ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2020 m. gegužės 22 d.Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Renesola UK Ltd / The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Byla C-209/20)

(2020/C 262/19)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantė: Renesola UK Ltd

Kita apeliacinio proceso šalis: The Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prejudiciniai klausimai

1. Ar Komisijos įgyvendinimo reglamentas Nr. 1357/2013/ES (1), tiek, kiek juo siekiama nustatyti fotovoltinių modulių, pagamintų iš medžiagų, tiekiamų iš skirtingų šalių, kilmės šalį pagal tai, kurioje šalyje buvo pagaminti saulės elementai, prieštarauja Tarybos reglamento Nr. 2913/92/EEB (2) (Bendrijos muitinės kodeksas) 24 straipsniui, o būtent nuostatai, kad jeigu prekės buvo gaminamos ne vienoje šalyje, jos laikomos kilusiomis iš tos šalies, kurioje buvo atliekamas baigiamasis, svarbus, ekonomiškai pagrįstas jų perdirbimo arba apdorojimo procesas tam tikslui įrengtoje įmonėje, o šio proceso metu buvo pagamintas naujas produktas arba atliktas svarbus to produkto gamybos etapas, todėl negalioja?

2. Ar, jeigu Reglamentas Nr. 1357/2013 negalioja, Bendrijos muitinės kodekso 24 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad saulės modulių surinkimas iš saulės elementų ir kitų dalių yra svarbus perdirbimas arba apdorojimas?

(1) 2013 m. gruodžio 17 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 1357/2013, kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (EEB) Nr. 2454/93, išdėstantis Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (OL L 341, 2013, p. 47).

(2) 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2913/92 nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307).
C 161/40

2020 m. vasario 27 d.Högsta domstolen (Švedija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Lenkijos Respublika / PL Holdings Sàrl

(Byla C-109/20)

(2020/C 161/52)

Proceso kalba: švedų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Högsta domstolen

Šalys pagrindinėje byloje

Kasatorė ir kita priešpriešinio kasacinio proceso šalis: Lenkijos Respublika

Kasatorė ir kita priešpriešinio kasacinio proceso šalis: PL Holdings Sàrl

Prejudicinis klausimas

Ar SESV 267 ir 344 straipsniai, atsižvelgiant į jų aiškinimą Sprendime Achmea (1), lemia tai, kad arbitražinis susitarimas negalioja, jeigu jį sudarė valstybė narė ir investuotojas – jeigu investicijų sutartyje yra arbitražinė išlyga, kuri negalioja dėl to, kad sutartį sudarė dvi valstybės narės – [nepaisant to, kad] po to, kai investuotojas pradeda arbitražo procesą, valstybė narė laisva valia nereiškia prieštaravimų dėl jurisdikcijos?

(1) 2018 m. kovo 6 d. Teisingumo Teismo sprendimas Achmea (C-284/16, EU:C:2018:158).
C 77/24

2019 m. lapkričio 28 d. FV pateiktas apeliacinis skundas dėl 2019 m. rugsėjo 19 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-27/18 RENV FV/Taryba

(Byla C-875/19 P)

(2020/C 77/35)

Proceso kalba: prancūzų

Šalys

Apeliantė: FV, atstovaujama advokato É. Boigelot

Kita proceso šalis: Europos Sąjungos Taryba

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti 2019 m. rugsėjo 19 d. sprendimą (T-27/18 RENV) ir atitinkamai patenkinti apeliantės reikalavimus pirmojoje instancijoje ir todėl panaikinti dėl jos parengtą vertinimo ataskaitą už 2013 m.;

— priteisti iš Tarybos visas bylinėjimosi abiejose instancijoje išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Skundžiamu sprendimu buvo atmestas prašymas panaikinti vertinimo ataskaitą už 2013 m. Apeliantė kaip pagrindą nurodo, pirma, tai, kad Bendrasis Teismas pažeidė kontrolės prievolę ir pareigą motyvuoti, taip pat iškraipė bylos medžiagą ir, antra, tai, kad buvo pažeistos vertinimo gairės, pareiga motyvuoti ir rūpestingumo pareiga, taip pat buvo padaryta akivaizdi vertinimo klaida.

