GENERALINIO ADVOKATO

NILS WAHL IŠVADA,

pateikta 2017 m. gegužės 16 d. ( 1 )

Byla C‑111/17 PPU

OL

prieš

PQ

(Monomeles Protodikeio Athinon (Atėnų pirmosios instancijos teismas, vienas teisėjas, Graikija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose — Reglamentas (EB) Nr. 2201/2003 — Jurisdikcija ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimas ir vykdymas — 8, 10 ir 11 straipsniai — Prašymas grąžinti — Kūdikio „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoka — Vaikas, kuris gimė kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje kartu gyveno jo tėvai, ir vėliau pasiliko su savo motina gimimo valstybėje narėje — Neteisėtas išvežimas ar negrąžinimas — Nebuvimas“

1. Šioje byloje Teisingumo Teismo prašoma išaiškinti Reglamento (EB) Nr. 2201/2003 ( 2 ) 11 straipsnio 1 dalį, o tiksliau šioje nuostatoje esančią „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoką.

2. Ši byla iškelta kilus ginčui tarp Italijos piliečio OL ir Graikijos pilietės PQ, atitinkamai kūdikio, gimusio Graikijoje bendru tėvų sutarimu, tėvo ir motinos. Konkrečiai ginčas susijęs su OL prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme (Monomeles Protodikeio Athinon) (Atėnų pirmosios instancijos teismas, vienas teisėjas, Graikija) pateiktu prašymu grąžinti šį vaiką į Italiją – valstybę narę, kurioje vaiko tėvai gyveno kartu prieš jam gimstant.

3. Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia Teisingumo Teismo, ar kūdikio nuolatinei gyvenamajai vietai nustatyti konkrečioje valstybėje narėje būtina, kad vaikas būtų buvęs šioje valstybėje narėje, o to nesant, ar kiti veiksniai, pavyzdžiui, bendra ankstesnė tėvų gyvenamoji vieta šioje valstybėje narėje, turi lemiamą reikšmę nustatant vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą.

4. Šiuo atžvilgiu šioje byloje Teisingumo Teismo prašoma, pirma, patikslinti savo jurisprudenciją dėl „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvokos pagal reglamentą „Briuselis IIa“ ir, antra, paaiškinti, į kokias reikšmingas aplinkybes reikia atsižvelgti nustatant kūdikio nuolatinę gyvenamąją vietą siekiant įvertinti, ar aplinkybė, kad vaikas prieš tėvo valią pasiliko su motina valstybėje narėje, kurioje gimė, yra neteisėtas išvežimas ar negrąžinimas, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 11 straipsnį.

5. Kaip toliau išsamiai nurodysiu, reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnis netaikomas tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje.

Teisinis pagrindas

Tarptautinė teisė

6. 1980 m. spalio 25 d. Hagoje sudaryta Konvencija dėl tarptautinio vaikų grobimo civilinių aspektų (toliau – 1980 m. Hagos konvencija), kaip matyti iš jos preambulės, siekiama, be kita ko, tarptautiniu mastu apsaugoti vaikus nuo žalingų padarinių, kurių sukelia jų neteisėtas išvežimas ar laikymas, nustatyti tvarką, kuri užtikrintų greitą jų sugrąžinimą į valstybę, kurioje jie nuolat gyvena. Šią konvenciją ratifikavo ir Italijos Respublika, ir Graikijos Respublika.

7. Šios konvencijos 3 straipsnyje nustatyta: „Vaiko išvežimas ar laikymas laikomas neteisėtu, jei: a) pažeidžiamos globos teisės, suteiktos asmeniui, institucijai ar kitai organizacijai atskirai ar kartu, pagal valstybės, kurioje vaikas nuolat gyveno prieš pat jį išvežant ar laikant, įstatymus, ir b) jei išvežimo ar laikymo metu tomis teisėmis buvo kartu ar atskirai naudojamasi arba būtų buvę naudojamasi, jei vaikas nebūtų išvežtas ar laikomas. Globos teisės, nurodytos a punkte, gali būti suteiktos pagal įstatymą arba teismo ar administracinės institucijos sprendimu arba pagal susitarimą, turintį teisinę galią pagal tos valstybės įstatymus.“

8. Šios konvencijos 5 straipsnio a punkte numatyta, kad pagal ją „globos teisės“ apima teisę rūpintis vaiku, visų pirma teisę nustatyti vaiko gyvenamąją vietą.

Sąjungos teisė

9. Reglamento „Briuselis IIa“ 12 konstatuojamoji dalis suformuluota taip: „Jurisdikcijos pagrindai, susiję su tėvų pareigomis, nustatyti šiame reglamente, yra suformuluoti kuo labiausiai atsižvelgiant į vaiko interesus, ypač į artumo kriterijų. Tai reiškia, kad jurisdikcija turėtų pirmiausiai priklausyti vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos valstybei narei, išskyrus tam tikrus vaiko gyvenamosios vietos pakeitimo atvejus arba pagal tėvų pareigų turėtojų susitarimą.“

10. Šio reglamento 17 konstatuojamoji dalis suformuluota taip: „Vaiko neteisėto išvežimo ar negrąžinimo atvejais, vaiko grąžinimas turėtų būti užtikrinamas nedelsiant ir šiuo tikslu turėtų ir toliau būti taikoma [1980 m.] Hagos konvencija, papildoma šio reglamento, ypač 11 straipsnio, nuostatomis <…>“

11. Šio reglamento 1 straipsnio „Taikymo sritis“ 1 dalyje nurodyta: „Šis reglamentas taikomas bet kokio pobūdžio teismo civilinėms byloms, susijusioms su: <…> b) tėvų pareigų skyrimu, naudojimusi jomis, perdavimu, apribojimu ar atėmimu.“

