GENERALINIO ADVOKATO

JÁN MAZÁK IŠVADA,

pateikta 2010 m. gegužės 11 d.( )

Byla C‑61/09

Landkreis Bad Dürkheim

prieš

Aufsichts- und Dienstleistungsdirektion

(Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Bendra žemės ūkio politika – Tiesioginės paramos schemos – Reglamentas (EB) Nr. 1782/2003 – Bendrosios išmokos schema – Paramos reikalavimus atitinkanti žemės ūkio paskirties žemė – Aplinkos apsaugai ir žemės ūkiui naudojama žemė – Ne žemės ūkio veikla – Žemės ūkio paskirties žemės priskyrimo valdai sąlygos“

1. Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz (Vokietija) pateikė Teisingumo Teismui klausimų dėl Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003( ) 44 straipsnio aiškinimo. Iš esmės pagrindinės bylos šalys ginčijasi dėl atsižvelgimo į žemę, naudojamą aplinkos apsaugai ir žemės ūkio veiklai, nustatant teisę į išmoką.

I – Teisinis pagrindas

2. Reglamente Nr. 1782/2003 įtvirtinta ūkininkų pajamų rėmimo forma, vadinama bendrosios išmokos schema (toliau – BIS).

3. Reglamento Nr. 1782/2003 2 straipsnyje, inter alia, apibrėžiama, kad „valda“ – tai „visi ūkininko valdomi gamybos vienetai, esantys tos pačios valstybės narės teritorijoje“, o „žemės ūkio veikla“ – tai „žemės ūkio produktų gamyba ir auginimas, įskaitant derliaus nuėmimą, melžimą, gyvūnų veisimą ir ūkinės paskirties gyvūnų laikymą ar žemės išlaikymą geroje agrarinėje ir aplinkosauginėje būklėje, kaip nustatyta 5 straipsnyje.“

4. Dėl naudojimosi teisėmis į išmokas Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnyje įtvirtinta:

„1. Teisė į išmoką, susietą su reikalavimus atitinkančiu hektaru, suteikia teisę gauti ja nustatyto dydžio išmoką.

2 „Reikalavimus atitinkantis hektaras“ – tai valdos žemės ūkio paskirties žemė, kurioje yra ariamoji žemė ir daugiametė ganykla, išskyrus daugiametėmis kultūromis apsėtus plotus, miškus ar ne žemės ūkio veiklai naudojamus plotus.

3. Ūkininkas deklaruoja sklypus, nurodydamas reikalavimus atitinkančius hektarus, susietus su teise į išmoką. Išskyrus force majeure ar išimtines aplinkybes, šiais sklypais ūkininkas turi būti naudojęsis ne trumpesnį kaip 10 mėnesių laikotarpį, prasidedantį nuo valstybės narės nustatytinos dienos, bet ne anksčiau nei kalendorinių metų, buvusių prieš paraiškos dėl dalyvavimo BIS pateikimo metus, rugsėjo 1 dienos.

<...>.“

5. Komisijos reglamento (EB) Nr. 795/2004( ) 2 straipsnyje įtvirtina, kad „Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 III antraštinėje dalyje ir šiame reglamente vartojamos šios sąvokų apibrėžtys:

a) „žemės ūkio paskirties žemė“ – tai bendras ariamos žemės, daugiamečių ganyklų ir daugiamečių kultūrų plotas;

b) „ariama žemė“ – tai ariama žemė, kaip ji apibrėžta Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004 2 straipsnio 1punkte;

<...>

e) „daugiametė ganykla“ – tai „daugiametė ganykla“, kaip ji apibrėžta Komisijos reglamento (EB) Nr. 796/2004 2 straipsnio 2 punkte;

<…>.“

6. Kartu Reglamento Nr. 796/2004( ) 2 straipsnyje įtvirtinta, kad „šiame reglamente vartojami šie sąvokų apibrėžimai:

„1) „ariama žemė“ – tai augalininkystei naudojama žemė ir atidėta žemė ar išlaikoma pagal geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės reikalavimus žemė pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 5 straipsnį, neatsižvelgiant į tai, ar ši žemė naudojama šiltnamiams, bei į tai, ar ji padengta pastoviai arba nepastovia danga;

2) „daugiametė ganykla“ – tai žemė, kurioje natūraliai (t. y. nesėjama) auga žolė ar kitokie žoliniai pašarai arba ji yra auginama (t. y. pasėta) ir kuri penkerius ar daugiau metų nebuvo įtraukta į ūkio sėjomainą, išskyrus žemę, kuriai pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1251/1999 6 straipsnį taikomos atidėtos žemės schemos, žemę, kuriai pagal Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 54 straipsnio 2 dalį ir 107 straipsnį taikomos atidėtos žemės schemos, pagal Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 2078/92 atidėtus plotus ir pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 22, 23 ir 24 straipsnius atidėtus plotus;

<…>.“

II – Faktinės bylos aplinkybės ir pateikti klausimai

7. Ši nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, kurioje Aufsichts- und Dienstleistungsdirektion (Priežiūros ir paslaugų direkcija, toliau – ADD), Tryras (Vokietija), bylinėjasi su Landkreis Bad Dürkheim (Bad Diukrkheimo apskritis, toliau – Landkreis) dėl atsižvelgimo į tam tikrą žemės plotą (toliau – ginčijama žemė) nustatant A. Niedermair-Schiemann teises į išmokas pagal BIS 2005 m. ir 2006 metams. A. Niedermair-Schiemann yra avis auginanti ūkininkė. Ji nėra ginčijamos žemės savininkė, tačiau turi teisę naudotis šia žeme pagal sutartis.

