GENERALINIO ADVOKATO

ANTONIO TIZZANO IŠVADA,

pateikta 2006 m. sausio 17 d.( )

Byla C‑509/04

Magpar VI BV

prieš

Staatssecretaris van Financiën

(Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Direktyva 69/335/EEB – Netiesioginiai pritraukto kapitalo mokesčiai – Kapitalo mokestis – Neapmokestinimas“

1. Šioje byloje nagrinėjami du prejudiciniai klausimai, kuriuos pagal EB 234 straipsnį Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų kasacinis teismas, toliau – Hoge Raad) pateikė Teisingumo Teismui dėl 1969 m. liepos 17 d. Tarybos direktyvos 69/355/EEB dėl netiesioginių pritraukto kapitalo mokesčių( ), iš dalies pakeistos Direktyvomis 73/79/EEB( ) ir 85/303/EEB( ) (pataisytas vertimas) (toliau – „Direktyva 69/335“ arba tik „direktyva“) 7 straipsnio 1 dalies aiškinimo.

I – Teisinis pagrindas

Taikytina Bendrijos teisė

2. Kaip matyti iš pirmos konstatuojamosios dalies, Direktyvos 69/355 tikslas yra skatinti laisvą kapitalo judėjimą. Siekiant šio tikslo ypač svarbu sudaryti sąlygas, kad kapitalo mokestis „bendrovės <...> bendrojoje rinkoje pritrauktam kapitalui (būtų) imamas tik vieną kartą ir kad tokio mokesčio dydis (būtų) vienodas visose valstybėse narėse, kad tai nesudarytų kliūčių laisvam kapitalo judėjimui“ (šešta konstatuojamoji dalis) (neoficialus vertimas). Todėl direktyva numato, kad siekiant šio tikslo turi būti suderinta šio mokesčio struktūra ir normos (septinta konstatuojamoji dalis).

3. Atsižvelgiant į tai, direktyvos 1 straipsnyje nustatyta, kad „valstybės narės apmokestina kapitalo įnašus į kapitalo bendroves mokesčiu, suderintu pagal 2−9 straipsnių nuostatas <…>“.

4. Toliau šiuo atveju yra reikšmingas 7 straipsnis, kuriame numatyta:

„1. <...>

a) kapitalo mokesčio norma negali viršyti 2 % ar būti mažesnė nei 1 %;

b) norma sumažinama 50 % arba daugiau, kai viena ar daugiau kapitalo bendrovių visą savo turtą ir įsipareigojimus, arba vieną ar daugiau savo verslo dalių perleidžia vienai ar daugiau besikuriančių arba jau egzistuojančių kapitalo bendrovių.

Toks sumažinimas galimas su sąlyga, jeigu:

– už įnašus atlyginama tiktai išduodant bendrovės arba bendrovių akcijas (dalis), nors valstybės narės turi teisę išplėsti sumažinimo taikymą tiems atvejams, kai už įnašus išduodamos bendrovės arba bendrovių akcijos (dalys) ir apmokama grynaisiais pinigais, jei tokio apmokėjimo suma neviršija 10 % akcijų (dalių) nominalios vertės,

– sandoryje dalyvaujančių bendrovių faktiniai valdymo centrai arba registruotos buveinės yra valstybės narės teritorijoje;

<...>.“

5. 7 straipsnio 1 dalis buvo iš dalies pakeista Direktyva 73/79/EEB, kuri įterpė tokio turinio bb punktą:

„bb) Kapitalo mokesčio tarifas gali būti sumažintas 50 % ar daugiau, jei steigiama ar jau įsteigta kapitalo bendrovė įsigyja akcijų, sudarančių ne mažiau kaip 75 % kitos kapitalo bendrovės viso akcinio kapitalo. Jei minėta procentinė dalis pasiekiama dviem ar daugiau sandorių, sumažintas tarifas taikomas tik tam sandoriui, kuriuo ši procentinė dalis pasiekiama, ir tolesniems sandoriams.

