ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20

Tam tikroms viešųjų sveikatos draudimo įstaigų priemonėms, pavyzdžiui, jų įstatų pakeitimams ir nustatant įmokų tarifus, statybų ir nekilnojamojo turto sandoriams, taip pat įsigyjant duomenų apdorojimo programas, kaip nustatyta Sozialgesetzbuch V 195 straipsnio 1 dalyje, 220 straipsnio 2 dalyje ir 241 straipsnyje, reikia priežiūros institucijų pritarimo. Priežiūros institucijos ne rečiau kaip kas penkerius metus privalo patikrinti savo kontroliuojamų viešųjų sveikatos draudimo įstaigų komercinį, buhalterinį ir veiklos valdymą. Ši kontrolė, be kita ko, apimanti ir atitinkamos įstaigos veiklos rentabilumą, gali būti atliekama ir dažniau (Sozialgesetzbuch IV 69 straipsnio 2 dalis ir 88 straipsnio 1 dalis bei Sozialgesetzbuch V 274 straipsnio 1 dalis). Sozialgesetzbuch IV 88 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad atliekant šią kontrolę sveikatos draudimo įstaigos privalo pateikti priežiūros institucijai visus reikiamus dokumentus ir visą informaciją. Be to, pagal Sozialgesetzbuch IV 37 straipsnį ir 89 straipsnio 3 dalį, jeigu sveikatos draudimo įstaigų valdymo organai atsisako vykdyti jiems privalomus uždavinius, šiuos uždavinius perima pati priežiūros institucija.
56

Be to, reikia priminti, kad atsižvelgiant į GSE priežiūrą ir likvidavimą Bendrijoje Sprendime 2000/764, priimtame, kaip išplaukia iš jo paaiškinimų, remiantis, be kita ko, 1989 m. gruodžio 11 d. Tarybos direktyva dėl veterinarinių patikrinimų, taikomų Bendrijos vidaus prekyboje, siekiant sukurti vidaus rinką (OL L 395, p. 13; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 9 t., p. 214), buvo numatyta 2001 m. dviem etapais vyresniems kaip 30 mėnesių galvijams taikyti vieną iš Sprendimo 98/272 IVa priede nurodytų tyrimų.
2

1994 m. gegužės 31 d. Dekretas įstatymas Nr. 332 dėl valstybės ir viešųjų įstaigų turimų akcinių bendrovių akcijų pardavimo procedūrų pagreitinimo nuostatų (decreto-legge n. 332, norme per l’accelerazione delle procedure di dismissione di partecipazioni dello Stato e degli enti pubblici in società per azioni, GURI, Nr. 126, , p. 38) po pakeitimų pertvarkytas Įstatymu Nr. 474 (GURI, Nr. 177, , p. 5). Šis dekretas įstatymas vėliau buvo iš dalies pakeistas Įstatymu Nr. 350 dėl valstybės metinio ir daugiamečio biudžeto formavimo nuostatų (2004 m. Finansų įstatymas) (legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004, GURI nuolatinis priedas, Nr. 196, , toliau – Finansų įstatymas Nr. 350/2003). Pertvarkytame ir pakeistame minėtame dekrete įstatyme (toliau –Dekretas įstatymas Nr. 332/1994) numatyta, kad valstybė atitinkamose bendrovėse turi specialių teisių (toliau – specialios teisės).
12

Be to, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 152 punkte nusprendė, kad Komisija buvo teisi manydama, kad, siekiant įvertinti procentinę sąnaudų padengimo dalį per nagrinėjamą laikotarpį, į po 2002 m. spalio mėn. – po pažeidimo – gautas pajamas ir patirtas sąnaudas negalima atsižvelgti.
62