12. Minėto reglamento 2 straipsnyje pateiktos tokios sąvokų apibrėžtys: „<…> 7) „tėvų pareigos“ – visos teisės ir pareigos, susijusios su vaiko asmeniu ar turtu, suteikiamos fiziniam ar juridiniam asmeniui teismo sprendimu, įstatymų nustatyta tvarka ar juridinę galią turinčiu susitarimu. Jos apima, be kita ko, globos teises ir bendravimo teises; 8) „tėvų pareigų turėtojas“ – kiekvienas asmuo, turintis tėvų pareigas vaikui; 9) „globos teisės“ apima teises ir pareigas, susijusias su vaiko priežiūra, ypač teisę nustatyti vaiko gyvenamąją vietą; <…> 11) „neteisėtas išvežimas ar negrąžinimas“ – tai vaiko išvežimas ar negrąžinimas tais atvejais, kai: a) tuo pažeidžiamos globos teisės, įgytos teismo sprendimu, įstatymų nustatyta tvarka ar juridinę galią turinčiu susitarimu pagal valstybės narės, kurioje yra vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta iki išvežimo ar negrąžinimo, ir b) jei išvežimo ar negrąžinimo metu globos teisėmis buvo faktiškai naudojamasi drauge ar jų su niekuo nesidalijant arba jomis taip būtų naudojamasi išvežimui ar negrąžinimui. Laikoma, kad globa yra įgyvendinama kartu, kai pagal teismo sprendimą ar įstatymų nustatyta tvarka vienas tėvų teisių turėtojas negali spręsti dėl vaiko gyvenamosios vietos be kito tėvų pareigų turėtojo sutikimo.“

13. Šio reglamento 8 straipsnyje „Bendroji jurisdikcija“ nustatyta: „1. Valstybės narės teismai turi jurisdikciją bylose, susijusiose su tėvų pareigomis vaikui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta tuo metu, kai byla patenka jų žinion, yra toje valstybėje narėje. 2. Šio straipsnio 1 daliai taikomos 9, 10 ir 12 straipsnių nuostatos.“

14. Reglamento „Briuselis IIa“ 10 straipsnyje „Jurisdikcija vaikų grobimo atvejais“ numatyta: „Vaiką neteisėtai išvežus ar negrąžinus, valstybės narės, kurioje vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, teismai išlaiko savo jurisdikciją iki tol, kol vaikas įgyja nuolatinę gyvenamąją vietą kitoje valstybėje narėje ir: a) išvežimui ar negrąžinimui tylėjimu pritaria kiekvienas globos teises turintis asmuo, institucija ar kita organizacija; arba b) vaikas toje kitoje valstybėje narėje pragyvena bent vienerius metus nuo to, kai globos teises turintis asmuo, institucija ar kita organizacija sužinojo arba turėjo sužinoti apie vaiko buvimo vietą, ir vaikas susigyvena su nauja aplinka, ir įvykdoma bent viena iš sąlygų: i) per vienerius metus nuo to, kai globos teises turintis asmuo, institucija ar kita organizacija sužinojo arba turėjo sužinoti apie vaiko buvimo vietą, valstybės narės, kurioje vaikas buvo išvežtas ar yra laikomas, kompetentingoms valdžios institucijoms nebuvo pateiktas prašymas jį grąžinti; ii) globos teisių turėtojo prašymas grąžinti buvo atsiimtas ir per i papunktyje nustatytą laikotarpį nebuvo pateiktas naujas prašymas; iii) byla valstybės narės, kurioje vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, teisme buvo užbaigta pagal 11 straipsnio 7 dalį; iv) valstybės narės, kurioje vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, teismai priėmė sprendimą dėl globos, nereikalaujantį vaiką grąžinti.“

15. Šio reglamento 11 straipsnyje „Vaiko grąžinimas“ nurodyta: „1. Tais atvejais, kai globos teises turintis asmuo, institucija ar kita organizacija prašo valstybės narės teismą priimti sprendimą remiantis [1980 m. Hagos konvencija] sugrąžinti neteisėtai išvežtą ar kitoje, nei jis nuolat gyveno valstybėje narėje, laikomą vaiką [sugrąžinti į kitą, nei jis nuolat gyveno iki pat neteisėto išvežimo ar negrąžinimo, valstybę narę neteisėtai išvežtą ar neteisėtai tokioje valstybėje laikomą vaiką], taikomos šio straipsnio 2–8 dalys. <…>“

16. Reglamento „Briuselis IIa“ 13 straipsnyje „Vaiko buvimo vieta grindžiama jurisdikcija“ numatyta: „1. Jei vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta negali būti nustatyta ir jurisdikcija negali būti nustatyta remiantis 12 straipsniu, jurisdikciją turi valstybės narės, kurioje yra vaikas, teismai. <…>“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas

17. Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad OL ir PQ susituokė 2013 m. gruodžio 1 d. Italijoje ir kartu ten gyveno.

18. Kai PQ buvo aštuntą mėnesį nėščia, sutuoktiniai kartu nuvyko į Graikiją, kad PQ galėtų ten gimdyti.

19. 2016 m. vasario 3 d. PQ Graikijoje pagimdė dukrą, ši nuo pat gimimo yra šioje valstybėje narėje su savo motina.

20. Gimus vaikui OL grįžo į Italiją. Kaip nurodo OL, jis sutiko su tuo, kad PQ gyventų Graikijoje su judviejų vaiku iki 2016 m. gegužės mėn., tada jis jau laukė, kad jo sutuoktinė grįš su vaiku į Italiją. Tačiau 2016 m. birželio mėn. PQ nusprendė su vaiku pasilikti Graikijoje.

21. Kaip nurodo PQ, sutuoktiniai tiksliai nenustatė grįžimo į Italiją datos. PQ, be kita ko, teigia, kad 2016 m. gegužės mėn. ir vėliau 2016 m. birželio mėn. OL aplankė PQ ir vaiką Atėnuose, Graikijoje. Jie taip pat nusprendė kartu praleisti vasaros (rugpjūčio mėn.) atostogas Graikijoje.