Anot apeliantės, reikalaudamas pateikti medicininius pažymėjimus ir atitinkamai manydamas, kad nebuvimas yra nepateisinamas ir pagrįstai gali būti aplinkybė, į kurią reikia atsižvelgti atliekant vertinimą, Bendrasis Teismas nesilaikė vertinimo gairių. Be to, sprendimas būtinai ar net automatiškai atsižvelgti į nebuvimą ir (arba) pavėlavimą siekiant neigiamai įvertinti apeliantę yra neteisėtas. Galiausiai Taryba niekada neginčijo nebuvimų ir (arba) pavėlavimų medicininio pobūdžio ir nekritikavo nebuvimo pateisinimo priimdama administracines priemones ir patvirtindavo prašymus dėl vėlavimų kompensavimo ex post. Taigi Bendrasis Teismas sau prieštaravo ir iškraipė bylos įrodymus.

Be to, reguliaraus buvimo darbo vietoje stoka nėra ipso facto svarbesnė už nuolatinių pastangų nebuvimą. Maža to, programoje dėl apeliantės darbo valandų nebuvo įregistruota jokių individualių darbo valandų. Taip pat bendras komentaras dėl vertinamojo „atsakomybės“ gali būti vertinamas tik kaip „puikus“. Kiek tai susiję su „darbo kokybės“ vertinimu, vertinimo ataskaitos neturi sąsajos su pačiu apeliantės veiklos lygiu. Galiausiai dėl „darbo komandoje“ ir „žmogiškųjų santykių“ vertinimo Bendrasis Teismas neatsižvelgė į daugelį bylos įrodymų. Anot apeliantės, Bendrasis Teismas taip iškraipė bylos įrodymus, padarė aiškinimo ir motyvavimo klaidų, pažeidė vertinimo gaires ir tinkamai bei teisingai neatliko akivaizdžios vertinimo klaidos kontrolės.

Galiausiai apeliantė teigia, kad priimtame sprendime buvo neatsižvelgta į netinkamą profesinį traktavimą ir psichologinį priekabiavimą. Bendrasis Teismas taip pat pažeidė rūpestingumo pareigą, kai neatsižvelgė į apeliantės interesus, o atsižvelgė tik į tariamą tarnybos interesą.
1.

Ar Europos Sąjungos sutarties 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, 2 straipsnis, 4 straipsnio 3 dalis ir 6 straipsnio 3 dalis, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 267 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad pagal Sąjungos teisę nepriklausomu teisėju nelaikomas asmuo, paskirtas į teisėjo pareigas akivaizdžiai pažeidžiant valstybės narės teisės nuostatas dėl teisėjų skyrimo, visų pirma dėl to, kad šis asmuo į teisėjo pareigas paskirtas pasiūlius institucijai, kuri negali garantuoti, kad yra nepriklausoma nuo įstatymų leidžiamosios ir vykdomosios valdžių ir nešališka, kai sistemiškai netaikoma paskyrimo procedūros teisėtumo teisminė kontrolė, taip pat dėl to, kad asmuo buvo paskirtas į teisėjo pareigas nepaisant to, kad kompetentingam nacionaliniam teismui (Naczelny Sąd Administracyjny (Vyriausiasis administracinis teismas)) buvo apskųstas nacionalinės institucijos (Krajowa Rada Sądownictwa (Nacionalinė teisėjų taryba)) sprendimas siūlyti skirti jį į teisėjo pareigas, šio sprendimo vykdymas buvo sustabdytas pagal nacionalinės teisės nuostatas ir prieš įteikiant paskyrimo raštą procesas kompetentingame nacionaliniame teisme (Naczelny Sąd Administracyjny) dar nebuvo baigtas, ir — todėl teismas, kurio sudėtyje yra asmenų, paskirtų pirmiau nurodytomis aplinkybėmis, nėra pagal įstatymą įsteigtas nepriklausomas ir nešališkas teismas, kaip tai suprantama pagal Europos Sąjungos teisę?
C 45/16

2019 m. spalio 23 d. Finanzgericht Köln (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje The North of England P & I Association Ltd., Marine Shipping Mutual Insurance Company teisių perėmėja/Bundeszentralamt für Steuern

