ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

Tos pačios direktyvos 23 straipsnyje „Aukų, turinčių specialiųjų apsaugos poreikių, teisė į apsaugą baudžiamojo proceso metu“ numatyta: „1. Nedarant poveikio teisėms į gynybą ir laikydamosi teismo diskrecijos taisyklių, valstybės narės užtikrina, kad specialiųjų apsaugos poreikių turinčios aukos, kurios, atlikus 22 straipsnio 1 dalyje numatytą jų asmeninį įvertinimą, naudojasi specialiosiomis priemonėmis, galėtų pasinaudoti šio straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytomis priemonėmis. Specialioji priemonė, numatyta taikyti atlikus asmeninį įvertinimą, netaikoma, jeigu tai neįmanoma dėl veiklos ar praktinių apribojimų arba jeigu būtina skubiai apklausti auką ir to nepadarius gali būti pakenkta aukai ar kitam asmeniui arba baudžiamojo proceso eigai. 2. Pagal 22 straipsnio 1 dalį nustačius, kad aukos turi specialiųjų apsaugos poreikių, nusikalstamos veikos tyrimo metu tokioms aukoms taikomos šios specialiosios priemonės: a) auka apklausiama tam skirtose arba pritaikytose patalpose; b) auka apklausiama atitinkamai parengtų specialistų arba jiems dalyvaujant; c) auką visada apklausia tie patys asmenys, išskyrus atvejus, kai tai prieštarauja tinkamam teisingumo vykdymui; d) visas seksualinio smurto, smurto dėl lyties ar artimųjų smurto aukų apklausas vykdo tos pačios lyties asmuo kaip ir auka (nebent jas vykdo prokuroras arba teisėjas), jeigu auka to pageidauja ir jeigu dėl to nebus pakenkta baudžiamojo proceso eigai. 3. Aukoms, turinčioms pagal 22 straipsnio 1 dalį nustatytų specialių apsaugos poreikių, teismo procese taikomos šios priemonės: a) priemonės, kuriomis tinkamais būdais, įskaitant ryšių technologijų naudojimą, užtikrinama, kad aukos ir nusikaltėliai vieni kitų nematytų, be kita ko, duodant parodymus; b) priemonės, kuriomis užtikrinama, kad teismo salėje auka galėtų būti išklausyta joje nebūdama, visų pirma naudojant tinkamas ryšių technologijas; c) priemonės, kuriomis užtikrinama, kad būtų išvengta su nusikalstama veika nesusijusių nereikalingų klausimų apie aukos asmeninį gyvenimą, ir d) priemonės, leidžiančios vykdyti uždarą teismo posėdį.“
34

Remdamasi visų pirma 2018 m. vasario 27 d. Sprendimu Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117) ir 2018 m. liepos 25 d. Sprendimu Minister for Justice and Equality (Teismų sistemos trūkumai) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586), Komisija nurodo, kad valstybės narės, vykdydamos joms ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nustatytą įpareigojimą nustatyti teisių gynimo priemonių sistemą, pagal kurią Sąjungos teisei priklausančiose srityse būtų užtikrinta veiksminga teisminė kontrolė, turi, be kita ko, užtikrinti, kad nacionalinės institucijos, galinčios priimti sprendimus dėl šios teisės taikymo ar aiškinimo, atitiktų teismų nepriklausomumo reikalavimą, o šis reikalavimas yra pagrindinės teisės į teisingą bylos nagrinėjimą, garantuojamos, be kita ko, Chartijos 47 straipsnio antroje pastraipoje, esmė.
30

Centrinė muitinė pirmiausia laikosi nuomonės, kad Bendrijos muitinės kodekso 212a straipsnis netaikomas, nes atleidimas nuo antidempingo ir kompensacinių muitų dėl prekių pobūdžio negali būti laikomas nei palankiu režimu, nei neapmokestinimu. Be to, nėra įvykdytos visos įgyvendinimo reglamentuose nustatytos sąlygos, nes skolą muitinei turintis asmuo, nėra tas asmuo, kurio pavadinimas nurodytas sąskaitoje faktūroje. Be to, negalima atgaline data pateikti pakeistų komercinių sąskaitų faktūrų.
21

