžio 1 d.

Dėl Bendrojo Teismo kompetencijos

Šalių argumentai

30 Ieškovė teigia, kad prašymas panaikinti ginčijamą sprendimą, pateiktas remiantis EB 230 straipsniu, yra priimtinas. Prie EB sutarties pridėtame Protokole dėl Europos investicijų banko statuto (toliau – Statutas) nenumatytas išsamus EIB aktų kontrolės mechanizmas. Tačiau tai nereiškia, kad tokia kontrolė neįmanoma. 1986 m. balandžio 23 d. Sprendime Les Verts prieš Europos Parlamentą (294/83, Rink. p. 1339, 23–25 punktai) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Europos bendrija yra teisinė bendrija, todėl turi būti galimybė taikyti teisminę kontrolę visų jos įstaigų aktams, jei šie sukelia teisinių pasekmių tretiesiems asmenims. Atsižvelgiant į EB sutartį ir Statutą EIB yra bendrijos įstaiga, netgi institucija, ir jos aktams, kai jie sukelia teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, turi būti taikoma Teisingumo Teismo vykdoma teisėtumo kontrolė. Tai, kad EIB aktai tiesiogiai nepaminėti EB 230 straipsnyje, šiuo atžvilgiu nėra kliūtis. Teisingumo Teismas įvedė dvigubą kriterijų, siekiant nustatyti, ar EB 230 straipsnis taikomas Bendrijos institucijų ir agentūrų aktams, t. y. reikia išsiaiškinti, ar nagrinėjama institucija paminėta EB 230 straipsnyje ir ar jos aktams taikoma pakankama teisminė kontrolė.

31 EIB taip pat mano, kad ieškovės prašymas panaikinti yra priimtinas. EIB Bendrojo Teismo prašo aiškiai apibrėžti savo kompetenciją nagrinėti prašymą panaikinti vieną iš jo sprendimų, kuriuo atmetamas asmens pateiktas pasiūlymas ir nagrinėjama sutartis sudaroma su kitu asmeniu, bei prašymą atlyginti nuostolius už tariamai dėl šio sprendimo patirtą žalą, nes Liuksemburgo Tribunal administratif klaidingai patvirtino savo kompetenciją šioje srityje 2007 m. rugsėjo 26 d. sprendimu (įregistruotas kaip byla Nr. 22447), kuris apeliacine tvarka buvo patvirtintas 2008 m. vasario 21 d. Cour administrative sprendimu (įregistruotas kaip byla Nr. 23620C). Iš tikrųjų 1992 m. gruodžio 2 d. Sprendime SGEEM ir Etroy prieš EIB (C‑370/89, Rink. p. I‑6211) Teisingumo Teismas pripažino savo kompetenciją nagrinėti bendrovės pateiktą ieškinį dėl žalos atlyginimo, grindžiamą tariamu EIB sprendimo nesudaryti su ja viešojo darbų pirkimo sutarties neteisėtumu. Be to, 2008 m. spalio 8 d. Sprendime Sogelma prieš AER (T‑411/06, Rink. p. II‑2771, 42 ir 43 punktai) Pirmosios instancijos teismas, remdamasis Sprendimu Les Verts prieš Europos Parlamentą (žr. šio sprendimo 30 punktą), nusprendė, kad Bendrijos įstaigos, t. y. toje byloje – Europos rekonstrukcijos agentūros (ERA) sprendimai, priimti vykdant viešojo pirkimo procedūras, jei jais sukuriama teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, yra aktai, kuriuos galima ginčyti Pirmosios instancijos teisme. Todėl, EIB nuomone, atsižvelgiant į jo, kaip Bendrijos administracinės įstaigos, statusą, jis turėtų būti vertinamas taip pat, kai priima teisinių pasekmių tretiesiems asmenims sukeliančius sprendimus vykdydamas viešojo pirkimo procedūras arba nagrinėja prašymus susipažinti su jo dokumentais. Tačiau EIB teigia, kad jis nepatenka į Bendrojo Teismo kompetencijos sritį, kai vykdo su paskolomis susijusią veiklą, t. y. kai dalyvauja finansų rinkose kaip ir bet kuri banko įstaiga (1993 m. lapkričio 26 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Tête ir kt. prieš EIB, T‑460/93, Rink. p. II‑1257, 20 punktas).

Bendrojo Teismo vertinimas

32 Šios bylos šalys šiuo atveju sutaria, kad Bendrasis Teismas turi kompetenciją nagrinėti šį prašymą dėl panaikinimo. Vis dėlto, kadangi Bendrojo Teismo kompetencija yra klausimas, susijęs su viešąja tvarka, šis teismas jį gali nagrinėti savo iniciatyva (žr. 2005 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo GEF prieš Komisiją, T‑29/02, Rink. p. II‑835, 72–74 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką; taip pat šiuo klausimu žr. 1979 m. kovo 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo Simmenthal prieš Komisiją, 92/78, Rink. p. 777, 21 ir 22 punktus). Taigi Bendrasis Teismas nėra saistomas šalių nuomonės apie jo kompetenciją nagrinėti šį ieškinį ir jis, išklausęs šalis, savo iniciatyva turi nurodyti nepriimtinumo pagrindą, susijusį su kompetencijos nagrinėti visą ieškinį ar jo dalį nebuvimu. Juo labiau, kad, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, nacionalinis teismas nusprendė, jog pats turi kompetenciją nagrinėti EIB sprendimo atmesti asmens pateiktą pasiūlymą ir savo sąskaita sudaryti nagrinėjamą sutartį su kitu asmeniu teisėtumą.

33 Pagal EB 5, 10, 297 straipsnius ir EB 307 straipsnio pirmą pastraipą ir pagal ES sutarties nuostatas, būtent ES 5 straipsnį, Teisingumo Teismas savo įgaliojimus vykdo laikydamasis EB sutarties ir ES sutarties nuostatose numatytų sąlygų ir tikslų. Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kompetencija nustatyta EB 225 straipsnyje ir AE 140a straipsnyje, kurie detalizuojami Teisingumo Teismo statuto 51 straipsnyje.

34 Bendrojo Teismo kompetencijos nagrinėti ieškinį, kuris apima prašymą panaikinti EIB trečiojo asmens nenaudai priimtą aktą ir kartu prašymą atlyginti trečiojo asmens patirtą žalą dėl EIB neteisėtų veiksmų, klausimas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į faktinių aplinkybių metu galiojusią EIB statuto redakciją, o būtent į jo 29 straipsnio pirmą pastraipą bei į EB 225 straipsnio 1 dalį, EB 235 straipsnį, EB 237 straipsnį ir EB 288 straipsnio antrą pastraipą bei prireikus – į EB 230 straipsnį.

35 Statuto 29 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta: „ginčus tarp [EIB] ir jo kreditorių, skolininkų arba bet kurio kito asmens sprendžia kompetentingi nacionaliniai teismai, išskyrus atvejus, kai jurisdikcija priklauso Teisingumo Teismui“. Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad tiek EB sutartis, tiek ir šis straipsnis nėra kliūtis Teisingumo Teismo kompetencijai spręsti su EIB susijusius ginčus ir pridūrė, jog pastarojoje nuostatoje nurodyta aiški išimtis, susijusi su EB sutartimi jam priskirta kompetencija (šiuo klausimu žr. 31 punkte minėto Sprendimo SGEEM ir Etroy prieš EIB 17 ir 18 punktus).

36 Šioje byloje ginčas kilo tarp EIB ir pagal Graikijos teisę įsteigtos bendrovės, kurios EIB nekontroliuoja, ir todėl ji turi būti laikoma trečiuoju asmeniu, kaip tai suprantama pagal Statuto 29 straipsnio pirmą pastraipą. Pagal šią nuostatą klausimas, ar tokio ginčo, koks nagrinėjamas šioje byloje, nagrinėjimas priskiriamas Teisingumo Teismo kompetencijai, ar nacionalinių teismų kompetencijai, o prireikus – Teisingumo Teismo ar Bendrojo Teismo kompetencijai, turi būti sprendžiamas remiantis EB sutartimi.

37 Pirma, kalbant apie prašymą panaikinti ginčijamą sprendimą, reikia pažymėti, jog klausimas, ar Bendrasis Teismas kompetentingas jį nagrinėti, ir atsižvelgiant į tai, kad kalbama apie specialiąją nuostatą, pirmiausia priklauso nuo EB 237 straipsnio, taikomo kartu su EB 225 straipsnio 1 dalimi, išaiškinimo.

38 EB 237 straipsnyje numatyta:

„Neperžengiant toliau nustatytų ribų, Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso spręsti ginčus dėl:

a) valstybių narių pareigų pagal [EIB] statutą vykdymo. Šiuo atveju [EIB] direktorių valdyba naudojasi Komisijai pagal 226 straipsnį [, susijusį su valstybės narės įsipareigojimo pagal EB sutartį neįvykdymo,] suteiktais įgaliojimais;

b) [EIB] Valdytojų tarybos priimtų sprendimų. Šiuo atveju bet kuri valstybė narė, Komisija ar [EIB] direktorių valdyba gali pateikti ieškinius [EB] 230 straipsnyje nustatytomis sąlygomis;

c) [EIB] direktorių valdybos priimtų sprendimų. Ieškinius dėl tokių sprendimų gali pateikti tik valstybės narės arba Komisija [EB] 230 straipsnyje nustatytomis sąlygomis ir tik dėl to, kad nesilaikoma [Statuto] 21 straipsnio 2, 5, 6 ir 7 dalyse nustatytos tvarkos;

<...>“

39 Be to, iš EB 225 straipsnio pirmos pastraipos matyti, kad tik Teisingumo Teismas gali nagrinėti EB 237 straipsnyje nurodytus ieškinius.