8. Remiantis su Reino krašto‑Pfalco federaline žeme sudaryta žemės naudojimosi sutartimi, A. Niedermair-Schiemann neatlygintinai, bet perimdama įmokas į profesinio socialinio draudimo fondą ir laikydamasi tam tikrų apribojimų gali naudoti 5 ha dydžio žemės plotus šienauti ir ganyti. Nuo lapkričio 1 d. iki birželio 15 d. šiuose žemės plotuose negali būti šienaujama. Šienauti įsiurbiančiais arba rotoriniais kombainais negalima. Antrąjį šienavimo etapą galima pakeisti avių ir ožkų ganymu – nuolat keičiant ganymo vietą arba leidžiant ganytis prižiūrint piemeniui – ganymo trukmę suderinant su įstaiga, atsakinga už kraštovaizdžio priežiūrą.

9. Remiantis priežiūros ir naudojimosi sutartimi su Landkreis, A. Niedermair-Schiemann, kaip sutarties vykdytoja, įsipareigoja konkrečius žemės plotus, apimančius apie 35 ha, prižiūrėti ir naudoti atsižvelgdama į aplinkos apsaugos tikslus. Už tai ji gauna 13 870 EUR metinį atlyginimą. Ji turi laikytis konkrečių sutartinių įsipareigojimų ir kitų aplinkos apsaugos įstaigos nurodymų, pavyzdžiui, dėl ganymo intensyvumo, o aplinkos apsaugos įstaiga ją remia tam tikromis priežiūros priemonėmis, pavyzdžiui, trečiųjų asmenų atliekamu parengiamuoju tam tikrų plotų šienavimu bei einamuoju krūmų kirtimu bei rovimu.

10. A. Niedermair-Schiemann ginčijamos žemės sklypus nurodė kaip valdai priskirtas daugiametes ganyklas pateikdama paraišką gauti žemės ūkio paramą. 2006 m. vasario 20 d. nutarimu jai buvo paskirta teisė į išmokas už ariamąją žemę ir už ganyklų žemę. 2007 m. gegužės 14 d. ministro nurodymu šis nutarimas buvo pakeistas motyvuojant tuo, kad parama negali būti teikiama už pagal nauodojimosi sutartis naudojamą žemę. A. Niedermair-Schiemann pateikė protestą Landkreis teisės komitetui, kuris panaikino minėtą pakeičiantį nutarimą. 2008 m. liepos 2 d. sprendimu Verwaltungsgericht (Administracinis teismas) patenkino skundą dėl Landkreis panaikinimo sprendimo, panaikino pateikus protestą priimtą nutarimą ir taip 2007 m. gegužės 14 d. nutarimą iš naujo pripažino galiojančiu. Dėl šio sprendimo buvo pateiktas apeliacinis skundas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, kuris nusprendė, kad būtina pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

„1. Ar „žemės ūkio paskirties žeme“ Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme laikytina ir tokia žemė, kurios, nors ir naudojamos žemės ūkio reikmėms (paverčiama ganyklomis siekiant auginti avis), pagrindinė paskirtis yra kraštovaizdžio priežiūra ir aplinkos apsauga?

2. Jeigu į pirmąjį klausimą reikia atsakyti teigiamai:

Ar žemė naudojama ne žemės ūkio veiklai Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme, kai pagrindinė veikla skirta aplinkos apsaugai arba (bet kuriuo atveju) kai ūkininkas, įgyvendindamas aplinkos apsaugos tikslus, yra suvaržytas aplinkos apsaugos įstaigos nurodymų?

3. Jeigu kalbama apie žemės ūkio paskirties žemę (pirmasis klausimas), kuri naudojama ir žemės ūkio veiklai (antrasis klausimas):

Ar tam, kad žemės ūkio paskirties žemė būtų priskirta valdai (valdos žemės ūkio paskirties žemė Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme), reikia,

a) kad ūkininkas ja naudotųsi pagal nuomos sutartį arba panašų terminuotą sandorį už atlyginimą?

b) neigiamo atsakymo atveju: ar priskirti valdai netrukdo tai, kad žemė ūkininkui neatlygintinai arba tik už įmokas į profesinio socialinio draudimo fondą perduodama siekiant ją naudoti tam tikru būdu ir ribotą laikotarpį, laikantis aplinkos apsaugos tikslų?

c) teigiamo atsakymo atveju: ar priskirti valdai netrukdo tai, kad ūkininkas yra įsipareigojęs atlikti žemėje konkrečius darbus ir už tai gauna atlyginimą?“

11. Landkreis, ADD, A. Niedermair-Schiemann, Vokietijos vyriausybė ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas. Visos šios šalys, išskyrus Vokietijos vyriausybę, prisijungus Lenkijos vyriausybei, dalyvavo teismo posėdyje, kuris įvyko 2010 m. vasario 4 dieną.