Be to, minėtos dvi situacijos iš esmės skiriasi praktinių efektyvaus bendrosios PVM sistemos taikymo poreikių požiūriu. Kalbant apie kainą be PVM, paprastai išreiškiamą apvaliu skaičiumi, suapvalinti PVM būtina tam, kad būtų gauta bendra suma, susidaranti iš kainos be PVM ir mokėtino PVM, kuris gali būti faktiškai sumokėtas. Atvirkščiai, kai PVM įskaičiuotas į prekės arba paslaugos kainą, norint sumokėti bendrą kainą apvalinti nebūtina.
41

Tačiau reikia skirti nevienodą vertinimą, kurį leidžia EB 58 straipsnio 1 dalies a punktas, nuo savavališko diskriminavimo ar paslėpto apribojimo, kuriuos draudžia to paties straipsnio 3 dalis. Tam, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinė mokesčių teisės norma, skirianti nacionalinius ir kitoje valstybėje narėje įsteigtus subjektus, būtų laikoma suderinama su Sutarties nuostatomis dėl laisvo kapitalo judėjimo, reikia, kad nevienodas vertinimas apimtų situacijas, kurios negali būti objektyviai panašios, arba kad jis būtų pateisinamas privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, kaip antai būtinumas užtikrinti mokesčių kontrolės veiksmingumą. Be to, tam, kad būtų pateisintas skirtingas vertinimas, negalima viršyti to, kas yra būtina siekiant įgyvendinti aptariamų teisės aktų tikslus (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Centro di Musicologia Walter Stauffer 32 punktą ir ten nurodytą teismų praktiką).
16

Šio įstatymo 28 straipsnyje numatyta: „1. UKE pirmininkas priima sprendimą dėl prieigos per 90 dienų nuo 27 straipsnio 2 dalyje nurodyto prašymo pateikimo, atsižvelgdamas į šiuos kriterijus: 1) telekomunikacijų tinklo naudotojų interesą; 2) telekomunikacijų įmonėms nustatytas pareigas; 3) šiuolaikinių telekomunikacijų paslaugų plėtrą; 4) egzistuojančių ginčytinų klausimų pobūdį ir praktinę galimybę, atsižvelgiant į techninius ir ekonominius prieigos aspektus, įgyvendinti derybų dalyvėmis esančių telekomunikacijų įmonių pasiūlytus sprendimus ar galimus alternatyvius sprendimus; 5) garantijas, susijusias su: a) tinklo vientisumu ir paslaugų sąveika; b) nediskrimininacinėmis prieigos sąlygomis; c) konkurencijos vystymusi telekomunikacijų paslaugų rinkoje; 6) telekomunikacijų įmonių, kurių tinklai sujungti, įtaką rinkoje; 7) visuomenės interesą, įskaitant aplinkos apsaugą; 8) universaliųjų paslaugų tęstinumą. 2. UKE pirmininkas priima sprendimą dėl prieigos suteikimo 4 straipsnio 1, 2, 4, 5, 7 ir 8 punktuose numatytiems subjektams per 60 dienų nuo 27 straipsnio 2 dalyje numatyto prašymo pateikimo, atsižvelgdamas į šio straipsnio 1 dalies 1–4 punktuose, 5 punkto a ir c papunkčiuose ir 6–8 punktuose nurodytus kriterijus bei valstybės gynybą ir saugumą, visuomenės ir viešosios tvarkos apsaugą bei šių subjektų vykdomų funkcijų specifiką. 3. Tinklų sujungimo srities sprendime dėl prieigos gali būti (privalomų ir nuo sujungiamų tinklų tipo priklausančių) nuostatų. 4. Sprendimas dėl prieigos suteikimo pakeičia prieigos sutarties dalį, kuriai šis sprendimas taikomas. 5. Suinteresuotiesiems asmenims sudarius prieigos sutartį, nustoja galioti sprendimo dėl prieigos dalis, kuriai taikoma ši sutartis. 6. Sprendimą dėl prieigos gali pakeisti UKE pirmininkas kiekvienos iš susijusių šalių prašymu arba savo iniciatyva, jei tai būtina galutinių vartotojų interesų, veiksmingos konkurencijos arba paslaugų sąveikos apsaugai. 7. Finansiniai reikalavimai, susiję su sprendime dėl prieigos numatytų pareigų nevykdymu arba netinkamu vykdymu, sprendžiami teisme. 8. UKE pirmininkas priima sprendimą dėl prieigos, kuriame numato visas prieigai užtikrinti būtinas nuostatas, jei viena iš šalių yra telekomunikacijų įmonė, kuriai buvo nustatyta pareiga (be kita ko) pagal 45 straipsnį.“
22