(Byla C-786/19)

(2020/C 45/14)

Proceso kalba: vokiečių

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Finanzgericht Köln

Šalys pagrindinėje byloje

Pareiškėja: The North of England P & I Association Ltd., Marine Shipping Mutual Insurance Company teisių perėmėja

Atsakovė: Bundeszentralamt für Steuern

Prejudicinis klausimas

Ar Direktyvos 88/357/EEB (1) 2 straipsnio d punkto antrą įtrauką, siejamą su 25 straipsnio pirmos pastraipos pirmo sakinio pradžia, arba Direktyvos 92/49/EEB (2) 46 straipsnio 2 dalį valstybės narės, kurioje yra draudimo rizika, nustatymo tikslais reikia aiškinti taip, kad su jūrinio laivo eksploatavimu susijusios rizikos apdraudimo atveju tai yra valstybė, kurios teritorijoje jūrinis laivas įregistruotas oficialiame registre siekiant patvirtinti nuosavybę, ar valstybė, su kurios vėliava plaukioja jūrinis laivas?

(1) 1988 m. birželio 22 d. Antroji Tarybos direktyva dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo, apibrėžianti nuostatas, padedančias veiksmingai naudotis laisve teikti paslaugas, ir iš dalies keičianti Direktyvą 73/239/EEB (OL L 172, 1988, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,; 6 sk., 1 t., p. 198).

(2) 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva 92/49/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo, iš dalies keičianti Direktyvas 73/239/EEB ir 88/357/EEB (trečioji ne gyvybės draudimo Direktyva) (OL L 228, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,; 6 sk., 1 t., p. 346).
2019 m. rugsėjo 27 d. Cour constitutionnelle (Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL/Conseil des ministres

(Byla C-718/19)

(2019/C 413/35)

Proceso kalba: prancūzų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Cour constitutionnelle

Šalys pagrindinėje byloje

Pareiškėjos: Ordre des barreaux francophones et germanophone, Association pour le droit des Étrangers ASBL, Coordination et Initiatives pour et avec les Réfugiés et Étrangers ASBL, Ligue des Droits de l'Homme ASBL, Vluchtelingenwerk Vlaanderen ASBL

Atsakovė: Conseil des ministres

Prejudiciniai klausimai

1. Ar Sąjungos teisė ir konkrečiai Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 20 ir 21 straipsniai ir 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38 dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (1) turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriais Sąjungos piliečiams ir jų šeimų nariams taikomos nuostatos, panašios į tas, kuriomis trečiųjų šalių piliečių atžvilgiu į nacionalinę teisę perkelta 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/115/EB „dėl bendrų nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo standartų ir tvarkos valstybėse narėse“ 7 straipsnio 3 dalis, t. y. nuostatos, pagal kurias leidžiama Sąjungos piliečiui arba jo šeimos nariui taikyti prevencines priemones, siekiant užkirsti kelią jam pasislėpti per išvykimo iš šalies laikotarpį, nustatytą viešosios tvarkos pagrindais priimtame sprendime panaikinti leidimą gyventi šalyje, arba šį laikotarpį pratęsus?

2. Ar Sąjungos teisė ir konkrečiai Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 20 ir 21 straipsniai ir 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38 „dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB“ turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos Sąjungos piliečiams ir jų šeimos nariams, kurie nesilaiko viešosios tvarkos arba visuomenės saugumo pagrindais priimto sprendimo panaikinti leidimą gyventi šalyje, taikoma tokia pati nuostata, kokia taikoma trečiųjų valstybių piliečiams, esantiems tokioje pačioje padėtyje, kiek tai susiję su maksimalia, t. y. aštuonių mėnesių, sulaikymo trukme išsiuntimo iš šalies tikslu?

