ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
30

Be to, Komisija laikosi nuomonės, kad skundžiamame sprendime paneigtos faktinės aplinkybės yra įrodytos. Kalbant konkrečiai, būtų netikslu teigti, kad Komisija ginčijamo sprendimo 35 konstatuojamoje dalyje įrodė, jog pelno nesiekiantiems subjektams taikoma apmokestinimo schema yra palankesnė už RASB taikomą bendrą schemą. Be to, šis argumentas kelia abejonių dėl skundžiamo sprendimo 61 ir 62 punktuose Bendrojo Teismo atlikto faktinių aplinkybių vertinimo.
25

Be to, 2018 m. birželio 18 d. sprendime valstybės sekretorius nurodė, kad palydėjimo iki sienos priemonės taikymas nebuvo atidėtas dėl su TQ sveikata susijusių priežasčių, ir įpareigojo jį išvykti per keturias savaites. Dėl šio sprendimo TQ pateikė skundą, o jį valstybės sekretorius 2019 m. gegužės 27 d. sprendimu atmetė.
33

Šiomis aplinkybėmis Bundesfinanzhof (Federalinis finansų teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Direktyvos 2008/9 <…> 8 straipsnio 2 dalies d punktą, kuriame nustatyta, kad prašyme grąžinti PVM kiekvienos PVM grąžinančios valstybės narės ir kiekvienos sąskaitos faktūros atveju, be kita ko, turi būti nurodytas sąskaitos faktūros numeris, reikia aiškinti taip, kad prašyme taip pat pakanka nurodyti referencinį sąskaitos faktūros numerį, kuris kaip papildomas klasifikavimo kriterijus yra pateiktas sąskaitoje faktūroje greta sąskaitos faktūros numerio? 2. Ar prašymas grąžinti PVM, kuriame vietoj sąskaitos faktūros numerio nurodytas referencinis sąskaitos faktūros numeris, formaliai yra išsamus ir gali būti laikomas pateiktu per nustatytą terminą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/9/EB 15 straipsnio 1 dalies antrą sakinį? 3. Ar atsakant į antrąjį klausimą reikia atsižvelgti į tai, kad apmokestinamasis asmuo, kuris nėra įsisteigęs PVM grąžinančioje valstybėje narėje, nuovokaus pareiškėjo požiūriu ir pagal įsisteigimo valstybės elektroninio portalo bei pagal PVM grąžinančios valstybės narės formos vaizdą turėjo teisę daryti prielaidą, jog prašyme nurodytai sąskaitai faktūrai klasifikuoti pakanka įrašyti kitą nei sąskaitos faktūros numerį tam, kad toks prašymas būtų laikomas tinkamu ir bet kuriuo atveju formaliai išsamiu ir pateiktu per nustatytą terminą?“
12

Festivalio organizatoriui gali būti taikomas minėto bazinio tarifo sumažinamas, atsižvelgiant į faktiškai per renginį grotų muzikos kūrinių, paimtų iš SABAM repertuaro, proporciją. Taigi, jeigu organizatorius per nustatytą terminą pateikia SABAM per renginį grotų kūrinių sąrašą, jam gali būti taikomas bazinio tarifo sumažinimas laikantis šių sąlygų: jeigu SABAM repertuarui priklauso mažiau nei 1/3 grotų kūrinių, taikoma 1/3 bazinio tarifo; jeigu šiam repertuarui priklauso mažiau nei 2/3 grotų kūrinių, tuomet SABAM į sąskaitą įrašo 2/3 bazinio tarifo; galiausiai, jeigu iš minėto repertuaro paimta daugiau kaip 2/3 kūrinių, tuomet SABAM į sąskaitą įrašo viso dydžio tarifą (toliau – „1/3‑2/3 taisyklė“).
34