Per vėlesnį šio teismo posėdį, įvykusį 2007 m. liepos 6 d., šis teismas nusprendė atnaujinti įrodymų tyrimo stadiją. Jis pažymėjo, kad nors 1998 m. Įstatymo Nr. XIX 236 straipsniu panaikintas draudimas, jog prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas ir prokuroras būtų tas pats asmuo, jokia kita to paties įstatymo nuostata nenukrypsta nuo minėto įstatymo 31 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto draudimo, pagal kurį liudytojas ir prokuroras būtų tas pats asmuo. Fővárosi Bíróság iš to padarė išvadą, kad tokiame baudžiamajame procese prokuroro funkcijas perėmęs privatus kaltintojas negali būti išklausytas kaip liudytojas. Kalbant apie privataus kaltinimo procesą, kuriame nukentėjusysis perima prokuroro funkcijas, aptariamame įstatyme yra aiški nuostata, pagal kurią privatus kaltintojas gali būti išklausytas kaip liudytojas. Net jei privataus kaltinimo procesas ir privataus kaltinimo procesas, kuriame nukentėjusysis perima prokuroro funkcijas, neabejotinai yra panašūs, vis dėlto niekaip negalima taikyti tokių pačių taisyklių šiems dviem skirtingiems procesams, nes nėra nukreipiančių nuostatų.
10

Be to, pagal 1996 m. gegužės 20 d. EB–Turkijos muitinių bendradarbiavimo komiteto sprendimo Nr. 1/96, nustatančio išsamias Sprendimo Nr. 1/95 taikymo taisykles (OL L 200, p. 14), 15 straipsnį, kad būtų užtikrintas tinkamas šio sprendimo taikymas, valstybės narės ir Turkijos Respublika per atitinkamas savo muitinių administracijas teikia Sprendimo Nr. 1/95 7 priede numatytą tarpusavio pagalbą, padėdamos viena kitai tikrinti sertifikatų autentiškumą ir jų atitiktį reikalavimams.
22

Be to, nors iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad taikant Dekreto įstatymo Nr. 669/1996 14 straipsnį vykdomasis dokumentas gali laikinai netekti vykdomosios galios, vis dėlto tai nereiškia, kaip tvirtina Komisija, jog kyla abejonių dėl veiksmingos kreditoriaus apsaugos pažeidžiant Direktyvą 2000/35.
59

Kalbėdamas apie skundžiamo sprendimo 136 punkte Pirmosios instancijos teismo padarytą išvadą, kad nustatytas mažiausias 100 % korekcinis koeficientas bet kuriuo atveju negali būti laikomas aiškiai nepagrįstu ar netinkamu, apeliantas teigia, kad vien rėmimasis teisės aktų leidėjo didele diskrecija ir siekiu priderinti pereinamojo laikotarpio sistemą prie galutinės sistemos, negali pateisinti šios išvados. Be to, „mažiau brangiose“ šalyse gyvenančių pensininkų atžvilgiu nebuvo nustatyta jokia pereinamojo laikotarpio sistema. Atskyrimas, atsirandantis dėl to, kad pagal mažiausią korekcinį koeficientą nustatančią taisyklę šie pensininkai gauna išmokas, labai viršijančias pragyvenimo išlaidas jų gyvenamojoje vietoje, negali būti objektyviai pateisinamas remiantis pereinamojo laikotarpio sistemos pobūdžiu ar savybėmis.
3.

