GENERALINIO ADVOKATO

EVGENI TANCHEV IŠVADA,

pateikta 2017 m. birželio 8 d. ( 1 )

Byla C‑289/16

Kamin und Grill Shop GmbH

prieš

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main eV

(Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas, Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Žemės ūkis – Ekologiški produktai – Reglamentu (EB) Nr. 834/2007 nustatyta kontrolės sistema – Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalis – Tiesioginio pardavimo galutiniam vartotojui sąvoka – Atleidimas nuo su kontrolės sistema susijusių pareigų vykdymo“

1. Visa Europos Sąjungos ekologiškų produktų rinkos vertė jau ilgą laiką viršija 20 mlrd. EUR – tai sudaro apie 2 % ES maisto ir gėrimų pramonės apyvartos ir ši dalis nuo 2004 m. padvigubėjo ( 2 ). Šie skaičiai tolygiai auga ir toliau vyksta dinamiška šios rinkos plėtra ( 3 ). ES, siekdama skatinti šią plėtrą, kad būtų saugoma aplinka, gyvūnų gerovė ir žmonių sveikata ( 4 ), nuo 1991 m. leidžia teisės aktus ekologinės gamybos srityje, kuriuose numatytas reikalavimas ūkio subjektams leisti taikyti sudėtingą kontrolės sistemą.

2. Prašymu priimti prejudicinį sprendimą Vokietijos Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) prašo išaiškinti Reglamentą (EB) Nr. 834/2007, kurio 27 straipsnyje numatytas reikalavimas valstybėms narėms sukurti kontrolės sistemą, o 28 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad jos gali netaikyti kontrolės sistemos tam tikrų tipų mažmenininkams. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar ši išimtis gali būti taikoma ir internetu prekiaujantiems mažmenininkams.

3. Nuomonė, jog Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalis yra neaiški, taip paplitusi, kad per diskusiją dėl Reglamento Nr. 834/2007 pakeitimo pasiūlyta visiškai atsisakyti galimybės taikyti išimtį, ir jos kritikai nurodo, jog įvairiose valstybėse narėse ši išimtis skirtingai aiškinama ir įgyvendinama, todėl apsunkinamas valdymas, priežiūra ir kontrolė ( 5 ).

4. Šioje byloje Teisingumo Teismui, kuris iki šiol niekada nėra gavęs prašymo išaiškinti Reglamentą Nr. 834/2007 ( 6 ), suteikta pirma galimybė išaiškinti 28 straipsnio 2 dalį, taip pat suteikti informacijos, būtinos norint taikyti šią išimtį taip, kad būtų užtikrintas teisinis tikrumas ir kad ji būtų taikoma vienodai. Kaip parodysiu šioje išvadoje, atidžiau išnagrinėjus teisėkūros istoriją galima aiškiau suprasti šios išimties reikšmę.

I. Teisinis pagrindas

A. ES teisė

5. Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio pavadinimas – „Kontrolės sistemos reikalavimų laikymasis“, jo pirmose dviejose dalyse numatyta: „1. Ūkio subjektas, kuris gamina, ruošia, sandėliuoja ar iš trečiosios šalies importuoja produktus, kaip apibrėžta 1 straipsnio 2 dalyje, arba kuris šiuos produktus pateikia į rinką, prieš pateikdamas į rinką produktus, kaip ekologiškus produktus arba perėjimo prie ekologinio ūkininkavimo laikotarpio produktus: a) praneša apie savo veiklą valstybės narės, kurioje tokia veikla yra vykdoma, kompetentingoms institucijoms; b) leidžia, kad jo įmonei būtų taikoma 27 straipsnyje nurodyta kontrolės sistema. <…> 2. Valstybės narės gali netaikyti šio straipsnio ūkio subjektams, kurie parduoda produktus tiesiogiai galutiniam vartotojui arba naudotojui, jeigu jie negamina, neruošia, nesandėliuoja tokių produktų, išskyrus pardavimo punktus, arba jų neimportuoja iš trečiosios šalies, arba dėl tokios veiklos nesudaro sutarties su trečiąja šalimi.“

B. Nacionalinė teisė

6. Gesetz zur Durchführung der Rechtsakte der Europäischen Gemeinschaft auf dem Gebiet des ökologischen Landbaus (Vokietijos įstatymas dėl Europos bendrijos ekologinio ūkininkavimo teisės aktų perkėlimo, toliau – ÖLG) 3 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad ūkio subjektai, kurie parduoda produktus, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 834/2007 1 straipsnio 2 dalį, kaip „ekologiškus“ arba „perėjimo prie ekologinio ūkininkavimo laikotarpio“ produktus tiesiogiai galutiniam vartotojui arba naudotojui, atleidžiami nuo pareigų, nurodytų Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 1 dalyje, vykdymo, jeigu jie patys negamina, neruošia, nesandėliuoja tokių produktų, išskyrus pardavimo punktus, arba jų neimportuoja iš trečiosios šalies.

II. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudicinis klausimas

7. Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs Frankfurt am Main e.V. (kita kasacinio proceso prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme šalis, toliau – Zentrale) yra asociacija, kurios misija – kovoti su nesąžininga konkurencija. Kamin und Grill Shop GmbH (kasatorė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, toliau – Grill Shop) užsiima židinių ir kepsninių reikmenų nuotoline prekyba internetu.

8. Į Grill Shop siūlomą asortimentą patenka įvairūs prieskonių mišiniai, kuriuos ji 2012 m. gruodžio mėn. siūlė pirkti kaip „ekologiškus prieskonius“ (Bio‑Gewürze). Tuo laikotarpiu Reglamento Nr. 834/2007 27 straipsnyje nurodyta kontrolės sistema Grill Shop nebuvo taikoma.

9. Zentrale2012 m. gruodžio 28 d. rašte, apibūdintame kaip įspėjimas, nurodė, kad pasiūlymu pirkti šiuos produktus pažeidžiama Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 1 dalis, pagal kurią ekologiškais produktais prekiaujantys ūkio subjektai privalo leisti, kad jų įmonei būtų taikoma kontrolės sistema, nes Grill Shop to nepadarė. Zentrale pareikalavo, kad Grill Shop įsipareigotų nutraukti tokius veiksmus, o jai pažeidus šį įsipareigojimą grėstų sankcijos. Grill Shop šį reikalavimą įvykdė, tačiau pažeidimo nepripažino.

10. Šiuo ieškiniu Zentrale reikalauja kompensuoti jai dėl įspėjimo susidariusių išlaidų dalį, siekiančią 219,35 EUR, ir palūkanas.

11. Landgericht Fulda (Fuldos apygardos teismas) ieškinį atmetė ir konstatavo, jog Grill Shop neturėjo leisti, kad jos įmonei būtų taikoma kontrolės sistema, nes ji produktus parduodavo tiesiogiai vartotojui, todėl kontrolės sistema jai nebuvo taikoma, kaip numatyta Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalyje, siejamoje su ÖLG 3 straipsnio 2 dalimi.

12. Oberlandesgericht Frankfurt am Main (Frankfurto prie Maino aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija (apeliacinės instancijos teismas)) panaikino šį sprendimą ir Zentrale ieškinį patenkino, motyvuodamas tuo, kad Grill Shop pasiūlymu pirkti „ekologiškus prieskonius“ pažeistas Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 1 dalies b punktas, nes ji nebuvo, kaip reikalaujama, leidusi, kad jos įmonei būtų taikoma šiame reglamente nurodyta kontrolės sistema. Apeliacinės instancijos teismas konstatavo, kad pardavimas yra „tiesioginis“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalį, siejamą su ÖLG 3 straipsnio 2 dalimi, tik jeigu produktai parduodami jų sandėliavimo vietoje, kurioje tuo pat metu yra ūkio subjektas arba jo pardavėjai ir vartotojas. Pagal šį aiškinimą Grill Shop vykdomai nuotolinei prekybai internetu, kaip ir kitoms nuotolinės prekybos ekologiškais produktais formoms, atleidimas nuo pareigų vykdymo pagal Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalį netaikomas.

