Staff case summary



Staff case summary

Santrauka

1. Procesas – Šalių atstovavimas

2. Pareigūnai – Ieškinys – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Ikiteisminė procedūra

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)

3. Pareigūnai – Ieškinys – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)

4. Pareigūnai – Ieškinys – Su prašymu dėl panaikinimo susijęs prašymas atlyginti žalą

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)

5. Pareigūnai – Vertinimas – Pareigūno ir jo vadovo nesutarimų egzistavimas

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 14 ir 43 straipsniai)

6. Pareigūnai – Vertinimas – Ataskaita apie karjeros raidą

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnis)

7. Pareigūnai – Vertinimas – Ataskaita apie karjeros raidą

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnis)

8. Pareigūnai – Vertinimas – Ataskaita apie karjeros raidą

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnis)

9. Pareigūnai – Vertinimas – Ataskaita apie karjeros raidą

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnis)

1. Pirmosios instancijos teismo procesinės normos nedraudžia bylos šaliai parengti vieną įgaliojimą kelioms šiame teisme nagrinėjamoms byloms, kuriose ši šalis ketina dalyvauti, taigi jomis atitinkamam atstovui nedraudžiama pateikti vieną ir tą patį įgaliojimą keliose bylose.

(žr. 22 punktą)

2. Pareigūnas, ketinantis skųsti jo nenaudai priimtą aktą, gali pateikti skundą Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalyje pavartota prasme tiesiogiai Paskyrimų tarnybai, o vėliau, jei jo skundas atmestas, kreiptis su ieškiniu į Pirmosios instancijos teismą pateikdamas reikalavimą panaikinti jo nenaudai priimtą aktą ar priteisti jam kompensaciją arba abu reikalavimus.

Tačiau jei pareigūnas tvirtina, jog žalos patyrė ne dėl jo nenaudai priimto akto, jis procedūrą gali pradėti tik pateikdamas Paskyrimų tarnybai prašymą Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalyje pavartota prasme, kurį atmetant priimtas sprendimas bus jo nenaudai priimtas aktas, dėl kurio jis galės teikti skundą ir prireikus pareikšti ieškinį dėl panaikinimo ir (arba) dėl žalos atlyginimo.

Pareigūno reikalavimas, pateiktas remiantis jo teise į pagalbą, yra nukreiptas ne prieš jo nenaudai priimtą aktą, todėl negali būti laikomas skundu Paskyrimų tarnybai Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalyje pavartota prasme. Jis yra pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalį pateiktas prašymas, nesvarbu, koks jo pavadinimas, nes pareigūno parinktas pavadinimas negali įpareigoti Pirmosios instancijos teismo.

(žr. 30–32 punktus)

Nuoroda: 2005 m. vasario 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Ravailhe prieš Regionų komitetą , T‑406/03, Rink. VT p. I‑A‑19 ir II‑79, 41 punktas ir nurodyta teismų praktika; 2006 m. liepos 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Andrieu prieš Komisiją , T‑285/04, Rink. VT p. I‑A‑2‑0000 ir II‑A‑2‑0000, 133 punktas ir nurodyta teismų praktika.

3. Tam, kad į pensiją išėjęs pareigūnas galėtų tęsti ieškinį dėl Paskyrimų tarnybos sprendimo panaikinimo, būtina, kad jis išliktų asmeniškai suinteresuotas ginčijamo sprendimo panaikinimu.

Kadangi pagrindinė ataskaitos apie karjeros raidą, kaip vidinio dokumento, paskirtis užtikrinti, kad administracijai būtų periodiškai teikiama informacija apie jos pareigūnų tarnybos rezultatus, ji yra svarbus elementas pareigūno karjerai, visų pirma jo perkėlimui ir paaukštinimui. Tačiau ji turi poveikio vertinamo pareigūno interesams iš esmės tik iki galutinio jo tarnybos nutraukimo.

Taigi prašymas panaikinti ataskaitą apie karjeros raidą, pateiktas į pensiją išėjusio pareigūno, kuriam po ieškinio pareiškimo paskirta nuolatinio bei visiško invalidumo pensija, yra nepriimtinas, jei, pirma, sprendimas dėl išleidimo į pensiją tapo galutinis ir, antra, nėra jokių požymių, kad jo sveikatos būklė galėtų pagerėti tiek, kad jis galėtų būti reintegruotas į tarnybą institucijoje.

Tačiau nors suinteresuotasis asmuo nebeturi jokio įteisinto intereso pasiekti, kad ataskaita būtų panaikinta, jis išsaugo interesą prašyti teismo priimti sprendimą dėl šios ataskaitos teisėtumo ir išspręsti prašymą dėl profesinės, fizinės ir nematerialinės žalos, kurią jis mano patyręs dėl atitinkamos institucijos elgesio, atlyginimo.