22. 2016 m. liepos mėn. OL pradėjo santuokos nutraukimo procedūrą Italijos teismuose. 2016 m. liepos 18 d. ieškiniu OL kreipėsi į Tribunale di Ancona (Ankonos teismas, Italija), siekdamas, pirma, nutraukti santuoką ir, antra, išimtinės savo dukters globos. Jis taip pat paprašė imtis būtinų priemonių užtikrinti vaiko grąžinimą į Italiją.

23. Gavusi 2016 m. liepos 12 d. Italijos valdžios institucijų raštą PQ 2016 m. liepos 22 d. išsiuntė deklaraciją Ankonos provincijos civilinės būklės tarnyboms ir joje nurodė, kad ketina grįžti į Italiją ir kad jos nuolatinė gyvenamoji vieta vis dar yra toje šalyje.

24. 2016 m. lapkričio 7 d.Tribunale di Ancona (Ankonos teismas, Italija) nutartimi šio teismo pirmininkas nusprendė, kiek tai susiję su prašymu grąžinti vaiką į Italiją, kad nereikia priimti sprendimo dėl šio prašymo, nes vaikas visada gyveno ir dabar gyvena kitoje valstybėje narėje nei Italijos Respublika.

25. 2016 m. gruodžio 2 d. OL apskundė šį sprendimą Corte d’appello d’Ancona (Ankonos apeliacinis teismas, Italija). 2017 m. sausio 20 d. sprendimu, kuris įsiteisėjo, šis teismas patvirtino Tribunale di Ancona (Ankonos teismas) pirmininko nutartį dėl to, kad nereikia priimti sprendimo.

26. OL lygiagrečiai 2016 m. spalio 20 d. kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, kad šis įpareigotų grąžinti dukrą į Italiją.

27. Remiantis Teisingumo Teismo turima informacija, atrodo, kad OL galėjo lankyti savo vaiką keletą kartų po jo gimimo, taip pat ir po to, kai OL inicijavo santuokos nutraukimo bylos pradėjimą.

28. Iš susirašinėjimo e. laiškais matyti, kad 2017 m. sausio 19 d. PQ leido OL lankyti vaiką savo tėvų namuose, kada tik jis norėjo, tačiau su sąlyga, kad jis neišvažiuos su vaiku iš jo nuolatinės gyvenamosios vietos. 2017 m. sausio 20 d. e. laišku OL atsakė manantis, kad PQ kliudo jam matytis su vaiku ir kad taip ji pažeidžia jo globos teises.

29. Abejodamas savo jurisdikcija priimti sprendimą dėl OL pateikto prašymo grąžinti, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį klausimą: „Kaip turi būti aiškinama sąvoka „nuolatinė gyvenamoji vieta“, kaip ji suprantama pagal [reglamento „Briuselis IIa“] 11 straipsnio 1 dalį, tuo atveju, kai naujagimis dėl nenumatytų ar nenugalimos jėgos aplinkybių gimė kitoje vietoje nei vieta, kurią jo tėvai, kartu turintys tėvų pareigas vaikui, numatė kaip jo nuolatinę gyvenamąją vietą, ir nuo to laiko vienas iš tėvų jį neteisėtai laiko jo gimimo valstybėje arba jis buvo išvežtas į trečiąją valstybę? Kalbant konkrečiai, ar fizinis buvimas visais atvejais yra būtina ir aiški sąlyga siekiant nustatyti asmens, ypač naujagimio, nuolatinę gyvenamąją vietą?“

30. Rašytines pastabas pateikė OL, PQ, Graikijos vyriausybė ir Europos Komisija.

31. 2017 m. gegužės 4 d. buvo surengtas posėdis, jame dalyvavo OL, PQ, Graikijos vyriausybė, Jungtinės Karalystės vyriausybė ir Komisija.

Dėl sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros

32. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė šį prašymą nagrinėti pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 107 straipsnyje numatytą sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą.

33. Jis šį prašymą motyvavo tuo, kad byla susijusi su vos vienų metų sulaukusiu vaiku, kuris yra atskirtas nuo tėvo ilgiau kaip 9 mėnesius, ir tėvas neturi galimybės bendrauti su juo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, jeigu tokia padėtis tęsis, gali būti smarkiai pakenkta būsimiems vaiko ir jo tėvo tarpusavio santykiams.

34. Manydama, kad sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros sąlygos yra įvykdytos, 2017 m. kovo 16 d. Teisingumo Teismo penktoji kolegija teisėjo pranešėjo siūlymu ir išklausiusi generalinį advokatą nusprendė patenkinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymą prejudicinį sprendimą priimti skubos tvarka.

Analizė

Įžanginės pastabos

35. Pirmiausia reikia pažymėti, jog ši byla išsiskiria tuo, kad atitinkamas vaikas niekada nebuvo iš vienos geografinės vietos nuvežtas į kitą. Tačiau OL prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pateikė prašymą grąžinti vaiką į Italiją, valstybę narę, kurioje OL ir PQ gyveno kartu iki vaiko gimimo.

36. Būtent atsižvelgdamas į tokias ypatingas aplinkybes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo patikslinti sąvokos „įprastinė gyvenamoji vieta“, kaip esminės reglamento „Briuselis IIa“ sąvokos, aiškinimą. Iš tiesų, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad jį pateikusiam teismui kyla klausimas, kokią reikšmę reikia teikti fiziniam vaiko buvimui Graikijoje ir galimybei nustatyti jo nuolatinę gyvenamąją vietą Italijoje, kur tėvai turėjo bendrą gyvenamąją vietą.

37. Kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nustatyti kriterijai, skirti vaiko nuolatinei gyvenamajai vietai nustatyti, pagrindinėje byloje nėra reikšmingi, nes naujagimis ar kūdikis yra visiškai priklausomas nuo jį globojančių asmenų.

38. Minėtas teismas šiuo klausimu mano, kad jei tai yra kūdikis, geriau būtų lemiamu kriterijumi laikyti prieš gimstant vaikui tėvų išreikštą valią. Jo teigimu, toks požiūris leistų išplėsti reglamento „Briuselis IIa“ ir 1980 m. Hagos konvencijos apsaugos sistemą tokiems atvejams, kaip nagrinėjamas šioje byloje.