Remiantis suformuota jurisprudencija, vienos valstybės narės piliečių įsisteigimo laisvė kitos valstybės narės teritorijoje apima ir teisę imtis savarankiškai dirbančių asmenų veiklos bei ja verstis (žr. be kita ko, 1986 m. sausio 28 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, 270/83, EU:C:1986:37, 13 punktą; 1999 m. balandžio 29 d. Sprendimo Royal Bank of Scotland, C‑311/97, EU:C:1999:216, 22 punktą ir 2009 m. spalio 1 d. Sprendimo Gaz de France – Berliner Investissement, C‑247/08, EU:C:2009:600, 54 punktą). Vis dėlto visi Sąjungos piliečiai, nepaisant jų gyvenamosios vietos ir pilietybės, kurie naudojosi laisvo darbuotojų judėjimo teise ir vykdė profesinę veiklą kitoje nei jų gyvenamosios vietos valstybėje narėje, patenka į SESV 45 straipsnio taikymo sritį (žr., be kita ko, 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimo de Groot, C‑385/00, EU:C:2002:750, 76 punktą ir 2013 m. vasario 28 d. Sprendimo Petersen, C‑544/11, EU:C:2013:124, 34 punktą).
66

Šios nepriklausomumo ir nešališkumo garantijos susijusios su reikalavimu, kad egzistuotų taisyklės, be kita ko, dėl teismo sudėties formavimo, jo narių skyrimo, įgaliojimų trukmės ir nusišalinimo, nušalinimo ir atšaukimo atvejų, kad teisės subjektams nekiltų jokių pagrįstų abejonių dėl to, ar teismui nedaro įtakos išorės veiksniai, ir dėl jo neutralumo, kai susikerta interesai. Tam, kad sąlygą dėl atitinkamos institucijos nepriklausomumo būtų galima laikyti įvykdyta, jurisprudencijoje reikalaujama, be kita ko, kad teisminės institucijos narių atšaukimo atvejai būtų aiškiai nustatyti įstatymų nuostatose (2014 m. spalio 9 d. Sprendimo TDC, C‑222/13, EU:C:2014:2265, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
52

Be to, nors, remiantis Gerechtshof Amsterdam (Amsterdamo apeliacinis teismas) jurisprudencija, prašomas perduoti asmuo irgi gali būti lygtinai paleistas, nepaisant to, kad kyla labai didelis pavojus, jog šis asmuo pasislėps, ir jo negalima sumažinti iki priimtino lygio nustatant tinkamas priemones, kurios leistų užtikrinti efektyviam to asmens perdavimui būtinas materialines sąlygas, pagal šią jurisprudenciją OLW 22 straipsnio 4 dalis taip pat negali būti išaiškinta taip, kad atitiktų Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatas.
22

Gavusi skundą dėl šio sprendimo Kielcų savivaldos apeliacinė kolegija jį panaikino dėl to, kad „[Opatovo savivaldybės burmistras] klaidingai vartojo teisinę terminiją“. Tačiau dėl esmės ji nusprendė, kad planuojama nagrinėjamo vėjo jėgainių parko buvimo vieta neatitinka taikytinų nacionalinės teisės normų. Iš tiesų Vėjo jėgainių įstatymo 4 straipsnyje nustatyta, kad minimalus atstumas tarp vėjo jėgainės ir gyvenamosios paskirties pastato turi būti bent dešimt kartų didesnis už planuojamos vėjo jėgainės aukštį. Planuojamos vėjo jėgainės turėtų būti 146 metrų aukščio ir įrengtos tik 431–703 metrų atstumu nuo gyvenamųjų pastatų, o pagal nacionalinės teisės normas tokios vėjo jėgainės gali būti pastatytos ne arčiau kaip 1460 metrų atstumu nuo artimiausio gyvenamojo pastato. Be to, Kielcų savivaldos apeliacinė kolegija pažymėjo, kad nacionalinės teisės aktų leidėjas Vėjo jėgainių įstatymo projekto aiškinamajame memorandume buvo nurodęs, jog šiame įstatyme nėra techninių reglamentų, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2015/1535 1 straipsnio 1 dalies f punktą.
41

Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad atsižvelgiant į tai, jog 2018 m. gegužės 25 d. įsigaliojo Reglamentas 2016/679, su kuriuo, beje, susijusi dalis pirmojo klausimo, tikėtina, kad į šį reglamentą turi būti atsižvelgta priimant sprendimą pagrindinėje byloje. Be to, kaip per posėdį Teisingumo Teisme nurodė Vokietijos vyriausybė, negalima atmesti galimybės, kad tiek, kiek federacijos pradėta procedūra siekiama nutraukti Planet49 elgesį ateityje, Reglamentas 2016/679 pagrindinėje byloje taikytinas ratione temporis dėl nacionalinių teismų praktikos, susijusios su reikšminga teisine situacija ieškinių dėl veiksmų nutraukimo srityje, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (dėl ieškinių dėl pripažinimo žr. 2019 m. sausio 16 d. Sprendimo Deutsche Post, C‑496/17, EU:C:2019:26, 38 punktą).
35

Kita vertus, šiuo klausimu primintina, kad pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, Teisingumo Teismui ir nacionaliniams teismams bendradarbiaujant pagal SESV 267 straipsnį, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes turi įvertinti tai, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, jei pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2018 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality ir Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(6)

Valstybės narės turėtų savo nuožiūra nustatyti registravimo būdu įgyjamų prekių ženklų įregistravimo, registracijos panaikinimo ir jų pripažinimo negaliojančiais tvarką. Jos, pavyzdžiui, gali nustatyti prekių ženklų registravimo ir registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrų formą, nuspręsti, ar ankstesnėms teisėms bus taikoma registravimo procedūra, ar panaikinimo procedūra, ar abi, [ar ankstesnėmis teisėmis galima remtis per registracijos procedūrą, ar per registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrą, ar per abi,] ir, jeigu jos leidžia taikyti registravimo procedūrą ankstesnėms teisėms, ar taikyti užprotestavimo procedūrą, ar ex officio patikrinimo procedūrą, ar abi procedūras [jeigu jos leidžia ankstesnėmis teisėmis remtis per registracijos procedūrą, ar taikyti protesto, ar patikrinimo ex officio procedūrą, ar abi procedūras]. <…>
16

Grįsdamas savo ieškinį jis, be kita ko, nurodo nacionalinės teisės aktų nesuderinamumą su Direktyvos 98/5 nuostatomis, motyvuodamas tuo, kad šiuose teisės aktuose nustatyta šioje direktyvoje nenumatyta sąlyga. Be to, jis teigia, kad minėta direktyva visiškai suderintos taisyklės, susijusios su advokatų, kurie savo kvalifikaciją įgijo kitoje valstybėje narėje, įtraukimo į priimančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos tvarkomą advokatų sąrašą sąlygomis.
8

European Communities (Free Movement of Persons) (no 2) Regulations 2006 (2006 m. Europos Bendrijų taisyklės (laisvas asmenų judėjimas) (Nr. 2) (toliau – 2006 m. taisyklės)) 6 straipsnio 2 dalies, kuria į Airijos teisę perkelta Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 3 dalis, a ir c punktuose nustatyta: „a) atsižvelgiant į 20 straipsnį, Sąjungos pilietis gali gyventi valstybės narės teritorijoje ilgiau kaip tris mėnesius, jeigu: i) jis yra toje valstybėje pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantis asmuo; <…> c) atsižvelgiant į 20 straipsnį, asmuo, kuriam taikomas a punkto i papunktis, gali likti valstybėje nebevykdydamas šiame papunktyje minėtos veiklos, jeigu: <…> ii) jis yra tinkamai užregistruotas kaip bedarbis ne savo noru po to, kai dirbo ilgiau kaip vienus metus, be to, ir kompetentingoje Department of Social and Family Affairs [Socialinių ir šeimos reikalų departamentas, Airija], ir FÁS (Foras Áiseanna Saothair [Mokymo ir užimtumo įstaiga, Airija]) tarnyboje yra užregistruotas kaip darbo ieškantis asmuo <…> iii) atsižvelgiant į d punktą, jis yra tinkamai užregistruotas kaip bedarbis ne savo noru po to, kai dirbo pagal terminuotą darbo sutartį trumpiau nei vienus metus arba tapo bedarbis ne savo noru per dvylika mėnesių ir kompetentingoje Socialinių ir šeimos reikalų departamento ir FÁS tarnyboje <…> yra užregistruotas kaip darbo ieškantis asmuo.“
7