40 Siekiant patikrinti, ar ginčijamas sprendimas patenka į EB 237 straipsnio taikymo sritį, reikia priminti atskirų EIB organų kompetenciją.

41 Pagal Statuto 8 straipsnį [EIB] vadovauja ir jį valdo Valdytojų taryba, Direktorių valdyba ir Valdymo komitetas.

42 Pagal Statuto 9 straipsnį Valdytojų taryba nustato [EIB] kreditavimo politikos bendrąsias nuorodas ir, be kita ko, sprendžia, ar didinti pasirašytą kapitalą, tvirtina Direktorių valdybos parengtą metų pranešimą ir metų balansą bei pelno ir nuostolių ataskaitą, taip pat tvirtina [EIB] darbo tvarkos taisykles, todėl tik Valdytojų taryba turi kompetenciją organizuoti tarnybų vidaus veiklą gero administravimo sumetimais (2003 m. liepos 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš EIB, C‑15/00, Rink. p. I‑7281, 67 ir paskesni punktai). Pagal Statuto 11 straipsnį Direktorių valdyba turi teisę priimti sprendimus dėl paskolų ir garantijų suteikimo bei paskolų ėmimo; ji nustato teikiamų paskolų palūkanų normas ir komisinius už garantijas; ji rūpinasi tinkamu vadovavimu [EIB]; užtikrina, kad [EIB] būtų valdomas vadovaujantis EB sutartimi, Statutu bei Valdytojų tarybos nustatytomis bendrosiomis nuorodomis. Remiantis Statuto 11 straipsnio 2 dalies septinta pastraipa, Valdymo komiteto pirmininkas arba, jeigu jis nedalyvauja, vienas iš pirmininko pavaduotojų pirmininkauja Direktorių valdybos susirinkimams, tačiau nebalsuoja. Pagal Statuto 13 straipsnį valdymo komitetas yra kolegialus ir nuolatinis EIB valdymo organas. Valdymo komitetas, pavaldus pirmininkui ir prižiūrimas Direktorių valdybos, yra atsakingas už [EIB] einamąją veiklą ir rengia Direktorių valdybos sprendimus, po to užtikrina jų įgyvendinimą. EIB pirmininkas pirmininkauja valdymo komiteto susirinkimams. Valdymo komiteto nariai atsakingi tik EIB. Juos šešeriems metams skiria valdytojų taryba direktorių valdybos siūlymu, jie gali būti paskirti kitai kadencijai.

43 Iš EIB atsakymo į Bendrojo Teismo pateiktą klausimą ir iš 2008 m. sausio 31 d. pažymos matyti, kad ginčijamą sprendimą priėmė Informacinių technologijų departamento direktorius, šis departamentas nuo šiol yra EIB Strategijos generalinio direktorato dalis. Kaip teigia EIB, prieš pasirašant preliminariąją sutartį su atrinktu dalyviu ginčijamą sprendimą patvirtino EIB pirmininkas 2008 m. birželio 12 ir 17 d. (žr. šio sprendimo 20 punktą). Nors byloje nėra jokio įrodymo, kad ginčijamą sprendimą patvirtino EIB pirmininkas, reikia preziumuoti, kad tai įrodytas faktas šiame procese, nes ieškovė to neginčijo. Jei ginčijamas sprendimas priimtas „prižiūrint“ EIB pirmininkui, iš to galima daryti išvadą, kad jis priskiriamas EIB „einamajai veiklai“, kaip tai suprantama pagal Statuto 13 straipsnio 3 dalį, ir todėl Valdymo komiteto kompetencijos sričiai (šiuo klausimu žr. 42 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš EIB 66 punktą), o Valdymo komiteto užduotis yra būtent užtikrinti EIB einamosios veiklos valdymą prižiūrint pirmininkui. Iš tikrųjų šiuo atveju nėra jokių požymių, leidžiančių suabejoti tuo, kad viešojo pirkimo sutarties sudarymas savo sąskaita yra EIB „einamosios veiklos“ valdymas.

44 Todėl reikia nuspręsti, kad ginčijamas sprendimas nepateko nei į Valdytojų tarybos, nei į Direktorių valdybos kompetencijos sritį ir todėl negali būti priskiriamas nei vienam, nei kitam EIB organui, taigi jam netaikomos specialiosios EB 237 straipsnio nuostatos.

45 Lieka išnagrinėti klausimą, ar Bendrasis Teismas, remdamasis EB 225 ir EB 230 straipsniais, gali nagrinėti ieškinį dėl panaikinimo, pareikštą dėl galutinio EIB akto, sukeliančio teisinių pasekmių tretiesiems asmenims.

46 Visų pirma reikia priminti, kad Bendrija yra teisinė bendrija ta prasme, kad nei jos valstybės narės, nei jos institucijos neišvengia jų teisės aktų atitikties konstitucinei chartijai, t. y. EB sutarčiai, kontrolės ir kad toje Sutartyje nustatyta išsami teisių gynimo būdų ir procedūrų sistema tam, kad Teisingumo Teismas galėtų atlikti institucijų teisės aktų teisėtumo kontrolę (žr. 42 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš EIB 75 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Tai atitinka ir 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, p. 1, toliau – chartija), kuri nors ir neturėjo privalomos teisinės galios iki Lisabonos sutarties įsigaliojimo 2009 m. gruodžio 1 d., įrodo joje įtvirtintų teisių svarbą Bendrijos teisinėje sistemoje, 47 straipsniu siekiamą tikslą (2003 m. sausio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Philip Morris International ir kt. prieš Komisiją, T‑377/00, T‑379/00, T‑380/00, T‑260/01 ir T‑272/01, Rink. p. II‑1, 122 punktas). Pagal šį straipsnį kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos pagal Bendrijos teisę, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą. Nors EIB nėra Bendrijos institucija, tačiau jis yra pagal EB sutartį įsteigta Bendrijos įstaiga, turinti teisinį subjektiškumą, todėl jam taikoma Teisingumo Teismo kontrolė, visų pirma kaip tai numatyta EB 237 straipsnio b punkte (žr. 42 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš EIB 75 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

47 Antra, reikia atsižvelgti į tai, kad EB 237 straipsnyje įtvirtinta specialioji nuostata susijusi tik su tam tikrais EIB ginčais ir todėl jos taikymo sritis ribota ir papildoma, palyginti su kitais EB straipsniais, kaip antai EB 236 straipsnis (1976 m. birželio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Mills prieš EIB, 110/75, Rink. p. 955, 16 ir 17 punktai ir 31 punkte minėto Sprendimo SGEEM ir Etroy prieš EIB 17 punktas). Be to, reikia pažymėti, kad EB 237 straipsnis ir Statuto 29 straipsnio pirma pastraipa turi būti aiškinami atsižvelgiant į EB 267 straipsnį, kuriame nustatyta, kad EIB „uždavinys – naudojantis kapitalo rinka ir savo ištekliais prisidėti prie darnios ir stabilios bendrosios rinkos plėtros Bendrijos interesui“ ir kad jis „šiam tikslui <...>, nesiekdamas pelno, teikia paskolas ir garantijas, visuose ekonomikos sektoriuose palengvinančias projektų finansavimą“, taip pat į šio sprendimo 37 punkte cituotas Statuto nuostatas, iš kurių matyti, kad pagrindinė Valdymo komiteto užduotis – rengti ir įgyvendinti sprendimus paskolų ir garantijų arba paskolų ėmimo srityje, kuriuos priima Direktorių valdyba pagal Valdytojų tarybos nustatytas bendrąsias gaires (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. generalinio advokato F. G. Jacobs išvados, pateiktos šio sprendimo 42 punkte minėtame Sprendime Komisija prieš EIB, Rink. p. I‑7290, 75–78 punktus). Nors Statuto nuostatose nėra visiškai atmetama galimybė Valdymo komitetui tvarkant EIB einamąją veiklą priimti sprendimus, sukeliančius teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, vis dėlto iš Statuto aiškiai matyti, kad įprastai tokius sprendimus priima ar turi priimti Valdytojų taryba arba Direktorių valdyba.

48 Tai, kad EB 237 straipsnyje neminimas Valdymo komitetas, atspindi šį kompetencijos pasidalijimą EIB viduje. Kadangi pagal Statuto 29 straipsnio pirmą pastraipą Valdymo komitetas įprastai rengia, o ne priima sprendimus, turinčius sukelti teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, EB sutarties rengėjai nemanė, kad būtina šių aktų teisminė kontrolė. Čia galima įžvelgti panašumą su EB 230 straipsniu, kuriame nustatyta, kad ieškinius galima pareikšti dėl institucijų ir ECB priimtų galutinių aktų, sukeliančių teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, o dėl priemonių, kuriomis tokie aktai tik rengiami, ieškinių pareikšti negalima. Šiuo klausimu 31 punkte minėtos nutarties Tête ir kt. prieš EIB 18 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad „EIB išlaiko pradinę užduotį, t. y. teikti paskolas ir garantijas (žr. [EEB] 129 ir 130 straipsnius bei [EB] 198d ir 198e straipsnius)“, ir kad „trečiųjų asmenų, kurie neturi nei EIB paskolų, nei EIB garantijų, atžvilgiu jis nepriima teisinių pasekmių sukeliančių sprendimų“. Tačiau toks argumentavimas netinkamas tokiu kaip šioje byloje atveju, kai paaiškėja, kad Valdymo komitetas priima sprendimą, sukeliantį teisinių pasekmių tretiesiems asmenims. Teisinėje bendrijoje, kokia yra Bendrija, suinteresuotas asmuo turi turėti galimybę pareikšti ieškinį dėl tokio sprendimo.