Šiomis aplinkybėmis Augstākā tiesa (Senāts) (Aukščiausiasis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad pateikiant privalomą akcijų išpirkimo pasiūlymą nurodoma akcijos vertė apskaičiuojama padalijant pasiūlymą gaunančios bendrovės grynąjį turtą (įskaitant nekontroliuojamą dalį – smulkiųjų akcininkų akcijas) iš išleistų akcijų skaičiaus, prieštarauja Direktyvos 2004/25 5 straipsnio teisingam taikymui? 2. Jei atsakymas į pirmąjį klausimą neigiamas, t. y. kad į pasiūlymą gaunančios bendrovės grynąjį turtą neįtraukiama nekontroliuojama dalis arba smulkiųjų akcininkų akcijos, ar akcijos kainos nustatymo metodą, kuriam suprasti būtina taikyti vieną iš teisės vystymo metodų – siaurą teleologinį aiškinimą, galima laikyti aiškiai nustatytu pagal Direktyvos 2004/25 5 straipsnio 4 dalies antrą pastraipą? 3. Ar Direktyvos 2004/25 5 straipsnio 4 dalį, t. y. teisingos kainos nustatymo reikalavimą, atitinka teisės aktai, kuriuose numatyta, kad turi būti pasirinkta didžiausia kaina iš šių trijų galimų variantų: a) kaina, už kurią siūlytojas ar kartu su juo veikiantys asmenys įsigijo pasiūlymą gaunančios bendrovės akcijų per paskutinių 12 mėnesių laikotarpį. Akcijų įsigijimo už skirtingas kainas atveju išpirkimo kaina yra didžiausia akcijų įsigijimo kaina per 12 mėnesių iki teisinės pareigos pateikti pasiūlymą išpirkti akcijas atsiradimo; b) vidutinė svertinė akcijų kaina reguliuojamoje rinkoje arba daugiašalių derybų sistemoje su didžiausiu sandorių dėl akcijų skaičiumi per paskutinius 12 mėnesių. Vidutinė svertinė akcijų kaina skaičiuojama per 12 mėnesių iki teisinės pareigos pateikti pasiūlymą išpirkti akcijas atsiradimo; c) akcijos vertė, apskaičiuota pasiūlymą gaunančios bendrovės grynąjį turtą padalijant iš išleistų akcijų skaičiaus. Grynojo turto vertė apskaičiuojama iš turto dalių bendros sumos atimant pasiūlymą gaunančiai bendrovei priklausančias jos pačios akcijas ir įsipareigojimus. Jeigu pasiūlymą gaunanti bendrovė turi kelių nominaliųjų verčių akcijų, kad galėtų apskaičiuoti akcijos vertę, ar grynasis turtas turi būti paskirstomas proporcingai procentinei daliai, kurią atitinka kiekviena akcijos nominali vertė įstatiniame kapitale? 4. Ar pasinaudojus Direktyvos 2004/25 5 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje suteikta diskrecija nacionalinėje teisėje nustatytas apskaičiavimo metodas, dėl kurio apskaičiuojama kaina yra didesnė, nei įtvirtinta 5 straipsnio 4 dalies pirmoje pastraipoje, yra suderinamas su direktyvos tikslu visada pasirinkti didesnę kainą? 5. Jei privačiam asmeniui dėl neteisingo Europos Sąjungos teisės taikymo padaryta žala, ar pagal nacionalinę teisę gali būti nustatytos tokios žalos atlyginimo ribos, jei šios ribos vienodai taikomos atlyginant žalą, tiek patirtą dėl neteisingo nacionalinės teisės taikymo, tiek dėl neteisingo Sąjungos teisės taikymo? 6. Ar šioje byloje taikytinos Direktyvos 2004/25 nuostatos suteikia teisių privatiems asmenims, t. y. ar atitinka sąlygas valstybės atsakomybei atsirasti?“
6