13. Vokietijos Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) pateiktu kasaciniu skundu, kurį pateikti leido apeliacinės instancijos teismas, Grill Shop prašo ieškinį atmesti. Zentrale prašo atmesti kasacinį skundą ir nurodo, kad dėl reikalavimo fiziškai būti pardavimo vietoje Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalyje numatyta nuostata dėl atleidimo nuo su kontrolės sistema susijusių pareigų vykdymo niekada negalėtų būti taikoma elektronine prekyba užsiimantiems subjektams.

14. Šiomis aplinkybėmis Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) pateikė tokį prejudicinį klausimą: „Ar „tiesioginis“ pardavimas galutiniam vartotojui, kaip tai suprantama pagal Reglamento (EB) Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalį, yra net tuo atveju, jei ūkio subjektas arba jo pardavėjai parduoda galutiniam vartotojui produktus netarpininkaujami trečiojo asmens, ar „tiesioginio“ pardavimo sąlyga, be kita ko, yra tai, kad produktai turi būti parduodami jų sandėliavimo vietoje, ten tuo pat metu esant ūkio subjektui arba jo pardavėjams ir galutiniam vartotojui?“

15. Pagrindinės bylos šalys ir Europos Komisija pateikė Teisingumo Teismui rašytinių pastabų. Nebuvo prašoma rengti teismo posėdžio ir jis nebuvo surengtas.

III. Įvertinimas

A. Įvadas

16. Nuostatoje, kurią Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) prašo Teisingumo Teismo išaiškinti šioje byloje, numatytas atleidimas nuo pareigų, susijusių su kontrolės sistema, nurodyta Reglamente Nr. 834/2007.

17. Pirmiausia įdomu pažymėti, kad šio reglamento pirminėje redakcijoje anksčiau buvo numatytas raginimas valstybėms narėms nustatyti kontrolės sistemą, tačiau iš pradžių nebuvo leidžiama taikyti atleidimo nuo su ja susijusių pareigų vykdymo.

18. Taigi atrodo, kad norėdami nustatyti šioje byloje taikytino aiškinimo pagrindą visų pirma turime prisiminti nagrinėjamos nuostatos ir su ja susijusių teisinių aplinkybių genezę ir teisėkūros istoriją, kad išsiaiškintume, kokie buvo teisės aktų leidėjo ketinimai, kai jis nustatė šią išimtį, ir taip galėtume geriau suvokti jos tikslą ( 7 ). Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją aiškinant ES teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos kontekstą ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus, bet ir į jos tekstą ( 8 ). Pastaruosius aspektus išanalizuosiu po to, kai visų pirma atidžiau išnagrinėsiu reglamente numatytos kontrolės sistemos ir atleidimo nuo su ja susijusių pareigų vykdymo kilmę ir jų taikymo srities kontekstą.

B. Kilmė ir kontekstas

1. Kontrolės sistema ir jos taikymo išplėtimas

19. Pirmoji Bendrijos ekologinio žemės ūkio ir maisto produktų gamybos sistema buvo numatyta 1991 m., kai buvo priimtas Reglamentas Nr. 2092/91. Bendrijoje ekologiškiems produktams taikoma tvarka buvo sukurta siekiant dviejų tikslų: pirma, ja buvo siekiama apsaugoti ekologinį žemės ūkį taip, kad būtų užtikrinta sąžininga konkurencija tarp produktų, ženklinamų kaip ekologiška produkcija, gamintojų, ir, antra, juo turėjo būti leista ekologiškų produktų rinkai labiau išsiskirti, garantuojant visų gamybos ir perdirbimo etapų viešumą ir taip didinant vartotojų pasitikėjimą šiais produktais ( 9 ).

20. Reglamentu šių tikslų buvo siekiama ne vien nustatant taisykles, kurių turi laikytis ekologiškų produktų gamintojai (Reglamento Nr. 2092/91 6 ir 7 straipsniai) arba juos ženklinantys subjektai (Reglamento Nr. 2092/91 5 straipsnis), bet ir raginant valstybes nares sukurti nuolatinę „kontrolės sistemą“ (Reglamento Nr. 2092/91 8 ir 9 straipsniai).

21. Reglamento Nr. 2092/91 8 straipsnio 1 dalyje buvo nurodyta, kam turi būti taikoma tokia kontrolės sistema: „Ūkio subjektas, kuris gamina, tvarko arba importuoja iš trečiosios šalies 1 straipsnyje nurodytus produktus tam, kad jais prekiautų, privalo: a) pranešti apie savo veiklą valstybės narės <…> kompetentingai institucijai <…>; b) laikytis 9 straipsnyje nustatytos kontrolės tvarkos.“

22. Kaip Taryba paaiškino Reglamento Nr. 2092/91 preambulėje, šios nuostatos numatytos todėl, kad „visų ūkio subjektų visas gamybos ir pardavimo procesas paprastai turėtų būti tikrinamas“, kad būtų laikomasi gamybos taisyklių ( 10 ).

23. Kai 1992 m. įsigaliojo šis reglamentas, dešimtys tūkstančių ūkių perėjo prie ekologinio ūkininkavimo ir nuolat didėjo vartotojų ir prekybininkų susidomėjimas ekologiškais produktais ( 11 ). Tuo laikotarpiu pasitaikydavo atvejų, kai rinkai buvo pateikiami nuorodomis į ekologinės gamybos būdą pažymėti produktai, neatitinkantys to reglamento reikalavimų ( 12 ). Be to, sandėliuose laikomi ekologiniu būdu pagaminti produktai buvo užkrėsti herbicidais ( 13 ).

24. Taigi buvo manoma, kad būtina sustiprinti kontrolės sistemą ir ją taikyti visiems ūkio subjektams visuose gamybos ir tvarkymo procesuose ( 14 ), kurie jau apėmė „visą gamybos ir platinimo grandinę“ ( 15 ). Paaiškėjo, kad veiklos, kuri buvo kontroliuojama iki tol, sritis nebuvo pakankamai plati ir ji turėjo būti išplėsta.

25. Taigi, 2004 m. Reglamento Nr. 2092/91 8 straipsnio 1 dalis buvo pakeista ir į ją kaip papildoma veikla aiškiai įtrauktas laikymas ir pardavimas, taigi, naujas ūkio subjektų, kuriems taikoma kontrolės sistema, apibūdinimas buvo suformuluotas taip: „ūkio subjektas, kuris gamina, tvarko, laiko arba importuoja iš trečiosios šalies 1 straipsnyje nurodytus produktus tam, kad jie vėliau būtų parduoti, arba kuris prekiauja šiais produktais“ ( 16 ).

26. 2007 m., kai anksčiau galiojusi Reglamento Nr. 2092/91 8 straipsnio 1 dalis buvo pakeista Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 1 dalimi, buvo atlikti dar keli pataisymai, kurie buvo labiau redakcinio pobūdžio ( 17 ). Atsirado gana aiškus penkių veiklos kategorijų, kurioms turi būti taikoma kontrolės sistema, sąrašas. Tai buvo: gamyba, ruošimas, sandėliavimas, importas iš trečiosios šalies ir pateikimas rinkai.