49 Šia apimtimi reikia nuspręsti, kad tokią bendrą nuostatą, kokia yra EB 230 straipsnis, papildo EB 237 straipsnyje įtvirtinta speciali nuostata, turinti tik ribotą taikymo sritį ir netaikoma aktams, kurie sukelia galutinių teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, kuriuos Valdymo komitetas priima tvarkydamas EIB einamąją veiklą pagal Statuto 13 straipsnio 3 dalį, kaip antai ginčijamam sprendimui ar sprendimui neleisti susipažinti su EIB administraciniais dokumentais.

50 Trečia, būtų nepriimtina, jei sumaniai tvarkydamas savo sprendimų priėmimo procesą EIB išvengtų EB sutartimi reikalaujamos teisminės kontrolės, kiek tai susiję su institucijų ir visų Bendrijos įstaigų, kurios, kaip EIB, įsteigtos ir turi teisinį subjektiškumą pagal EB sutartį, aktais (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. šio sprendimo 47 punkte minėtos generalinio advokato F. G. Jacobs išvados, pateiktos minėtame Sprendime Komisija prieš EIB, 71 punktą). Kitų, ne EB 237 straipsnio b ir c punktuose nurodytų EIB organų, t. y. ne Valdytojų tarybos ar Direktorių valdybos, oficialiai priimtiems aktams turi būti taikoma teisminė kontrolė, jei jie yra galutiniai ir sukelia teisinių pasekmių tretiesiems asmenims. Todėl pagal EB 225, EB 230 ir EB 237 straipsnius Teisingumo Teismui, o šiuo atveju – Bendrajam Teismui suteikta kompetencija kontroliuoti bet kurio EIB administracinio akto, t. y. bet kurio EIB vienašališkai priimto akto, sukeliančio galutinių teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, teisėtumą.

51 Ketvirta, reikia užtikrinti, kad nebūtų pažeistas EIB funkcinis ir institucinis savarankiškumas ir jo reputacija kaip savarankiškos įstaigos finansų rinkose, kaip nustatyta EB sutartimi (1988 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš EIB, 85/86, Rink. p. 1281, 27–30 punktai ir 42 punkte minėto 2003 m. liepos 10 d. Sprendimo Komisija prieš EIB 101 ir paskesni punktai). Taigi ginčijamo sprendimo priėmimas priskiriamas EIB vykdomai veiklai, kuria jis dalyvauja administruojant Bendriją ir, konkrečiau kalbant, ši veikla susijusi su administracijos kaip perkančiosios organizacijos dalyvavimu, o ne su EIB vykdoma veikla ar jo operacijomis finansų srityje ar finansų rinkose. Todėl teisminė kontrolė, kurią gali tekti vykdyti Bendrajam Teismui remiantis EB 225 straipsnio 1 dalimi ir EB 230 straipsniu, nors ji a priori ir platesnė nei ta, kurią Teisingumo Teismas vykdo dėl Direktorių valdybos priimtų sprendimų remdamasis EB 237 straipsnio c punktu, vis dėlto negali būti laikoma daranti poveikį EIB turimam funkciniam ir instituciniam savarankiškumui suteikiant paskolas ir garantijas ir jas finansuojant, be kita ko, iš kapitalo rinkų ar darančiu poveikį EIB reputacijai ar jo patikimumui kaip nepriklausomai įstaigai finansų rinkoje. Be to, reikia pažymėti, kad pats EIB teigia, jog Bendrasis Teismas turi kompetenciją nagrinėti šį prašymą dėl panaikinimo pagal EB 225 straipsnio 1 dalį ir EB 230 straipsnį. Todėl jis nemano, kad šiuo atveju Bendrojo Teismo vykdoma teisėtumo kontrolė gali pakenkti pagal EB sutartį ir Statutą EIB turimam funkciniam ir instituciniam savarankiškumui.

52 Todėl išsamios Bendrijos aktų teisėtumo kontrolės būtinybė reikalauja EB 225 straipsnio 1 dalį ir EB 230 straipsnį aiškinti taip, kad jais neatimama Bendrojo Teismo teisė nagrinėti ieškinį dėl akto, susijusio su EIB Valdymo komiteto vykdomu einamosios veiklos tvarkymu ir sukeliančio galutinių teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, panaikinimo.

53 Kita vertus, dėl pateikto prašymo atlyginti nuostolius pažymėtina, kad, kiek tai susiję su Sąjungos teismo ir, šiuo atveju, Bendrojo Teismo kompetencijos principu nagrinėti ieškinį dėl deliktinės atsakomybės, pareikštą prieš EIB, šiuo klausimu tekstuose nėra specialių nuostatų. Kadangi nėra specialių nuostatų, atsakymas į klausimą, ar Teisingumo Teismas, ar, šiuo atveju, Bendrasis Teismas kompetentingi nagrinėti šį prašymą dėl žalos atlyginimo, pareikštą prieš EIB, priklauso nuo EB 225 straipsnio 1 dalies, EB 235 straipsnio ir EB 288 straipsnio antros pastraipos išaiškinimo.

54 Visų pirma pažymėtina, kad Teisingumo Teismas jau nusprendė, jog turi kompetenciją nagrinėti prieš EIB pareikštą ieškinį dėl žalos atlyginimo remdamasis EEB 178 straipsniu ir EEB 215 straipsnio antra pastraipa (vėliau – EB 235 straipsnis ir EB 288 straipsnio antra pastraipa). Teisingumo Teismas savo kompetenciją pateisino tuo, kad tariamai neteisėtas veiksmas atliktas vykdant finansavimo sutartį, kurią EIB, kaip Bendrijos įgaliotasis subjektas, sudarė jos vardu vykdamas įgaliojimus, kurie jam priskirti pagal tam tikras nuostatas, susijusias su iš Bendrijos biudžeto finansuojamo rizikos kapitalo suteikimu ir valdymu, kad pats EIB buvo įstaiga, kuri pagal EB sutartį dalyvauja šioje Bendrijos veiklos srityje, ir kad EIB veiksmai ir neveikimas vykdant tokią finansavimo sutartį priskiriami Bendrijai (šiuo klausimu žr. 31 punkte minėto 1992 m. gruodžio 2 d. Sprendimo SGEEM ir Etroy prieš EIB 4 ir 12–15 punktus ir 1993 m. gegužės 25 d. Sprendimo SGEEM ir Etroy prieš EIB, C‑370/89, Rink. p. I‑2583, 24 punktą). Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas pažymėjo, kad „[EEB] sutarties 215 straipsnio antroje pastraipoje vartojamas žodis „institucija“ turi būti suprantamas kaip susijęs ne vien tik su „[EEB] sutarties 4 straipsnio 1 dalyje išvardytomis institucijomis, bet kaip apimantis ir, atsižvelgiant į [EEB] sutartyje nustatytą deliktinės atsakomybės sistemą, tokias Bendrijos įstaigas kaip [EIB]“ (31 punkte minėto 1992 m. gruodžio 2 d. Sprendimo SGEEM ir Etroy prieš EIB 16 punktas).

55 Antra, reikia atsižvelgti į tai, kad, nors pagal EB sutartimi nustatytoje teisių gynimo būdų sistemoje ieškinys dėl žalos atlyginimo yra savarankiškas teisių gynimo būdas ieškinio dėl panaikinimo atžvilgiu, vis dėlto šiuo atveju yra tiesioginis ryšys tarp prašymo dėl žalos atlyginimo ir prašymo panaikinti ginčijamą sprendimą, nes ieškinio pareiškime nurodyta, kad „pagal EB 235 ir 288 straipsnius pateiktas prašymas atlyginti žalą grindžiamas ginčijamo sprendimo neteisėtumu“, todėl prašymas atlyginti žalą kaip ir papildo prašymą dėl panaikinimo. Dar daugiau, iš ieškinio pareiškimo matyti, kad prašymu atlyginti žalą siekiama gauti sumą, kuri visiškai atitinka „apskaičiuotą visų pajamų sumą, kurią ieškovė būtų gavusi <...>, jei sutartis būtų sudaryta su ja“, t. y. teises, kurių ieškovė mano netekusi dėl ginčijamo sprendimo. Todėl faktiškai prašymu atlyginti žalą siekiama ieškovės atžvilgiu panaikinti ginčijamo sprendimo sukeltas teisines pasekmes ir, jei jis būtų pripažintas pagrįstu, tos teisinės pasekmės būtų panaikintos.

56 Remiantis nusistovėjusia teismų praktika (1986 m. vasario 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo Krohn Import-Export prieš Komisiją, 175/84, Rink. p. 753, 32 ir 33 punktai; 1995 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cobrecaf ir kt. prieš Komisiją, T‑514/93, Rink. p. II‑621, 59 punktas ir 2002 m. spalio 17 d. Sprendimo Astipesca prieš Komisiją, T‑180/00, Rink. p. II‑3985, 139 punktas), reikia atsižvelgti į „tiesioginį ryšį“ arba „papildymą“, jei tas ryšys iš tikrųjų egzistuoja tarp ieškinio dėl panaikinimo ir ieškinio dėl žalos atlyginimo, bei pastarojo papildomą pobūdį, palyginti su pirmuoju, vertinant šių ieškinių priimtinumą, kad ieškinys dėl žalos atlyginimo nebūtų dirbtinai atsietas nuo ieškinio dėl panaikinimo, kurio atžvilgiu vis dėlto jis yra pagalbinis ar papildomas.

57 Trečia, reikia pabrėžti, kad atsižvelgiant į tai, jog EIB ieškovei padaryta žala dėl EIB veiklos, kuri yra dalyvavimas vykdant Bendrijos administravimo užduotis ir, konkrečiau kalbant, kuri susijusi su šios administracijos, kaip perkančiosios organizacijos, veikla, ir kad minėta žala atsirado ne dėl EIB veiklos ar operacijų finansų rinkose arba finansų srityje, Bendrojo Teismo vykdoma kontrolė remiantis EB 225 straipsnio 1 dalimi, EB 235 straipsniu ir EB 288 straipsnio antra pastraipa negali būti vertinama kaip galinti pažeisti EIB funkcinį ir institucinį savarankiškumą ir pakenkti pastarojo kaip savarankiškos įstaigos finansų rinkose reputacijai. Šiuo atveju pats EIB teigia, kad Bendrasis Teismas turi kompetenciją priimti sprendimą dėl šio EIB atžvilgiu pateikto prašymo atlyginti žalą, remdamasis EB 225 straipsnio 1 dalimi, 235 straipsniu ir 288 straipsniu, ir jis visiškai netvirtino, kad dėl tokios kontrolės gali būti pakenkta jo funkciniam ir instituciniam savarankiškumui.