Jeigu būtų teigiamai atsakyta į pirmąjį klausimą: ar, be to, turi reikšmės tai, kad prekių ženklo savininko ginčijamas žymuo neturi skiriamųjų požymių <…> direktyvos <…> 3 straipsnio 1 dalies b punkto prasme arba kad kalbama apie žymenį direktyvos 3 straipsnio 1 dalies c punkto prasme?“
Byla C-428/07

The Queen, prašoma:

Mark Horvath

prieš

Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Bendra žemės ūkio politika — Tiesioginės paramos schemos — Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003 — 5 straipsnis ir IV priedas — Minimalūs geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės reikalavimai — Kelių, kuriems nustatytas servitutas, priežiūra — Valstybės narės atliekamas įgyvendinimas — Kompetencijos perdavimas valstybės narės regionų valdžios institucijoms — Bendrijos teisei prieštaraujanti diskriminacija“

Generalinės advokatės V. Trstenjak išvada, pateikta 2009 m. vasario 3 d. I ‐ 6357

2009 m. liepos 16 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas I ‐ 6393

Sprendimo santrauka

Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Tiesioginės paramos schemos – Bendrosios taisyklės (Tarybos reglamento Nr. 1782/2003 5 straipsnis ir IV priedas) Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Tiesioginės paramos schemos – Bendrosios taisyklės (Tarybos reglamento Nr. 1782/2003 5 straipsnis ir IV priedas)
1.

2003 m. gruodžio 24 d. Įstatymo Nr. 350 dėl valstybės metinio ir daugiamečio biudžeto formavimo nuostatų (2004 m. finansų įstatymas) (legge n. 350, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2004)) 2 straipsnio 44 dalyje numatydama, kad 2002 m. gruodžio 27 d. Įstatymo Nr. 289 dėl valstybės metinio ir daugiamečio biudžeto formavimo nuostatų (2003 m. finansų įstatymas) (legge n. 289, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2003)) 8 ir 9 straipsniuose įtvirtinta fiskalinė amnestija taikoma ir 2002 m., bei atitinkamai numatydama, kad bendrai atsisakoma tikrinti apmokestinamus sandorius, sudarytus 2002 m. apmokestinamuoju laikotarpiu, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos, nuo 2007 m. sausio 1 d. pakeitusios 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvą 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių derinimo — Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas, 2 straipsnio 1 dalies a, c ir d punktus bei 193–273 straipsnius, taip pat EB 10 straipsnį.
23

Ketvirta, kaip tai išplaukia ir iš ginčijamo sprendimo 418 konstatuojamosios dalies, remdamasi pranešimo dėl bendradarbiavimo B skyriumi Komisija „labai žymiai sumažino“ (t. y. 80%) Fujisawa skirtinos baudos, jei pastaroji įmonė nebūtų bendradarbiavusi, dydį. Be to, Komisija šio sprendimo 423 konstatuojamojoje dalyje nusprendė, kad ADM neatitiko to pranešimo C skyriuje numatytų sąlygų, kurios leistų „žymiai sumažinti“ jos baudos dydį. Galiausiai, remdamasi šio pranešimo D skyriumi, Komisija 426 ir 427 konstatuojamosiose dalyse „gerokai sumažino“ (t. y. 40%) ADM ir Roquette baudas ir 20% Akzo, Avebe ir JBL baudas.
14

Atsakydama į vėlesnį, liepos mėnesį, išsiųstą prašymą pateikti informacijos Cerestar pranešė Komisijai apie norą bendradarbiauti. Per 1998 m. spalio 29 d. vykusį susitikimą su Komisijos atstovais Cerestar atstovai iš atminties apibūdino kartelio, kuriame dalyvavo penkios šio sprendimo 10 punkte nurodytos įmonės (toliau – kartelis), veiklą ir tam tikrus jo veikimo mechanizmus. Be to, ši įmonė pabrėžė ADM vaidmenį per tam tikrus daugiašalius minėtų įmonių susitikimus. Cerestar patvirtino savo parodymus 1999 m. kovo 25 d. rašytiniame pareiškime (toliau – Cerestar pareiškimas).
34