Tačiau mokesčio suma, kuri nebuvo gauta pagal šią nuostatą, turi būti sumokėta, jei akcijas įsigijusi bendrovė penkerių metų laikotarpiu skaičiuojant nuo sandorio, suteikusio teisę į mažesnį tarifą, dienos neišlaiko 75 % tos bendrovės akcinio kapitalo ir visų kitos bendrovės akcijų, kurias ji turi po minėto sandorio, įskaitant akcijas, įsigytas iki sandorio ir turėtas jį sudarant. Tačiau sumažintas mokesčio tarifas lieka galioti, jei šiuo laikotarpiu akcijos, apie kurias kalbama, perleidžiamos sudarant sandorį, suteikiantį teisę į mažesnį mokesčio tarifą pagal pirmąją pastraipą ar šios straipsnio dalies b punktą arba likviduojant akcijas įsigijusią bendrovę.

Toks sumažinimas galimas su sąlyga, jeigu:

– už įsigytas akcijas atlyginama tik paskirstant įsigyjančios bendrovės akcijas, nors valstybės narės gali sumažinto tarifo taikymą praplėsti ir tiems atvejams, kai atlyginimą už įsigytas akcijas sudaro įsigyjančios bendrovės akcijų paskirstymas ir apmokėjimas grynaisiais pinigais, neviršijantis 10 % tų akcijų nominaliosios vertės,

– abiejų sandoryje dalyvaujančių bendrovių – akcijas įsigyjančios bendrovės ir bendrovės, kurios akcijos įsigyjamos, faktiniai valdymo centrai arba registruotos buveinės yra kurios nors valstybės narės teritorijoje.“

6. Galiausiai reikia nurodyti Direktyvą 85/303, iš dalies pakeitusią 7 straipsnio redakciją:

„1. Valstybės narės kapitalo mokesčiu neapmokestina sandorių, išskyrus 9 straipsnyje minimus sandorius, kurie 1984 m. liepos 1 dieną buvo neapmokestinami šiuo mokesčiu arba apmokestinami taikant 0,5 % ar mažesnę mokesčio normą.

Nuo mokesčio atleidžiama taikant tuos pačius reikalavimus, kokie tą dieną galiojo atleidžiant nuo mokesčio arba, jei tai taikytina, apmokestinant taikant 0,5 % arba mažesnę mokesčio normą.

<...>.“ (Pataisytas vertimas)

7. Kadangi 7 straipsnio 1 dalies naujoje redakcijoje dėl neapmokestinimo kapitalo mokesčiu aiškiai nurodoma, kad kai neapmokestinama taikant „tuos pačius reikalavimus, kokie tą dieną (1984 m. liepos 1 d.) galiojo atleidžiant nuo mokesčio arba, jei tai taikytina, apmokestinant taikant 0,5 % arba mažesnę mokesčio normą“, galioja Direktyvos 69/335, iš dalies pakeistos Direktyva 73/79, 7 straipsnio 1 dalies b ir bb punktuose numatytos sąlygos.

Nacionalinė teisė

8. Nyderlanduose kapitalo mokestį reglamentuoja Wet op belastingen van rechtsverkeer (Įstatymas dėl sandorių apmokestinimo, toliau − WBR)( ). Pagal WBR 32 straipsnio 1 dalį kapitalo mokesčiu apmokestinamas Nyderlanduose įsteigtų bendrovių akcijų įsigijimas.