58 Taigi Bendrasis Teismas turi kompetenciją priimti sprendimą ir dėl EIB pareikšto prašymo atlyginti žalą remdamasis EB 225 straipsnio 1 dalimi, 235 straipsniu ir 288 straipsnio antra pastraipa, jei toks prašymas papildo priimtiną prašymą panaikinti EIB aktą, sukeliantį galutinių teisinių pasekmių tretiesiems asmenims.

59 Vadinasi, Bendrasis Teismas turi kompetenciją nagrinėti visą šį ieškinį.

Dėl ieškovės suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo

Šalių argumentai

60 Per teismo posėdį pateikus šį klausimą EIB patvirtino, kad ginčijamas sprendimas buvo įgyvendintas, nes preliminarioji sutartis buvo sudaryta su atrinktu dalyviu ir iš dalies įvykdyta. Todėl EIB pripažino, kad, jei ginčijamas sprendimas būtų panaikintas, jis nebegalėtų nieko padaryti, pavyzdžiui, atnaujinti viešojo pirkimo procedūrą. Vis dėlto EIB patikslino ir tai, kad neketina ginčyti šio ieškinio priimtinumo dėl to, kad ieškovė neturi suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Be to, jis pažymėjo, kad, nors teoriškai ieškinį pareiškusį neatrinktą konkurso dalyvį galima grąžinti į pradinę padėtį atlyginus žalą, šiuo atveju netenkinamos tokiam žalos atlyginimui keliamos sąlygos, nes ieškovė dėl ginčijamo sprendimo nepatyrė jokios realios žalos.

61 Per teismo posėdį ieškovė teigė, jog ji buvo pasiekusi, kad būtų panaikinti, visiškai ar iš dalies, keli sprendimai sudaryti sutartis, bet tuos sprendimus priėmusios institucijos į šiuos panaikinimus tinkamai nereagavo. Be to, ji nurodė, kad turi dvigubą suinteresuotumą pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Pirma, kadangi ji dalyvauja viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrose, turi suinteresuotumą, kad būtų konstatuoti ginčijamo sprendimo trūkumai, siekiant užkirsti kelią panašiems pažeidimams pasikartoti. Antra, ji tvirtino, kad yra suinteresuota, jog būtų pripažinti minėti pažeidimai, nes siekia gauti žalos atlyginimą.

Bendrojo Teismo vertinimas

62 Pagal nusistovėjusią teismų praktiką ieškinys dėl panaikinimo, pareikštas fizinio ar juridinio asmens, yra priimtinas tik tuo atveju, kai šis asmuo yra suinteresuotas ginčijamo akto panaikinimu, o tai reiškia, kad pats ginčijamo akto panaikinimas gali turėti teisinių pasekmių ir kad taip dėl ieškinio baigties gali atsirasti nauda jį pareiškusiai šaliai (2009 m. gruodžio 10 d. Bendrojo Teismo sprendimo Antwerpse Bouwwerken prieš Komisiją, T‑195/08, Rink. p. II‑4439, 33 punktas). Kadangi ieškinio priimtinumo sąlygos, visų pirma suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimas, susijusios su draudimu tęsti bylos nagrinėjimą viešosios tvarkos požiūriu, Bendrasis Teismas privalo savo iniciatyva patikrinti, ar ieškovės yra suinteresuotos ginčijamo sprendimo panaikinimu (žr. 2005 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia prieš Komisiją, T‑228/00, Rink. p. II‑787, 22 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Ši teismų praktika pagal analogiją taikoma prašymams dėl panaikinimo, nurodytiems ieškiniuose, kuriuose papildomai nurodomas ir prašymas atlyginti žalą.

63 Šioje byloje Bendrasis Teismas savo iniciatyva turi patikrinti, ar galimas ginčijamo sprendimo panaikinimas ieškovei gali suteikti naudos, nors viešojo pirkimo procedūra negali būti atnaujinta ir šiomis aplinkybėmis šalys sutaria, kad dėl sutarties pasirašymo ir jos įvykdymo iš dalies ieškovė neteko bet kokios galimybės sudaryti nagrinėjamą sutartį su EIB.

64 Iš teismų praktikos matyti, kad net jei sprendimas sudaryti sutartį buvo visiškai įvykdytas kitų konkurentų naudai, konkurso dalyvis išlieka suinteresuotas šio sprendimo panaikinimu, kad arba perkančioji organizacija atkurtų jo pradinę padėtį, arba priverstų perkančiąją organizaciją ateityje padaryti atitinkamų viešojo pirkimo procedūros pakeitimų, jei šios procedūros būtų pripažintos prieštaraujančiomis tam tikriems teisės reikalavimams (šiuo klausimu žr. 32 punkte minėto Sprendimo Simmenthal prieš Komisiją 32 punktą ir 1999 m. spalio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo CAS Succhi di Frutta prieš Komisiją, T‑191/96 ir T‑106/97, Rink. p. II‑3181, 63 punktą).

65 Iš tikrųjų tai, kad susitarimas dėl viešojo pirkimo sutarties vykdymo pasirašytas ar net įvykdytas prieš paskelbiant sprendimą, kuriuo išnagrinėjamas pagrindinėje byloje pašalinto konkurso dalyvio pareikštas ieškinys dėl sprendimo sudaryti sutartį, o perkančioji organizacija saistoma sutartinių įsipareigojimų su konkurso laimėtoju, nėra kliūtis, jei ieškinys pagrindinėje byloje priimtinas, perkančiajai organizacijai vykdyti EB 233 straipsnyje nustatytą pareigą imtis priemonių, būtinų tinkamai pašalinto konkurso dalyvio interesų apsaugai užtikrinti (šiuo klausimu žr. 2004 m. lapkričio 10 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties European Dynamics prieš Komisiją, T‑303/04 R, Rink. p. II‑3889, 83 punktą).

66 Jei iš viešojo konkurso pašalintam dalyviui pareiškus ieškinį sprendimas sudaryti sutartį panaikinamas, o perkančioji organizacija nebegali atnaujinti konkurso dėl nagrinėjamos viešojo pirkimo sutarties, šio konkurso dalyvio interesai gali būti apsaugoti, pavyzdžiui, išmokant piniginę kompensaciją, atitinkančią prarastą galimybę sudaryti sutartį, arba jei galima neginčijamai nustatyti, kad sutartis turėjo būti sudaryta su konkurso dalyviu, – lygią negautoms pajamoms (šiuo klausimu žr. 1994 m. gegužės 2 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Candiotte prieš Tarybą, T‑108/94 R, Rink. p. II‑249, 27 punktą; 2000 m. liepos 20 d. Nutarties Esedra prieš Komisiją, T‑169/00 R, Rink. p. II‑2951, 51 punktą ir 65 punkte minėtos Nutarties European Dynamics prieš Komisiją 83 punktą). Iš naujausios teismų praktikos matyti, kad gali būti nustatyta dėl neteisėto sprendimo pašalinto konkurso dalyvio prarastos galimybės sudaryti viešojo pirkimo sutartį ekonominė vertė (šiuo klausimu žr. 2008 m. balandžio 25 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Vakakis prieš Komisiją, T‑41/08 R, Rink. p. II‑0000, 66 ir 67 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką bei 2010 m. sausio 20 d. Nutarties Agriconsulting Europe prieš Komisiją, T‑443/09 R, Rink. p. II‑0000, 32–34 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).

67 Šioje byloje ieškovė suinteresuota pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo, kad, remiantis EB 233 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta pareiga, EIB ją tinkamai sugrąžintų į pradinę padėtį; prireikus tai gali būti padaryta sumokant piniginę kompensaciją, atitinkančią jos prarastą galimybę sudaryti sutartį. Nors ieškovė pateikė prašymą atlyginti nuostolius, pagal kurį kaip kompensacija gali būti išmokėta pinigų suma, pažymėtina, kad šis prašymas susijęs ne su prarasta galimybe sudaryti sutartį, o su negautom pajamom, t. y. pelnu, kurį ji būtų gavusi, jei vykdytų sutartį (žr. šio sprendimo 210 punktą). Vadinasi, šis prašymas atlyginti žalą gali būti atmestas ir tai neužkerta kelio ieškovei prireikus gauti piniginę kompensaciją už prarastą galimybę sudaryti sutartį kaip tinkamą sugrąžinimą į ankstesnę padėtį, remiantis ESV sutarties 266 straipsnio pirma pastraipa.

68 Iš to, kas pasakyta, matyti, kad rezultatas, gautas dėl pateikto prašymo dėl panaikinimo, ieškovei gali suteikti naudos, todėl ji suinteresuota pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.

Dėl per viešojo pirkimo procedūrą pasiūlymų lyginamajam vertinimui naudotos formulės neginčijimo

Šalių argumentai

69 EIB teigia, kad ieškovė negali ginčyti pasiūlymų lyginamajam vertinimui naudotos formulės, nes ji to nepadarė laiku, t. y. iki pasiūlymų pateikimo termino paskutinės dienos.