Be to, reikia konstatuoti, kad Vokietijos tarptautinėje privatinėje teisėje įtvirtintas asmens pavardės nustatymo susiejimas su jo pilietybe nėra be išimčių. Neginčijama, kad Vokietijos kolizinės normos, reglamentuojančios vaiko pavardės nustatymą, leidžia tai susieti su įprasta vieno iš tėvų gyvenamąja vieta, kai ji yra Vokietijoje. Todėl vaikui, kuris, kaip ir jo tėvai, neturi Vokietijos pilietybės, vis dėlto gali būti Vokietijoje suteikta pavardė, sudaryta laikantis šios valstybės narės teisės aktų, kai joje yra vieno iš jo tėvų įprasta gyvenamoji vieta. Taigi į vaiko Leonhard Matthias panaši situacija galėtų susiklostyti ir Vokietijoje.
2

Šie prašymai pateikti nagrinėjant dvi bylas, t. y. pirmąją tarp G. Schultz-Hoff ir jo buvusio darbdavio Deutsche Rentenversicherung Bund (toliau – DRB) bei antrąją tarp keleto darbuotojų, iš kurių keli buvo atleisti iš darbo, ir jų dabartinio ar buvusio darbdavio Her Majesty’s Revenue and Customs dėl iškilusių klausimų, ar dėl laikinojo nedarbingumo atostogų darbe nesantis darbuotojas turi teisę per šį laikotarpį pasinaudoti mokamomis kasmetinėmis atostogomis, ir prireikus, kiek dėl laikinojo nedarbingumo atostogų visą referencinį ir (arba) perkėlimo laikotarpį ar jo dalį darbe nesantis darbuotojas turi teisę į piniginę kompensaciją už mokamas kasmetines atostogas, kuriomis nutraukus darbo santykius nebuvo pasinaudota.
43

Todėl iš to, kad Direktyvoje 2000/78 yra nuostatų, skirtų konkrečiai atsižvelgti į neįgalių asmenų poreikius, negalima daryti išvados, kad joje įtvirtintą vienodo požiūrio principą reikia aiškinti siaurai, t. y. kaip draudžiantį tik tiesioginę diskriminaciją dėl negalios, taikomą tik neįgaliems asmenims. Be to šios direktyvos šeštoje konstatuojamojoje dalyje, kurioje minima Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartija, nurodyta tiek bendra kova prieš bet kokią diskriminacijos formą, tiek poreikis imtis reikiamų priemonių socialinei ir ekonominei pagyvenusių ir neįgalių žmonių integracijai.
21

Kiek tai susiję su šios nuostatos taikymu asmenims, pakanka pažymėti, kad, remiantis EB 17 straipsnio 1 dalimi, kiekvienas asmuo, turintis valstybės narės pilietybę, turi Sąjungos piliečio statusą. Be to, to paties 17 straipsnio 2 dalis susieja su šiuo statusu EB sutartimi numatytas teises ir nustato pareigas, tarp kurių yra ir numatytosios EB 18 straipsnio 1 dalyje (2006 m. spalio 26 d. Sprendimo Tas-Hagen ir Tas, C-192/05, Rink. p. I-10451, 18 punktas).
11

Atmetus administracinį skundą, Marks & Spencer kreipėsi į VAT and Duties Tribunal, kuris 1998 m. balandžio 22 d. Sprendimu patvirtino Commissioners nuomonę. Marks & Spencer pateikė skundą High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Crown Office), kuris 1998 m. gruodžio 21 d. Sprendimu dar kartą atmetė jo prašymą. Apeliacinis skundas dėl šio sprendimo buvo pateiktas Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division), kuris ir vėl atmetė Marks & Spencer skundo dalį, susijusią su prašymu grąžinti už „teacakes“ sumokėtą mokestį. Vis dėlto pastarasis teismas dėl antrosios ginčo dalies (susijusios su Marks & Spencer parduodamais kuponais) 1999 m. gruodžio 14 d. Sprendimu pateikė Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą dėl atgaline data galiojančio trejų metų senaties termino (žr. šio sprendimo 10 punktą) suderinamumo su Bendrijos teisės veiksmingumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principais. Šiuo klausimu iš esmės buvo siekiama išsiaiškinti, ar privatus asmuo, gindamas savo teises, gali tiesiogiai remtis teisėmis, numatytomis direktyvoje po jos teisingo perkėlimo į nacionalinė teisę, kai valstybė narė netinkamai atsižvelgia į minėtos direktyvos taikymo sritį.
2