Pradinės redakcijos 2011 m. lapkričio 12 d.Decreto no 226 del ministro dello sviluppo economico et del ministre per i rapporti con le regioni e la coesione territoriale recante regolamento per i criteri di gara e per la valutazione dell’offerta per l’affidamento del servizio della distribuzione del gas naturale, in attuazione dell’articolo 46-bis del decreto legge 1° ottobre 2007 no 159, convertito in legge, con modificazioni, dalla legge 29 novembre 2007, no 222 (2007 m. lapkričio 12 d. Ekonominio vystymosi ministro ir už santykius su regionais ir teritorinę sanglaudą atsakingo ministro dekretas Nr. 226, kuriuo reglamentuojami viešųjų gamtinių dujų skirstymo paslaugų viešųjų pirkimų ir pasiūlymų vertinimo kriterijai pagal 2007 m. spalio 1 d. Dekreto įstatymo Nr. 159, pertvarkyto 2007 m. lapkričio 29 d. Įstatymu Nr. 222 padarius pakeitimų į įstatymą, 46bis straipsnį; GURI, Nr. 22 paprastasis priedas, 2012 m. sausio 27 d.) 5 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatyta: „2. Kompensacijos vertė, mokama sutarčių ir koncesijų, kurios turi pasibaigti ir kurių galiojimo terminas nėra numatytas arba sutartinis galiojimo terminas baigiasi vėliau nei paslaugų teikimo nutraukimo data, nustatyta skelbime apie konkursą dėl naujos koncesijos suteikimo, turėtojams skaičiuojama remiantis susitarimų ar sutarčių nuostatomis, kaip numatyta 2000 m. gegužės 23 d. Įstatyminio dekreto Nr. 164 su vėlesniais pakeitimais 15 straipsnio 5 dalyje, visų pirma tais atvejais, kai sutartis nutraukiama anksčiau, t. y. iki sutartyje nustatyto termino. 3. Jeigu kompensacijos, mokamos koncesijų turėtojams, nurodytiems 2 dalyje, vertės apskaičiavimo metodika nėra nustatyta sutarties dokumentuose, įskaitant atvejus, kai bendrai nurodyta, kad kompensacijos vertė turi atitikti rinkos kainą, taikomi 1925 m. spalio 15 d. Karaliaus dekreto Nr. 257824 straipsnio 4 dalies a ir b punktuose nustatyti kriterijai 5–13 dalyse nustatyta tvarka tik operatoriui priklausančiai įrenginio daliai, kurios, savaime pasibaigus koncesijos galiojimo terminui, nėra numatyta neatlygintinai perduoti koncesiją suteikusiai vietos valdžios institucijai.“
66

Antra, dėl privalomųjų bendrojo intereso pagrindų, kurie galėtų būti tinkami siekiant pateisinti specifikacijų 5 straipsnio c ir e punktuose numatytas ribojamąsias priemones, nurodymo reikia pažymėti, kad iš Dekreto-įstatymo Nr. 181-A/2014 preambulės matyti, jog specifikacijose turi būti atsižvelgta į tai, kad TAP yra „įmonė, kuri labai susijusi su šalimi, taigi tą ryšį reikia išsaugoti ir dėl to svarbu, kad ši įmonė ir toliau išliktų kaip „bendrovė su valstybės vėliava“; ir kad specifikacijose turi būti užtikrinta, jog TAP reprivatizavimo procedūra būtų paisoma, be kita ko, to, kad „nacionalinis veiklos centras“ yra strategiškai svarbus kaip esminė grandinės dalis palaikant santykius su Europa, Afrika ir Lotynų Amerika ir jame teikiamos TAP oro transporto paslaugos yra ypač svarbus elementas“, atsižvelgiant taip pat į „vidaus maršrutų, užtikrinančių ryšį tarp žemyninės teritorijos dalies ir salų, kurie gyvybiškai svarbūs skatinant teritorinę ir socialinę sanglaudą bei ekonominę plėtrą, svarbą“.
11