9. WBR 37 straipsnyje nustatyta:

„1. Vadovaujantis sąlygomis, kurios bus nustatytos bendrosiomis taisyklėmis, pritrauktas kapitalas neapmokestinamas šiais atvejais:

a. jungimo, skaidymo ir vidinio restruktūrizavimo atvejais;

<…>

2. 1 dalies a punkte nurodytas neapmokestinimas taikomas tik tais atvejais, kai:

a. įmonė, kurios kapitalas padalytas į akcijas, mainais už nuosavas akcijas įgyja tik analogiškos įmonės akcijų ir tokiu būdu įgyja ne mažiau kaip 75 % pastarosios akcijų arba įgijusi valdo ne mažiau kaip 75 % jos akcinio kapitalo;

b. įmonė, kurios kapitalas padalytas į akcijas, mainas už nuosavas akcijas įgyja visą analogiškos bendrovės turtą ir įsipareigojimus, visą verslą arba savarankišką verslo dalį;

<…>.“( )

10. Nagrinėjant šią bylą taip pat reikia remtis Nutarimo dėl WBR taikymo( ) 14 straipsniu, kuriame nustatyta:

„1. Mokestį, kuris jungimo atveju pagal (WBR) 37 straipsnio 1 dalies a punktą nebuvo renkamas remiantis (WBR) 37 straipsnio 1 dalies a punktu, įmonė vis dėlto turi sumokėti, jei per penkerius metus nuo įnašo dienos ji jau nebeturi visų įsigytų arba jau turėtų kitos įmonės akcijų arba turi mažiau kaip 75 % kitos įmonės akcijų.

2. 1 dalis netaikoma akcijų perleidimui jungimo arba vidinio restruktūrizavimo atveju pagal (WBR) 37 straipsnio 2 dalį ir tada, kai įmonės, įgijusios akcijų, veikla nutraukiama arba ji likviduojama.“( )

11. Galiausiai reikia paminėti Nyderlandų civilinio kodekso (toliau – BW) 2 knygos 311 straipsnį, pagal kurį juridiniai asmenys, kurie jungiasi, pasibaigus susijungimui nustoja egzistuoti, išskyrus tą juridinį asmenį, kuris perima turtą ir įsipareigojimus.

II – Faktinės aplinkybės ir procesas

12. M. J. Hoffmann Beheer BV (toliau – Hoffmann arba perleidžiančioji įmonė) ir dar keturios ribotos atsakomybės bendrovės 1998 m. įsteigė tikrąją ūkinę bendriją Magnus Management Consultants. Kiekviena šių penkių bendrovių (toliau – ankstesnės bendrovės) turėjo po vieną akcininką – fizinį asmenį, kuriam priklausė visos atitinkamos bendrovės akcijos.

13. 1998 m. rugpjūtį buvo įsteigta bendrovė Magpar VI B.V. (toliau – Magpar arba įgyjanti bendrovė) ir dar keturios ribotos atsakomybės bendrovės. Šios penkios bendrovės (toliau – naujos bendrovės) mainais už savo akcijas įgijo visas atitinkamų ankstesnių bendrovių akcijas. Tokiu akcijų mainų būdu Magpar įgijo visas Hoffmann, vienos iš ankstesnių bendrovių, akcijas.

14. Hoffmann akcijų įnašas į Magpar kapitalą, remiantis WBR 37 straipsnio 1 dalies a punktu kartu su 37 straipsnio 2 dalies a punktu, buvo atleistas nuo kapitalo mokesčio (toliau – neapmokestinamas sandoris).

15. 1998 m. rugpjūčio 31 d. jungimo būdu buvo įsteigta bendrovė Magnus Holding NV (toliau – Magnus Holding). Šiuo sandoriu i) Magnus Holding buvo perleistas visas ankstesnių bendrovių (tarp jų ir Hoffmann) turtas ir įsipareigojimai ir ii) naujos bendrovės (tarp jų − Magpar), atitinkamai turėjusios ankstesnių bendrovių visas akcijas, įgijo dalį Magnus Holding akcijų, proporcingą jų turėtų ankstesnių bendrovių akcijų daliai.

16. Tą pačią dieną taip pat buvo įsteigtas Coöperatie Pym UA (toliau – kooperatyvas), kurio narėmis tapo trylika ribotos atsakomybės bendrovių, tarp jų − Magpar. Pastaroji mainais už narystės teises šiame kooperatyve jam perleido savo turimas Holdingo akcijas.

17. 1998 m. lapkričio 27 d. Magnus Holding akcijomis buvo leista prekiauti Amsterdamo vertybinių popierių biržoje.