70 Ieškovė prašo atmesti šiuo klausimu EIB pateiktą nepriimtinumo pagrindą.

Bendrojo Teismo vertinimas

71 Iš tikrųjų šis nepriimtinumo pagrindas susijęs su prašymo dėl panaikinimo trečiuoju ir ketvirtuoju pagrindais, kuriuos pateikdama ieškovė ginčija sutarties sudarymo kriterijaus „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ teisėtumą, ir prašymo dėl panaikinimo penktuoju pagrindu, kurį pateikdama ieškovė ginčija sutarties sudarymo kriterijų santykinių svorių, t. y. 75 % balų už techninius kriterijus ir 25 % balų už finansinį kriterijų, teisėtumą.

72 Tiesa, kad ginčydama pasiūlymų lyginamajam vertinimui naudotos formulės teisėtumą ieškovė papildomai ginčija specifikacijų teisėtumą. Todėl šiuo atveju kyla klausimas, ar konkurso dokumentas, kaip antai specifikacijos, yra aktas, dėl kurio galima pareikšti tiesioginį ieškinį pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą, ir ar todėl ieškovė, remdamasi šiuo straipsniu ir per šio straipsnio penktoje pastraipoje nustatytą dviejų mėnesių terminą, turėjo pareikšti ieškinį dėl šių specifikacijų.

73 Specifikacijos negali būti laikomos aktu, konkrečiai susijusiu su kiekvienu konkurso dalyviu. Iš tikrųjų, kaip ir visi perkančiosios organizacijos parengti konkurso dokumentai, specifikacijos taikomos objektyviai apibrėžtoms situacijoms ir sukelia teisinių pasekmių bendrai bei abstrakčiai numanomoms asmenų kategorijoms. Todėl jos yra bendro pobūdžio ir negalima manyti, kad perkančiosios organizacijos įvykdytas jų individualus išsiuntimas konkurso dalyviams leidžia kiekvieną iš jų individualizuoti, kaip tai suprantama pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą, visų kitų asmenų atžvilgiu (2008 m. gegužės 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Belfass prieš Tarybą, T‑495/04, Rink. p. II‑781, 36–42 punktai).

74 Taigi šiuo atveju ginčijamas sprendimas buvo pirmasis aktas, dėl kurio ieškovė galėjo pareikšti ieškinį ir todėl pirmasis aktas, jai leidęs ginčyti atliekant pasiūlymų lyginamąjį vertinimą naudotos formulės, EIB nustatytos specifikacijose, teisėtumą.

75 Todėl EIB klaidingai remiasi tuo, kad ieškovė tariamai pavėluotai ginčija šiame ieškinyje atliekant pasiūlymų lyginamąjį vertinimą naudotą specifikacijose EIB nustatytą formulę ir kad ji yra teisėta.

76 Vadinasi, reikia konstatuoti, kad prašymo dėl panaikinimo trečiasis, ketvirtasis ir penktasis pagrindai yra priimtini ir reikia atmesti šiuo atžvilgiu EIB pateiktą nepriimtinumo pagrindą.

Dėl prašymo dėl žalos atlyginimo neaiškumo

Šalių argumentai

77 EIB tvirtina, kad remiantis Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktu prašymas dėl žalos atlyginimo nepriimtinas, nes EB 288 straipsnio 2 dalyje nustatytos sąlygos Bendrijos deliktinei atsakomybei kilti šiuo atveju nepaminėtos ieškinio pareiškime ir ieškovė netvirtina, kad tie reikalavimai tenkinami. EIB nuomone, ieškinio pareiškime trūksta tikslumo, kiek tai susiję su viešojo pirkimo procedūros pažeidimais, priežastinio ryšio tarp minėtų pažeidimų ir ieškovės nurodytos žalos buvimu bei prašomų atlyginti nuostolių pobūdžiu ir suma. Todėl atsižvelgiant į galiojančią teismų praktiką (1971 m. gruodžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Zuckerfabrik Schöppenstedt prieš Tarybą, 5/71, Rink. p. 975 ir 1994 m. rugsėjo 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo An Taisce ir WWF UK prieš Komisiją, T‑461/93, Rink. p. II‑733, 42 ir 43 punktai) tokį prašymą reikia atmesti kaip nepriimtiną.

78 Iš esmės ieškovė mano, kad Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas nepažeistas ir kad duomenys, leidžiantys nustatyti tris reikalavimus Bendrijos deliktinei atsakomybei kilti, nurodytus EB 288 straipsnio 2 dalyje, paminėti ieškinio pareiškime.

Bendrojo Teismo vertinimas

79 Primintina, kad pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnį ir Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą ieškinyje turi būti nurodytas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Šis nurodymas turi būti pakankamai aiškus ir tikslus, kad atsakovė galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas – priimti sprendimą dėl ieškinio, prireikus be jokios kitos pagrindžiančios informacijos. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir gerą teisingumo vykdymą, kad ieškinys būtų priimtinas, reikia, jog esminės jį pagrindžiančios faktinės ir teisinės aplinkybės išplauktų – bent glaustai, tačiau sklandžiai ir suprantamai – iš pačio ieškinio teksto (žr. 2005 m. vasario 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Chiquita Brands ir kt. prieš Komisiją, T‑19/01, Rink. p. II‑315, 64 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

80 Tam, kad būtų tenkinami šie reikalavimai ieškinio pareiškime dėl institucijos ar bet kurios kitos Bendrijos įstaigos ar organo padarytos žalos atlyginimo, turi būti pateikti duomenys, pagal kuriuos galima nustatyti elgesį, kuriuo ieškovas šią instituciją, įstaigą ar organą kaltina, priežastis, dėl kurių jis mano, kad egzistuoja priežastinis ryšys tarp šio elgesio ir žalos, kurią tvirtina, kad patyrė, ir šios žalos pobūdį bei apimtį (žr. 1996 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Asia Motor France ir kt. prieš Komisiją, T‑387/94, Rink. p. II‑961, 107 punktą; 1997 m. liepos 10 d. Sprendimo Guérin automobiles prieš Komisiją, T‑38/96, Rink. p. II‑1223, 42 punktą ir 79 punkte minėto Sprendimo Chiquita Brands ir kt. prieš Komisiją 65 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

81 Iš ieškinio pareiškimo matyti, kad „<...> prašymas atlyginti žalą pateiktas remiantis EB 235 ir 288 straipsniais, grindžiamas ginčijamo sprendimo, <...> dėl kurio pareikštas šis ieškinys, neteisėtumu“. Tai reiškia, kad šis prašymas aiškiai grindžiamas prašyme dėl panaikinimo nurodytais pažeidimais. Be to, iš ieškinio pareiškimo aiškiai matyti, kad „ieškovė EIB prašo sumokėti nuostolius, kurie sudaro 50 % nuo 3,88 milijono EUR, t. y. 1,94 milijono EUR sumą, apskaičiuotą pagal visas pajamas, kurias ieškovė būtų gavusi pagal viešojo pirkimo procedūrą, jei sutartis būtų sudaryta su ja“. Vadinasi, ieškinyje yra duomenys, leidžiantys nustatyti nurodytos žalos pobūdį ir apimtį. Be to, ieškinio pareiškime ieškovė pateikia paaiškinimų, kaip apskaičiuota suma. Todėl, nors minėtame pareiškime ieškovė ir neskyrė specialios dalies priežastinio ryšio tarp neteisėtumo ir jos nurodytos žalos klausimui, jame yra duomenų, leidžiančių nustatyti priežastis, dėl kurių ieškovė mano, kad egzistuoja priežastinis ryšys tarp šio elgesio ir žalos, kurią ji teigia patyrusi, t. y. šiuo atveju priežastinis ryšys, jos nuomone, atsirado dėl to, kad dėl ginčijamo sprendimo ji negalėjo su EIB sudaryti sutarties ir preliminariosios sutarties dėl pirmosios sutarties vykdymo.

82 Šiomis aplinkybėmis reikia nuspręsti, kad prašymas atlyginti nuostolius priimtinas, ir atmesti šiuo klausimu EIB pateiktą nepriimtinumo pagrindą.

2. Dėl esmės

Dėl taikytinos teisės

Šalių argumentai

83 Ieškovė mano, kad EIB, kaip perkančioji organizacija, privalo veikti remdamasi faktinių aplinkybių metu galiojančios redakcijos „Sutarčių sudarymo vadovo: paslaugų, prekių ir darbų pirkimo sutarčių, sudaromų [EIB] sąskaita, vadovo“ (toliau – Vadovas) nuostatomis, taip pat laikytis viešojo pirkimo procedūroms taikomų bendrųjų principų ir teisės aktų. Be to, nors 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 132) nebuvo taikoma EIB viešojo pirkimo procedūroms, iš Vadovo įvado matyti, kad ši direktyva yra tinkamas pagrindas Vadovo, kuris parengtas ja remiantis, nuostatoms vertinti. Taip pat Bendrasis Teismas yra nusprendęs, kad gali tikrinti Komisijos sprendimo sudaryti viešojo pirkimo sutartį teisėtumą atsižvelgiant į 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 209, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 322), iš dalies pakeistos 1997 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/52/EB, taip pat iš dalies keičiančia Direktyvas 93/36/EEB ir 93/37/EEB dėl atitinkamų viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 328, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 3 t., p. 3) (OL L 328, p. 1) (2008 m. kovo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją, T‑345/03, Rink. p. II‑341, 206 punktas).

84 EIB prieštarauja, kad jam netaikoma Direktyva 2004/18, ir priduria, jog su viešojo pirkimo procedūromis susijusi teismų praktika jam taikoma tik tiek, kiek joje aiškinamos jam taikomos nuostatos. Iš teismų praktikos (31 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo spendimo Sogelma prieš AER 115 punktas ir 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją, T‑59/05, neskelbiamo Rinkinyje, 46 ir 47 punktai) matyti, kad Direktyva 2004/18, kaip ir Direktyva 92/50, kurią ji panaikina ir pakeičia, netaikomos Bendrijos institucijos, įstaigos ar organo savo sąskaita sudarytoms viešojo pirkimo sutartims, išskyrus jei šiems subjektams taikomose nuostatose į jas daroma aiški nuoroda.