III – Įvertinimas

A – Pagrindiniai šalių argumentai

12. Dėl antrojo klausimo ADD teigia, kad žemės, skirtos aplinkos apsaugos tikslams, naudojimas nėra žemės ūkio veikla. Dėl trečiojo klausimo ji tvirtina, kad žemė, kuriai taikomos aplinkos apsaugos taisyklės, nėra žemės ūkio paskirties žemė Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme. Tam reikėtų, kad ūkininkas valdytų žemę, t. y. gamybos vienetus šio reglamento 2 straipsnio prasme. Tačiau tokio valdymo sąvoka reikalauja, kad žemę būtų galima neribotai naudoti žemės ūkio tikslais.

13. Landkreis tvirtina, kad žemė, skirta išlaikyti geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės, yra žemės ūkio paskirties žemė Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 3 dalies prasme. Šiai išvadai neturi įtakos aplinkos apsaugos įstaigos nurodymai. Dėl trečiojo klausimo Landkreis tvirtina, kad Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 3 dalyje nenumatyta, ar ir kaip atitinkamas žemės sklypas teisiškai turi būti paskirtas ūkininkui. Nei neatlygintinas žemės suteikimas, nei atlyginimas už ganymą neturi įtakos priskyrimui konkrečiai valdai.

14. Dėl pirmojo klausimo A. Niedermair-Schiemann tvirtina, kad žemė, iš tiesų naudojama kaip „ariama žemė“ Reglamento Nr. 796/2004 2 straipsnio 1 dalies prasme arba kaip „daugiametė ganykla“ šio straipsnio prasme, vis tiek laikytina žemės ūkio paskirties žeme Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme, net jeigu pirminis tikslas yra kraštovaizdžio priežiūra ir aplinkos apsauga. Dėl antrojo klausimo ji nurodo, kad Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme žemė naudojama žemės ūkio tikslais, net jeigu žemės ūkio veikla visų pirma siekiama apsaugoti aplinką. Nėra labai reikšminga tai, ar ūkininkas sutarties arba įstatymų pagrindu turi laikytis aplinkos apsaugos įstaigos nurodymų. Dėl trečiojo klausimo A. Niedermair-Schiemann tvirtina, jog tam, kad žemės ūkio paskirties žemė būtų priskirta valdai (valdos žemės ūkio paskirties žemei Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme), nebūtina sudaryti sutarties pagal civilinę teisę. Todėl žemė neprivalo būti priskirta valdai pagal nuomos sutartį arba panašų terminuotą sandorį už atlyginimą. Tai, kad žemė priskiriama valdai neatlygintinai arba tik už įmokas į profesinio socialinio draudimo fondą, kad būtų naudojama tam tikru būdu ir ribotą laikotarpį, laikantis aplinkos apsaugos tikslų, neužkerta kelio tam, kad tokios žemės sklypas būtų priskirtas valdai. Taip yra todėl, kad tokioje situacijoje ūkininko veiksmus nevisiškai nulemia trečiosios šalys. Galiausiai tai, kad ūkininkas pagal sutartinius arba žemės ūkio ir aplinkosaugos reikalavimus privalo atlikti žemėje konkrečius veiksmus už atlyginimą, nedraudžia jos priskirti valdai Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme.

15. Vokietijos vyriausybė tvirtina, kad į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad „žemės ūkio paskirties žeme“ Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme laikytina ir tokia žemė, kuri, nors ir naudojama žemės ūkio reikmėms (paverčiama ganyklomis žemės ūkio tikslais), taip pat naudojama kraštovaizdžio priežiūrai ir aplinkos apsaugai. Taip yra net tokiu atveju, kai pastaroji paskirtis yra pagrindinė jos paskirtis. Dėl antrojo klausimo Vokietijos vyriausybė tvirtina, jog tai, kad žemės ūkio veikla yra taip pat (o gal net visų pirma) skirta aplinkos apsaugai, arba tai, kad ūkininkas, įgyvendindamas aplinkos apsaugos tikslus, yra suvaržytas aplinkos apsaugos įstaigos nurodymų, nedraudžia tokios žemės laikyti žemės ūkio paskirties žeme. Dėl trečiojo klausimo ši vyriausybė tvirtina, jog tam, kad žemės ūkio paskirties žemė būtų priskirta valdai (valdos žemės ūkio paskirties žemė Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme), jeigu ją leidžiama naudoti tik tam tikrą terminą, reikia, kad ūkininkas valdytų šią žemę. Tačiau nebūtina, kad jis ją naudotų už atlyginimą. Siekiant nustatyti, ar ūkininkas valdo sklypą, būtina išsamiai įvertinti visas susijusias aplinkybes. Atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes, būtent reguliavimo apimtį arba susitariančios šalies teises reguliuoti, leidimu užimti žemės sklypus norint juos naudoti konkrečiu būdu ir ribotą laiką, laikantis aplinkos apsaugos tikslų, gali būti parodyta, kad tokie žemės sklypai neturėtų būtų priskirti juos naudojančiam ūkininkui, nes jis jų nevaldo. Tačiau tai, kad ūkininkas žemėje privalo vykdyti tam tikras užduotis už atlyginimą, iš esmės turėtų neleisti tokio sklypo pripažinti valda.