27. Akivaizdu, kad pastaroji kategorija įtraukta siekiant įgyvendinti šioje išvadoje jau minėtą tikslą apimti visą platinimo grandinę ir taip atsisakyta pirminio teisės aktų leidėjo požiūrio į ekologinių produktų reglamentavimą ES, pagal kurį pagrindinis dėmesys buvo skiriamas pirmiesiems ekologinės gamybos etapams ( 18 ). Nuo to laiko kontrolės sistema taikoma visiems prekybininkams, taip pat bet kurio iš skirtingų platinimo grandinės lygmenų mažmenininkams.

28. Akivaizdu, kad šis kontrolės taikymo srities išplėtimas kaip atskiras veiklos kategorijas įtraukiant sandėliavimą ir mažmeninę prekybą ( 19 ) buvo nukreiptas į didmenininkus ( 20 ). Nuo Bendrijos reikalavimų ekologinei gamybai įvedimo sukaupta patirtis parodė, kad jų prekybos veikla kelia riziką, į kurią atsižvelgiant pateisinama nuolatinė kontrolė.

29. Vis dėlto, kalbant apie smulkesnius mažmenininkus, per su teisėkūra susijusias diskusijas buvo išreikšta didelių abejonių dėl jų kontrolės praktinės reikšmės ir techninių galimybių; kelios delegacijos prašė pakeitimus įgyvendinti palaipsniui: pradėti nuo didmenininkų ir palikti daugiau laiko kontrolės išplėtimo į kitus sektorius būdams ir priemonėms išanalizuoti ( 21 ).

2. Išimtis ir jos genezė

30. Štai tokiomis aplinkybėmis parengta nuostata dėl išimties, kurią išaiškinti Teisingumo Teismo dabar prašo Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas).

31. Nuostata dėl išimties buvo skirta, kad būtų išvengta apsunkinančios kontrolės sistemos įvedimo mažmeninės prekybos sektoriuje ( 22 ). Ji numatyta todėl, kad reglamente laikomasi rizika pagrįsto požiūrio, ir kai kuriais atvejais gali atrodyti neproporcinga pranešimo ir kontrolės reikalavimus taikyti tam tikrų rūšių mažmeninės prekybos operacijoms ( 23 ). Parlamentas pranešime nurodė, kad kontrolės sistema neturėtų neproporcingai apsunkinti smulkesnių mažmenininkų ( 24 ).

32. 2003 m. sausio mėn. Komisijos pateiktoje pasiūlymo projekto redakcijoje 8 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą buvo siūloma išdėstyti taip: „Tačiau mažmenininkams, kurie neruošia produktų ir parduoda tokius į sandarias pakuotes supakuotus produktus tiesiogiai galutiniam vartotojui, 9 straipsnyje nustatyta kontrolės tvarka netaikoma.“

33. Po išsamių diskusijų per Maisto produktų kokybės darbo grupės posėdžius Komisija pateikė kompromisinį tekstą, kuriam po kelių mėnesių, papildęs jį sakiniu apie importą iš trečiųjų šalių ( 25 ), pritarė Parlamentas ir kuris buvo išdėstytas taip: „Tačiau mažmenininkams, kurie neruošia produktų ir parduoda tokius produktus kaip fasuotą produkciją tiesiogiai galutiniam vartotojui arba naudotojui, pirmoje pastraipoje nurodyti įpareigojimai netaikomi.“ ( 26 )

34. Vėliau ( 27 ) buvo pasiūlytas dar vienas pakeitimas ir jis galiausiai buvo priimtas kaip naujas Reglamento Nr. 392/2004 8 straipsnio 1 dalies antros pastraipos tekstas. Jis buvo išdėstytas taip: „Valstybės narės šios dalies nuostatų gali netaikyti ūkio subjektams, kurie minėtus produktus parduoda tiesiai galutiniam vartotojui arba naudotojui, jei šie negamina, netvarko, nelaiko, išskyrus pardavimo taškus, ar iš trečiosios šalies neimportuoja šių produktų.“ ( 28 ) Ši kompromisinė Reglamento Nr. 2092/91 8 straipsnio 1 dalies antros pastraipos redakcija, pakeista Reglamentu Nr. 392/2004, tebegalioja ir šiandien, nes ji tapati Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 daliai ( 29 ) – nuostatai, kurią Teisingumo Teismo prašoma išaiškinti šioje byloje.

35. Palyginus įvairių redakcijų projektus ir galutinį tekstą matyti, kad ši nuostata palaipsniui iš siauros apimties konkrečias ribas turinčios nuostatos („į sandarias pakuotes supakuotus produktus“, vėliau – „fasuotą produkciją“) tapo abstraktesnė. Tačiau tuo pat metu pagrindinė šios nuostatos struktūra išliko – ji sudaryta iš dviejų elementų, susijusių su 1) asmenų, kurie atleidžiami nuo pareigų vykdymo, padėtimi prekybos grandinėje ir 2) tokių asmenų ryšiu su produktu.

36. Dėl pirmojo elemento stebina tai, kad reikalavimas dėl pardavimo tiesiogiai galutiniam vartotojui įvairiose siūlytose šios išimties redakcijose nepakito. Buvo manoma, kad būtini šio pirmojo elemento pakeitimai verčiau turėtų būti susiję su pardavėjo ir pirkėjo apibūdinimu – jų sąvokos buvo išplėstos: kalbant apie pardavėją, sąvoka „mažmenininkas“ buvo pakeista sąvoka „ūkio subjektas“ ( 30 ), o kalbant apie pirkėją, sąvoka „galutinis vartotojas“ pakeista sąvoka „galutinis vartotojas arba naudotojas“.

37. Atsižvelgiant į turimą informaciją atrodo, kad per teisėkūros procedūrą diskusijų dėl „tokių produktų pardavimo tiesiogiai“ veiksmo nekilo. Akivaizdu, jog šia nuostata tiesiog buvo siekiama užtikrinti, kad išimtis nebūtų taikoma didmenininkams ir kad nuo pareigų vykdymo galėtų būti atleistas tik paskutinis mažmenininkas prekybos grandinėje.

38. Vis dėlto buvo padaryta keletas antrojo elemento pakeitimų. Pirminėje projekto redakcijoje buvo kalbama tik apie „į sandarias pakuotes supakuotus produktus“, o kitoje ne tokioje griežtoje – apie „fasuotą produkciją“; abiem atvejais buvo nurodyta sąlyga, kad mažmenininkas negali atlikti jokių ruošimo darbų. Toks produkto apibūdinimas buvo numatytas siekiant fiziškai užtikrinti, kad nuo pareigų vykdymo atleistas pardavėjas negalėtų daryti poveikio produktui. Taip buvo siekiama užtikrinti, kad nagrinėjama nuostata būtų taikoma mažmenininkams, kurie niekaip nepaveikia produkto ( 31 ). Kai teisės aktų leidėjas sukūrė šią išimtį, jis turėjo galvoje atvejus, kai mažmenine prekyba užsiimantis ūkio subjektas dėl produkto neatlieka tokių veiksmų, dėl kurių galėtų kilti rizika paveikti tokio produkto pobūdį arba jį paženklinti taip, kad būtų pažeistos ekologiškai produkcijai taikomos nuostatos.

39. Kai apribojimas, kuris buvo numatytas vartojant sąvokas „į sandarias pakuotes supakuoti produktai“ arba „fasuota produkcija“, pasirodė per siauras ir buvo atsisakyta fizinio barjero, kuris užtikrinamas naudojant „sandarią pakuotę“ arba „fasuojant“, kilo poreikis suformuluoti abstraktesnį situacijos, kurioje nekiltų rizikų, kurių nekilo pagal ankstesnių redakcijų nuostatas, apibūdinimą. Kritikai ragino teisės aktų leidėją dėl mažmeninės prekybos sektoriaus aiškiau nurodyti, „kokia konkreti veikla turėtų patekti į šios nuostatos taikymo sritį“ ( 32 ).