Šie prašymai buvo pateikti nagrinėjant atitinkamus ginčus tarp bendrovės Zuckerfabrik Jülich AG (toliau – Jülich), kuri yra cukraus gamintoja, ir Hauptzollamt Aachen (Vokietija) dėl produkcijos mokesčio sumos už 2003–2004 prekybos metus bendram cukraus sektoriaus rinkos organizavimui finansuoti ir tarp Saint Louis Sucre SNC (toliau – Saint Louis Sucre), taip pat kitų cukraus gamintojų, t. y. société des Sucreries du Marquenterre SA bei bendrovių SA des Sucreries de Fontaine Le Dun, Bolbec, Auffray (SAFBA), SA Lesaffre Frères, Tereos, Sucreries, Distilleries des Hauts de France teisių perėmėjos, SA Sucreries & Distilleries de Souppes – Ouvré fils, SA Sucreries de Toury et Usines Annexes, Tereos, Tereos, SAS Sucrerie du Littoral Groupe SDHF teisių perėmėjos, Cristal Union, Sucrerie Bourdon, SA Sucrerie de Bourgogne, SAS Vermendoise Industrines ir SA Sucreries et Raffineries d’Erstein (toliau visos kartu vadinamos Sucreries du Marquenterre ir kt.) ir directeur général des douanes et droits indirects ir receveur principal des douanes et droits indirects de Gennevilliers (Prancūzija) dėl sumokėtų mokesčių sumų už 2001–2002, 2002–2003 ir 2003–2004 prekybos metus bendram cukraus sektoriaus rinkos organizavimui finansuoti.
16

Ji priduria, kad minėto reglamento 48 straipsnio nuostatos turi būti taikomos pareiškėjui, gyvenančiam už Bendrijos ribų, tik jei sumuotinos išmokos galėtų būti pervedamos remiantis to paties reglamento 10 straipsniu. Tačiau šis reglamentas užtikrina galimybę pervesti pensiją tik į kitą valstybę narę. Iš to išplaukia, kad Danijos valdžios institucijos neturi pervesti pensijos į trečiąją valstybę, dėl to būtų nelogiška, jei minėtas 48 straipsnis nustatytų pareigą Nyderlandų valdžios institucijoms atsižvelgti į įmokas, kurias K. D. Chuck sumokėjo Danijoje.
30

Jis nustatė, kad, be to, to paties sprendimo 60 punkte ir rezoliucinėje dalyje Teisingumo Teismas nurodė sandorius, „sudarytus siekiant vienintelio tikslo įgyti mokestinį pranašumą, neturint kito ekonominio tikslo“.
41

Iš tikrųjų pačią Sutarties 73d straipsnio 1 dalies a punkte numatytą nukrypti leidžiančią nuostatą, kaip pastebėjo Vokietijos vyriausybė, riboja Sutarties 73d straipsnio 3 dalis, kuri numato, kad šio straipsnio 1 dalyje nurodytos nacionalinės teisės nuostatos „neturi sudaryti laisvo kapitalo judėjimo ir mokėjimų, kaip nustatyta 73b straipsnyje, savavališko diskriminavimo ar paslėpto apribojimo“ (žr. minėtų sprendimų Verkooijen 44 punktą ir Manninen 28 punktą). Be to, kad būtų pateisinamas skirtingas Vokietijoje esančio žemės ir miškų ūkio paskirties turto ir tokio kitose valstybėse narėse esančio turto vertinimas, neturi viršyti to, kas reikalinga nagrinėjamu teisės aktu nustatytam tikslui pasiekti.
5