Minėtos direktyvos 4 straipsnyje, esančiame jos II skyriuje „Tarptautinės apsaugos prašymų vertinimas“, nustatyta: „1. Valstybės narės gali laikyti, kad prašytojas privalo kuo greičiau pateikti visą informaciją tarptautinės apsaugos prašymui pagrįsti. Valstybės narės pareiga – bendradarbiaujant su prašytoju įvertinti atitinkamą su prašymu susijusią informaciją. 2. 1 dalyje nurodyta informacija – prašytojo pareiškimai ir visi jo turimi dokumentai, susiję su jo amžiumi, biografijos faktais, įskaitant atitinkamų giminaičių amžių ir biografijos faktus, tapatybe, pilietybe (-ėmis), šalimi (-is) ir vieta (-omis), kurioje (-se) anksčiau gyveno, ankstesniais prieglobsčio prašymais, kelionės maršrutais, kelionės dokumentais ir tarptautinės apsaugos prašymo teikimo priežastimis. 3. Tarptautinės apsaugos prašymas vertinamas išnagrinėjus kiekvieną atvejį individualiai ir atsižvelgiant į: a) visus vertintinus faktus, susijusius su kilmės šalimi sprendimo priėmimo dėl prašymo metu, įskaitant kilmės šalies įstatymus ir kitus teisės aktus bei jų taikymo būdą; b) atitinkamus prašytojo pateiktus pareiškimus ir dokumentus, įskaitant informaciją apie tai, ar prašytojas patyrė ar gali patirti persekiojimą arba didelę žalą; c) prašytojo asmeninę padėtį ir aplinkybes, įskaitant tokius veiksnius kaip biografijos faktai, lytis ir amžius, kad pagal asmenines prašytojo aplinkybes būtų įvertinta, ar prieš jį arba ją vykdyti ar galimi veiksmai galėtų būti persekiojimas arba būtų susiję su smurtu; d) tai, ar prašytojo veikla išvykus iš kilmės šalies buvo nukreipta siekiant vienintelio arba pagrindinio tikslo – sudaryti reikiamas sąlygas prašyti tarptautinės apsaugos, kad būtų įvertinta, ar dėl šios veiklos į tą šalį grįžęs prašytojas būtų persekiojamas ar jam arba jai grėstų smurto veiksmai; e) tai, ar galima pagrįstai tikėtis, kad prašytojas galėtų pasinaudoti kitos šalies apsauga, kurioje jis galėtų gauti pilietybę. 4. Tai, kad prašytojas jau buvo persekiojamas ar jam buvo padaryta didelė žala arba buvo tiesiogiai grasinama persekioti ar padaryti didelę žalą, yra rimtas visiškai pagrįstos prašytojo persekiojimo baimės ar realaus pavojaus patirti didelę žalą požymis, nebent yra tinkamų priežasčių manyti, kad toks persekiojimas nepasikartos ar didelė žala nebus padaryta dar kartą. 5. Kai valstybės narės taiko principą, pagal kurį prašytojas privalo pagrįsti tarptautinės apsaugos prašymą, ir kai prašytojo pareiškimų faktai nepagrįsti dokumentais ar kitais įrodymais, tokių faktų nereikia patvirtinti, jei įvykdomos šios sąlygos: a) prašytojas realiai stengėsi pagrįsti savo prašymą; b) pateikta visa prašytojo turima informacija ir tinkamas paaiškinimas dėl kitos svarbios informacijos nepateikimo; c) prašytojo pareiškimai yra nuoseklūs bei įtikimi ir neprieštarauja turimai su prašytojo atveju susijusiai konkrečiai ir bendrai informacijai; d) prašytojas paprašė tarptautinės apsaugos kiek įmanoma anksčiau, nebent jis gali nurodyti tinkamą priežastį, dėl ko to nepadarė; e) yra nustatyta, kad prašytojas bendrai yra patikimas.“
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Istituto nazionale per l’assicurazione contro gli infortuni sul lavoro (Nacionalinis draudimo nuo nelaimingų atsitikimų darbe institutas, Italija) (toliau – INAIL) ir Zennaro Giuseppe Legnami Sas di Zennaro Mauro & C. (toliau – bendrovė Zennaro) ginčą dėl INAIL atsisakymo pervesti bendrovei Zennaro suteiktą finansavimą dėl to, kad būtų viršyta maksimali 200000 EUR suma, suteiktina per trejų metų laikotarpį, numatyta Reglamento Nr. 1407/2013 3 straipsnio 2 dalyje (toliau – de minimis viršutinė riba).
33

Be to, vertindama žymens skiriamąjį požymį, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies b punktą, kompetentinga institucija turi atlikti patikrinimą in concreto, atsižvelgdama į visas reikšmingas konkretaus atvejo aplinkybes, prireikus įskaitant šio žymens naudojimą (šiuo klausimu žr. 2019 m. kovo 27 d. Sprendimo Hartwall, C‑578/17, EU:C:2019:261, 26 punktą ir jame nurodyta jurisprudencija).
27