39. Kitaip tariant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo nuspręsti, kad, kiek tai susiję su kūdikio nuolatine gyvenamąja vieta, kai yra pateikiamas prašymas grąžinti pagal reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnį, nebūtina, kad vaikas, kurį prašoma grąžinti, būtų fiziškai buvęs valstybėje narėje, į kurią jį prašoma grąžinti.

40. Todėl, mano supratimu, prejudiciniu klausimu klausiama, pirma, kaip aiškinti sąvoką „nuolatinė gyvenamoji vieta“, kaip ji suprantama pagal reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnio 1 dalį, ir, antra, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi jurisdikciją įpareigoti grąžinti vaiką į ankstesnę bendrą abiejų tėvų nuolatinę gyvenamąją vietą, jei vaikas pagal tėvų pareigas bendrai įgyvendinančių tėvų valią gimė kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje tėvai kartu gyveno, ir jei jis vėliau pasiliko su savo motina gimimo valstybėje narėje.

41. Jei galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti vaiko, kurį jo prašoma grąžinti, nuolatinę gyvenamąją vietą, Teisingumo Teismas vis dėlto galėtų pateikti gaires prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.

42. Norint atsakyti į prejudicinį klausimą, pirmiausia reikia priminti sąvokos „nuolatinė gyvenamoji vieta“ vaidmenį reglamento „Briuselis IIa“ sistemoje ir tada Teisingumo Teismo jurisprudenciją, susijusią su šia sąvoka nustatant bylose dėl tėvų pareigų jurisdikciją turintį teismą.

„Nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoka pagal reglamentą „Briuselis IIa“

43. Reglamentas „Briuselis IIa“ iš esmės grindžiamas 1980 m. Hagos konvencija, kiek tai susiję, be kita ko, su procedūra, taikoma prašymams grąžinti, jei vaikas neteisėtai išvežamas ar negrąžinamas. Tačiau šiuo reglamentu ši konvencija ne pakeičiama, o veikiau papildomos ir patikslinamos šios konvencijos normos, susijusios su prašymais grąžinti ( 3 ). Kaip patikslino Teisingumo Teismas, reglamento „Briuselis IIa“ nuostatos sudaro nedalomą normų visumą, taikomą neteisėtai Sąjungoje išvežtų vaikų grąžinimo procedūroms ( 4 ).

44. Pagal reglamentu „Briuselis IIa“ nustatytą sistemą sąvoka „nuolatinė gyvenamoji vieta“ yra bendrosios jurisdikcijos kriterijus.

45. Pagal minėto reglamento 8 straipsnį teismai, turintys jurisdikciją priimti sprendimus dėl tėvų pareigų, susijusių su vaiku, yra vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos teismai. Jeigu vaikas neteisėtai išvežamas ar negrąžinamas, to paties reglamento 10 straipsnyje nurodyta, kad valstybės narės, kurioje buvo vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta prieš pat neteisėtą išvežimą ar negrąžinimą, teismai išlaiko jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės.

46. Iš tiesų pagal šio reglamento 11 straipsnį, kuriame reglamentuojami prašymai grąžinti vaiką ir dėl kurio prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas užduoda klausimą Teisingumo Teismui, ši nuostata taikoma vaikui, kuris buvo neteisėtai išvežtas ar laikomas kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje yra jo nuolatinė gyvenamoji vieta iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo.

47. Galiausiai reglamento „Briuselis IIa“ 13 straipsnio 1 dalyje numatytas subsidiarus kriterijus ( 5 ) teismo jurisdikcijai nustatyti. Pagal šią nuostatą, jei vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta negali būti nustatyta ir jurisdikcija negali būt nustatyta remiantis 12 straipsniu dėl jurisdikcijos prorogacijos ( 6 ), jurisdikciją turi valstybės narės, kurioje yra vaikas, teismai.

48. Kitaip tariant, kaip teismo jurisdikcijos suteikimo kriterijus sąvoka „nuolatinė gyvenamoji vieta“ užtikrina pagrindinio reglamento „Briuselis IIa“ tikslo pasiekimą – nustatyti jurisdikciją bylose dėl tėvų pareigų pagal artumo kriterijų ( 7 ).

49. Kalbant, be kita ko, apie minėto reglamento 10 ir 11 straipsnius, reikia pabrėžti dvejopą sąvokos „nuolatinė gyvenamoji vieta“ vaidmenį.

50. Pirma, vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta skirta teismui, kuris turi jurisdikciją nagrinėti klausimus dėl tėvų pareigų vaikui, nustatyti. Kaip jau pažymėta, jei vaikas neteisėtai išvežamas ar negrąžinamas, pagal reglamento „Briuselis IIa“ 10 straipsnį valstybės narės, kurioje vaikas prieš pat neteisėtą išvežimą ar negrąžinimą turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, teismai išlaiko savo jurisdikciją.

51. Antra, „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoka yra esminis elementas nustatant, ar vaikas buvo neteisėtai išvežtas ar negrąžintas, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 11 straipsnį. Taigi prašymas grąžinti gali būti patenkintas tik paaiškėjus, kad vaikas, kurį prašoma grąžinti, buvo neteisėtai išvežtas į kitą valstybę narę nei ta, kurioje iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo buvo vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta, ar negrąžinamas iš jos.

52. Nors reglamentas „Briuselis IIa“ tikrai yra svarbus tinkamam juo nustatytos teismų jurisdikcijos sistemos veikimui, jame nepateikta jokios sąvokos „nuolatinė gyvenamoji vieta“ apibrėžties.

53. Iš tiesų, kaip nurodo Teisingumo Teismas ( 8 ), vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos nustatymas yra kiekvienam konkrečiam atvejui būdingas faktinis nagrinėjimas ( 9 ).

54. Nors šis vertinimas iš esmės yra faktinis ir jį turi atlikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Teisingumo Teismas yra pateikęs tam tikrus svarbius paaiškinimus, į kuriuos atsižvelgiant reikia nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą.