16. Komisija siūlo performuluoti pateiktus prejudicinius klausimus ir iš esmės teigia, kad į juos reikia atsakyti taip. Pirma, Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalimi žemės nedraudžiama laikyti „reikalavimus atitinkančiais hektarais“, jeigu tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis jos paskirtis pirmiausia yra kraštovaizdžio priežiūra ir aplinkos apsauga arba jeigu veikla šioje žemėje vykdoma pirmiausia tokiais tikslais. Antra, Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnis tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis turėtų būti aiškinamas taip, kad tokia žemė gali būti laikoma priklausanti valdai pagal BIS: a) nepaisant to, ar yra sudaryta nuomos sutartis arba panašus terminuotas sandoris už atlyginimą, net jeigu žemė perduodama ūkininkui neatlygintinai arba tik už įmokas į profesinio socialinio draudimo fondą; b) nepaisant to, kad ūkininkas yra suvaržytas aplinkos apsaugos įstaigos nurodymų arba yra įsipareigojęs žemėje atlikti konkrečius darbus ir už tai gauna atlyginimą; arba c) net jeigu žemei taikomi tam tikri apribojimai ribotą laikotarpį.

17. Lenkijos vyriausybės pateikta pozicija iš esmės yra tokia pati kaip Komisijos.

B – Įvertinimas

1. Pirmasis ir antrasis klausimai

18. Manau, kad pirmąjį ir antrąjį klausimus reikia nagrinėti kartu( ). Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar „žemės ūkio paskirties žeme“ Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme laikytina ir tokia žemė, kurios pagrindinė paskirtis kraštovaizdžio priežiūra ir aplinkos apsauga, nors ji ir naudojama žemės ūkio reikmėms (paverčiama ganyklomis siekiant auginti avis). Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar žemė naudojama ne žemės ūkio veiklai Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme, kai pagrindinė veikla skirta aplinkos apsaugai arba (bet kuriuo atveju) kai ūkininkas, įgyvendindamas aplinkos apsaugos tikslus, yra suvaržytas aplinkos apsaugos įstaigos nurodymų.

19. Su Reglamentu Nr. 1782/2003 susijusioje byloje Horvath( ) Teisingumo Teismo didžioji kolegija pripažino, inter alia, kad „tiek, kiek į aplinkos apsaugos, kuri yra vienas pagrindinių Bendrijos tikslų, reikalavimus pagal EB 6 straipsnį turi „būti atsižvelgiama nustatant ir įgyvendinant Bendrijos politikos ir veiklos kryptis“, tokia apsauga turi būti laikoma ir bendrosios žemės ūkio politikos tikslu.“

20. Bendrosios žemės ūkio politikos ir aplinkos apsaugos tikslai nepaneigia vienas kito; greičiau juos reikėtų vertinti kaip papildančius vienas kitą. Tai yra svarbu, nes iš nacionalinio teismo pateiktų klausimų atrodo, kad nacionalinis teismas šias dvi tikslų kategorijas laiko iš esmės prieštaraujančiomis.

21. Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies tekste įtvirtinta, kad „reikalavimus atitinkantis hektaras“ yra valdos „žemės ūkio paskirties žemė“, kurioje yra „ariamoji žemė“ ir „daugiametė ganykla“, išskyrus daugiametėmis kultūromis apsėtus plotus, miškus ar „ne žemės ūkio veiklai“ naudojamus plotus.

22. Sąvoka „žemės ūkio paskirties žemė“ sukonkretinta Reglamento Nr. 795/2004 2 straipsnio a punkte: tai bendras ariamos žemės, daugiamečių ganyklų ir daugiamečių kultūrų plotas.

23. Iš šių nuostatų formuluotės matyti, kad „reikalavimus atitinkantis hektaras“ reiškia visą ariamąją žemę ir daugiametes ganyklas (išskyrus daugiametėmis kultūromis apsėtus plotus ir miškus), kurie naudojami žemės ūkio veiklai.

24. Todėl paeiliui nagrinėsiu šias sąvokas: 1) daugiametė ganykla; 2) ariamoji žemė ir 3) žemės ūkio veikla.

25. Ariamosios žemės ir daugiametės ganyklos sąvokos paaiškinamos Reglamento Nr. 796/2004 2 straipsnyje. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš šių nuostatų daro išvadą, kad žemės ūkio paskirties žemė turi būti naudojama žemės ūkio „tikslais“. Todėl jis kelia klausimą, ar jeigu sklypas naudojamas dėl kelių tikslų (pavyzdžiui, taip pat aplinkos apsaugai), pakanka, kad būtų bent vienas žemės ūkio tikslas, ar tokiu atveju svarbiausia yra pagrindinė paskirtis.