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme Burgo Group, be kita ko, teigė, kad Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas) klaidingai neatsižvelgė į 2013 m. rugsėjo 26 d. Teisingumo Teismo sprendimą IBV & Cie (C‑195/12, EU:C:2013:598), kuriame Teisingumo Teismas taikė byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, nagrinėtą nacionalinę paramos schemą ne tik didelio naudingumo termofikacijos įrenginiams, bet ir visiems termofikacijos įrenginiams. Be to, šios bendrovės teigimu, pagal nacionalinę teisę leidžiama taikyti lengvatas, visų pirma atleidimą nuo pareigos pirkti žaliuosius sertifikatus, termofikacijos įrenginius, kurie nėra didelio naudingumo, eksploatuojančioms bendrovėms net ir po 2010 m. gruodžio mėn. Įstatyminio dekreto Nr. 79/1999 11 straipsnis, kuriame visų pirma numatytas atleidimas nuo pareigos pirkti žaliuosius sertifikatus termofikacijos dėl įrenginių, panaikintas tik 2014 m. liepos 19 d.
32

Antra, jeigu byla patenka į Reglamento Nr. 1215/2012 taikymo sritį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą, ar gavus teisėjo leidimą taikyto arešto panaikinimas priskiriamas Reglamento Nr. 1215/2012 24 straipsnio 5 punkte nustatytai išimtinei jurisdikcijai, kiek tai susiję su teismo sprendimo vykdymu. Tam teismui kyla abejonių dėl to, kad jurisdikcijai taikomos bendros tvarkos išimtys aiškinamos siaurai, be to, su vykdymo procesu glaudžiai susijusios procedūros patenka į šio reglamento 24 straipsnio 5 punkto taikymo sritį. Tam teismui kyla abejonių ir dėl poveikio, kurį šio antrojo klausimo analizei gali padaryti aplinkybė, kad SHAPE rėmėsi imunitetu nuo vykdymo. To teismo nuomone, galima manyti, kad valstybės narės, kurioje tarptautinės organizacijos atžvilgiu taikytas areštas, teismai gali geriausiai vertinti, ar areštas prieštarauja imunitetui nuo vykdymo, kurį ši organizacija nurodo, remdamasi šiai valstybei narei taikoma sutartimi ar tarptautine paprotine teise.
63

Nors Direktyva 2009/72 nedraudžia valstybės narės vyriausybei, visų pirma per jos ministerijų atstovų dalyvavimą, pareikšti savo poziciją nacionalinėje reguliavimo institucijoje dėl to, kaip ji mano, kad ši institucija galėtų atsižvelgti į viešąjį interesą, įgyvendindama turimus reguliavimo įgaliojimus, šis dalyvavimas ir, be kita ko, per kainų nustatymo procedūrą pateiktos šių atstovų nuomonės negali būti įpareigojantys ir jokiu būdu negali būti reguliavimo institucijos laikomi nurodymais, kurių ji turėtų laikytis, vykdydama savo pareigas ir įgaliojimus.
24

Šios nuostatos formuluotė yra aiški ir joje numatyta, kad pirmesniame punkte nurodyta informacija turi būti įtraukta į „bendrąsias“ sąlygas, kai jos pateikiamos komercinės veiklos subjekto interneto svetainėje, o ne kituose šioje svetainėje prieinamuose dokumentuose ar kituose jos skirtukuose. Tai, kad šios nuostatos formuluotė aiški, patvirtina skirtingos minėtos nuostatos kalbinės versijos, būtent versijos ispanų k. (en las condiciones generales), čekų k. (ve všeobecných obchodních podmínkách), vokiečių k. (in den allgemeinen Geschäftsbedingungen), anglų k. (in the general terms and conditions), italų k. (nelle condizioni generali), nyderlandų k. (in de algemene voorwaarden), lenkų k. (w ogólnych warunkach umów), portugalų k. (nos termos e nas condições gerais), suomių k. (yleisissä ehdoissa) ir švedų k. (i de allmänna villkoren).
41

Be to, Komisijos paprašyta pareikšti savo nuomonę dėl prejudicinių klausimų svarbos priimant sprendimą pagrindinėje byloje, Italijos vyriausybė per teismo posėdį nurodė, kad naujos teisės normos dėl centrinių perkančiųjų organizacijų, priimtos vietoj Įstatyminio dekreto Nr. 163/2006 33 straipsnio 3bis dalies, įsigalios tik po 2020 m. gruodžio 31 d., todėl pagrindinėje byloje ši nuostata taikoma; tai pripažino ir Komisija per teismo posėdį.
29