(1) OL L 158, 2004, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46.
—

pripažinti, kad per nustatytą terminą nesiėmusi priemonių, būtinų susigrąžinti iš pagrindinio gavėjo Telecom Castilla-La Mancha S.A. jam suteiktą pagalbą, kuri 2014 m. spalio 1 d. Komisijos sprendimo C(2014) 6846 final (1), dėl valstybės pagalbos SA.27408 (C 24/2010) (ex NN 37/2010, ex CP 19/2009), kurią Kastilijos-La Mančos valdžios institucijos suteikė skaitmeninės antžeminės televizijos diegimui atokiuose ir mažiau urbanizuotuose Kastilijos-La Mančos regionuose (2016 m. rugpjūčio 17 d. OLL 222, p. 52; toliau – sprendimas), 1 straipsniu buvo pripažinta neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka, taip pat neįrodžiusi, kad visi vykdomi minėtos pagalbos mokėjimai yra nutraukti ir per nustatytą terminą nepranešusi Komisijai, kokių priemonių ėmėsi šiam sprendimui įgyvendinti, Ispanijos Karalystė pažeidė įsipareigojimus pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą bei minėto sprendimo 3 ir 4 straipsnius,
6.

Reglamento (EB) Nr. 91/2009 (iš dalies pakeisto), kuriuo tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos kilmės geležinėms arba plieninėms tvirtinimo detalėms nustatomas galutinis antidempingo muitas, 1 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad 64,4 proc. individuali muito norma, nustatyta įmonei Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., Ningbo, taikoma tik tuo atveju, jei valstybių narių muitinėms pateikiama galiojanti komercinė sąskaita faktūra, kuri turi atitikti II priede išdėstytus reikalavimus, ir kad tuo atveju, kai tokia sąskaita faktūra nepateikiama, taikoma visoms kitoms bendrovėms nustatyta muito norma; tačiau, ar tokiu atveju, kai OLAF atlikus tyrimą nustatomi vėliau išieškotini antidempingo muitai, pagal sąžiningumo principą galima atsižvelgti į deklarantui nustatytą individualią muito normą, jei OLAF konstatavo, kad atitinkamų jungčių elementų kilmės šalis yra ne Indonezija, kaip nurodyta, o juos pagamino Kinijos įmonė Ningbo Jinding Fastener Co. Ltd., tačiau negalima pateikti sąskaitos faktūros su reikalaujamais duomenimis, pagal kuriuos nustatoma individuali muito norma, nes eksportuotojai veikė siekdami suklaidinti valstybių narių institucijas?
4.

Jeigu į 1.3. klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar leidžiama, kad teisminė institucija, tiksliau sakant Overleveringskamer te Amsterdam (Amsterdamo perdavimo kolegija), patikrintų pirminį perdavimą pagal Pagrindų sprendimo 15 straipsnį, užtikrindama, be kita ko, asmens, dėl kurio išduotas Europos arešto orderis, teisę būti išklausytam ir teisę kreiptis į teismą teisminės gynybos, kai už tolesnį perdavimą pagal Pagrindų sprendimo 27 straipsnį yra atsakinga kita institucija, t. y. prokuratūra, kuri neužtikrina asmens, dėl kurio išduotas Europos arešto orderis, teisės būti išklausytam ir kreiptis į teismą teisminės gynybos, o dėl to be pateisinamos priežasties atsiranda akivaizdus nenuoseklumas tarp Pagrindų sprendimo nuostatų?
2.

Ar transporto priemonės stovėjimas gatvėje ir viešajame kelyje, kai teisė rinkti rinkliavą suteikta pagal Zakon o sigurnosti prometa na cestama (Kelių saugumo įstatymą) ir teisės aktus, reglamentuojančius savivaldybės veiklą kaip valstybės valdžios institucijos veiklą, gali būti priskirtas civilinės teisės klausimams, kaip tai suprantama pagal 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (nauja redakcija), kuriame reglamentuojamas teismų jurisdikcijos klausimas ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimas ir vykdymas, ypač atsižvelgiant į tai, kad už transporto priemonės stovėjimą be parkavimo bilieto arba su negaliojančiu bilietu nedelsiant reikalaujama sumokėti už dienos bilietą, tarsi ji būtų išstovėjusi visą dieną, neatsižvelgiant į tikslų laiką, kurį ji išstovėjo, o tai reiškia, kad ši dienos bilieto rinkliava turi sankcijos pobūdį, be to, kai kuriose valstybėse narėse toks automobilių stovėjimas laikomas eismo taisyklių pažeidimu?
C 206/33

2019 m. kovo 29 d. High Court (Airija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Recorded Artists Actors Performers Ltd/Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Airija, Attorney General