18. 1999 m. vasario 5 d. Magpar gavo pranešimą dėl 87 782 NLG kapitalo mokesčio išieškojimo a posteriori, nuo kurio ji, kaip jau buvo minėta, iš pradžių buvo atleista.

19. Magpar kaltinama būtent tuo, kad pažeidė Nutarimo dėl WBR taikymo 14 straipsnyje numatytą draudimą dėl perleidimo, nes, Magnus Holding perleisdama akcijas, kurias dėl jungimo ji gavo kaip atlygį už neapmokestinamas akcijas (Hoffmann akcijos), ji neįvykdė penkerių metų akcijų išlaikymo pareigos, nustatytos neapmokestinamam sandoriui. Kitais žodžiais tariant, Nyderlandų mokesčių institucijos manymu, pareiga išlaikyti Hoffmann akcijas penkerius metus tebegalioja perleidžiančiąją bendrovę įgijusios Magnus Holding akcijoms, kurias, prieš perleisdama jas kooperatyvui, turėjo Magpar.

20. Po to, kai Magpar skundą dėl sprendimo kapitalo mokestį išieškoti a posteriori Nyderlandų mokesčių inspektorius (Inspecteur der Belastingdienst/Ondernemingen) atmetė, ieškovė pareiškė ieškinį Arnhemo teisme (Gerechtshof te Arnhem).

21. Tačiau paminėtas ieškinys taip pat buvo atmestas. Tada Magpar pateikė apeliacinį skundą Hoge Raad. Kadangi šis teismas turėjo abejonių dėl direktyvos 7 straipsnio 1 dalies išaiškinimo, jis 2004 m. gruodžio 10 d. nutartimi nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

„1. Ar Direktyvos 69/335/EEB redakcijos po pakeitimų, padarytų Direktyva 73/79/EEB, 7 straipsnio 1 dalies bb punktą reikia aiškinti taip, jog jei bendrovė per penkerių metų laikotarpį po akcijų įsigijimo per kapitalo mokesčiu neapmokestinamą akcijų sujungimą netenka tų akcijų dėl to, kad bendrovė, kurios akcijas ji turėjo, susijungė su kita, tai reikalavimai, nurodyti minėtoje direktyvos nuostatoje, taikomi jas įgijusios bendrovės akcijoms?

2. Ar, atsakant į pirmąjį klausimą, svarbu tai, kad bendrovė, kurios akcijos buvo įgytos, dėl teisinio jungimo su kita bendrove nustojo egzistuoti (Civilinio kodekso 2 knygos 311 straipsnio 1 dalis) ir todėl negalima kalbėti apie akcijų perleidimą tiesiogine prasme?“

22. Tokios aplinkybėmis pradėjus teismo procesą, rašytines pastabas pateikė Nyderlandų Vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija.

III – Teisinis vertinimas

Dėl pirmojo klausimo

23. Savo pirmuoju klausimu Hoge Raad Teisingumo Teismo iš esmės prašo išaiškinti direktyvos, iš dalies pakeistos Direktyva 73/79, kuria grindžiama dabar galiojanti redakcija, 7 straipsnio 1 dalies bb punkte įtvirtinto draudimo perleisti reikšmę. Kaip matėme, šis draudimas numato, kad dėl jungimosi nuo kapitalo mokesčio atleistos bendrovės turi jį sumokėti, „jei akcijas įsigijusi bendrovė penkerių metų laikotarpiu skaičiuojant nuo sandorio, suteikusio teisę į mažesnį tarifą, dienos neišlaiko 75 % tos bendrovės akcinio kapitalo <...>“.

24. Norint geriau suprasti nagrinėjamą klausimą, manau, būtų tikslinga pateikti įvairių sandorių, dėl kurių buvo pradėta pagrindinė byla, trumpą santrauką.