Be to, pagal šio reglamento 62 straipsnio 2 dalį reikalavimas atsižvelgti tik į darbo užmokestį, susijusį su paskutine pagal šios valstybės narės teisės aktus vykdyta darbine veikla, taip pat taikomas tuomet, kai šiuose teisės aktuose yra numatytas apskaičiavimo laikotarpis, skirtas darbo užmokesčiui, nuo kurio skaičiuojamos išmokos, nustatyti, ir kai per visą šį laikotarpį ar jo dalį suinteresuotajam asmeniui buvo taikomi kitos valstybės narės teisės aktai.
22

Šiomis aplinkybėmis Landgericht Saarbrücken (Sarbriukeno apygardos teismas, Vokietija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Direktyvos 2008/48 10 straipsnio 2 dalies p punktą reikia aiškinti taip, kad privaloma pateikti informacija apie „laikotarpį“, per kurį galima pasinaudoti teise atsisakyti sutarties, ir „kitas sąlygas ja pasinaudoti“ apima ir laikotarpio, per kurį galima pasinaudoti teise atsisakyti sutarties, prasidėjimo sąlygas? 2. Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai: Ar Direktyvos 2008/48 10 straipsnio 2 dalies p punktui prieštarauja toks aiškinimas, kad informacija apie sutarties atsisakymą yra pateikiama „aiškiai ir glaustai“, jei pateiktina privaloma informacija, nuo kada pradedamas skaičiuoti laikotarpis, per kurį galima pasinaudoti teise atsisakyti sutarties, nurodyta ne išsamiai, bet darant nuorodą į atitinkamą nacionalinės teisės nuostatą, nagrinėjamu atveju – į iki 2014 m. birželio 12 d. galiojusios redakcijos [BGB] 492 straipsnio 2 dalį, kurioje savo ruožtu daroma nuoroda į kitas nacionalinės teisės nuostatas, nagrinėjamu atveju – į iki 2014 m. birželio 12 d. galiojusios redakcijos [EGBGB] 247 straipsnio 6–13 dalis, todėl vartotojas, siekdamas išsiaiškinti, kokia privaloma informacija turi būti pateikta tam, kad būtų pradėtas skaičiuoti laikotarpis, per kurį jis gali pasinaudoti teise atsisakyti kredito sutarties, privalo perskaityti daug skirtinguose teisės aktuose įtvirtintų teisės nuostatų? 3. Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai (ir jei nuoroda į nacionalinės teisės nuostatas iš esmės nedraudžiama): ar su Direktyvos 2008/48 10 straipsnio 2 dalies p punktu nesuderinamas toks aiškinimas, pagal kurį informacija apie sutarties atsisakymą yra pateikiama „aiškiai ir glaustai“, jei nuoroda į nacionalinės teisės nuostatą, nagrinėjamu atveju – į nuo 2010 m. liepos 30 d. iki 2014 m. birželio 12 d. galiojusios redakcijos [BGB] 492 straipsnio 2 dalį, kurioje daroma tolesnė nuoroda, nagrinėjamu atveju – į iki 2014 m. birželio 12 d. galiojusios redakcijos [EGBGB] 247 straipsnio 6–13 dalis, savaime reiškia, kad vartotojas, siekdamas išsiaiškinti, kokia privaloma informacija turi būti pateikta tam, kad prasidėtų laikotarpis, per kurį jis gali pasinaudoti teise atsisakyti kredito sutarties, turi ne tik perskaityti teisės aktų nuostatas, bet ir atlikti teisinį vertinimą – pavyzdžiui, įvertinti, ar kreditas jam buvo suteiktas hipoteka užtikrintomis bei tarpiniam finansavimui įprastomis sąlygomis, ir ar buvo sudarytos susietos sutartys?“
16

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad net jei, kaip teigia Belgijos vyriausybė, ieškovė pagrindinėje byloje būtų pateikusi prašymą Belgijoje, siekdama gauti netekto darbingumo išmokas, kad jai būtų taikomas atleidimas nuo mokesčio, o to ji nepadarė, ieškovė pagrindinėje byloje iš tikrųjų nebuvo suinteresuota tai daryti, nes ji jau gauna tokias išmokas Nyderlanduose. Be to, neaišku, ar ji būtų galėjusi gauti tokią išmoką Belgijoje.
44