Šios direktyvos 12 straipsnyje „Teisė į vienodą požiūrį“ nurodyta: „1. Turi būti taikomas vienodas požiūris į 3 straipsnio 1 dalies b ir c punktuose nurodytus trečiųjų šalių darbuotojus, kaip ir į valstybės narės, kurioje jie gyvena, piliečius, atsižvelgiant į: <…> e) socialinės apsaugos sritis, kaip apibrėžta Reglamente (EB) Nr. 883/2004; <…> 2. Valstybės narės gali nustatyti vienodo požiūrio taikymo apribojimus: <…> b) apribodamos trečiųjų šalių darbuotojams pagal 1 dalies e punktą suteiktas teises; tačiau jos negali apriboti tokių teisių trečiųjų šalių darbuotojams, kurie yra dirba, buvo įdarbinti ne trumpesnį kaip šešių mėnesių laikotarpį arba yra įregistruoti bedarbiais [kurie dirba arba dirbo ne trumpesnį nei šešių mėnesių laikotarpį ir yra įregistruoti kaip bedarbiai]. Be to, valstybės narės gali nuspręsti, kad 1 dalies e punktas šeimos išmokų atžvilgiu netaikomas trečiųjų šalių piliečiams, kuriems buvo leista dirbti valstybės narės teritorijoje ne ilgiau kaip šešis mėnesius, trečiųjų šalių piliečiams, kuriems buvo leista atvykti studijuoti, arba trečiųjų šalių piliečiams, kuriems leidžiama dirbti vizos pagrindu; <…>“
5

Minėtos direktyvos 66 straipsnis suformuluotas taip: „Nukrypdamos nuo 63, 64 ir 65 straipsnių, valstybės narės gali numatyti, kad tam tikrų sandorių atveju ar tam tikrų kategorijų apmokestinamiesiems asmenims prievolė apskaičiuoti PVM atsiranda vienu iš šių momentų: a) ne vėliau kaip išrašius sąskaitą-faktūrą; b) ne vėliau kaip gavus apmokėjimą; c) kai sąskaita‑faktūra neišrašoma arba išrašoma vėliau – per nurodytą laiką ne vėliau kaip pasibaigus sąskaitos faktūros išrašymo terminui, kurį nustatė valstybės narės pagal 222 straipsnio antrą pastraipą, arba, jei valstybė narė nėra nustačiusi tokio termino – per nurodytą laikotarpį nuo apmokestinimo momento. Tačiau pirmoje pastraipoje numatyta nukrypti leidžianti nuostata netaikoma paslaugų teikimui, už kurį PVM turi mokėti įsigyjantis asmuo pagal 196 straipsnį, ir 67 straipsnyje nurodytam prekių tiekimui ar pervežimui.“
24

2015 m. sausio 26 d. sprendimu šis teismas atmetė skundus, be kita ko, motyvuodamas tuo, kad suinteresuotųjų asmenų įdarbinimo sutartyse nebuvo nurodyta darbo santykių pabaigos data, be to, kadangi laikinųjų tarnautojų įdarbinimas turi būti pagrįstas poreikio ir skubos priežastimis, joms išnykus, tai buvo teisėtas tokių tarnautojų darbo santykių nutraukimo pagrindas, juolab kad darbo santykių pabaigos data buvo nurodyta darbo užmokesčio lapeliuose ir kad pasibaigę mokslo metai galėjo lemti tai, kad išnyko poreikis ir skuba, kuriais buvo pagrįstas tokių tarnautojų įdarbinimas. Be to, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo no 2 (Toledo) (Toledo administracinių bylų teismas Nr. 2) nusprendė, kad vienodo požiūrio principas nebuvo pažeistas, nes situacija, kurioje buvo laikinieji tarnautojai, kuriuos su administracija iš esmės sieja laikini darbo santykiai, negali būti lyginama su karjeros tarnautojų, kurie su administracija susiję nuolatiniais darbo santykiais.
13