Bendrojo Teismo vertinimas

85 Dėl šalių argumentų kyla klausimas, kokios taisyklės reglamentuoja viešojo darbų, prekių ar paslaugų pirkimo sutarčių, kurias EIB sudaro savo sąskaita, atlygintinai ir iš nuosavų išteklių, sudarymą.

86 EIB turi finansinį savarankiškumą, nes pagal EB 267 straipsnį jis veikia „naudo[damasis] kapitalo rinka ir savo ištekliais“ (šiuo klausimu žr. 42 punkte minėto 2003 m. liepos 10 d. Sprendimo Komisija prieš EIB 101 ir 128 punktus), o ne Bendrijos biudžetu, nors jam tenka valdyti šio biudžeto lėšas kaip Bendrijos įgaliotiniui ir jos sąskaita, ir todėl dalis jo veiklos vykdoma naudojant Bendrijos lėšas. Tačiau šiuo atveju ieškinys susijęs su viešojo pirkimo procedūra, kuri finansuojama iš EIB nuosavų išteklių.

87 Tokiai procedūrai netaikomos nei iš dalies pakeisto 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74 ir klaidų ištaisymas OL L 99, 2007 4 14, p. 18, toliau – Finansinis reglamentas) antrosios dalies IV antraštinės dalies nuostatos, nei juo labiau iš dalies pakeisto 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles (OL L 357, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 145, toliau – Įgyvendinimo taisyklės), antrosios dalies III antraštinės dalies nuostatos. Iš tikrųjų šios nuostatos taikomos tik „Europos Bendrijų bendrajam biudžetui“ ir, kaip matyti iš Finansinio reglamento 88 straipsnio 1 dalies, juo reglamentuojami viešieji pirkimai yra tik tos sutartys, kurios visiškai ar iš dalies finansuojamos iš minėto Bendrijos bendrojo biudžeto (2007 m. gegužės 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Citymo prieš Komisiją, T‑271/04, Rink. p. II‑1375, 121 punktą).

88 Vis dėlto EIB viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūros turi atitikti pagrindines EB sutarties taisykles ir bendruosius teisės principus, susijusius būtent su laisvu prekių judėjimu (EB 28 straipsnis), įsisteigimo teise (EB 43 straipsnis), laisve teikti paslaugas (EB 49 straipsnis), nediskriminavimu ir vienodu požiūriu, skaidrumu ir proporcingumu. Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad, kiek tai susiję su Bendrijos viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūromis, perkančioji organizacija turi laikytis pagrindinių EB sutarties taisyklių, bendrųjų teisės principų ir chartijos tikslų.

89 Be to, nors direktyvomis dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo reglamentuojamos tik valstybių narių subjektų ar perkančiųjų organizacijų sudarytos sutartys ir jos tiesiogiai netaikomos Bendrijos administracijos sudaromoms viešojo pirkimo sutartims, prieš minėtą administraciją galima remtis šiose direktyvose nustatytomis ar apibrėžtomis taisyklėmis ar principais, kai jie patys yra konkreti EB sutarties pagrindinių taisyklių ir bendrųjų teisės principų, kurie Bendrijos administracijai tiesiogiai privalomi, išraiška (šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Rinke, C‑25/02, Rink. p. I‑8349, 25–28 punktus). Iš tikrųjų teisinėje bendrijoje vienodas teisės taikymas yra pagrindinis reikalavimas (2005 m. gruodžio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo ABNA ir kt., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ir C‑194/04, Rink. p. I‑10423, 104 punktas) ir kiekvienas teisės subjektas turi laikytis teisėtumo užtikrinimo principo. Todėl institucijos privalo laikytis EB sutarties taisyklių ir bendrųjų teisės principų, kurie joms galioja taip pat kaip ir bet kuriam kitam teisės subjektui (šiuo klausimu žr. 1998 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Baustahlgewebe prieš Komisiją, C‑185/95 P, Rink. p. I‑8417, 18–21 punktus ir 62 punkte minėto Sprendimo Antwerpse Bouwwerken prieš Komisiją 55 punktą). Be to, šiose direktyvose nustatytomis ar apibrėžtomis taisyklėmis arba principais gali būti remiamasi prieš Bendrijos administraciją, kai įgyvendindama savo funkcinę ar institucinę autonomiją, laikydamasi EB sutartimi suteiktų įgaliojimų ribų, ši priima aktą, kuriame aiškiai daroma nuoroda, kad savo sąskaita jos sudaromas viešojo pirkimo sutartis reglamentuoja tam tikros direktyvoje nustatytos taisyklės ar principai, ir dėl šio akto tos taisyklės ir principai turi būti taikomi remiantis principu patere legem quam ipse fecisti (šiuo klausimu žr. 1985 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Salerno ir kt. prieš Komisiją ir Tarybą, 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 ir 10/84, Rink. p. 2523, 52, 56 ir 57 punktus bei 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Komisija prieš CAS Succhi di Frutta, C‑496/99 P, Rink. p. I‑3801, 113–115 punktus). Kai nagrinėjamą aktą reikia išaiškinti, jis turi būti aiškinamas kiek įmanoma atsižvelgiant į vienodą Bendrijos teisės taikymą ir jo atitiktį EB sutarties nuostatoms ir bendriesiems teisės principams (žr. 1991 m. kovo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Rauh, C‑314/89, Rink. p. I‑1647, 17 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei 1995 m. birželio 29 d. Sprendimo Ispanija prieš Komisiją, C‑135/93, Rink. p. I‑1651, 37 punktą).

90 Iš Vadovo matyti, kad, siekdamas „laikytis pagrindinių ES principų, susijusių su viešojo pirkimo sutarčių sudarymu, kaip antai vienodo požiūrio, nediskriminavimo ir skaidrumo principų“, EIB nusprendė „rengti viešojo pirkimo procedūras, kuriose konkuruoja kvalifikuoti konkurso dalyviai, ir atsirinkti remiantis tiek kainos, tiek ir kokybės kriterijais. To siekdamas EIB nusprendė, kad „nors Direktyva 2004/18 EIB netaikoma, ji yra tinkamas pagrindas [EIB] procedūroms nustatyti“. Vadovo 2.1 punkte, be kita ko, nustatyta, kad „[EIB] taiko Direktyvoje 2004/18 aprašytas procedūras, kai sudaromos sutartys, įtrauktos į Direktyvos 2004/18 taikymo sritį pagal jos nuostatas, ir kurių bendra vertė, apskaičiuota be pridėtinės vertės mokesčio (PVM) lygi ar didesnė už tokias ribas: a) 206 000 EUR – paslaugų pirkimo sutartims <...>“. Be to, Vadove yra daug nuorodų į Direktyvos 2004/18 nuostatas.

91 Vadovo 2.4 ir 2.5 punktuose išsamiai aprašyti viešojo pirkimo procedūros, nurodytos vadovo 2.2.1 punkte, etapai.

92 Šiuo klausimu Vadove nustatytos bendrosios taisyklės, kurios sukelia teisinių pasekmių tretiesiems asmenims, būtent tiems, kurie nusprendžia pateikti pasiūlymą vykdant visiškai ar iš dalies iš EIB nuosavų išteklių finansuojamą viešąjį pirkimą, ir teisiškai įpareigoja EIB, kai šis nusprendžia savo sąskaita sudaryti viešojo pirkimo sutartį (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 87 punkte minėto Sprendimo Citymo prieš Komisiją 122 punktą).

93 Iš to, kas pasakyta matyti, kad tada, kai EIB veikia naudodamasis kapitalo rinkomis ar nuosavais ištekliais, t. y. kai jis savo sąskaita sudaro viešojo pirkimo sutartis, jam taikomi tiek šio sprendimo 88 punkte minėti principai, tiek Vadovo nuostatos, ir visų pirma minėtosios šio sprendimo 91 punkte, kaip jos aiškinamos atsižvelgiant į principus, kuriuos minėtomis nuostatomis siekiama įgyvendinti, o prireikus – ir Direktyvos 2004/18 nuostatos, į kurias daroma nuoroda minėtose nuostatose.

Dėl prašymo panaikinti

94 Prašymui dėl panaikinimo pagrįsti ieškovė pateikia penkis pagrindus. Iš esmės pirmasis pagrindas susijęs su Vadovo 2.5.2 punkto, skaidrumo ir vienodo požiūrio bei teisės į veiksmingą teisinę gynybą principų pažeidimu. Antrasis pagrindas iš esmės susijęs su skaidrumo ir gero administravimo principų, pareigos motyvuoti asmens nenaudai priimtus sprendimus ir teisės į veiksmingą teisinę gynybą pažeidimu. Trečiasis pagrindas iš esmės susijęs su proporcingumo principo ir pareigos pasirinkti sutarties sudarymo kriterijus, leidžiančius atlikti objektyvų pasiūlymų lyginamąjį vertinimą, pažeidimu. Ketvirtasis pagrindas susijęs su vienodo požiūrio principo pažeidimu ir pareigos atliekant pasiūlymų lyginamąjį vertinimą naudoti sutarties sudarymo kriterijus, kurie nesipainioja su konkurso dalyvių atrankos kriterijais, neįvykdymu. Penktasis pagrindas susijęs su viešojo pirkimo procedūroms taikomos teisės pažeidimu dėl to, kad sutarties sudarymo kriterijų santykiniai svoriai panaikino ar sumažino iki minimumo „kainos poveikį“ ginčijamame sprendime.