40. Galiausiai teisės aktų leidėjas nusprendė teigiamą sąlygą „fasuota produkcija“ pakeisti vartojant neigiamą formuluotę – išvardyti kiekvieną veiklos, kuria mažmenininkas negali užsiimti, jeigu nori būti atleistas nuo pareigų vykdymo, kategoriją: ūkio subjektas, kuriam taikoma Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalis, negali gaminti, ruošti ir importuoti iš trečiosios šalies. Jam lieka prekiauti ir sandėliuoti, nes šių dviejų kategorijų veikla neatsiejama nuo mažmeninės prekybos veiklos ir jos negalima išvengti, kai produktai parduodami tiesiogiai galutiniam vartotojui. Kad net ši veikla būtų apribota tik tais veiksmais, kurie neišvengiami norint parduoti produktą, buvo numatytas leidimo sandėliuoti apribojimas: ūkio subjektas negali „sandėliuoti [į reglamento 1 straipsnio 2 dalies taikymo sritį patenkančių produktų], išskyrus pardavimo punktus“.

41. Šiuo apribojimu užtikrinama, kad mažmenininkas būtų tikras mažmenininkas, kuris nepiktnaudžiauja savo, kaip mažmenininko, statusu siekdamas išvengti kitos veiklos, kuri priešingu atveju būtų nuolat kontroliuojama, kontrolės. Jeigu mažmenininkas produktus sandėliuoja tam, kad juos parduotų tiesiogiai galutiniam vartotojui, šia veikla neturėtų būti užsiimama plačiau, nei būtina norint parduoti produktus.

42. Pirmiau išdėstytos teisėkūros istorijos analizės rezultatą galima apibendrinti taip: valstybės narės gali numatyti išimtį, taikomą paskutiniam platinimo grandinės mažmenininkui, jeigu toks ūkio subjektas yra tik mažmenininkas, nes tokia jo veikla pati savaime paprastai nesusijusi su rizika ( 33 ), dėl kurios, atsižvelgiant į proporcingumo principą, turėtų būti taikoma nuolatinė ekologiškų produktų kontrolės sistema.

C. Loginis pagrindas

43. Prisiminus nuostatos dėl išimties, kuri turi būti išaiškinta šioje byloje, teisėkūros istoriją nustatyta, kad šios nuostatos tikslas – atleisti nuo tam tikrų pareigų vykdymo paskutinį mažmenininką platinimo grandinėje, nes laikoma, kad paprastai jam kyla maža rizika pažeisti nuostatas dėl ekologiškų produktų. Toks požiūris ypač tinka kalbant apie galimybę atsekti produktą visais gamybos, paruošimo ir platinimo etapais, o tai gali būti užtikrinta kontrolės sistema ( 34 ). Akivaizdu, kad kalbant apie paskutinį mažmenininką platinimo grandinėje, kuris sudaro sutartį su vartotoju, atsekamumo klausimai nėra svarbūs.

44. Kalbant apie Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) užduotą klausimą, tai reikštų, kad aplinkybė, jog produktas parduodamas galutiniam vartotojui netarpininkaujant tretiesiems asmenims, yra pakankamas pagrindas teigti, kad toks pardavimas yra „tiesioginis“.

1. Pačių vartotojų vykdoma kontrolė

45. Vis dėlto Zentrale mano, kad išimtis taikoma tik jeigu, be to, produktai parduodami jų sandėliavimo vietoje, kurioje tuo pat metu yra ūkio subjektas arba jo pardavėjai ir vartotojas. Savo požiūrį ji grindžia tuo, kad ūkio subjektas, kuris parduoda ekologiškus produktus tiesiogiai galutiniam vartotojui, nuo pareigų vykdymo atleistas todėl, kad vartotojas gali pats vykdyti produktų kontrolę ( 35 ).

46. Manau, kad šis argumentas neįtikina. Jis neatitinka mano šioje išvadoje išdėstyto požiūrio ( 36 ), kad nagrinėjama išimtis skirta pardavėjui atleisti nuo su nuolatine profesionalia kontrole susijusių pareigų, nes tokia kontrolė būtų neproporcinga atsižvelgiant į mažą riziką, kuri kyla ūkio subjektui vykdant įprastą vien mažmenininko veiklą. Kadangi Reglamentas Nr. 834/2007 priimtas laikantis rizika grindžiamo požiūrio ir dėl to juo nesiekiama užtikrinti visiškos kontrolės, bet palikta tam tikra veiklos laisvė, kontrolės vykdymo nebūtina perkelti kažkam kitam. Kompensuoti likusią riziką, kuri išlieka dėl atleidimo nuo nuolat vykdomos profesionalios kontrolės ir dėl teisės aktų leidėjo sąmoningo toleravimo, turi ne vartotojas.

47. Be to, neaišku, kaip praktikoje vartotojas, kuris paprastai nežino visų konkrečių reikalavimų, kuriuos turi atitikti ekologiškas produktas pagal Reglamentą Nr. 834/2007 ir pagal Reglamentą Nr. 889/2008, galėtų sėkmingai vykdyti tokią kontrolę ( 37 ). Paprastai vartotojai neturi tam reikalingos kompetencijos.

48. Be to, vartotojas neturi priemonių ir įrankių faktams ir aplinkybėms ištirti, kad galėtų tinkamai įvertinti produktą. Vien aplinkybė, kad produktas ir pardavėjas fiziškai yra tam tikroje vietoje, nereiškia, kad pirkėjas gaus reikiamą informaciją, nes nei Reglamentu Nr. 834/2007, nei Reglamentu Nr. 889/2008 pardavėjui nenumatyta jokių pareigų informuoti pirkėją. Vartotojas, kuris produktą pamato tik pardavimo momentu ir dėl to neturi informacijos apie prieš tai buvusias produkto sandėliavimo sąlygas, nebūtinai gali pastebėti ir išsiaiškinti potencialiai kenksmingas sąlygas, pavyzdžiui, ar buvo kontaktas su kitais produktais ir cheminėmis medžiagomis arba ar buvo užtikrinta tinkama laikymo temperatūra ir apšvietimas, taip pat anksčiau atliktus ženklinimo pakeitimus.

49. Iš tiesų Reglamentas Nr. 834/2007 būtų gana nenuoseklus, jeigu juo, pirma, būtų reikalaujama, kad, kai valstybės narės kontrolės institucija nori pavesti kontrolės užduotis konkrečiai kontrolės įstaigai, ji turi įrodyti, kad kontrolės įstaiga turi tam reikalingų žinių, įrangą ir infrastruktūrą ir pakankamą tinkamai kvalifikuotų ir patyrusių darbuotojų kiekį ( 38 ), ir, antra, tam tikrais atvejais valstybėms narėms būtų leidžiama pavesti šią sudėtingą užduotį atlikti paprastiems vartotojams.

50. Atsižvelgiant į Reglamentą Nr. 834/2007 nelaikoma, kad vartotojas privalo vykdyti kontrolės veiklą. Jame greičiau įtvirtintas požiūris, kad vartotojas gali remtis produkto ženklinimu ir pristatymu. Reglamento Nr. 834/2007 22 konstatuojamosios dalies pirmame sakinyje numatyta: „Svarbu išlaikyti vartotojų pasitikėjimą ekologiškais produktais.“ ( 39 ) Jeigu vartotojas turėtų pasitikėti produktu, jam nebūtina imtis aktyvių veiksmų ir kritiškai analizuoti produkto ekologinio pobūdžio.