Jurisprudencijoje suformuluoti kriterijai, leidžiantys nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą

55. Pagal suformuotą jurisprudenciją sąvokos „nuolatinė gyvenamoji vieta“ prasmė ir apimtis turi būti nustatomos labiausiai atsižvelgiant į vaiko interesus, ypač į artumo kriterijų. Ši sąvoka atitinka vietą, atspindinčią tam tikrą vaiko integraciją į socialinę ir šeimos aplinką. Šią vietą turi nustatyti nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į visas kiekvienam konkrečiam atvejui būdingas faktines aplinkybes. Turi reikšmės, be kita ko, vaiko gyvenimo valstybės narės teritorijoje sąlygos ir priežastys, taip pat jo pilietybė ( 10 ).

56. Kaip vienas iš kriterijų, leidžiančių nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą, fizinis jo buvimas atitinkamoje valstybėje narėje yra labai svarbus ( 11 ).

57. Kaip nurodė Teisingumo Teismas, nustatant, ar vaikas nuolat gyvena konkrečioje valstybėje narėje, jis bent fiziškai turi būti šioje valstybėje narėje. Todėl vien to, kad vaikas turi valstybės narės pilietybę, negali pakakti nuspręsti, kad joje yra šio vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta ( 12 ).

58. Dėl nuolatinės gyvenamosios vietos perkėlimo iš vienos valstybės į kitą taip pat buvo patikslinta, kad, be fizinio vaiko buvimo tam tikroje valstybėje narėje, reikia atsižvelgti ir į kitus veiksnius, galinčius atskleisti, kad toks buvimas visai nėra laikinas ar atsitiktinis ( 13 ).

59. Šiuo klausimu ir vėl kalbant apie nuolatinės gyvenamosios vietos perkėlimą buvimo šalyje kriterijus nėra savaime lemiamas. Žinoma, nuolatinę gyvenamąją vietą reikia skirti nuo tiesiog laikino ar atsitiktinio buvimo. Iš esmės turi būti gyvenama tam tikrą laiką, kad susiformuotų pakankamas stabilumas. Todėl nuolatinės gyvenamosios vietos perkėlimui į priimančią valstybę ypač svarbus suinteresuotojo asmens noras joje įkurti nuolatinį ar įprastą savo interesų centrą, ketinant jam suteikti stabilumo. Be to, Teisingumo Teismas patikslino, kad gyvenimo trukmė yra tik rodiklis vertinant gyvenamosios vietos stabilumą, o tai turi būti vertinama atsižvelgiant į visas konkretaus atvejo aplinkybes. Kaip nurodė Teisingumo Teismas, tėvų arba, atsižvelgiant į konkretų atvejį, vienintelio tėvų pareigų turėtojo ketinimas įsikurti su vaiku kitoje valstybėje narėje arba tam tikrų konkrečių priemonių, kaip antai būsto priimančiojoje valstybėje narėje įsigijimo arba išsinuomojimo, ėmimasis gali būti nuolatinės gyvenamosios vietos pakeitimo rodiklis ( 14 ).

60. Konkrečiai dėl kūdikio atvejo Teisingumo Teismas byloje, kurioje priimtas Sprendimas Mercredi, nurodė, kad vaiko socialinė ir šeiminė aplinka, kuri yra esminė nustatant jo nuolatinę gyvenamąją vietą, sudaryta iš įvairių veiksnių, kurie skiriasi priklausomai nuo vaiko amžiaus. Kadangi kūdikis yra visiškai priklausomas nuo juo besirūpinančių asmenų, mažamečio vaiko aplinka paprastai yra šeiminė aplinka, kurią lemia referencinis asmuo ar asmenys, su kuriais vaikas gyvena ir kurie jį iš tiesų globoja ir juo rūpinasi ( 15 ).

61. Todėl iš šios jurisprudencijos aiškiai matyti, jog tam, kad tam tikroje valstybėje narėje būtų nuolatinė gyvenamoji vieta, būtina bent tai, kad vaikas būtų šioje valstybėje narėje ( 16 ), o kitos aplinkybės, į kurias turi būti atsižvelgta, kiekvienoje konkrečioje byloje gali būti skirtingos.

62. Taigi reikia nustatyti, ar ši jurisprudencija taikytina šios bylos aplinkybėmis, t. y. kai vaikas fiziškai nebuvo išvežtas iš vienos valstybės narės į kitą. Tiksliau reikia nustatyti, ar pagal reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnį į fizinio buvimo kriterijų galima neatsižvelgti, jei vaikas yra su savo motina toje valstybėje narėje, kurioje gimė.

63. Šį klausimą išanalizuosiu toliau.

Kūdikio nuolatinės gyvenamosios vietos, kaip tai suprantama pagal reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnį, nustatymas šios bylos aplinkybėmis

64. Pirmiausia reikėtų pažymėti, kad nurodyta jurisprudencija susijusi su reglamento „Briuselis IIa“ 8 ir 10 straipsniais. Taigi galima teigti, kad ši jurisprudencija nėra lemiama šiai bylai išspręsti, nes ji susijusi su to paties reglamento 11 straipsniu. Tačiau šiuo klausimu reikia pabrėžti, jog Teisingumo Teismas yra aiškiai nusprendęs, kad reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnyje vartojamos sąvokos „nuolatinė gyvenamoji vieta“ turinys negali skirtis nuo šio reglamento 8 ir 10 straipsniuose pateiktos šios sąvokos turinio ( 17 ).

65. Taigi, man atrodo, nuo minėtos jurisprudencijos negalima nukrypti vien todėl, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytas minėto reglamento 11 straipsnis, o ne jo 10 straipsnis. Bet kuriuo atveju, kaip bus išsamiau nurodyta toliau, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo siūlomas „diferencijuotas“ sąvokos „nuolatinė gyvenamoji vieta“ aiškinimas prieštarautų reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnio tikslui atkurti status quo ante, buvusią prieš neteisėtą vaiko išvežimą ar negrąžinimą.

