Išvados, susijusios su pareigūnų turtinės ir neturtinės žalos atlyginimu, patirtos atsižvelgiant į, pirma, tai, kaip Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF) atliko ir užbaigė tyrimą, kuriame jie buvo viešai įvardyti bei pripažinti atsakingais už tam tikrus pažeidimus gerokai anksčiau, nei nacionalinė teisminė institucija priėmė galutinį sprendimą, ir, antra, kaip šio tyrimo metu elgėsi Komisija, negali būti atmestos kaip per ankstyvos remiantis tuo, kad pareigūnai tokį prašymą galėtų pateikti tik po galimų galutinių nacionalinių teisminių institucijų sprendimų. Galimi nacionalinių teisminių procedūrų rezultatai negali paveikti šio proceso Bendrijos teisme, nes minėtais reikalavimais atlyginti žalą reikalaujama ne nustatyti, ar faktinės aplinkybės, kuriomis kaltinami pareigūnai, yra įrodytos, ar pareigūnai padarė pažeidimų vykdydami savo profesinę veiklą, o išnagrinėti, kaip OLAF atliko savo tyrimą ir kaip per tyrimą elgėsi Komisija, nes ši pareigūno patirta žala skiriasi nuo tos, kuri galėtų būti nustatyta nacionalinių teisminių institucijų priimtu sprendimu dėl pareigūnų nekaltumo pripažinimo.

Vis dėlto šiame straipsnyje numatyta viena išimtis, kai tyrimo tikslais būtina išlaikyti visišką slaptumą, reikalaujanti laikytis nacionalinės teismo institucijos kompetencijai priklausančios tyrimo tvarkos. Tokiu atveju pareiga kviesti pareigūną, kad jis galėtų pareikšti savo nuomonę, gali būti atidėta Komisijos generalinio sekretoriaus sutikimu. Taigi siekiant atidėti informavimą turi būti įvykdytos dvi sąlygos – būtinybė išlaikyti visišką slaptumą ir laikytis nacionalinės teismo institucijos kompetencijai priklausančios tyrimo tvarkos. Be to, reikia gauti išankstinį Komisijos generalinio sekretoriaus sutikimą. Pareiga prašyti ir gauti Komisijos generalinio sekretoriaus sutikimą nėra paprastas formalumas, kurį prireikus galima įvykdyti esant vėlesnei stadijai. Reikalavimas gauti tokį sutikimą prarastų savo prasmę, t. y. užtikrinti, kad būtų gerbiamos atitinkamų pareigūnų gynybos teisės, kad informacijos apie juos paskelbimas būtų atidedamas tik iš tiesų išimtiniais atvejais ir kad išimtinį pobūdį įvertintų ne vien OLAF, bet ir Komisijos generalinis sekretorius.

Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF), remiantis Reglamento Nr. 1073/1999 dėl Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) atliekamų tyrimų 10 straipsnio 2 dalimi, prieš išsiųsdama atitinkamos valstybės narės teisminėms institucijoms vidaus tyrimų, susijusių su veikomis, galinčiomis užtraukti baudžiamąją atsakomybę, metu gautą informaciją nėra įpareigota pagal vidaus tyrimo procedūrą informuoti atitinkamą instituciją. Viena vertus, pagal šio reglamento 10 straipsnio 3 dalį atliekant vidaus tyrimą gautos informacijos siuntimas atitinkamai institucijai tėra teisė, ir jokia šio straipsnio nuostata nenumato, kad atitinkama institucija turi būti informuota prieš informacijos siuntimą nacionalinėms teisminėms institucijoms. Kita vertus, to paties reglamento 4 straipsnio 5 dalyje, kurioje nurodyta, kad vykdant vidaus tyrimus institucijos turi būti informuojamos, jei šiais tyrimais nustatoma, kad narys, vadovas, pareigūnas ar kitas tarnautojas gali būti asmeniškai susijęs su pažeidimu, nenumatytas joks šios informacijos pateikimo terminas ir, be to, nustatyta išimtis, pagal kurią OLAF gali savo nuožiūra atidėti informacijos pateikimą dėl būtinybės tyrimo tikslais išlaikyti visišką slaptumą.

Šiose nuostatose nėra teisės normų, suteikiančių asmenims teises, kurių laikymąsi užtikrina Bendrijos teismai.

(žr. 158, 159, 162 punktus)