2. Ekologiškų produktų populiarinimas

51. Galiausiai, svarbu pažymėti, kad vienas iš bendrų reglamento tikslų – sudaryti sąlygas, kuriomis ekologinės gamybos sektoriuje būtų daroma pažanga, atsižvelgiant į gamybos ir rinkos pokyčius ( 40 ). Atsižvelgiant į šį tikslą draudžiami nebūtini tokių produktų platinimo priemonių ir kanalų apribojimai.

52. Atsižvelgiant į tai, nagrinėjama kontrolės sistemos taikymo išimtis atrodo pateisinama ir jos taikymo papildomai riboti nereikia ( 41 ). Kadangi prekybos centrai ir kiti nespecializuoti mažmenininkai, prekiaujantys itin plataus asortimento produktais, taip pat tokie mažmenininkai kaip kasatorė nagrinėjamoje byloje, kuri prekiauja kepsninių reikmenimis, galėtų pageidauti į savo siūlomų produktų asortimentą įtraukti tik nedidelį skaičių ekologiškų produktų, dėl kurių neverta patirti su pranešimo ir ekologinės kontrolės sistemos taikymu susijusių išlaidų ir administracinių nepatogumų, ko gero, jiems nereikėtų užkrauti naštos, dėl kurios jie galėtų būti priversti atsisakyti parduoti ekologiškus produktus, todėl tokie produktai apskritai taptų sunkiau prieinami vartotojams. Dėl to galiausiai ekologiškų produktų būtų galima įsigyti tik specializuotose mažose parduotuvėse ir ekologiškų produktų rinkoje nebūtų galima naudotis visais esamais prekybos kanalais.

53. Kaip jau nurodyta šioje išvadoje, atsižvelgiant į travaux préparatoires, dėl klausimų, ar prisiimti likusią riziką ir kiek jos prisiimti, buvo siekiama kompromiso ( 42 ) ir, kadangi kilo abejonių ir neaiškumų dėl kitų sektorių kontrolės ( 43 ), galiausiai šį klausimą spręsti palikta valstybėms narėms. Jos turi daugiausia galimybių, atsižvelgdamos į nacionalinės teisės nuostatas, jose veikiantiems mažmenininkams taikomas taisykles ir kitas taikomas sąlygas, nustatyti, ar taikyti išimtį būtų tinkama ir proporcinga ( 44 ). Nereikėtų valstybės narės diskrecijos ir jos atliekamo individualaus rizikos vertinimo varžyti aiškinimu, pagal kurį nustatomi papildomi apribojimai.

D. Formuluotė

54. Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalies tekste taip pat nėra jokių užuominų apie tai, kad produkto pardavėjas ir pirkėjas privalo būti pardavimo vietoje.

55. Priešingai, nei teigia kita kasacinio proceso šalis ir Komisija, atsižvelgiant į šį tekstą nėra aišku, kad žodžiai „parduoda tiesiogiai“ reiškia, jog būtinas pardavimo ir tam tikros vietos ryšys. Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalies antroje nuostatoje nurodyta, kad išimtis netaikoma pardavėjams, kurie „sandėliuoja (produktus), išskyrus pardavimo punktus“. Tačiau šios nuostatos tekste nenurodyta„kitur nei pardavimo vietoje“ ( 45 ). Sąvoka „pardavimo punktas“ paprastai vartojama abstraktesne prasme ir ji reiškia, kad pardavimo sandoris įvykdytas; ji nebūtinai reiškia vietą – ji greičiau turi bendresnę ir abstraktesnę reikšmę ir rodo pardavėjo ir pirkėjo sąsają. Siekiant parodyti ryšį, tekste anglų k. vartojami žodžiai „in connection“ („susijęs“), o ne vietos prielinksnis, kaip antai „at“ ( 46 ). 28 straipsnio 2 dalyje kalbama apie organizacinį, o ne su tam tikra vieta susijusį ryšį ( 47 ). Jeigu ūkio subjektas sandėliuoja (produktus) ir tiek, kiek jis (juos) sandėliuoja, tokia sandėliavimo veikla turi būti susijusi su pardavimu.

E. Baigiamosios pastabos

56. Dėl pagrindinio šios bylos klausimo, būtent dėl to, ar nagrinėjama išimtis gali būti taikoma nuotolinei prekybai internetu, ar tokia prekyba, kaip teigia Komisija, apskritai nepatenka į šios išimties taikymo sritį, reikia priminti, kad nuostata dėl išimties buvo numatyta 2003 m., kai internetinis verslas buvo gerai žinomas ir jau buvo įsigaliojusi elektroninės komercijos direktyva ( 48 ), todėl buvo galima tikėtis, jog, jeigu teisės aktų leidėjas būtų norėjęs netaikyti išimties prekybai internetu, jis būtų aiškiai tai nurodęs.

57. Komisijos teiginys, kad kuo ilgiau produktai sandėliuojami, tuo labiau didėja sukčiavimo rizika, visų pirma, neįtikina, antra, tokia aplinkybė nebūtų priežastis netaikyti išimties nuotoline prekyba internetu užsiimantiems mažmenininkams, nes jie nebūtinai produktus sandėliuoja ilgiau nei produktus parduotuvėse parduodantys mažmenininkai; jie gali net neturėti sandėlių ir organizuoti produktų pristatymą vartotojui tiesiai iš didmenininko.

58. Galiausiai, paprastai internetiniu verslu gana nemažai prisidedama prie aplinkosaugos, kuri yra vienas iš Reglamentu Nr. 834/2007 siekiamų tikslų. Visi šie argumentai akivaizdžiai rodo, kad Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalis turėtų būti taikoma prekyba internetu užsiimantiems mažmenininkams.

IV. Išvada

59. Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) iš esmės siekia išsiaiškinti, ar tam, kad sandoriui būtų taikoma Reglamento Nr. 834/2007 dėl ekologinės gamybos ir ekologiškų produktų ženklinimo ir panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 2092/91 28 straipsnio 2 dalyje numatyta išimtis, be tiesioginio ūkio subjekto ir vartotojo ryšio, reikia papildomų fizinio buvimo elementų. Vis dėlto Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) klausimas susijęs tik su „tiesioginio“ pardavimo sąvokos išaiškinimu ( 49 ).

60. Tam, kad Teisingumo Teismas galėtų pateikti naudingą išaiškinimą, jis turėtų, kaip siūlo Komisija, performuluoti klausimą ( 50 ) ir į jį įtraukti visus Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalyje numatytus apribojimus.

61. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) pateiktą klausimą atsakyti taip: Aplinkybė, kad produktas parduodamas galutiniam vartotojui netarpininkaujant trečiajam asmeniui, yra pakankamas pagrindas laikyti pardavimą „tiesioginiu“, kaip tai suprantama pagal Reglamento (EB) Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalį. Tačiau, jeigu įrodoma, kad ūkio subjektas, kuris parduoda produktus tiesiogiai galutiniam vartotojui, gamina, ruošia, sandėliuoja tokius produktus, išskyrus pardavimo punktus, arba juos importuoja iš trečiosios šalies, Reglamento (EB) Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalyje numatyta galimybė taikyti išimtį jam negali būti priskirta. Vartojant frazę „išskyrus pardavimo punktus“ sandėliavimas neribojamas fizine vieta, kurioje produktai parduodami, ir ji reiškia, kad sandėliavimas turi būti papildoma veikla pardavimo atžvilgiu, taip pat kad jis neturi būti platesnės apimties, nei pagrįstai būtina pardavimui vykdyti. Išimtis taikoma neatsižvelgiant į tai, ar pardavėjas sandėliuoja produktus ir kur jis tai daro, ir į tai, kas yra sandėliavimo arba pardavimo vietoje.