66. Nagrinėjamu atveju vaikas, kurį prašoma grąžinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, nuo gimimo gyvena Graikijoje ir niekada nebuvo išvykęs iš šios šalies.

67. Kaip pažymi Graikijos vyriausybė, gyvendamas Graikijoje vaikas neabejotinai sukūrė ryšius ne tik su PQ motina, kuri jį globoja ir kasdien juo rūpinasi, bet ir apskritai su vienintele ir išskirtine šeimine aplinka, kuri jam yra žinoma nuo gimimo, t. y. PQ tėvų aplinka. Pagal, be kita ko, Sprendimu Mercredi ( 18 ) suformuotą jurisprudenciją mažametis vaikas neabejotinai ir iš pradžių integruojasi į socialinę ir šeiminę aplinką, nuo kurios jis priklauso.

68. Kaip ir Komisija, manau, reikia pažymėti, kad jeigu vaikas, kurį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme prašoma grąžinti į Italiją, niekada fiziškai nebuvo šioje šalyje, atrodo mažai tikėtina, kad jo interesų centras galėtų būti šioje šalyje.

69. Remiantis tuo, darytina išvada, kad iš pirmo žvilgsnio atrodo sunkiai įmanoma, kad, taikant Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nustatytus kriterijus, vaiko, kurį šioje byloje prašoma grąžinti, nuolatinė gyvenamoji vieta galėtų būti kitoje šalyje nei Graikija. Taip yra, be kita ko, atsižvelgiant į tai, kad, laikantis jurisprudencijoje įtvirtinto požiūrio, fizinis buvimas yra išankstinė kitų aplinkybių, reikšmingų nustatant vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą, vertinimo sąlyga.

70. Atrodo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas žino apie šią padėtį be išeities, susijusią su tuo, kad trūksta elementų, leidžiančių nustatyti su Italija siejamą veiksnį, kuriam galėtų būti teikiama pirmenybė prieš vaiko sąsają su Graikija. Todėl, susidūręs su šiuo sunkumu, jis klausia, kiek tai susiję su kūdikio nuolatinės gyvenamosios vietos nustatymu, kokią reikšmę reikėtų teikti buvusiai bendrai tėvų nuolatinei gyvenamajai vietai Italijoje, o tiksliau tam, kad iki išsiskyrimo tėvai buvo numatę šią valstybę narę kaip nuolatinę vaiko gyvenamąją vietą, ir galiausiai tam, kad PQ iki aštunto nėštumo mėnesio gyveno šioje šalyje.

71. Žinoma, siekiant nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą, reikia atsižvelgti į visas reikšmingas kiekvienos konkrečios bylos faktines aplinkybes. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti visas šias aplinkybes ir nustatyti, kur yra vaiko interesų centras. Šiuo tikslu pagal bendrą požiūrį, kuriuo vadovaujasi Teisingumo Teismas, be fizinės vaiko buvimo vietos, vienas iš veiksnių, į kuriuos atsižvelgtina, neabejotinai yra vaiką globojančių tėvų valia ir jų nuolatinė gyvenamoji vieta ( 19 ).

72. Vis dėlto manau, kad, nesant vaiko ankstesnio fizinio buvimo Italijoje, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytoms aplinkybėms negalima suteikti lemiamos reikšmės siekiant nustatyti vaiko, kurio grąžinimo prašoma prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, nuolatinę gyvenamąją vietą.

73. Tokią išvadą pagrindžia kelios priežastys.

74. Pirma, reikia pažymėti, jog neginčijama, kad vaiko tėvų noras buvo toks, kad vaikas gimtų Graikijoje ir liktų ten tam tikrą laiką su savo motina ( 20 ).

75. Todėl, priešingai, nei, atrodo, siūloma prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prejudiciniame klausime, nieko nuostabaus, kad vaikas būna Graikijoje.

76. Antra, reikia pažymėti, kad nuolatinės gyvenamosios vietos sąvoka kaip savarankiška Sąjungos teisės sąvoka ( 21 ) yra faktinė sąvoka. Kaip priminė generalinis advokatas M. Szpunar, „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoka nepriklauso nuo jokio klausimo, ar ji atsirado teisėtai. Iš tiesų kitaip reglamento „Briuselis IIa“ 10 straipsnis netektų prasmės, nes šioje nuostatoje nuolatinę gyvenamąją vietą leidžiama įgyti nepaisant to, kad išvežimas ar negrąžinimas yra neteisėtas ( 22 ).

77. Šiuo atveju, net jei būtų manoma, jog tai, kad PQ pasiliko Graikijoje su vaiku be OL sutikimo, todėl OL neteko galimybės įgyvendinti globos, ši aplinkybė vis dėlto neturi turėti įtakos klausimui, kur de facto yra vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta.

78. Be to, priešingai, nei galėjo nuspręsti kai kurie nacionaliniai teismai ( 23 ), kurie, atrodo, laikosi teisinio požiūrio į „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoką, akcentuodami vaiką globojančių asmenų arba apskritai šeimos vieneto nuolatinę gyvenamąją vietą ( 24 ), nuolatinė tėvų gyvenamoji vieta tam tikroje valstybėje narėje, nesant vaiko ankstesnio fizinio buvimo šioje valstybėje narėje, negali būti lemiama.

79. Galiausiai šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo požiūris, kurio laikantis nukrypstama nuo fizinio buvimo kriterijaus, leidžia išplėsti reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnio ir 1980 m. Hagos konvencijos taikymo sritį iki tokių atvejų kaip šioje byloje. Vis dėlto reikia pabrėžti, kad reglamentas „Briuselis IIa“ pirmiausia reglamentuoja teismų jurisdikcijos priskyrimą. Nors šio reglamento 11 straipsnis netaikomas šioje byloje nagrinėjamu atveju, tai nekliudo OL remtis savo teisėmis jurisdikciją turinčiuose teismuose, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 8 straipsnį, kiek tai susiję su klausimais dėl esmės, susijusiais su tėvų pareigomis savo vaikui.