(Byla C-265/19)

(2019/C 206/38)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court (Airija)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Recorded Artists Actors Performers Ltd

Atsakovai: Phonographic Performance (Ireland) Ltd, Minister for Jobs Enterprise and Innovation, Airija, Attorney General

Prejudiciniai klausimai

1. Ar nacionalinio teismo pareiga aiškinti Direktyvą 2006/115 (1) dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityje (toliau — Direktyva) atsižvelgiant į Romos konvencijos (2) ir (arba) WPPT (3) sutarties paskirtį ir tikslą yra ribojama tik sąvokomis, kurios aiškiai nurodytos Direktyvoje, ar išplečiama ir apima sąvokas, kurios pateikiamos tik dviejuose tarptautiniuose susitarimuose? Pirmiausia, kiek Direktyvos 8 straipsnis turi būti aiškinamas atsižvelgiant į WPPT sutarties 4 straipsnyje numatytą nacionalinio režimo reikalavimą?

2. Ar valstybė narė turi diskreciją nustatyti kriterijus, pagal kuriuos nustatoma, kurie atlikėjai laikomi atitinkamais atlikėjais pagal Direktyvos 8 straipsnį? Pirmiausia, ar valstybė narė gali riboti teisę gauti dalį teisingo atlyginimo, kad ja būtų galima pasinaudoti tik kuriuo nors iš šių atvejų: i) kai atlikimas vyksta Europos ekonominės erdvės (toliau — EEE) šalyje; arba ii) kai atlikėjų nuolatinė gyvenamoji vieta arba gyvenamoji vieta yra EEE šalyje?

3. Kokią diskreciją valstybė narė turi atsakydama į išlygą, kurią kita susitariančioji šalis numatė pagal WPPT sutarties 15 straipsnio 3 dalį? Pirmiausia, ar valstybė narė privalo užtikrinti, kad nuostatos tiksliai atitiktų kitos susitariančiosios šalies numatytos išlygos sąlygas? Ar sutarties šalis privalo netaikyti Romos konvencijos 5 straipsnyje numatytos 30 dienų taisyklės, jei dėl to gamintojas iš išlygą numatančios šalies gaus atlyginimą pagal 15 straipsnio 1 dalį, tačiau to paties įrašo atlikėjai atlyginimo negaus? Priešingai, ar atsakančioji šalis gali išlygą numatančios šalies piliečiams suteikti teises palankesniu būdu, nei tai padarė išlygą numatanti šalis, t. y., ar gali atsakančioji šalis suteikti teisių, kurių nesuteikia išlygą numatanti šalis?

4. Ar kokiais nors atvejais teisę į teisingą atlyginimą leidžiama suteikti tik garso įrašo gamintojams, t. y., nesuteikti šios teisės atlikėjams, kurių atlikimai buvo įrašyti tame garso įraše?

(1) OL L 376, 2006, p. 28.

(2) Tarptautinė konvencija dėl atlikėjų, fonogramų gamintojų ir transliuojančiųjų organizacijų apsaugos (1961).

(3) 1996 m. PINO atlikimų ir fonogramų sutartis.
C 112/31

2019 m. sausio 25 d.Banco Santander, S.A., pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. lapkričio 15 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-227/10, Banco Santander, S.A. / Europos Komisija

(Byla C-52/19 P)

(2019/C 112/37)

Proceso kalba: ispanų

Šalys

Apeliantė: Banco Santander, S.A., atstovaujama advokatų J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero ir A. Lamadrid de Pablo

Kita proceso šalis: Europos Komisija

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti 2018 m. lapkričio 15 d. Bendrojo Teismo sprendimą.

— Priimti ieškinį dėl panaikinimo ir galutinai panaikinti ginčijamą sprendimą.

— Priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Europos Komisijos.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

2018 m. lapkričio 15 d. Bendrasis Teismas priėmė sprendimą byloje T-227/10, Banco Santander, S.A. / Europos Komisija (1), dėl kurio paduodamas apeliacinis skundas. Sprendime atmestas apeliantės ieškinys dėl 2009 m. spalio 28 d. Europos Komisijos sprendimo (2) dėl „finansinio prestižo“, reguliuojamo Ispanijos pelno mokesčio įstatymo 12.5 straipsnyje.