( 1 ) Originalo kalba: anglų.

( 2 ) 2011 m. visa vertė buvo apie 20 mlrd. EUR, žr. Komisijos tarnybų darbinį dokumentą dėl poveikio vertinimo, pridėtą prie Pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl ekologinės gamybos ir ekologiškų produktų ženklinimo, kuriuo iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. XXX / XXX (Oficialios kontrolės reglamentas) ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 834/2007 (COM(2014) 180 galutinis), p. 11 ir kitos nuorodos. Nuo 2011 m. ekologinis sektorius toliau sparčiai augo. Didžiausia ir gerokai lenkianti visas kitas ES ekologiškų produktų rinka buvo Vokietija – 2011 m. jos vertė siekė 6,6 mlrd. EUR, antra – Prancūzija su 3,8 mlrd. EUR; žr. ten pat.

( 3 ) Žr. šios išvados 2 išnašoje nurodytą Komisijos tarnybų darbinį dokumentą dėl poveikio vertinimo, p. 11. 2015 m. ši vertė ES siekė 27,1 mlrd. EUR, žr. Bund Ökologische Lebensmittelwirtschaft BÖLW parengtą dokumentą „Zahlen, Daten, Fakten. Die Bio-Branche 2017“, Berlynas, p. 20 ir paskesni.

( 4 ) Detaliau žr. 2007 m. birželio 28 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 834/2007 dėl ekologinės gamybos ir ekologiškų produktų ženklinimo ir panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 2092/91 (OL L 189, 2007, p. 1) 1 konstatuojamąją dalį, kurios pirmame sakinyje nurodyta: „Ekologinė gamyba – bendra ūkio valdymo ir maisto produktų gamybos sistema, apimanti geriausią aplinkosaugos praktiką, didelę biologinę įvairovę, gamtos išteklių išsaugojimą, aukštų gyvūnų gerovės standartų taikymą ir gamybos būdą, atsižvelgiant į tam tikrų vartotojų teikiamą pirmenybę produktams, pagamintiems naudojant natūralias medžiagas ir procesus.“

( 5 ) Žr. Pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl ekologinės gamybos ir ekologiškų produktų ženklinimo, kuriuo iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. XXX / XXX (Oficialios kontrolės reglamentas) ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 834/2007 (COM(2014) 180 galutinis), aiškinamąjį memorandumą, p. 6.

( 6 ) 2014 m. lapkričio 5 d. Sprendime Herbaria Kräuterparadies (C‑137/13, EU:C:2014:2335) Teisingumo Teismas nagrinėjo ekologiško gėrimo priedų leistinumo klausimą ir turėjo išaiškinti 2008 m. rugsėjo 5 d. Komisijos reglamentą Nr. 889/2008 (OL L 250, 2008, p. 1); savo motyvus Teisingumo Teismas grindė Reglamento Nr. 834/2007 3, 5, 22 ir 25 konstatuojamosiomis dalimis, taip pat jo 6, 19, 21 ir 23 straipsniais. Nurodydamas 2015 m. birželio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo Andechser Molkerei Schietz / Komisija (C‑682/13 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2015:356), kuriame išnagrinėtas apeliacinis skundas dėl Bendrojo Teismo nutarties dėl 2011 m. lapkričio 11 d. Komisijos reglamento (ES) Nr. 1131/2011, kuriuo dėl steviolio glikozidų iš dalies keičiamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1333/2008 II priedas (OL L 295, 2011, p. 205), galiojimo, motyvus Teisingumo Teismas taip pat citavo Reglamento Nr. 834/2007 1 konstatuojamąją dalį. Yra priimti penki sprendimai, kuriuose aiškinami anksčiau galioję Tarybos reglamentai – 1991 m. birželio 24 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2092/91 dėl ekologinės žemės ūkio produktų gamybos ir nuorodų apie tokią gamybą ant žemės ūkio ir maisto produktų (OL L 198, 1991, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 39) ir 2004 m. vasario 24 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 392/2004, iš dalies keičiantis Reglamentą Nr. 2092/91 (OL L 65, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 8 t., p. 189) (2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimas Komisija / Vokietija (C‑404/05, EU:C:2007:723), 2007 m. lapkričio 29 d. Sprendimas Komisija / Austrija (C‑393/05, EU:C:2007:722), 2005 m. liepos 14 d. Sprendimas Komisija / Ispanija (C‑135/03, EU:C:2005:457), 1995 m. liepos 13 d. Sprendimas Parlamentas / Komisija (C‑156/93, EU:C:1995:238) ir 2005 m. liepos 14 d. Sprendimas Comité Andaluz de Agricultura Ecologica (C‑107/04, EU:C:2005:470)); pirmuose dviejuose sprendžiamas su kontrolės sistema, būtent su nuolatinių privačių kontrolės įstaigų steigimu, susijęs klausimas.

( 7 ) Europos Sąjungos teisės aktų leidėjo ketinimų analizė yra vienas iš Teisingumo Teismo taikomų ES antrinės teisės aktų reikšmės nustatymo metodų; žr., pavyzdžiui, 2010 m. gruodžio 7 d. Sprendimą Pammer ir Hotel Alpenhof (sujungtos bylos C‑585/08 ir C‑144/09, EU:C:2010:740, 71 ir paskesni punktai), 2010 m. liepos 15 d. Sprendimą Purrucker (C‑256/09, EU:C:2010:437, 84 ir paskesni punktai) ir 2016 m. spalio 27 d. Sprendimą Komisija / Vokietija (C‑220/15, EU:C:2016:815).

( 8 ) Žr., pavyzdžiui, 2015 m. liepos 16 d. Sprendimą Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, 35 punktas) ir 2016 m. spalio 13 d. Sprendimą Mikolajczyk (C‑294/15, EU:C:2016:772, 26 punktas).

( 9 ) Žr. Reglamento Nr. 2092/91 penktą konstatuojamąją dalį, siejamą su trečia konstatuojamąja dalimi.

( 10 ) Žr. Reglamento Nr. 2092/91 dvyliktą konstatuojamąją dalį. Reglamento Nr. 2092/91 tryliktoje konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad „visi ūkio subjektai, gaminantys, tvarkantys, importuojantys arba parduodantys žemės ūkio produktus su nuoroda apie jų ekologišką gamybos būdą, turi nuolat laikytis kontrolės sistemos, atitinkančios būtiniausius Bendrijos reikalavimus ir atliekamos paskirtų kontrolės institucijų“.

( 11 ) Žr., pavyzdžiui, Alberto Alemanno „The European Reform on Organic Farming – Balancing Consumer Preferences and Free Movement Imperatives“, EFFL, 2009, p. 406–419, 409.

( 12 ) Komisijos pateikto Pasiūlymo dėl Tarybos reglamento, iš dalies keičiančio Reglamentą (EEB) Nr. 2092/91 dėl ekologinės žemės ūkio produktų gamybos ir nuorodų apie tokią gamybą ant žemės ūkio ir maisto produktų, aiškinamojo memorandumo (COM(2003) 14 galutinis) 3 dalis. Šis išaiškinimas įtrauktas į to pasiūlymo 3 konstatuojamąją dalį ir į Reglamento Nr. 392/2004 3 konstatuojamąją dalį.

( 13 ) Žr. šios išvados 12 išnašą.

( 14 ) Žr. šios išvados 12 išnašą.

( 15 ) Žr. 2003 m. balandžio 15 d. Tarybos dokumentą Nr. 8482/03 dėl Maisto produktų kokybės darbo grupės balandžio 14 d. posėdžio rezultatų, p. 2, II skyriaus ii punktas.