80. Trečia, pratęsdamas savo argumentus, pabrėžiu, kad reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnyje nurodomas vaiko „grąžinimas“, o ne jo išvežimas pirmą kartą į tą vietą, kurioje jis niekada negyveno. Šiuo klausimu minėta nuostata ir 1980 m. Hagos konvencijos 3 straipsniu aiškiai siekiama atkurti status quo ante. Tačiau šiomis priemonėmis tikrai nesiekiama sukurti situacijos, kurios niekada nebuvo, kaip nagrinėjamu atveju, t. y. šeiminio gyvenimo Italijoje, kuris buvo numatytas prieš tėvams išsiskiriant ( 25 ).

81. Atsižvelgiant į tai, negalima atmesti, kad gali būti išimtinių aplinkybių, kai galima būtų nukrypti nuo fizinio buvimo kriterijaus. Tačiau šioje byloje, nagrinėjamoje skubos tvarka, negali būti išanalizuotas šis išsamus principinis klausimas. Iš tiesų, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, atsakymas į šį klausimą nėra būtinas norint naudingai atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą.

82. Vis dėlto reikėtų pažymėti, kad tokiu atveju, atsižvelgiant, be kita ko, į faktinį nuolatinės gyvenamosios vietos pobūdį, būtina, kad būtų nustatytas realus siejamasis veiksnys su kita šalimi nei ta, kurioje vaikas faktiškai gyvena.

83. Siekiant pirmiausia užtikrinti vaiko interesą, toks veiksnys turi būti grindžiamas patikimais ir realiais įrodymais, kurie galėtų būti viršesni už fizinį vaiko buvimą. Akivaizdu, kad kaip tokio veiksnio negali pakakti perspektyvos, kad konkreti valstybė narė neapibrėžtoje ateityje taps vaiko nuolatine gyvenamąja vieta, jeigu šios perspektyvos nepatvirtina kiti realūs veiksniai, kurie leistų atsiriboti nuo būtinos vaiko fizinio buvimo sąlygos.

84. Be to, šiomis aplinkybėmis negalima pamiršti, kad, kalbant apie tėvų pareigų klausimus, bendra reglamento „Briuselis IIa“ sistema grindžiama artumo kriterijumi, kuris iš esmės pasireiškia fiziniu vaiko buvimu. Iš tiesų, jeigu neįmanoma nustatyti vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos, pagal reglamento „Briuselis IIa“ 13 straipsnyje nurodytą subsidiarios jurisdikcijos taisyklę numatyta, kad jurisdikciją turi vaiko buvimo vietos valstybės narės teismai.

85. Ketvirta, reikėtų pabrėžti, kad, jeigu būtų vadovaujamasi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo argumentavimu dėl PQ buvimo Italijoje nėštumo laikotarpiu, tektų pripažinti, kad dar negimęs vaikas negali patekti į reglamento „Briuselis IIa“ taikymo sritį.

86. Žinoma, šiame reglamente šiuo klausimu nieko nepasakyta. Tačiau, mano nuomone, šio reglamento nereikėtų aiškinti kaip taikytino iki vaiko gimimo.

87. Iš tiesų toks reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnio taikymo srities aiškinimas sukeltų rimtų pasekmių, kurių, neabejotina, teisės aktų leidėjas nenorėjo. Visų pirma toks aiškinimas leistų laikyti neteisėtu išvežimu ar negrąžinimu, kaip tai suprantama pagal reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnį, besilaukiančios moters sprendimą įsisteigti kitoje šalyje nei būsimo vaiko tėvo šalis.

88. Galiausiai, penkta, primenu, kad, kaip buvo pažymėta šioje išvadoje, vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta turi būti nustatoma atsižvelgiant į vaiko interesą.

89. Kaip pažymi Komisija, jeigu kaip kriterijus būtų naudojamas tėvų ketinimas nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą konkrečioje valstybėje narėje arba ankstesnė bendra nuolatinė tėvų gyvenamoji vieta, tai galėtų pakenkti vaiko interesui, nes su juo susijusiose bylose jurisdikcija būtų suteikiama valstybės narės teismui, kuris nėra geografiškai arti vaiko. Man atrodo, taip būtų paneigtas pagrindinis reglamento „Briuselis IIa“ tikslas nustatyti jurisdikciją bylose dėl tėvų pareigų vadovaujantis artumo kriterijumi ( 26 ).

90. Šiuo atveju galima kelti klausimą, kokios aplinkybės leistų nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą Italijoje, remiantis vaiko interesu. Iš tiesų primenu, kad vienintelė vaikui pažįstama šeiminė aplinka, kurioje jis yra integruotas nuo gimimo, yra Graikijoje.

91. Taigi manau, kad vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta, kaip ji suprantama pagal reglamento „Briuselis IIa“ 11 straipsnio 1 dalį, reiškia, kad vaikas turi būti fiziškai buvęs valstybėje narėje, į kurią jį prašoma grąžinti. Todėl tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, tai, kad vaikas, gimęs kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jo tėvai gyveno kartu, pasiliko su savo motina gimimo valstybėje narėje, negali būti laikoma neteisėtu išvežimu ar negrąžinimu, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą.

Išvada

92. Atsižvelgdamas į pateiktus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Monomeles Protodikeio Athinon (Atėnų pirmosios instancijos teismas, vienas teisėjas) pateiktą prejudicinį klausimą: 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo 11 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, jog vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, reiškia, kad vaikas turi būti fiziškai buvęs valstybėje narėje, į kurią jį prašoma grąžinti. Todėl tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, tai, kad vaikas, gimęs kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jo tėvai gyveno kartu, pasiliko su savo motina gimimo valstybėje narėje, negali būti laikoma neteisėtu išvežimu ar negrąžinimu, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą.

( 1 ) Originalo kalba: prancūzų.

( 2 ) 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamentas dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinantis Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000 (OL L 338, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 243; toliau – reglamentas „Briuselis IIa“).