95 2010 m. sausio 8 d. (žr. šio sprendimo 21 punktą) įteiktu laišku ieškovė pateikė šeštąjį ginčijamo sprendimo panaikinimo pagrindą, susijusį su Finansinio reglamento 99 straipsnio ir Įgyvendinimo taisyklių 148 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimu, kuriuose visiškai draudžiama perkančiajai organizacijai ir pretendentams ar konkurso dalyviams tartis dėl sutarties sąlygų ar pasiūlymo sąlygų pakeitimo, taip pat vienodo požiūrio, skaidrumo ir nediskriminavimo principų, įtvirtintų Finansinio reglamento 89 straipsnyje, skaitomame kartu su šio reglamento 18 konstatuojamąja dalimi, pažeidimu.

96 Pirmiausia reikia kartu išnagrinėti pirmąjį ir antrąjį pagrindus, nes jie iš dalies sutampa. Toliau reikia kartu išnagrinėti trečiąjį ir ketvirtąjį pagrindus, kurie, atrodo, vienas kitą papildo. Galiausiai, prieš nagrinėjant penktąjį pagrindą, tikslinga išnagrinėti šeštąjį pagrindą.

Dėl pirmojo ir antrojo pagrindų

– Šalių argumentai

97 Dėl pirmojo ir antrojo pagrindų ieškovė tvirtina, kad EIB pažeidė Vadovo 2.5.2 punktą, skaidrumo, vienodo požiūrio ir gero administravimo principus, jos teisę į veiksmingą teisinę gynybą bei pareigą motyvuoti asmens nenaudai priimtą sprendimą. Pirmiausia EIB, kai tik buvo galima ir raštu, jai turėjo pranešti apie ginčijamą sprendimą ir savo iniciatyva išsiųsti tokią pačią informaciją visiems konkurso dalyviams be išimčių suteikiant laiko, reikalingo teisėtam jų teisių įgyvendinimui. Po to per penkiolika dienų nuo prašymo gavimo EIB jai turėjo pranešti atrinkto konkurso dalyvio pavadinimą bei jos pačios pasiūlymo atmetimo motyvus ir motyvuoti ginčijamą sprendimą jos atžvilgiu, pateikdama vertinimo ataskaitoje esančią informaciją apie jos pasiūlymo ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo charakteristikų ir privalumų palyginimą. Galiausiai, EIB turėjo jai pranešti ginčijamo sprendimo motyvus bent jau prieš pareiškiant šį ieškinį, kad būtų užtikrinta jos teisė į veiksmingą teisinę gynybą.

98 EIB prašo atmesti pirmąjį pagrindą. Jo nuomone, skelbimo apie sutarties sudarymą paskelbimas Oficialiajame leidinyje yra Bendrijos teisinėje sistemoje oficialiai pripažinta priemonė ieškovei pranešti apie ginčijamą sprendimą. Tai, kad jis apie ginčijamą sprendimą ieškovei nepranešė individualiai, buvo banko tarnybų padaryta administracinė klaida. Vis dėlto 2008 m. rugpjūčio 1 d. šios tarnybos nedelsdamos atsakė į 2008 m. liepos 31 d. ieškovės prašymą pateikti paaiškinimus. Bet kuriuo atveju ir remiantis teismo praktika kaltinimui, susijusiam su informacijos nepateikimu, negalima pritarti, nes ieškovė šio ieškinio pareiškimo dieną, t. y. 2008 m. spalio 6 d., žinojo ginčijamo sprendimo priėmimo motyvus. Negalima konstatuoti ir jokio vienodo požiūrio principo pažeidimo, nes nurodytas neteisėtumas neturėjo įtakos ginčijamam sprendimui turint omenyje tai, kad, atsižvelgdamas į sutarties sudarymo kriterijus, vertinimo komitetas aiškiai nusprendė, jog atrinkto dalyvio pasiūlymas buvo daug geresnis nei ieškovės.

99 Be to, EIB prašo atmesti antrąjį pagrindą. Jis teigia, kad teisiškai tinkamai motyvavo ginčijamą sprendimą ir vykdė procedūrą, atitinkančią Vadovo nuostatas ir viešojo pirkimo procedūroms taikomą teismų praktiką. Remiantis teismų praktika ir Vadovo 2.5.2 punktu, 2008 m. rugpjūčio 1 d. laiške ieškovė gavo motyvuotą paaiškinimą apie atrinkto pasiūlymo charakteristikas ir santykinius pranašumus bei atrinkto konkurso dalyvio pavadinimą, todėl ginčijamas sprendimas pakankamai motyvuotas, kad ieškovė galėtų ginti savo teises, o Bendrasis Teismas – vykdyti kontrolę atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes. Iš to laiško aiškiai matyti, kad už kiekvieną sutarties sudarymo kriterijų, išskyrus finansinį kriterijų, atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymas surinko du kartus daugiau balų nei ieškovės pasiūlymas. Net jei ieškovė už finansinį kriterijų būtų gavusi daugiau balų nei atrinktas konkurso dalyvis, tai nebūtų lemiantis dalykas, nes šio kriterijaus santykinis svoris sudarė 25 % bendro įvertinimo.

– Bendrojo Teismo vertinimas

100 Kai Bendrijos administracija turi didelę diskreciją, Bendrijos teisinės sistemos suteiktų garantijų užtikrinimas vykstant administracinėms procedūroms turi dar didesnę svarbą. Tarp šių garantijų visų pirma yra tos administracijos pareiga pakankamai motyvuoti savo sprendimus. Tik taip teismas gali patikrinti, ar įvykdytos faktinės ir teisinės sąlygos, nuo kurių priklauso diskrecijos įgyvendinimas (1991 m. lapkričio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Technische Universität München, C‑269/90, Rink. p. I‑5469, 14 punktas ir 2002 m. kovo 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Le Canne prieš Komisiją, T‑241/00, Rink. p. II‑1251, 53 punktas). Todėl iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad ši administracija turi didelę diskreciją vertinti informaciją, į kurią reikia atsižvelgti priimant sprendimą dėl sutarties sudarymo paskelbus konkursą (2002 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tideland Signal prieš Komisiją, T‑211/02, Rink. p. II‑3781, 33 punktas ir 2005 m. liepos 6 d. Sprendimo TQ3 Travel Solutions Belgium prieš Komisiją, T‑148/04, Rink. p. II‑2627, 47 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 1978 m. lapkričio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo Agence européenne d’intérims prieš Komisiją, 56/77, Rink. p. 2215, 20 punktą).

101 Visų pirma reikia išnagrinėti ieškovės kaltinimus, susijusius su Vadovo 2.5.2 punkto nuostatų pažeidimu dėl to, kad EIB jos kuo greičiau neinformavo apie priimtą ginčijamą sprendimą.

102 Iš Vadovo 2.5.2 punkto, susijusio su „[EIB] ir pretendentų ar konkurso dalyvių bendradarbiavimu“, matyti, kad „[EIB] kuo greičiau informuoja visas suinteresuotąsias šalis apie per viešojo pirkimo procedūrą priimtą sprendimą“.

103 Bendrajame Teisme ir 2008 m. rugpjūčio 14 d. laiške ieškovei EIB pripažino, kad „ieškovė laiku negavo oficialaus laiško, kuriuo informuojama apie viešojo pirkimo procedūros rezultatą“ ir paaiškino, kad „po išsamaus tyrimo gavus ieškovės skundą, jis išsiaiškino, kad ši pareiga neįvykdyta dėl administracijos klaidos“. Be to, EIB pripažino, kad visi konkurso dalyviai, „deja, išskyrus ieškovę“, buvo informuoti apie priimtą ginčijamą sprendimą 2008 m. vasario 18 d. laišku. Neginčijama, kad ieškovė sužinojo apie ginčijamo sprendimo egzistavimą tik 2008 m. liepos 26 d. Oficialiojo leidinio priede paskelbus skelbimą apie sutarties sudarymą, t. y. praėjus daugiau nei mėnesiui po preliminariosios sutarties sudarymo 2007 m. birželio 12 d. ir 17 d. ir jo įsigaliojimo 2008 m. birželio 16 d.

104 Todėl šiuo atveju EIB pažeidė Vadovo 2.5.2 punkto nuostatas, nes kuo greičiau neinformavo ieškovės apie priimtą ginčijamą sprendimą.

105 Antra, reikia išnagrinėti ieškovės kaltinimus, susijusius su Vadovo 2.5.2 punkto nuostatų ir pareigos motyvuoti asmens nenaudai priimtą sprendimą pažeidimu, padarytu dėl to, kad EIB jai nepranešė atrinkto pasiūlymo charakteristikų ir santykinių pranašumų bei laimėtojo pavadinimo per penkiolika dienų nuo prašymo raštu gavimo dienos arba vėliausiai iki šio ieškinio pateikimo.

106 Vadovo 2.5.2 punkte, be kita ko, nustatyta, kad „atitinkamos šalies prašymu per penkiolika dienų nuo prašymo raštu gavimo dienos [EIB] išsiunčia: <...> kiekvienam priimtiną pasiūlymą pateikusiam konkurso dalyviui atrinkto pasiūlymo charakteristikas ir santykinius privalumus bei laimėtojo pavadinimą arba preliminariosios sutarties šalių pavadinimus <...>“.