( 16 ) Žr. Reglamento Nr. 392/2004 1 straipsnį, kuriame buvo numatytas toks 8 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos tekstas. Naujas kontrolės sistemos taikymo srities apibūdinimas buvo taikomas nuo 2005 m. liepos mėn., žr. Reglamento Nr. 392/2004 2 straipsnį.

( 17 ) Buvo atsisakyta žodžių „tam, kad jie vėliau būtų parduoti“ ir šiek tiek pakoreguotas tekstas – taip suformuluotos dar penkios aiškios veiklos kategorijos, kurioms taikoma „kontrolės sistema“, kuri anksčiau buvo vadinama „kontrolės tvarka“.

( 18 ) Tokią požiūrio raidą aiškiai rodo skirtingų redakcijų preambulės: Reglamento Nr. 392/2004 3 konstatuojamojoje dalyje vis dar vartojama formuluotė: „visiems ūkio subjektams visuose gamybos bei tvarkymo procesuose“, o Reglamento Nr. 834/2007 31 konstatuojamojoje dalyje galiausiai aiškiai nurodytas visas trejetas: „visuose <…> gamybos, paruošimo ir platinimo etapuose vykdomai ūkio subjektų veiklai“. (Išskirta mano)

( 19 ) Aplinkybę, kad šis taikymo srities išplėtimas su sandėliavimu ir mažmenine prekyba susijęs tik tiek, kiek šia veikla užsiimama atskirai nuo veiklos, kuri jau įtraukta į ankstesnės redakcijos 8 straipsnio taikymo sritį, Komisijos atstovas pabrėžė per diskusiją, vykusią per 2003 m. balandžio 14 d. Maisto produktų kokybės darbo grupės posėdį; žr. šios išvados 15 išnašoje nurodytą Tarybos dokumentą Nr. 8482/03, p. 2, II skyriaus ii punktas.

( 20 ) Žr. šios išvados 15 išnašoje nurodytą Tarybos dokumentą Nr. 8482/03, p. 2, II skyriaus ii punktas.

( 21 ) Žr. 2003 m. balandžio 2 d. Tarybos dokumentą Nr. 6999/03 dėl Maisto produktų kokybės darbo grupės 2003 m. vasario 28 d. posėdžio rezultatų, p. 2, III skyriaus ii punktas.

( 22 ) Žr. šios išvados 21 išnašoje nurodytą Tarybos dokumentą Nr. 6999/03.

( 23 ) Pasiūlymo dėl Tarybos reglamento, iš dalies keičiančio Reglamentą (EEB) Nr. 2092/91 dėl ekologinės žemės ūkio produktų gamybos ir nuorodų apie tokią gamybą ant žemės ūkio ir maisto produktų, peržiūrėto pirmininkaujančios valstybės narės kompromisinio teksto 3a konstatuojamoji dalis, Tarybos dokumento Nr. 16235 2003 m. gruodžio 18 d. priedas dėl Maisto produktų kokybės (ekologinio ūkininkavimo) darbo grupės 2003 m. gruodžio 10 d. posėdžio rezultatų.

( 24 ) Žr. 2003 m. lapkričio 6 d. Europos Parlamento Žemės ūkio ir kaimo plėtros komiteto narės Danielle Auroi pranešimą dėl pasiūlymo pakeisti Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 2092/91 dėl ekologinės žemės ūkio produktų gamybos ir nuorodų apie tokią gamybą ant žemės ūkio ir maisto produktų (COM(2003) 14 – C5 0021/2003–2003/0002(CNS)), GALUTINIS A5‑0392/2003, p. 9, siūlomo pakeitimo Nr. 10 pagrindimas.

( 25 ) Europos Parlamento pasiūlytame projekte šalia Tarybos pasiūlyto sakinio buvo įrašytas dar vienas sakinys: „Mažmenininkams, kurie tiesiogiai iš trečiųjų šalių importuoja fasuotus produktus, taikomos 11 straipsnio nuostatos.“ Žr. šios išvados 24 išnašoje nurodytą Europos Parlamento dokumentą, GALUTINIS A5‑0392/2003, p. 9., pakeitimas Nr. 10.

( 26 ) 8 straipsnio 1 dalies antros pastraipos kompromisinis tekstas, kurį parengė pirmininkaujanti valstybė narė, atsižvelgdama į 2003 m. balandžio 14 d. vykusias diskusijas darbo grupėje, 2003 m. balandžio 23 d. Tarybos dokumentas Nr. 8571/03.

( 27 ) Tarybos dokumento Nr. 16235/03 priedas, nurodytas 23 išnašoje.

( 28 ) Žr. Reglamento Nr. 392/2004 1 straipsnį, kuriame 8 straipsnio 1 dalies antra pastraipa išdėstyta šia redakcija. Naujas kontrolės sistemos taikymo srities apibūdinimas buvo taikomas nuo 2005 m. liepos mėn.; žr. Reglamento Nr. 392/2004 2 straipsnį.

( 29 ) Neskaitant lingvistinių pataisymų (žodis „dalies“ pakeistas žodžiu „straipsnio“, o žodžiai „minėtus produktus“ – žodžiu „produktus“), taip pat redakcinių ir numeracijos pakeitimų, 2007 m. ši nuostata nepakito; žr. Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalies tekstą, pateiktą šios išvados 5 punkte.

( 30 ) Gali būti, kad Reglamento Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalyje vartoti bendresnio pobūdžio sąvoką „ūkio subjektas“ pasirinkta dėl to, kad ji apibrėžta Reglamento Nr. 834/2007 2 straipsnio d punkte, kuriame numatyta, kad „ūkio subjektas – fizinis arba juridinis asmuo, atsakingas už tai, kad jo kontroliuojamoje ekologinės gamybos įmonėje būtų užtikrintas šio reglamento reikalavimų laikymasis“. Sąvoka „mažmenininkai“ pakeista sąvoka „ūkio subjektai“ vien siekiant ją priderinti prie bendros reglamente vartojamos terminijos, taip pat prie terminijos, kuri vartojama 28 straipsnio 1 dalyje. Reglamento Nr. 834/2007 32 konstatuojamojoje dalyje ir toliau vartojama sąvoka „mažmenine prekyba užsiimantys ūkio subjektai“.

( 31 ) Žr. šios išvados 32 ir 33 punktuose pateiktus Reglamento Nr. 2092/91 8 straipsnio pakeitimo pirminių redakcijų tekstus.

( 32 ) Žr. šios išvados 21 išnašoje nurodytą Tarybos dokumentą Nr. 6999/03.

( 33 ) Žr., pavyzdžiui, H. Schmidt ir M. Haccius „EG‑Verordnung „Ökologischer Landbau“. Eine juristische und agrarfachliche Kommentierung der Verordnung (EG) Nr. 834/2007“, Breisgau Freiburgas, 2008, p. 445–446, kuriame nurodyta, kad šiame sektoriuje sukčiavimo atvejų pasitaiko rečiau, ypač fasuotų produktų, kurie akivaizdžiai sudaro didelę mažmeninei prekybai skirtų produktų dalį.

( 34 ) Reglamento Nr. 834/2007 27 straipsnio 13 dalyje numatyta, jog valstybės narės turi užtikrinti, kad sukurta kontrolės sistema leistų taip atsekti produktą.

( 35 ) Taip pat žr. OLG Frankfurt sprendimą, GRUR‑RR, 2015, 308 punktas, ir LG München sprendimą, WRP, 2015, 780 punktas.

( 36 ) Žr. šios išvados 31 ir 42 punktus.