( 3 ) 2014 m. spalio 14 d. Nuomonė 1/13 (Trečiųjų valstybių prisijungimas prie Hagos konvencijos) (EU:C:2014:2303, 77 punktas) ir reglamento „Briuselis IIa“ 17 konstatuojamoji dalis.

( 4 ) 2014 m. spalio 14 d. Nuomonė 1/13 (Trečiųjų valstybių prisijungimas prie Hagos konvencijos) (EU:C:2014:2303, 78 punktas).

( 5 ) Šiuo klausimu žr. 2014 m. spalio 9 d. Sprendimą C (C‑376/14 PPU, EU:C:2014:2268, 51 punktas).

( 6 ) Šioje nuostatoje, be kita ko, numatyta, kad valstybės narės teismai, kuriems pagal reglamento „Briuselis IIa“ 3 straipsnį yra suteikta jurisdikcija nagrinėti pareiškimą dėl santuokos nutraukimo, gyvenimo skyrium (separacijos) arba santuokos pripažinimo negaliojančia, turi jurisdikciją bet kurioje byloje dėl tėvų pareigų, susijusioje su tuo pareiškimu, jeigu bent vienas iš sutuoktinių turi tėvų pareigas vaikui, ir tokiai teismų jurisdikcijai tuo metu, kai kreipiamasi į teismą, aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė abu sutuoktiniai ir tėvų pareigų turėtojai, ir ji labiausiai atitinka vaiko interesus.

( 7 ) Reglamento „Briuselis I“ 12 konstatuojamoji dalis.

( 8 ) Žr. šios išvados 55 ir paskesnius punktus.

( 9 ) Žr. Elisa Pérez‑Vera aiškinamąjį pranešimą (Madridas, 1981 m. balandžio mėn., 66 punktas), pateikiamą adresu http://www.hcch.net/upload/expl28.pdf. Taip pat žr. Naujojo reglamento „Briuselis II“ taikymo praktinį vadovą, p. 12, pateikiamą adresu http://ec.europa.eu/civiljustice/parental_resp/parental_resp_ec_vdm_fr.pdf.

( 10 ) 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimas A (C‑523/07, EU:C:2009:225, 35, 37 ir 39 punktai); 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimas Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 46 ir 47 punktai); 2014 m. spalio 9 d. Sprendimas C (C‑376/14 PPU, EU:C:2014:2268, 51 ir 52 punktai) ir 2017 m. vasario 15 d. Sprendimas W ir V (C‑499/15, EU:C:2017:118, 60 punktas).

( 11 ) 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimas A (C‑523/07, EU:C:2009:225, 38 punktas); 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimas Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 49 punktas) ir 2017 m. vasario 15 d. Sprendimas W ir V (C‑499/15, EU:C:2017:118, 61 punktas).

( 12 ) 2017 m. vasario 15 d. Sprendimas W ir V (C‑499/15, EU:C:2017:118, 61 ir 62 punktai).

( 13 ) 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimas A (C‑523/07, EU:C:2009:225, 38 punktas).

( 14 ) 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimas A (C‑523/07, EU:C:2009:225, 40 punktas) ir 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimas Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 50 punktas).

( 15 ) 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimas Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 53 ir 54 punktai).

( 16 ) Dėl fizinio buvimo kaip būtinos nuolatinės gyvenamosios vietos sąlygos taip pat žr. 2013 m. rugsėjo 9 d.Supreme Court of the United Kingdom (Jungtinės Karalystės Aukščiausiasis Teismas) sprendimą byloje A(Children) ([2013] UKSC 60) ir 2006 m. rugpjūčio 25 d.High Court of Justice (England and Wales) (Aukštasis teisingumo teismas (Anglija ir Velsas), Jungtinė Karalystė) sprendimą F (Abduction: Unborn Child) [2006] EWHC 2199 (Fam), taip pat 2012 m. sausio 17 d.–vasario 13 d.Corte di Cassazione (Kasacinis teismas, Italija) sprendimą Nr. 1984 ir 2016 m. kovo 18 d.Corte di Cassazione (Kasacinis teismas) sprendimą Nr. 5418.

( 17 ) 2014 m. spalio 9 d. Sprendimas C (C‑376/14 PPU, EU:C:2014:2268, 54 punktas).

( 18 ) 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimas Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 54 punktas).

( 19 ) 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimas A (C‑523/07, EU:C:2009:225, 39 ir 40 punktai) ir 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimas Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 50 ir 51 punktai).

( 20 ) Dėl PQ noro grįžti į Italiją ir to, ar ji toliau nuolat gyvena šioje šalyje, atrodo, kad jei toks noras ir galėjo būti prieš pradedant santuokos nutraukimo procedūrą, dabar jo jau nebėra.

( 21 ) Žr. 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimą Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 45 ir 46 punktai).

( 22 ) Žr. generalinio advokato M. Szpunar nuomonę byloje C (C‑376/14 PPU, EU:C:2014:2275, 80 punktas).

( 23 ) Žr., be kita ko, 2011 m. spalio 26 d.Cour de cassation (Kasacinis teismas, Prancūzija) sprendimą (Cass. civ. 1re , Nr. 10‑19.905).

( 24 ) Dėl įvairių įmanomų požiūrių žr. P. Beaumont ir J. Holliday Recent developments on the meaning of “habitual residence“ in alleged child abduction cases, p. 3, pateikiama adresu https://www.abdn.ac.uk/law/documents/Recent_Developments_on_the_Meaning_of_Habitual_Residence_in_Alleged_Child_Abduction_Cases_.pdf.

( 25 ) Žr. Elisa Pérez‑Vera aiškinamąjį pranešimą (Madridas, 1981 m. balandžio mėn., 16 punktas), pateikiamą adresu http://www.hcch.net/upload/expl28.pdf.50.

( 26 ) Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė, kad būtent vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos teismas gali geriausiai įvertinti priemones, kurių būtų imtasi vaiko interesais (žr. 2010 m. liepos 15 d. Sprendimo Purrucker, C‑256/09, EU:C:2010:437, 91 punktą).