Be to, reikia pažymėti, kad, siekiant nustatyti tinkamą teisinį pagrindą, gali būti atsižvelgiama į teisinį kontekstą, kuriam esant priimtas naujas teisės aktas, visų pirma dėl to, kad toks kontekstas gali padėti paaiškinti to teisės akto tikslą (2019 m. gruodžio 3 d. Sprendimo Čekijos Respublika / Parlamentas ir Taryba, C‑482/17, EU:C:2019:1035, 32 punktas).
24

Kita vertus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad ginčai pagrindinėse bylose yra ypatingi dar ir tuo, kad ginčijami prekių ženklai apima ir automobilių dalis, todėl, taikant 2003 m. kovo 11 d. Sprendimu Ansul (C‑40/01, EU:C:2003:145) suformuotą jurisprudenciją, ginčijamų prekių ženklų naudojimą automobilių dalims reiktų laikyti šių prekių ženklų naudojimu automobiliams, net jeigu ilgiau nei 25 metus tokie automobiliai nebuvo parduodami pažymėti minėtais prekių ženklais. Be to, kyla klausimas, ar prekių ženklas gali būti naudojamas iš tikrųjų dėl to, kad jo savininkas ir toliau siūlo atsargines dalis ir paslaugas, susijusias su prekėmis, kurios anksčiau buvo pažymėtos šiuo prekių ženklu, tačiau nenaudoja prekių ženklo šioms dalims ar paslaugoms žymėti.
22

Giudice di pace di Bologna (Bolonijos taikos teisėjas), priešingai nei aukščiausi Italijos teismai, mano, kad taikos teisėjai, nepaisant to, kad tai yra garbės pareigos, turi būti laikomi „darbuotojais“ pagal Direktyvos 2003/88 ir Bendrojo susitarimo nuostatas. Grįsdamas tokią poziciją jis, be kita ko, nurodo pavaldumo ryšį, kuris, anot jo, apibūdina taikos teisėjų ir Ministero della giustizia (teisingumo ministerija) tarpusavio santykį. Be to, taikos teisėjams ne tik taikoma Aukščiausiosios teismų tarybos vykdoma drausmės kontrolė, bet jie yra įtraukti ir į teismų etatų sąrašą. Taikos teisėjų algalapiai išduodami lygiai tokia pačia tvarka, kokia numatyta valstybės tarnautojams, o taikos teisėjų pajamos prilyginamos pagal sutartį dirbančių darbuotojų pajamoms. Todėl jiems taikoma Direktyva 2003/88 ir Bendrasis susitarimas.
67

Kaip matyti iš pačios šios nuostatos formuluotės, ji yra taikoma visuotinai. Darytina išvada, kad teisės būti išklausytam turi būti paisoma per bet kokią procedūrą, galinčią pasibaigti asmens nenaudai priimtu aktu, net jei taikytinuose teisės aktuose toks formalumas nėra aiškiai numatytas. Be to, ši teisė bet kuriam asmeniui užtikrina galimybę vykstant administracinei procedūrai iki sprendimo, galinčio neigiamai paveikti jo interesus, priėmimo tinkamai ir veiksmingai pareikšti savo nuomonę (šiuo klausimu žr. 2012 m. lapkričio 22 d. Sprendimo M., C‑277/11, EU:C:2012:744, 84–87 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
24

Po CTT patikrinimo, susijusio su 2015 finansiniais metais, mokesčių ir muitų administratorius priminė, kad atskaitos metodas negali būti pakeistas, jeigu buvo pritaikyta galutinė proporcinga dalis, ir iš to padarė išvadą, kad CTT, kuri jau pritaikė galutinę proporcingą dalį, praleido terminą atskaitos metodui pakeisti. Be to, jis manė, kad CTT prašomas tikslinimas, susijęs su atskaitos metodo pakeitimu, neturi jokio teisinio pagrindo CIVA. Todėl šis administratorius neleido atlikti papildomos atskaitos, grindžiamos atskaitos metodo pakeitimu, tačiau patikslino galutines proporcingas dalis už 2013–2015 m., nes sąskaitų apmokėjimo pašte sandoriai, įvykdyti per šiuos metus, nebuvo neapmokestinami PVM.
27