( 37 ) Nuostatos, kurių galutinio mažmenininko taip pat galėtų būti reikalaujama laikytis, numatytos, pavyzdžiui, Reglamento Nr. 889/2008 4 skyriuje (30 ir paskesni punktai), kuriame kalbama apie produktų surinkimą, pakavimą, vežimą ir laikymą, ir Reglamento Nr. 889/2008 III antraštinėje dalyje (57 ir paskesni punktai), kurioje kalbama apie ženklinimą. Kaip aiškinamajame dokumente Nr. 2012‑03 teisingai nurodė Komisija, norint sandėliuoti produktus būtina fizinė infrastruktūra, kuriai taip pat taikomi tam tikri veiklos reikalavimai, kaip antai valymo ir dezinfekcijos reikalavimai.

( 38 ) Žr. Reglamento Nr. 834/2007 27 straipsnio 5 dalį.

( 39 ) Reglamento Nr. 834/2007 3 ir 5 konstatuojamosiose dalyse taip pat minimas vartotojų pasitikėjimas – tai rodo, kad šiame reglamente jam teikiama itin daug reikšmės.

( 40 ) Žr., pavyzdžiui, Reglamento Nr. 834/2007 3 konstatuojamosios dalies antrą sakinį.

( 41 ) Reglamento Nr. 834/2007 22 konstatuojamosios dalies antrame sakinyje numatyta: „<…> reikėtų griežtai apriboti ekologinei gamybai taikomų reikalavimų išimtis ir jas numatyti tik tuomet, kai išimtinių taisyklių taikymas yra pagrįstas.“ Kita kasacinio proceso šalis 22 konstatuojamąja dalimi remiasi kaip argumentu, kuriuo grindžia siaurą išimties aiškinimą.

( 42 ) Žr. šios išvados 33 ir 34 punktus.

( 43 ) Žr. šios išvados 29 punktą.

( 44 ) Iš tikrųjų galimybe taikyti išimtį pagal 28 straipsnio 2 dalį valstybės narės pasinaudojo gana skirtingas būdais: kai kuriose valstybėse narėse išimtis taikoma tik fasuotiems produktams, pvz., Italijoje (Disposizioni per l’attuazione dei regolamenti (CE) n. 834/2007, n. 889/2008, n. 1235/2008 e successive modifiche riguardanti la produzione biologica e l’ettichettatutra dei prodotti biologici Registro ufficiale 0018354 – 27/11/2009 2.4 straipsnyje numatyta: „Ai sensi dell’articolo 28 paragrafo 2 del Reg. (CE) n. 834/2007 sono esentati dall’applicazione del medesimo articolo gli operatori che vendono prodotti da agricoltura biologica al consumatore all’utilizzatore finale in imballaggio preconfezionato, a condizione che non li producano …“) ir Estijoje (Ekologinio ūkininkavimo įstatymo 5 straipsnio 2 dalyje nustatyta (lietuvių k.): „Asmens, kuris nurodytas Tarybos reglamento (EB) Nr. 834/2007 28 straipsnio 2 dalyje, valda neturi būti patvirtinta, jei joje užsiimama tik iš anksto sufasuotų produktų pardavimu. [RT I 2009, 12, 72 – įsigaliojo 2009 03 01]“). Ispanijoje Comunidad Valenciana nukreipia savo rizikos vertinimą ne tik į produkto fasavimą, bet ir į veiksnius, pavyzdžiui, metinę pardavimų vertę ar vartotojo galimybę stebėti produktų išskaidymo procesą (Résolutión de 20 de junio de 2016, de la Dirección General de Desarrollo Rural y Política Agraria Común, por la que se regulan determinadas excepciones relativas al régimen de control de los comerciantes minoristas en la Comunitat Valenciana, que vendan directamente al consumidor final productos ecológicos, conforme Reglamento (CE) 834/2007 de 28 junio de 2007 y el Reglamento 889/2008 que lo desarrolla [2016/5529, Diari Oficial de la Comunitat Valenciana, Num. 7842/02.08.2016, p. 2249]). Kitos valstybės narės aiškiai patvirtina platesnę direktyvos formuluotę (žr., pvz., Vokietijos ÖLG 3 dalies 2 punktą (žr. šios išvados 6 punktą) arba The British Organic Products Regulations 2009 4 straipsnį ar Dutch Regeling van de Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit van 4 december 2008, nr. TRCJZ/2008/3442, houdende wijziging van de Landbouwkwaliteitsregeling 2 straipsnį).

( 45 ) Išskirta mano. Nors daugelyje reglamento kalbinių versijų (parinktų atsitiktinai kaip pavyzdžių) vartojami abstraktesnės angliškos sąvokos atitikmenys (pvz., „pas ailleurs qu’au point de vente“, „solo in connessione con il punto di vendita“, „salvo en el punto de venta“, „senão no ponto de venda“, „w celach innych niż odnoszących się do punktu sprzedaży“, „undtagen I forbindelse med salgsstedet“, „ħlief in konnessjoni mal-punt ta' bejgħ“, „išskyrus pardavimo punktus“), versijoje vokiečių k. jai suteikta tam tikra vietos konotacija, nes vartojami žodžiai „an einem anderen Ort als in Verbindung mit der Verkaufsstelle“; panašiai suformuluotos ir versijos nyderlandų k. ir švedų k.: „op een plaats die geen verband houdt met het verkoopunt“ ir „annat än i anslutning till försäljningsplatsen“, taip pat versijos rumunų k. ir bulgarų k.: „în alte părți decât în legătură cu locul de vânzare“ ir „другаде, освен в мястото на продажба“ (išskirta mano). Tačiau aišku, kad net ir visose pastarosiose kalbinėse versijose (išskyrus versiją bulgarų k.) vartojamas žodžių anglų k. „in connection“ vertimas ir vengiama vartoti vietos prielinksnio „at“ atitikmenį. Atsižvelgiant į įvairių kalbinių versijų skirtumus, formuluote grindžiami argumentai negali turėti didelės įtakos mano siūlomam 28 straipsnio 2 dalies aiškinimui, todėl šiomis aplinkybėmis svarbesni kiti aiškinimo metodai (žr. šios išvados 19–52, 55 ir paskesnius punktus).

( 46 ) Keturiose iš šioje išvadoje analizuojamų 13 kalbinių versijų nevartojamas žodžių anglų k. „in connection with“ atitikmuo, žr. šios išvados 44 išnašą. Tačiau trijose iš šių keturių kalbinių versijų kalbama apie punktą, o ne apie vietą.

( 47 ) Žr. H. Schmidt ir M. Haccius, nurodyta 33 išnašoje.

( 48 ) 2000 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/31/EB dėl kai kurių informacinės visuomenės paslaugų, ypač elektroninės komercijos, teisinių aspektų vidaus rinkoje (Elektroninės komercijos direktyva).

( 49 ) Šio klausimo tekstas pateiktas šios išvados 14 punkte.

( 50 ) Aplinkybė, kad dėl to gali tekti nagrinėti papildomų klausimų, netrukdo Teisingumo Teismui taip pasielgti. Žr., pavyzdžiui, 2006 m. vasario 23 d. Sprendimą van Hilten‑van der Heijden (C‑513/03, EU:C:2006:131, 25–27 punktai), 2008 m. kovo 11 d. Sprendimą Jager (C‑420/06, EU:C:2008:152, 45–58 punktai), 2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimą Lahousse ir Lavichy (C‑142/09, EU:C:2010:694, 35–48 punktai) ir 2011 m. vasario 10 d. Sprendimą Vicoplus ir kt. (C‑307/09–C‑309/09, EU:C:2011:64, 22–25 punktai).