26. Tačiau, kaip išplaukia iš šios išvados 21 punkte nurodyto „reikalavimus atitinkančio hektaro“ apibrėžimo ir kaip bus matyti iš toliau cituojamų nuostatų, akivaizdu, kad šiuo požiūriu svarbu yra faktinis žemės naudojimas arba tai, kas yra iš tiesų joje pasėta, o ne tikslai ar (pagrindinė) jos naudojimo paskirtis.

27. Iš tiesų iš Reglamento Nr. 795/2004 2 straipsnio e punkto (kuriame savo ruožtu daroma nuoroda į Reglamento Nr. 796/2004 2 straipsnio 2 punktą) išplaukia, kad „daugiametė ganykla“ – tai žemė, kurioje natūraliai (t. y. nesėjama) auga žolė ar kitokie žoliniai pašarai arba ji yra auginama (t. y. pasėta) ir kuri penkerius ar daugiau metų nebuvo įtraukta į ūkio sėjomainą, išskyrus žemę, kuriai taikomos atidėtos žemės schemos. Akivaizdu, kad reikšmingas yra faktinis žolės arba kitų žolinių pašarų auginimas, išskyrus žemės, kuriai taikomos atidėtos žemės schemos, atvejį.

28. Šiuo klausimu reikia pažymėti, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad ginčijama žemė naudojama avims auginti. Tai reiškia, kad žemė iš tiesų buvo naudojama žolei ar kitokiems žoliniams pašarams.

29. Taigi, jei ginčijama žemė penkerius ar daugiau metų nebuvo įtraukta į ūkio sėjomainą (o tai nėra aišku iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų), atrodytų, kad ji tikrai atitinka „daugiametės ganyklos“ apibrėžimą, nes akivaizdu, kad ji naudojama avims ganyti.

30. Be to, dėl „ariamos žemės“ sąvokos pažymėtina, kad ji taip pat paremta faktiniu ginčijamos žemės naudojimu: iš Reglamento Nr. 795/2004 2 straipsnio b punkto (kuriame savo ruožtu daroma nuoroda į Reglamento Nr. 796/2004 2 straipsnio 1 dalį) matyti, kad ji iš esmės reiškia augalininkystei naudojamą žemę ir atidėtą žemę arba išlaikomą pagal geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės reikalavimus žemę, remiantis Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 5 straipsniu.

31. Pastarojo straipsnio pirmoje pastraipoje, inter alia, įtvirtinta, kad pagal geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės reikalavimus išlaikoma žemė yra „pirmiausia žemė, kuri nebenaudojama gamybos tikslais“( ). Be to, joje taip pat iš esmės įtvirtinta, kad valstybės narės nustato būtiniausius reikalavimus, keliamus gerai agrarinei ir aplinkosauginei būklei, paremtus IV priede išdėstyta sistema. Šiame priede prie „problemų“, inter alia, nurodoma „užtikrinti minimalų naudojimo lygį ir išvengti buveinių savybių pablogėjimo“( ).

32. Kaip nurodžiau pradžioje, šios išvados 23 punkte, ginčijama žemė taip pat turi būti „naudojama žemės ūkio veiklai“.

33. Žemės ūkio veiklos sąvoka įtvirtinta Reglamento Nr. 1782/2003 2 straipsnio c punkte: tai „žemės ūkio produktų gamyba ir auginimas, įskaitant derliaus nuėmimą, melžimą, gyvūnų veisimą ir ūkinės paskirties gyvūnų laikymą ar žemės išlaikymą geroje agrarinėje ir aplinkosauginėje būklėje, kaip nustatyta 5 straipsnyje.“

34. Antrasis klausimas leidžia manyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia įsitikinti, ar žemė naudojama ne žemės ūkio veiklai, kai „pagrindinis“ jos tikslas yra aplinkos apsauga. Šiuo klausimu Komisija teisingai pažymėjo, kad siekiant nustatyti, ar ginčijama žemė skirta veiklai, kuri atitinka Reglamento Nr. 1782/2003 2 straipsnio c punkte nurodytas sąlygas, tikslinga pažymėti, kad šioje apibrėžtyje iš esmės nenumatyta, kad pagrindinis tikslas turi būti žemės ūkio tikslas. Formuluotė „auginimas“ nurodo gyvūnų veisimą ir laikymą, o ne bendrąjį „žemės ūkio produktų gamybos, auginimo arba nuėmimo“ apibūdinimą. Iš tiesų tai, kad, anot prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, ginčijamoje žemėje siekiant pelno auginamos avys, jau įrodo, kad joje vykdoma žemės ūkio veikla. Galima pažymėti, kad ūkiuose auginamų gyvūnų ganymas siekiant gauti pajamų yra tradicinė žemės ūkio veikla.

35. Taip pat nemanau, kad šiuo požiūriu galėtų būti reikšminga, ar ginčijamą žemę naudojantis ūkininkas, įgyvendindamas aplinkos apsaugos tikslus, yra suvaržytas aplinkos apsaugos įstaigos nurodymų. Kad ūkininkė galėtų deklaruoti „reikalavimus atitinkantį hektarą“, būtina, kad ginčijama žemė būtų laikoma priskirta jos valdai Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio prasme.