25. Kaip matėme, pirmuoju paminėtu sandoriu Magpar mainais už savo akcijas įgijo visas Hoffmann akcijas. Kadangi šiuo atveju buvo įgyta akcijų dalis, kuri sudarė visą bendrovės kapitalą, pagal direktyvos 7 straipsnio 1 dalį ji nebuvo apmokestinta kapitalo mokesčiu. Tokiomis aplinkybėmis šiam neapmokestinimui, be kita ko, galiojo draudimas neperleisti Hoffmann bendrovės akcijų penkerius metus, skaičiuojant nuo įnašo į Magpar kapitalą dienos.

26. Praėjus mažiau kaip mėnesiui nuo tada, kai buvo sudarytas neapmokestinamas sandoris, visas Hoffmann turtas jungimosi būdu buvo perleistas Magnus Holding. Nors po šio sandorio ji nebeturėjo anksčiau įgytų Hoffmann akcijų, bet Magpar išsaugojo teisę į neapmokestinimą, nes šis jungimas pagal 7 straipsnio 1 dalies b punktą taip pat laikomas sandoriu, kuriam netaikomas apmokestinimas.

27. Galiausiai Magpar per jungimąsi įgytas Magnus Holding akcijas perleido kooperatyvui.

28. Būtent šis akcijų perleidimas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo manymu, galimas dalykas, pažeidžia minėtą draudimą perleisti.

29. Hoge Raad būtent iškyla klausimas, ar šis draudimas galioja ir akcijoms (šiuo atveju − Magnus Holding akcijoms), kurias bendrovė, kuriai suteikta teisė į neapmokestinimą kapitalo mokesčiu, įgijo mainais už įneštas akcijas (Hoffmann akcijos). Kitaip tariant, jis prašo išaiškinti, ar 7 straipsnio 1 dalies bb punkte numatyta pareiga išlaikyti akcijas gali būti perkelta kitoms akcijoms, kurios įgytos neapmokestinamu kapitalo įnašo sandoriu. Tačiau, šio teismo manymu, toks aiškinimas reikštų, kad Magpar, norėdama išsaugoti teisę į neapmokestinimą, negali išlaikyti Magnus Holding akcijų penkerius metus. Tai sąlyga, kurią ji akivaizdžiai pažeidė šias akcijas perleisdama kooperatyvui prieš pasibaigiant tokiam terminui.

30. Nyderlandų Karalystė ir Komisija, remdamosi argumentais, kuriuos, reikalui esant, aš išanalizuosiu, į šį klausimą atsakė visiškai skirtingai. Komisijos manymu, akcijų išlaikymo pareigos 7 straipsnio 1 dalies prasme išplėtimas ir akcijoms, įgytoms kaip atlygis už ankstesnius įnašus, reikštų papildomą šioje nuostatoje nenumatytą sąlygą, taikomą teisei į neapmokestinimą kapitalo mokesčiu išlaikyti. Nyderlandų vyriausybė tvirtina priešingai, kad draudimo perleisti akcijas aiškinimas, kurį pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atitinka direktyvos tekstą ir esmę, nes taip ypač skatinamas investicijų stabilumas.

31. Norėčiau iš karto pasakyti, kad Nyderlandų vyriausybės nuomonei nepritariu. Aš, kaip ir Komisija, manau, kad atsakymą į šį klausimą galima lengvai rasti pačioje direktyvos 7 straipsnio 1 dalies formuluotėje.

32. Kaip matėme, šioje nuostatoje pateikiama tiksliai ir detaliai suderinta neapmokestinimo kapitalo mokesčiu sistema (žr. šios išvados 4–6 punktus). Ji būtent apibrėžia sandorių, kurie gali būti neapmokestinti, kategorijas ir nustato sąlygas, kurioms esant taikomas neapmokestinimas. Šios sąlygos susijusios su atlygiu už perleistą kapitalą, su atitinkamos bendrovės buveine, taip pat su minimaliu laikotarpiu, kurį bendrovė, kuriai buvo suteikta teisė į neapmokestinimą, privalo išlaikyti kapitalo įnašą.

