Taip yra tuo atveju, kai taikoma praktika, pagal kurią valstybės narės prabavimo institucijos ženklais paženklintais tauriaisiais metalais galima prekiauti suinteresuotosios valstybės narės teritorijoje tik po to, kai šie metalai patikrinami ir juose įspaudžiamas papildomas garantijos įspaudas pastarojoje valstybėje narėje, nepaisant to, kad jie buvo teisėtai įspauduoti ir jais buvo prekiaujama pirmosios valstybės narės teritorijoje arba, jei taikytina, kitos valstybės narės teritorijoje, kad jie buvo įspauduoti trečiosios valstybės teritorijoje pagal pirmosios valstybės narės teisės aktus ir išleisti į laisvą apyvartą valstybėje narėje ir kad jais buvo ar nebuvo teisėtai prekiaujama valstybės narės teritorijoje.

Valstybė narė neįvykdo įsipareigojimų pagal SESV 34 straipsnį, kai apskritai ir sistemingai atsisako pripažinti kitos valstybės narės prabavimo institucijos prabos ženklus, jeigu, viena vertus, tokia praktika nepripažinti nepateisinama, kai valstybėje narėje, iš kurios eksportuojami aptariami taurieji metalai, atliktos kontrolės rezultatai atitinka importuojančios valstybės narės poreikius, ir, kita vertus, kai tokia praktika nepripažinti gali būti grindžiama vartotojų apsauga, ji yra neproporcinga palyginti su ja siekiamais tikslais.

Viena vertus, dėl pirmo įsipareigojimų neįvykdymo aspekto pažymėtina, kad tokia praktika atsisakyti nepateisinama, kai abi valstybės narės siekia vienodo vartotojų apsaugos lygio. Tai taikytina tauriesiems metalams, paženklintiems prabavimo institucijos prabos ženklu, įspaustu valstybėje narėje, ir teisėtai pardavinėjamiems valstybės narės teritorijoje, taip pat prabavimo institucijos prabos ženklu, įspaustu trečiojoje valstybėje, paženklintiems tauriesiems metalams, kurie Sąjungoje išleisti į laisvą apyvartą ir kuriais, prieš eksportuojant į suinteresuotąją valstybę narę, buvo teisėtai prekiaujama valstybėje narėje, kuri, kaip ir pirmoji valstybė narė, nusprendė nesutikti, kad jos prabavimo institucija ar institucijos arba kiti subjektai, kuriuos ji įgaliojo įspausti šios valstybės narės prabos ženklus tauriuosiuose metaluose, įspaustų šiuos prabos ženklus trečiosios valstybės narės teritorijoje.

Kita vertus, kai tokia praktika atsisakyti gali būti pateisinama vartotojų apsauga, o taip yra tuo atveju, kai ji taikoma tauriesiems metalams, kurie paženklinti šios prabavimo institucijos prabos ženklu trečiosios valstybės teritorijoje, išleisti į laisvą apyvartą Sąjungoje ir eksportuojami į suinteresuotąją valstybę narę prieš tai nepradėjus jais teisėtai prekiauti valstybėje narėje, ir tuo atveju, kai kalbama apie tokias prekes, kuriomis, išleidus jas į laisvą apyvartą, buvo teisėtai prekiaujama valstybėje narėje, nereikalaujančioje, kad tauriuosius metalus prabos ženklais ženklintų nepriklausoma institucija, arba valstybėje narėje, kuri reikalauja ženklinti prabos ženklu, bet sutinka, kad jis būtų įspaustas trečiojoje valstybėje, ji dėl bendro ir sisteminio taikymo yra neproporcinga palyginti su ja siekiamais tikslais, nes ta praktika taikoma apskritai šios prabavimo institucijos prabos ženklais paženklintiems tauriesiems metalams, o ne tik šios prabavimo institucijos trečiųjų valstybių teritorijoje įspaustais prabos ženklais paženklintiems tauriesiems metalams, be to, neatsižvelgiant į sąlygas, kuriomis šie metalai eksportuojami į šiuos prabos ženklus pripažinti atsisakančią valstybę narę, t. y. būtent į tai, ar jie į šią valstybę narę eksportuojami po to, kai buvo paprasčiausiai išleisti į laisvą apyvartą kitoje valstybėje narėje, ar po to, kai jais taip pat imta teisėtai prekiauti kitoje valstybėje narėje.

(žr. 58–60, 62, 64, 68, 69 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)