36. Iš šios išvados 19 ir 20 punktų matyti, kad tarp žemės ūkio paskirties žemės ir žemės ūkio veiklos, iš vienos pusės, ir aplinkos apsaugos aspektų, iš kitos pusės, nėra prieštaravimų( ). Be to, manytina, kad šioje byloje aplinkos apsauga yra ne savarankiška ir savitikslė veikla, tačiau tikslas, kurio Europos Sąjunga ir (ar) valstybės narės siekia ir vykdant žemės ūkio veiklą.

37. Dėl valdžios institucijų nurodymų svarbos Reglamento Nr. 1782/2003 3 straipsnio 2 dalyje aiškiai įtvirtinta, kad „kompetentinga nacionalinė institucija pateikia ūkininkui teisės aktų nustatytų valdymo bei geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės reikalavimų, kurių reikės laikytis, sąrašą“. Tai, kad ūkininkas privalo laikytis nurodymų, neužkerta jam kelio savarankiškai vykdyti žemės ūkio veiklos ginčijamoje žemėje.

38. Kaip teisingai nurodė A. Niedermair-Schiemann ir Lenkijos vyriausybė, žemės ūkio veikla niekada negali būti visiškai neribojama, ir ūkininkams taikomos įvairios sąlygos, įskaitant su aplinka susijusias sąlygas, tarp jų ir kompleksinio paramos susiejimo sąlygas.

39. Sutinku su Komisija, kad pagrindinės bylos aplinkybės atskleidžia idealų ekologinio žemės ūkio pavyzdį. Būtent pati savarankiška A. Niedermair-Schiemann vykdoma žemės ūkio veikla, t. y. avių auginimas, atitinka aplinkos apsaugos tikslus. Iš tikrųjų būtų nelogiška, jeigu toks idealus tvaraus žemės ūkio pavyzdys būtų kvalifikuojamas ne kaip žemės ūkio veikla būtent dėl savo ekologinio pobūdžio. Atsižvelgiant į šį kontekstą reikia turėti omenyje, kad visa Reglamento Nr. 1782/2003 ir apskritai 2003 m. bendrosios žemės ūkio politikos reformos sistema buvo skirta tam, kad Europos žemės ūkis taptų tvaresnis, konkurencingesnis ir orientuotas į rinką( ). Be to, A. Niedermair-Schiemann tvirtina, kad žemės naudojimas avims ganyti pasižymi ypatingu ekologiniu požiūriu į žemės ūkį: vargu, ar tokia žemė būtų naudotina ekonominiais interesais (nes jos derlingumas yra menkas), ir ji naudojama žemės savininko interesais, siekiant išlaikyti jos ekologinę vertę.

40. Galiausiai galima pažymėti, kad iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad į aplinkos apsaugos tikslais naudojamą žemę taip pat atsižvelgiama Austrijos ir Prancūzijos išmokų sistemose.

41. Iš išdėstytų samprotavimų išplaukia, jog į pirmąjį klausimą reikėtų atsakyti, kad „žemės ūkio paskirties žeme“ Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme laikytina ir tokia žemė, kurios, nors ir naudojamos žemės ūkio reikmėms (paverčiama ganyklomis siekiant auginti avis), pagrindinė paskirtis yra kraštovaizdžio priežiūra ir aplinkos apsauga. Į antrąjį klausimą reikėtų atsakyti, kad žemė vis tiek naudojama žemės ūkio veiklai Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme, kai pagrindinė veikla skirta aplinkos apsaugai arba (bet kuriuo atveju) kai ūkininkas suvaržytas aplinkos apsaugos įstaigų nurodymų.

2. Trečiasis klausimas

42. Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar tam, kad žemės ūkio paskirties žemė būtų priskirta valdai (valdos žemės ūkio paskirties žemei Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme), reikia: a) kad ūkininkas ja naudotųsi pagal nuomos sutartį arba panašų terminuotą sandorį už atlyginimą; b) neigiamo atsakymo atveju: ar priskirti valdai netrukdo tai, kad žemė ūkininkui neatlygintinai arba tik už įmokas į profesinio socialinio draudimo fondą perduodama siekiant ją naudoti tam tikru būdu ir ribotą laikotarpį, laikantis aplinkos apsaugos tikslų; ir c) teigiamo atsakymo atveju: ar priskirti valdai netrukdo tai, kad ūkininkas yra įsipareigojęs žemėje atlikti konkrečius darbus ir už tai gauna atlyginimą.

43. Kadangi, kaip matėme, šioje byloje žemės ūkio paskirties žemė yra taip pat naudojama žemės ūkio veiklai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo informacijos dėl žemės ūkio paskirties žemės priskyrimo valdai.

44. Iš esmės žemės priskyrimo žemės ūkio valdai klausimas gali sukelti problemų ypač tais atvejais, kai vieną žemės sklypą deklaruoja keli ūkininkai, nors jie nesinaudoja žeme bendrai. Tačiau taip nėra šiuo atveju. Šioje byloje žemės priskyrimo valdai klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iškėlė atsižvelgdamas į šios žemės naudojimo sąlygų kontekstą.