Vengrijos vyriausybės teigimu, Bendrasis Teismas nepaisė to, kad įsakymas dėl sustabdymo turi atitikti SESV ir bendruosius Sąjungos teisės principus. Tiesa, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 86 punkte nurodė, kad „Sąjungos teismo kontrolė neapsiriboja tik Reglamento Nr. 659/1999 11 straipsnio 1 dalyje numatytomis sąlygomis ir gali apimti įsakymo sustabdyti priemonės įgyvendinimą atitiktį SESV ir bendriesiems teisės principams“. Vis dėlto to sprendimo 70 ir 71 punktuose Bendrasis Teismas įsakymo dėl sustabdymo priėmimui taikė tik dvi sąlygas, numatytas Reglamento Nr. 659/1999 11 straipsnio 1 dalyje. Be to, minėto sprendimo 87 punkte savo nagrinėjimą apribojo tik šiuo straipsniu. Bendrasis Teismas padarė tą pačią teisės klaidą skundžiamo sprendimo 95 ir 134 punktuose, kai nusprendė, kad kai Komisija nurodo sustabdyti priemonę, taikydama Reglamento Nr. 659/1999 11 straipsnio 1 dalį, ji neprivalo įsitikinti, kad įsakymas yra būtinas ir proporcingas.
4.

Ar procesinio lygiavertiškumo principas ir Sąjungos teisės veiksmingumo bei viršenybės principai draudžia valstybės narės praktiką, pagal kurią per ex officio pradėto mokestinio patikrinimo procedūrą arba per vėlesnį procesą teisme negalima (pažeidžiant veiksmingumo principą ir pareigą nepaisyti nesuderinamos vidaus teisės normos) pateikti prašymo grąžinti pagal Sąjungos teisei prieštaraujančius nacionalinės mokesčių teisės aktus deklaruotą mokestį, nes mokesčių institucija arba teismas nagrinėja Sąjungos teisės pažeidimo klausimą tik per specialią procedūrą, pradėtą remiantis prašymu ir būtinai prieš patikrinimą ex officio, nors nėra jokių kliūčių pateikti prašymą dėl grąžinimo per administracinę procedūrą arba teismo procesą, kiek tai susiję su mokesčiu, kurio deklaracija pažeidžiama nacionalinė teisė?“
50

Be to, kaip savo išvados 60–62 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, IPCF apskaitininko profesijos negalima prilyginti advokato profesijai. Iš tiesų, skirtingai nuo pastarosios profesijos, IPCF apskaitininko profesija neapima teisinio atstovavimo teismuose, nes, kaip per posėdį pripažino Belgijos Karalystė, IPCF apskaitininkai prireikus gali dalyvauti kaip ekspertai savo profesijos srityje, tačiau jie neturi teisinio įgaliojimo atstovauti savo klientams teismuose.
57

Šiuo klausimu pirmiausia pažymėtina, kad nors Direktyvos 2003/86 6 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje numatyta, kad valstybės narės, be kita ko, atsižvelgia į šio asmens padaryto viešosios tvarkos pažeidimo sunkumą arba pobūdį arba jo keliamą pavojų, vis dėlto ši pareiga grindžiama gerokai švelnesniu kriterijumi, nei kylančiu iš šio sprendimo 53 punkte paminėtos jurisprudencijos. Konkrečiai kalbant, be to, kad minėta pareiga nereikalauja iš kompetentingų institucijų sistemiškai remtis tikru ir esamu pavojumi, kurį kelia minėto asmens elgesys, ji taip pat nenustato ryšio tarp sąvokos „grėsmė viešajai tvarkai“ ir pakenkimo vienam iš pagrindinių visuomenės interesų grėsmės.
33

Be to, šis aiškinimas taip pat atspindi suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią pareiga motyvuoti sprendimus yra esminis reikalavimas, kuris turi būti atskiriamas nuo motyvų pagrįstumo klausimo, apimančio ginčijamo akto teisėtumą iš esmės (2008 m. liepos 10 d. Sprendimo Bertelsmann ir Sony Corporation of America / Impala, C‑413/06 P, EU:C:2008:392, 181 punktas).