107 Tokia tvarka atitinka EB 253 straipsnyje įtvirtintos pareigos motyvuoti tikslą, t. y. asmens nenaudai priimto sprendimo motyvai turi leisti teismui vykdyti teisėtumo kontrolę, o suinteresuotajam asmeniui – sužinoti priimtos priemonės pagrindimą, kad galėtų ginti savo teises ir patikrinti, ar sprendimas pagrįstas (pagal analogiją žr. 1992 m. sausio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo La Cinq prieš Komisiją, T‑44/90, Rink. p. II‑1, 42 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką; 1996 m. gegužės 8 d. Sprendimo Adia Interim prieš Komisiją, T‑19/95, Rink. p. II‑321, 32 punktą ir 2007 m. liepos 12 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją, T‑250/05, Rink. p. II‑0000, 68 ir 69 punktus). Vykstant viešojo pirkimo procedūroms aplinkybė, kad suinteresuotieji konkurso dalyviai motyvuotą sprendimą gauna tik pateikę konkretų prašymą, visiškai neapriboja jų galimybės ginti savo teises Bendrajame Teisme. Iš tikrųjų EB 230 straipsnio penktoje pastraipoje nurodyto ieškinio pareiškimo terminas pradedamas skaičiuoti tik nuo pranešimo apie motyvuotą sprendimą momento su sąlyga, kad konkurso dalyvis prašymą gauti motyvuotą sprendimą pateikia per protingą terminą nuo tada, kai sužino, kad jo pasiūlymas atmestas (žr. minėto Sprendimo Adia Interim prieš Komisiją 33 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

108 Atsižvelgiant į per viešojo pirkimo procedūras perkančiosios organizacijos turimą didelę diskreciją, pašalintų konkurso dalyvių prašymu ji turi pateikti pakankamus motyvus, o tai reiškia, kad ji stengiasi užtikrinti, jog nurodomuose motyvuose atsispindėtų visa informacija, kuria ji grindė savo sprendimą (šiuo klausimu žr. 84 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją 134 punktą).

109 Pareigos motyvuoti laikymasis turi būti vertinamas atsižvelgiant į informaciją, kurią ieškovė turi ieškinio pareiškimo momentu (2003 m. vasario 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimų Strabag Benelux prieš Tarybą, T‑183/00, Rink. p. II‑135, 58 punktas ir Renco prieš Tarybą, T‑4/01, Rink. p. II‑171, 96 punktas). Tačiau pagal nusistovėjusią teismų praktiką motyvai negali būti pirmą kartą ir a posteriori nurodyti Bendrijos teisme, išskyrus ypatingas aplinkybes (žr. 2009 m. gegužės 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo VIP Car Solutions prieš Parlamentą, T‑89/07, Rink. p. II‑1403, 76 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

110 Neginčijama, kad 2008 m. liepos 31 d. laišku ieškovė pateikė prašymą sužinoti atrinkto pasiūlymo charakteristikas ir santykinius privalumus bei laimėtojo pavadinimą. EIB teigia, kad į šį prašymą jis atsakė 2008 m. rugpjūčio 1 d. laišku. Nors po pastarojo laiško ieškovė dar kartą, t. y. 2008 m. rugpjūčio 1 d. laiške, prašė paaiškinimų, EIB 2008 m. rugpjūčio 14 d. laiške jai atsakė, kad jau pateikė įmanomai išsamų atsakymą ir pasiūlė remtis Oficialiajame leidinyje paskelbtu sprendimu sudaryti sutartį. Nei iš bylos medžiagos, nei iš šalių argumentų nematyti, kad prieš pareiškiant šį ieškinį EIB ieškovei būtų siuntęs ginčijamo sprendimo motyvus kitomis priemonėmis nei pirmiau nurodytosios.

111 Vadinasi, ginčijamo sprendimo motyvų, kuriuos EIB ieškovei pateikė prieš jai pareiškiant ieškinį ir atsakydamas į jos 2008 m. liepos 31 d. prašymą, reikia ieškoti 2008 m. rugpjūčio 1 d. EIB laiško tekste, jo kontekste ir visose atitinkamą sritį reglamentuojančiuose teisės aktuose, nes šis sprendimas ieškovei buvo atsiųstas per penkiolikos dienų terminą nuo tada, kai buvo gautas ieškovės prašymas.

112 Iš 2008 m. rugpjūčio 1 d. laiško matyti, kad EIB ieškovei pranešė atrinkto konkurso dalyvio pavadinimą, sutarties sudarymo kriterijų santykinius dydžius ir ieškovės pasiūlymui ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymui atitinkamai skirtų balų paskirstymą atlikus pasiūlymų lyginamąjį vertinimą. Tame laiške buvo nurodyta, kad ieškovės pasiūlymas surinko 22,03 balo (iš galimų 35 balų), kurie paskirstyti taip: už finansinį kriterijų – 8,75 balo (iš galimų 8,75 balo), už techninį kriterijų „kokybės valdymo procesas“ – 2,85 balo (iš galimų 5,25 balo), už techninį kriterijų „siūlomų darbuotojų kompetencijos ir kvalifikacijos tinkamumo lygis“ – 7,43 balo (iš galimų 15,75 balo) ir už kriterijų „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ – 3 balai (iš galimų 5,25 balo), o atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymas surinko 29,36 balo (iš galimų 35 balų), kurie paskirstyti taip: už finansinį kriterijų – 5,29 balo (iš galimų 8,75 balo), už techninį kriterijų „kokybės valdymo procesas“ – 4,12 balo (iš galimų 5,25 balo), už techninį kriterijų „siūlomų darbuotojų kompetencijos ir kvalifikacijos tinkamumo lygis“ – 15,3 balo (iš galimų 15,75 balo) ir už kriterijų „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“ – 4,12 balo (iš galimų 5,25 balo).

113 Paskirstytų balų forma EIB pateikta informacija ieškovei leido tiesiogiai palyginti už kiekvieną sutarties sudarymo kriterijų jos pasiūlymo ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo surinktus balus, taigi EIB ieškovei pranešė ne tik kiekvienam atitinkamam pasiūlymui skirtą bendrą balų įvertinimą. Pirmiausia ši informacija ieškovei leidžia iš karto nustatyti konkrečias priežastis, dėl kurių jos pasiūlymas nebuvo pasirinktas, t. y. atlikus pasiūlymų lyginamąjį vertinimą jos pasiūlymas surinko mažesnį bendrą įvertinimą nei atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymas, todėl, net jei už finansinį kriterijų ji būtų gavusi daugiau balų, atsižvelgiant į EIB nustatytus sutarties sudarymo kriterijų santykinius svorius to nebūtų užtekę už kiekvieną iš trijų techninių sutarties sudarymo kriterijų jos pasiūlymui skirtiems balams, kurie buvo mažesni nei atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymui skirti balai, nusverti.

114 Kalbant apie viešojo pirkimo procedūrą, per kurią ieškovė buvo konkurencingiausia, t. y., pateikė pigiausią pasiūlymą, palyginti su visais kitais, ir jos pasiūlymas buvo atmestas vien dėl to, kad buvo nuspręsta, jog to pasiūlymo techninė vertė buvo santykinai prastesnė nei atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymo, reikia konstatuoti, kad tokio motyvavimo, nors iš pradžių tai buvo paaiškinimas, vis dėlto negalima laikyti pakankamu atsižvelgiant į reikalavimą, kad motyvuose turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti teisės akto rengėjo argumentai (šiuo klausimu žr. 109 punkte minėto Sprendimo VIP Car Solutions prieš Parlamentą 75 ir 76 punktus). Iš tikrųjų 2008 m. rugpjūčio 1 d. laiške nėra informacijos apie priežastis, kurios, EIB nuomone, pagrindžia atitinkamai ieškovės pasiūlymui ir atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymui už techninius kriterijus skirtus balus. Be to, prie šių balų, nurodytų tame laiške, nebuvo papildomai pateikta bendrų pastabų, patikslinančių priežastis, dėl kurių EIB už kiekvieną iš techninių kriterijų daugiau balų skyrė atrinkto konkurso dalyvio, o ne ieškovės pasiūlymui, ir dėl kurių ginčijamo sprendimo motyvus būtų galima laikyti pakankamais (šiuo klausimu žr. 84 punkte minėto 2008 m. rugsėjo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Evropaïki Dynamiki prieš Komisiją 129 punktą ir 2009 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Brink’s Security Luxembourg prieš Komisiją, T‑437/05, Rink. p. II‑3233, 169 punktą).

115 Iš tiesų vykstant procesui EIB paaiškino priežastis, dėl kurių jis priėmė ginčijamą sprendimą ir visų pirma aplinkybę, kad, kiek tai susiję su techniniu kriterijumi „siūlomų darbuotojų kompetencijos ir kvalifikacijos tinkamumo lygis“ ir techniniu kriterijumi „gebėjimas aprūpinti darbuotojų grupe iš nuosavų išteklių“, „pagrindinę problemą [kėlė] ieškovės konsultantų patirtis (arba veikiau – patirties stygius) bankų ir (arba) finansų sektoriuje“ ir kad, kiek tai susiję su kriterijumi „kokybės valdymo procesas“, atrinkto konkurso dalyvio pasiūlymas buvo „konkretesnis“ nei ieškovės pasiūlymas, kuris „atrodė apimantis visus reikalaujamus aspektus, bet <...> buvo aprašytas labai bendrai ir sudėtingai“. Vis dėlto tai negali kompensuoti ginčijamo sprendimo nepakankamų pradinių motyvų. EIB nenurodė jokios išimtinės aplinkybės, kuri pateisintų tai, kad ieškovei nebuvo pateikta pakankamai motyvų per penkiolika dienų nuo prašymo gavimo arba bet kuriuo atveju prieš jai pareiškiant ieškinį.

116 Iš viso to, kas pasakyta, matyti, kad ginčijamas sprendimas nepakankamai motyvuotas ir todėl juo pažeidžiamas Vadovo 2.5.2 punktas ir apskritai EB 253 straipsnyje įtvirtinta pareiga motyvuoti.

117 Trečia, reikia išnagrinėti ieškovės kaltinimus, susijusius su teisės į veiksmingą teisinę gynybą pažeidimu bei vienodo požiūrio, skaidrumo ir gero administravimo principų pažeidimu.

118 Pirmiausia dėl nurodyto teisės į veiksmingą teisinę gynybą principo pažeidimo reikia priminti, kad teisė kreiptis į teismą yra viena sudedamųjų teisinės bendrijos dalių ir kad ją garantuoja EB sutartimi grindžiama teisinė tva