Pagal sprendimo Suvirinti tinkleliai 4 straipsnį Ferriere Nord paskirta bauda turėjo būti sumokėta per tris mėnesius nuo šio sprendimo paskelbimo dienos. Be to, jame nurodyta, kad pasibaigus šiam terminui nuo baudos sumos palūkanos apskaičiuojamos pagal Europos monetarinio bendradarbiavimo fondo operacijoms ekiu pirmą mėnesio, kurį buvo priimtas sprendimas Suvirinti tinkleliai, darbo dieną taikomą palūkanų normą, padidintą 3,5 procentinio punkto, t. y. 12,5 %.
—

Philip Morris Products SA, Philip Morris Holland BV, Philip Morris GmbH, Philip Morris Products Inc. ir Philip Morris International Management SA, atstovaujamų advokatų L. Di Via, C. Tesauro ir P. Leone,
36

Tai, jog tikslas užtikrinti, kad studentai baigtų savo studijas per trumpą laikotarpį, be kita ko, prisidedantis prie atitinkamos valstybės narės finansinės švietimo sistemos pusiausvyros, gali būti teisėtas tikslas organizuojant šią sistemą, nekelia abejonių. Vis dėlto jokia Teisingumo Teismui pateikta informacija neleidžia manyti, kad pats savaime pirmojo studijų etapo Vokietijoje reikalavimas yra ar gali būti tinkamas užtikrinti, jog atitinkami studentai baigtų savo studijas. Be to, šio reikalavimo, dėl kurio gali padidėti bendra studijų, kurioms skiriama pagrindinėse bylose nagrinėjama parama, trukmė, taikymas pagrindinėse bylose atrodo nesuderinamas su šiuo tikslu ir dėl to netinkamas jį pasiekti. Taigi šio reikalavimo negalima laikyti proporcingu siekiamam tikslui.
EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 13 straipsnis, kuriame numatyta, jog susitariančiosios šalys negali nustatyti naujų laisvo darbuotojų judėjimo apribojimų, nesusijęs su sąlyga, kad atitinkamas Turkijos pilietis atitiktų to paties sprendimo 6 straipsnio 1 dalies reikalavimus. Be to, šio 13 straipsnio taikymo sritis nėra apribota apmokamą darbą dirbančiais Turkijos migrantais.

Iš tikrųjų šios dvi Sprendimo Nr. 1/80 nuostatos apima skirtingus atvejus, nes 6 straipsnyje reglamentuojamos darbo sąlygos, leidžiančios suinteresuotajam asmeniui laipsniškai integruotis priimančiojoje valstybėje narėje, o 13 straipsnyje numatytos su įsidarbinimu susijusios nacionalinės priemonės, į kurių taikymo sritį patenka šeimos nariai, kurių įsileidimas į nacionalinę teritoriją nepriklauso nuo to, ar jie dirba. 13 straipsnis skirtas apsaugoti ne jau integruotus į valstybės narės darbo rinką Turkijos piliečius, bet turi būti taikomas tiems šios šalies piliečiams, kurie dar negali pasinaudoti įsidarbinimo ir atitinkamai apsigyvenimo teisėmis pagal Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalį.

Vis dėlto pagal tą patį 13 straipsnį reikalaujama, kad Turkijos pilietis priimančiojoje valstybėje narėje gyventų ir dirbtų teisėtai, o tai reiškia, jog darbuotojas, Turkijos pilietis arba jo šeimos nariai, turi paisyti priimančiosios valstybės narės taisyklių dėl atvykimo, gyvenimo ir prireikus įsidarbinimo ir todėl teisėtai gyventi šios valstybės teritorijoje. Be to, šiuo straipsniu negali pasinaudoti neteisėtoje padėtyje esantys Turkijos piliečiai.

(žr. 50–51, 53 punktus)