33. Dėl pastarojo aspekto, kuris ypač svarbus nagrinėjamo teisinio ginčo atveju, 7 straipsnio 1 dalies bb punkte numatyta, kad perleidžiant akcijas, įgytas neapmokestinamu sandoriu, teisė į neapmokestinimą išlaikoma penkerius metus nuo sandorio dienos, „jei šiuo laikotarpiu akcijos, apie kurias kalbama, perleidžiamos sudarant sandorį, suteikiantį teisę į mažesnį mokesčio tarifą pagal pirmąją pastraipą ar šios straipsnio dalies b punktą arba likviduojant akcijas įsigijusią bendrovę“.

34. Todėl tam, kad būtų išlaikyta teisė į neapmokestinimą, užtenka įvykdyti sąlygą, kuri reikalauja, kad mokesčiu neapmokestinama bendrovė nebeturėtų atitinkamų akcijų įvykus kitiems akcijų mainams (7 straipsnio 1 dalies bb punkto 1 pastraipa), perleidus kapitalo bendrovės turtą ar jos verslo dalį (7 straipsnio 1 dalies b punktas) arba ją likvidavus.

35. Išskyrus šią sąlygą, direktyva, kaip teigia ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nenumato jokių kitų apribojimų šiuo klausimu, būtent jokio kito draudimo perleisti akcijas.

36. Priešingai Nyderlandų vyriausybės nuomonei, aš manau, kad tokia išvada atitinka direktyvos tikslą, nes „<...> kapitalo mokesčių ekonominis poveikis trukdo įmonių pergrupavimui ir plėtrai (todėl reikia jį sumažinti)“ (Direktyvos 85/303( ) antroji konstatuojamoji dalis).

37. Mano manymu, toks būtent apmokestinamojo asmens atžvilgiu nepalankus sprendimas, susiejantis teisės į neapmokestinimą išlaikymą su kitomis sąlygomis, su šiuo tikslu yra nesuderinamas. Tai ypač galioja tada, kaip ir šiuo atveju, kai aptariama papildoma sąlyga perkeliama ir taikoma bendrovių pertvarkymo ir jungimo sandoriams, kurie neturi nieko bendra su ankstesniu neapmokestinamu sandoriu, taip apsunkinant ar bent jau pabranginant neapmokestintos įmonės dalyvavimą sudarant tokius sandorius.

38. Todėl, remdamasis prieš tai išdėstytais motyvais, aš manau, kad jeigu įgyjanti bendrovė penkerių metų laikotarpiu nuo neapmokestintų akcijų įsigijimo netenka tų akcijų dėl to, kad perleidžiančioji bendrovė buvo sujungta, tai direktyvos 7 straipsnio 1 dalyje nurodytos sąlygos netaikomos perleidžiančiąją bendrovę įgijusio asmens akcijoms, kurios po jungimo priklausė įgyjančiajai bendrovei.

Dėl antrojo klausimo

39. Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar taikant neapmokestinimą pagal direktyvos 7 straipsnio 1 dalį yra svarbi ta aplinkybė, kad perleidžiančioji bendrovė (Hoffmann) dėl jungimo su kita (Magnus Holding) nustojo egzistuoti.

40. Formuluodamas šį klausimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas rėmėsi Nyderlandų civilinio kodekso 2 knygos 311 straipsniu, pagal kurį prijungiama bendrovė po jungimo „nustoja egzistuoti“. Šiuo požiūriu nagrinėjant pagrindinę bylą kilo tam tikrų abejonių dėl 7 straipsnio 1 dalies bb punkto taikymo jungimui, koks yra šiuo atveju, tiek, kiek tai susiję su teisės į atleidimą išsaugojimo sąlygomis. Problema yra ta, kad ši nuostata reikalauja, kad, norint išsaugoti teisę į neapmokestinimą, iš pradžių įgytos akcijos turi būti „perleistos“ neapmokestintu sandoriu. Vertinant formaliai, bendrovės, kuri, įvykus jungimui, nustoja egzistuoti, akcijos negali būti „perleidžiamos“. Iš tiesų pagal Nyderlandų teisę jungimo atveju prijungta bendrovė nustoja egzistuoti( ), o ne perleidžiamos jos akcijos, todėl galimas dalykas, kad ginčijamos sąlygos neįvykdomos.