Vreemdelingenwet 2000 (2000 m. Įstatymas dėl užsieniečių) 29 straipsnio 1, 2 ir 4 dalyse nustatyta: „1. Terminuotas leidimas gyventi šalyje <…> gali būti išduodamas užsieniečiui, kuris: a) turi pabėgėlio statusą arba b) pakankamai įrodo, kad turi pagrįstą pagrindą manyti, jog jį išsiuntus jam kiltų: 1. realus pavojus, kad bus paskirta arba įvykdyta mirties bausmė; 2. realus pavojus, kad bus kankinamas, patirs nežmonišką arba žeminantį jo orumą elgesį, arba 3. didelė ir asmeninė grėsmė gyvybei ar kiltų grėsmė jo asmeniui dėl neapgalvoto [nesirenkamojo] smurto tarptautinio ar vidaus ginkluoto konflikto metu. 2. Numatytas terminuotas leidimas gyventi šalyje, kaip jis suprantamas pagal 28 straipsnį, taip pat gali būti išduodamas toliau išvardytiems šeimos nariams, jeigu šie asmenys atitinkamo užsieniečio atvykimo į šalį momentu buvo jo šeimos nariai ir tuo pačiu metu su juo atvyko į Nyderlandus arba atvyko per tris mėnesius po to, kai jam buvo išduotas terminuotas leidimas gyventi šalyje <…> <…> 4. Terminuotas leidimas gyventi šalyje <…> taip pat gali būti išduodamas šeimos nariui, kaip jis suprantamas pagal 2 dalį, kuris neatvyko per tris mėnesius po to, kai užsieniečiui, kaip jis suprantamas pagal 1 dalį, buvo išduotas leidimas gyventi šalyje <…>, jeigu per šį trijų mėnesių laikotarpį tas šeimos narys pateikė prašymą išduoti vizą gyventi šalyje ilgiau nei tris mėnesius arba toks prašymas buvo pateiktas to šeimos nario vardu.“
17

2003 m. sausio 21 d.Boston Scientific gavo atitikties ženklą CE medicinos prietaisui TAXUS™ Express2 Paclitaxel-Eluting Coronary Stent System, paklitakseliu padengtam stentui (toliau – medicinos prietaisas TAXUS). Per Technischen Überwachungsverein Rheinland (toliau – TÜV Rheinland) vykdytą privalomą sertifikavimo procedūrą College Ter Beoordeling van Geneesmiddelen-Medicines Evaluation Board in the Netherlands (Nyderlandų vaistų kontrolės institucija, Nyderlandai) (toliau – CBG-MEB), remdamasi Direktyvos 93/42 I priedo 7.4 punkto pirma ir antra pastraipomis, atliko išankstinį paklitakselio, kuris yra šio medicinos prietaiso priedas, įvertinimą.
32

Vis dėlto šioje byloje visiškai neatrodo, kad Feniks pateiktas ieškinys būtų susijęs su turto likvidavimo arba nemokumo administravimo teisme procedūromis. Be to, per posėdį Teisingumo Teisme buvo atsakyta į jo pateiktą klausimą, jog Coliseum nebuvo iškelta jokios bankroto bylos, tačiau tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
20

Kadangi taip atnaujinta hipoteka užtikrintos paskolos sutartis buvo kaip vykdytinas dokumentas, Bankia pradėjo išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūrą. 2016 m. kovo 8 d. J. C. Marí Merino, J. P. Gavilán ir M. Marí Merino pateikė skundą dėl šios procedūros dėl to, kad sutartyje yra nesąžiningų sąlygų. Pirma, įkainojimo vertė buvo sumažinta jų nenaudai, o grąžinimo terminas prailgintas tik siekiant paskatinti skolininkus pritarti minėtos sutarties novacijai. Taigi Bankia veiksmai prieštarauja profesiniam atidumui tiek, kiek jis pasinaudojo paskolos restruktūrizavimu aptariamo pastato įvertinimui pakeisti. Antra, sąlygos, kuriomis remdamiesi skolininkai gali išvengti turto paėmimo ir nebeturėti prievolės grąžinti paskolą pagal gyvenamojo būsto datio in solutum (turto atidavimas kaip mokėjimas), išlikdami jo nuomininkai, buvo įvykdytos pagal Gerosios bankininkystės praktikos kodeksą ir, kadangi šis kodeksas buvo privalomas, Bankia turėjo pritarti atsakovų pagrindinėje byloje siūlomam datio in solutum.
17

Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) atkreipia dėmesį į tai, kad nei pagal specialias konkurso sąlygas, nei pagal Įstatyminio dekreto Nr. 163/2006 68 straipsnio 13 dalį nenumatyta, kad produkto lygiavertiškumo originaliam produktui įrodymą dalyvis turi pateikti vykstant konkursui. Šiuo klausimu Įstatyminio dekreto Nr. 163/2006 68 straipsnio 13 dalis, kuria į nacionalinę teisę perkelta Direktyvos 2004/17 34 straipsnio 8 dalis, skiriasi nuo atvejo, kai perkančioji organizacija apibrėžia perkamą produktą pagal to paties įstatyminio dekreto 68 straipsnio 3 dalį, t. y. nuo atvejo, kai dalyvis privalo vykstant konkursui įrodyti, kad joje siūlomi sprendiniai lygiaverčiai atitinka techninėse specifikacijose apibrėžtus reikalavimus. Be to, šis teismas pažymi, kad taip pat reikia atsižvelgti į technines specifikacijas, nurodytas pirkimo dokumentuose, pagal kuriuos lygiaverčių produktų atveju lygiavertiškumas turi būti įrodytas tinkamu gamintojo sertifikatu, kuris turi būti pateiktas perkančiajai organizacijai „pirmą kartą pristatant lygiavertę atsarginę dalį“. Vis dėlto, Direktyvos 2004/17 34 straipsnio 8 dalį aiškinant sistemiškai, galima būtų reikalauti, kad lygiavertiškumo įrodymas būtų pateiktas dar pateikiant pasiūlymą.
3

Reglamento Nr. 261/2004 1, 4, 14 ir 15 konstatuojamosiose dalyse nustatyta: „(1) [Sąjungos] veiksmais oro transporto srityje, be kita ko, turėtų būti siekiama užtikrinti aukštą keleivių apsaugos lygį. Be to, turėtų būti visokeriopai atsižvelgiama į vartotojų apsaugos reikalavimus apskritai. <…> (4) Todėl [Sąjunga] turėtų sugriežtinti [1991 m. vasario 4 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 295/91, nustatančiu bendras kompensavimo už atsisakymą vežti reguliariu oro transportu taisykles (OL L 36, 1991, p. 5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 306)] nustatytus apsaugos standartus, siekiant suteikti keleiviams daugiau teisių ir užtikrinti, kad oro vežėjai vykdytų veiklą suderintomis sąlygomis liberalizuotoje rinkoje. <…> (14) Kaip ir pagal [1999 m. gegužės 28 d. Monrealyje sudarytos Konvencijos dėl tam tikrų tarptautinio vežimo oru taisyklių suvienodinimo, Europos bendrijos vardu patvirtintos 2001 m. balandžio 5 d. Sprendimu 2001/539/EB (OL L 194, 2001, p. 38; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 5 t., p. 491)], skrydžius vykdančių oro vežėjų prievolės turėtų būti ribojamos arba jiems turėtų būti taikomos išimtys tais atvejais, kai įvykio priežastis yra ypatingos aplinkybės, kurių nebūtų buvę galima išvengti net ir imantis visų pagrįstų priemonių. Oro vežėjai, kurie to nepadaro, turėtų išmokėti keleiviams kompensacijas, išskyrus atvejus, kai skrydžiai atšaukiami dėl ypatingų aplinkybių, kurių nebūtų buvę galima išvengti net ir imantis visų pagrįstų priemonių. (15) Turėtų būti laikoma, kad susidarė ypatingos aplinkybės, kai tam tikrą dieną dėl tam tikro orlaivio atžvilgiu priimto oro eismo valdymo sprendimo skrydis ilgam atidedamas, atidedamas iki kitos dienos arba atšaukiamas vienas ar daugiau to orlaivio skrydžių, nors atitinkamas oro vežėjas ėmėsi visų pagrįstų priemonių, kad išvengtų vėlavimų ar atšaukimų.“