45. Iš Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies matyti, kad „reikalavimus atitinkantis hektaras“ yra „valdos“ žemės ūkio paskirties žemė.

46. Taip pat 2 straipsnio b punkte numatyta, kad „valda“ – tai visi ūkininko „valdomi“ (angl., „managed“, vok. „verwaltet“) gamybos vienetai, esantys tos pačios valstybės narės teritorijoje.

47. Galiausiai 44 straipsnio 3 dalyje nurodyta, kad žemės ūkio paskirties žeme „ūkininkas turi būti naudojęsis ne trumpesnį kaip 10 mėnesių laikotarpį.“

48. Nei Reglamente Nr. 1782/2003, nei reglamentuose Nr. 795/2004 ir Nr. 796/2004 neįtvirtinti sąvokos „valdomi“ arba formuluotės „būti naudojęsis“ apibrėžimai.

49. Kaip pažymėjo Vokietijos vyriausybė, iš Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio matyti, kad žemė (sklypai, sutampantys su reikalavimus atitinkančiais hektarais) turi būti naudojama; ūkininkas joje turi vykdyti žemės ūkio veiklą. Ūkininkas valdo gamybos vienetą, jeigu jis naudoja jį žemės ūkio veiklai savo vardu. Todėl iš esmės susitariančios šalys gali laisvai formuoti teisinius santykius, kurie yra žemės naudojimo pagrindas. Tai, ar ūkininkas naudoja žemę žemės ūkio veiklai savo vardu, turi nustatyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visas bylai reikšmingas aplinkybes.

50. Taip pat sutinku su Komisija, kad nuosavybės arba atitinkamo sutartinio režimo forma, pavyzdžiui, nuoma arba atlyginimas, už kurį ūkininkas gali deklaruoti sklypą, šiuo požiūriu neturi esminės reikšmės. Be to, gali būti naudinga pažymėti, kad Reglamento Nr. 1782/2003 46 straipsnio 2 dalyje, kuri patenka į tą patį reglamento skyrių kaip ir 44 straipsnis, Bendrijos teisės aktų leidėjas, atsižvelgdamas į teisių į išmokas perdavimo kontekstą, aiškiai įtvirtino tam tikras sutarčių formas, pavyzdžiui, nuomą ar panašių rūšių sandorius, taip pat galutinį perdavimą( ).

51. Tačiau Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnis akivaizdžiai nėra skirtas šiems aspektams, todėl sutinku su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, kad ūkininkas turi teisę naudotis sklypu ne tik tuomet, kai sudarytas nuomos arba panašus sandoris.

52. Galiausiai, kaip teisingai pažymėjo Lenkijos vyriausybė, daiktinės teisės į žemę yra civilinės teisės klausimas ir jis valstybėse narėse sprendžiamas skirtingai. Pripažinus jį reikšmingu aiškinant Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnį, kiltų skirtingo taikymo 27 valstybėse narėse pavojus.

53. Taip pat prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar žemė priskirtina valdai, kai ji ūkininkui neatlygintinai arba tik už įmokas į profesinio socialinio draudimo fondą perduodama siekiant ją naudoti tam tikru būdu ir ribotą laikotarpį.

54. Šiuo atžvilgiu, tačiau taip pat atsižvelgiant į anksčiau nagrinėtą klausimą dėl nuomos, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, kad būtent aviganiai tradiciškai naudoja žemės ūkio paskirties žemę dažnai ekstensyviai ir neatlygintinai, remdamiesi paprotine teise, pagrįsta savininkų tolerancija( ).

55. Dėl to, jog naudoti žemę leidžiama ribotą laikotarpį, laikantis aplinkos apsaugos tikslų, Komisija teisingai pažymi, kad Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 3 dalyje reikalaujamas 10 mėnesių laikotarpis reiškia, jog ūkininkė privalo turėti galimybę naudoti šią žemę savo vykdomai žemės ūkio veiklai ne trumpesnį kaip 10 mėnesių laikotarpį. Tačiau tai apima žemės išlaikymą pagal geros agrarinės ir aplinkosauginės būklės reikalavimus. Todėl jeigu naudojimas yra apribotas, būtina, kad galiojant apribojimui žemė vis tiek būtų naudojama žemės ūkio veiklai, nes be to nebūtų tenkinamas funkcinio priskyrimo valdai kriterijus.

56. Iš tikrųjų, kaip matyti iš Tarybos reglamento (EB) Nr. 146/2008( ) antros konstatuojamosios dalies, Reglamento Nr. 1782/2003 44 straipsnio 3 dalimi siekiama užtikrinti, kad dėl tos pačios žemės paraiškos nebūtų pateiktos du kartus. Tačiau, kaip, atrodo, matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, ginčijama žeme naudojasi tik viena ūkininkė, t. y. A. Niedermair-Schiemann, ir ji yra vienintelis asmuo, kuriam leista šia žeme naudotis.