41. Aš pritariu Nyderlandų vyriausybės ir Komisijos nuomonei, kad į šį klausimą reikia atsakyti neigiamai.

42. Nors yra teisinga, kad veiksmažodžio „perleisti“ vartojimas 7 straipsnio 1 dalies bb punkto 2 pastraipoje( ) nėra visiškai vienareikšmiškas, tačiau, mano manymu, šios nuostatos bendras kontekstas leidžia išsklaidyti galimas abejones dėl jos aiškinimo.

43. Kaip buvo išdėstyta prieš tai (33 ir 34 punktai), ši nuostata būtent aiškiai numato, kad teisė į neapmokestinimą kapitalo mokesčiu išlaikoma ne tik tada, kai akcijos kaip kapitalo įnašas į bendrovę perleidžiamos įvykus pakartotiniams akcijų mainams, bet ir tada, kai įvyksta įvairūs sandoriai, pavyzdžiui, perduodamas visas kapitalo bendrovės turtas arba jos verslo dalis. Net ir tais atvejais, kai įnašą gaunančioji bendrovė kaip įnašo gautų akcijų formaliai „neperleidžia“, rezultatas yra tas pats, nes akcijų ji netenka dėl sandorio, kuris taip pat yra atleistas nuo mokesčio.

44. Trumpiau tariant, akcijų perleidimas tiesiogine šio žodžio prasme nėra vienintelis būdas „išlaikyti“ teisę į neapmokestinimą pagal 7 straipsnio 1 dalies bb punktą. Be kita ko, reikia nurodyti, kad prieš tai minėtus turto perleidimo sandorius direktyvos požiūriu būtų galima „ekonomine prasme <...> traktuoti kaip lygiaverčius“ akcijų mainams (Direktyvos 73/79 antra konstatuojamoji dalis)( ).

45. Todėl, mano manymu, tai, kad jungimas, vykstantis 7 straipsnio 1 dalies bb punkte išvardytų sandorių pagrindu, nesusijęs su akcijų perleidimu, nėra reikšmingas kriterijus atsakant į klausimą, ar išlaikoma teisė į neapmokestinimą. Manau, kad ji, be abejonės, išlaikoma jungimo atvejais, pavyzdžiui, nagrinėjamais pagrindinėje byloje, kai kapitalo bendrovė įgyja visą kitos bendrovės turtą.

46. Taigi, mano manymu, reikia daryti išvadą, jog tai, kad perleidžiančioji bendrovė jungimo atveju, koks yra pagrindinėje byloje, likviduojama, nėra svarbu teisės į neapmokestinimą kapitalo mokesčiu pagal direktyvos 7 straipsnio 1 dalį išlaikymui.

IV – Išvada

47. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui atsakyti Hoge Raad taip:

„1. Jeigu įgyjanti bendrovė penkerių metų laikotarpiu nuo neapmokestintų akcijų įsigijimo netenka tų akcijų dėl to, kad perleidžiančioji bendrovė buvo sujungta, tai Tarybos direktyvos 69/335/EEB, iš dalies pakeistos Tarybos direktyva 85/303/EEB, 7 straipsnio 1 dalies sąlygos netaikomos perleidžiančiąją bendrovę perėmusio asmens akcijoms, kurios po jungimo priklausė įgyjančiajai bendrovei.

2. Tai, kad perleidžiančioji bendrovė jungimo atveju, koks yra pagrindinėje byloje, likviduojama, nėra svarbu teisės į neapmokestinimą kapitalo mokesčiu pagal Direktyvos 69/335, iš dalies pakeistos Direktyva 85/303/EEB, 7 straipsnio 1 dalį išlaikymui.“