Grįsdama savo apeliacinį skundą apeliantė nurodo vienintelį pagrindą, susijusį su skundžiamame sprendime padarytomis teisės klaidomis aiškinant Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 straipsnio 1 dalį dėl „atrankinio pobūdžio“ sąvokos.

Konkrečiai kalbant, apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas:

— suklydo nustatydamas referencinį pagrindą per pirmą atrankinio pobūdžio analizės etapą;

— suklydo nustatydamas tikslą, kuriuo remiantis lyginamos skirtingos teisinės ir faktinės situacijos per antrą atrankinio pobūdžio analizės etapą;

— todėl taip pat suklydo priskirdamas įrodinėjimo pareigą ir taikydamas proporcingumo principą;

— be to, suklydo analizuodamas tariamą priežastinio ryšio tarp negalėjimo įmonėms jungtis užsienyje ir akcijų įsigijimo užsienyje nebuvimą;

— be to, suklydo atmesdamas tai, kad priemonę galima padalyti atsižvelgiant į kontrolės procentinę dalį;

— be to, teisiškai neteisingai pagrįsdamas sprendimą keletą kartų pakeitė sprendimo pagrindus kitais savo pagrindais ir taip padarė papildomas teisės klaidas.

(1) 2018 m. lapkričio 15 d. Sprendimas Banco Santander / Komisija (T-227/10, nepaskelbtas Rinkinyje, EU:T:2018:785).

(2) 2009 m. spalio 28 d. Komisijos sprendimas 2011/5/EB dėl Ispanijos įgyvendinto perviršinės vertės mokesčio mažinimo įsigyjant didelę užsienio bendrovės akcijų dalį Nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) (OL L 7, 2011, p. 48).
A.

Dėl skundžiamo sprendimo dalies, nurodytos pirmajame, antrajame ir trečiajame ieškinio pagrinduose ir susijusios su finansine korekcija, nustatyta atsietosios tiesioginės pagalbos srityje, pateikiami trys apeliacinio skundo pagrindai. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas grindžiamas klaidingu 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004 (2) 2 straipsnio, susijusio su ganyklų apibrėžtimi, aiškinimu ir taikymu bei nepakankamu ir netinkamu skundžiamo sprendimo motyvavimu. Antrasis apeliacinio skundo pagrindas grindžiamas klaidingu gairių VI/5330/97 aiškinimu, susijusiu su 25 % dydžio finansinės korekcijos nustatymo sąlygomis, klaidingu Reglamento Nr. 73/2009 (3) 43, 44 ir 137 straipsnių aiškinimu ir taikymu, netinkamu ir prieštaringu motyvavimu bei taikinimo institucijos suvestinės ataskaitos iškraipymu. Be to, trečiasis apeliacinio skundo pagrindas grindžiamas klaidingu Reglamento Nr. 1290/2005 (4) 31 straipsnio 2 dalies ir atitinkamų gairių, ne bis in idem principo bei proporcingumo principo aiškinimu ir taikymu, o taip pat nepakankamu ir prieštaringu motyvavimu.
2.

Ar konkurencingoje ir nediskriminacinėje elektros energijos rinkoje pagal Europos Sąjungos teisės aktus leidžiama nustatyti aplinkos apsaugos mokesčius, remiantis tuo, kad branduolinės energijos veiklai būdinga tarša, tačiau to nenustatant konkrečiuose teisės aktuose (tai tariamai pagrindžiama įstatymo preambulėje), todėl kalbant apie mokestį už panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų gamybą teisinę galią turinčiame teisės akto tekste neatspindimas išlaidų, kurias reikia padengti, įtraukimas, o kalbant apie radioaktyviųjų atliekų saugojimą taip pat trūksta konkretumo, atsižvelgiant į tai, kad tvarkymo ir saugojimo išlaidos jau padengiamos kitais mokesčiais, be to, aiškiai nenustatyta surinktų mokesčių paskirtis, o nurodytos įmonės įpareigojamos prisiimti susijusią civilinę atsakomybę iki 1,2 mlrd. EUR?