57. Reikia pripažinti, kad žeme negalima naudotis 10 mėnesių per metus, nes naudojimas yra apribotas laiko atžvilgiu. Tačiau pakanka to, kad tuo laikotarpiu žemė nėra naudojama kitai žemės ūkio veiklai ir ūkininkė gali ja naudotis 10 mėnesių, kad augintų augalus, kaip pašarą gyvūnams. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas yra teisus, darydamas išvadą, kad šioje byloje, nepaisant naudojimo apribojimų, žemės ūkio veikla yra įmanoma. Todėl ginčijama žemė buvo naudojama žemės ūkio veiklai net tuo metu, kai jos naudojimas buvo apribotas.

58. Apibendrindamas sutinku su A. Niedermair-Schiemann, jog siekiant priskirti žemę valdai pakanka, kad žemę iš tikrųjų naudojantis ūkininkas: 1) turėtų galimybę neleisti trečiosioms šalims naudotis žeme; 2) galėtų naudotis savo darbo vaisiais; 3) nebūtų visiškai priklausomas nuo trečiosios šalies sprendimų.

59. Tad atsakydamas į trečiojo klausimo pirmąją ir antrąją dalis (a ir b dalis), manau, jog tam, kad žemės ūkio paskirties žemė būtų priskirta valdai, nereikia, kad ūkininkas ja naudotųsi pagal nuomos sutartį arba panašų terminuotą sandorį už atlyginimą. Taip pat priskirti valdai netrukdo tai, kad žemė ūkininkui neatlygintinai arba tik už įmokas į profesinio socialinio draudimo fondą perduodama siekiant ją naudoti tam tikru būdu ir ribotą laikotarpį, laikantis aplinkos apsaugos tikslų.

60. Kadangi į trečiojo klausimo pirmąją dalį (a dalį) atsakyta neigiamai, iš esmės nėra būtina atsakyti į trečiąją dalį (c dalį). Tačiau, siekdamas išbaigtumo, išnagrinėsiu ir šią dalį, pateikdamas tokius samprotavimus, kaip nurodoma toliau. Kaip matėme, formalūs sutartiniai santykiai nėra reikšmingi šiomis aplinkybėmis, o yra svarbu ūkininko turimos tikrosios naudojimo teisės. Tai, kad ūkininkas paskiriamas „atlikti konkrečius darbus“ (pranc. k. „le mandataire“), nėra reikšminga. Todėl jeigu ginčijamoje žemėje ūkininkas verčiasi savarankiška žemės ūkio veikla, žemė priskiriama valdai, nepaisant to, ar jis gauna papildomą atlyginimą. Atrodo, kad iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog atlyginimas nėra užmokestis už ganymą, tačiau paramos išmoka, nes dėl aplinkos priežasčių žemė turi būti naudojama konkrečiu ir brangiai kainuojančiu būdu; atrodo, kad atitinkama suma daugmaž padengia papildomas sąnaudas, atsirandančias dėl menko derlingumo žemės naudojimo. Tačiau pats ganymas yra naudingas ūkininkui, nes priešingu atveju avys turėtų būti šeriamos kitaip.

61. Manau, kad iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą neišplaukia, kad šioje byloje ūkininkė ginčijamoje žemėje negalėjo užsiimti avių auginimu savarankiškai.

62. Tad, atsakydamas į trečiojo klausimo trečiąją dalį (c dalį), manau, kad priskirti valdai netrukdo tai, kad ūkininkas yra įsipareigojęs žemėje atlikti konkrečius darbus ir už tai gauna atlyginimą.

IV – Išvada

63. Siūlau Teisingumo Teismui į Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz pateiktus klausimus atsakyti taip:

1. 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio Reglamentą (EEB) Nr. 2019/93 ir kitus reglamentus, 44 straipsnio 2 dalies prasme „žemės ūkio paskirties žeme“ laikytina ir tokia žemė, kurios, nors ir naudojamos žemės ūkio reikmėms (paverčiama ganyklomis siekiant auginti avis), pagrindinė paskirtis kraštovaizdžio priežiūra ir aplinkos apsauga.

2. Žemė vis tiek naudojama žemės ūkio veiklai Reglamento (EB) Nr. 1782/2003 44 straipsnio 2 dalies prasme, kai pagrindinė veikla skirta aplinkos apsaugai arba (bet kuriuo atveju) kai ūkininkas yra suvaržytas aplinkos apsaugos įstaigos nurodymų.

3. Priskiriant žemės ūkio paskirties žemę valdai nereikia, kad ūkininkas ja naudotųsi pagal nuomos sutartį arba panašų terminuotą sandorį už atlyginimą. Taip pat žemės priskirti valdai netrukdo tai, kad žemė ūkininkui neatlygintinai arba tik už įmokas į profesinio socialinio draudimo fondą perduodama siekiant ją naudoti tam tikru būdu ir ribotą laikotarpį, laikantis aplinkos apsaugos tikslų. Galiausiai žemės priskirti valdai netrukdo tai, kad ūkininkas yra įsipareigojęs žemėje atlikti konkrečius darbus ir už tai gauna atlyginimą.