(žr. 36–38 ir 47 punktus)

Nuoroda: 1990 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Moritz prieš Komisiją , T‑20/89, Rink. p. II‑769, 18 punktas; 1995 m. vasario 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Moat prieš Komisiją , T‑112/94, Rink. VT p. I‑A‑37 ir II‑135, 26 punktas; 1997 m. gegužės 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Contargyris prieš Tarybą , T‑6/96, Rink. VT p. I‑A‑119 ir II‑357, 32 punktas; 1998 m. lapkričio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo N prieš Komisiją , T‑97/94, Rink. VT p. I‑A‑621 ir II‑1879, 25 ir 26 punktai ir nurodyta teismų praktika.

4. Teismo praktikos taisykle, kad prašymo dėl panaikinimo nepriimtinumas lemia su juo glaudžiai susijusio prašymo dėl žalos atlyginimo nepriimtinumą, aiškiai siekiama išvengti, kad pareigūnas, per nustatytą terminą neapskundęs jo nenaudai priimto Paskyrimų tarnybos sprendimo, neišvengtų šio naikinamojo termino taikymo pareikšdamas tariamu šio sprendimo neteisėtumu grindžiamą ieškinį dėl atsakomybės pripažinimo.

Taigi ši taisyklė netaikoma pareigūnui, per nustatytą terminą pareiškusiam ieškinį dėl sprendimo pašalinti jį iš vidaus konkurso panaikinimo, jei tik po ieškinio pareiškimo prašymas dėl panaikinimo tapo nepriimtinas dėl nuo ieškovo nepriklausančių priežasčių, t. y. jo išėjimo į pensiją. Pripažinus prašymą dėl žalos atlyginimo priimtinu ieškovui neatsirastų galimybių išvengti teisės praradimo dėl to, kad per nustatytą terminą jis neprašė panaikinti, jo nuomone, neteisėto akto.

(žr. 43, 44 ir 46 punktus)

Nuoroda: 1966 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas Schreckenberg prieš Komisiją , 59/65, Rink. p. 785, 797; 1967 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas Collignon prieš Komisiją , 4/67, Rink. p. 469, 480; 1975 m. spalio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Meyer-Burckhardt prieš Komisiją , 9/75, Rink. p. 1171, 11 punktas; 1987 m. spalio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Schina prieš Komisiją , 401/85, Rink. p. 3911, 10 ir 13 punktai; 1989 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Bossi prieš Komisiją , 346/87, Rink. p. 303, 31 ir 34 punktai; 2006 m. balandžio 6 d. Pirmosios instancijos sprendimo Camós Grau prieš Komisiją , T‑309/03, Rink. p. II‑1173, 76 punktas.

5. Nors negalima atmesti galimybės, kad dėl pareigūno ir jo vadovo nesutarimų pastarasis gali susierzinti, tokia galimybė nereiškia, jog jis negalės objektyviai įvertinti suinteresuotojo pareigūno nuopelnų.

Be to, net darant prielaidą, kad vadovas buvo kažkiek susierzinęs dėl vertinamo pareigūno, šios aplinkybės poveikį pagal vertinimo sistemą, Komisijos įtvirtintą bendrosiomis Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnio įgyvendinimo nuostatomis, neutralizuoja papildomo vertintojo ir ataskaitos tvirtintojo dalyvavimas. Sistema, kurioje numatytas ataskaitos tvirtintojo dalyvavimas vertinimo procedūroje, turi būti laikoma garantija, galinčia neutralizuoti galimą vertintojo interesų konflikto vertinamo asmens atžvilgiu pavojų.

(žr. 71 ir 75 punktus)

Nuoroda: 2001 m. vasario 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo De Nicola prieš EIB , T‑7/98, T‑208/98 ir T‑109/99, Rink. VT p. I‑A‑49 ir II‑185, 188 punktas; 2005 m. liepos 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo De Bry prieš Komisiją , T‑157/04, Rink. VT p. I‑A‑199 ir II‑901, 46 punktas.

6. Pirmosios instancijos teismas negali pakeisti įpareigotų vertinti vertinamo asmens darbą asmenų pateikto vertinimo savuoju. Bendrijos institucijos, vertindamos savo pareigūnų darbą, turi didelę diskreciją. Ataskaitose apie karjeros raidą pateikti vertinimai nepatenka į teisminės kontrolės, kuri atliekama tik dėl galimų procedūrinių reikalavimų pažeidimų, akivaizdžių faktinių klaidų administracijos vertinimuose bei dėl galimo piktnaudžiavimo įgaliojimais, sritį.

(žr. 78 punktą)

Nuoroda: minėto Sprendimo Andrieu prieš Komisiją 99 punktas ir nurodyta teismų praktika.

7. Faktinė aplinkybė, kad ataskaitoje apie karjeros raidą pateiktuose vertintojo komentaruose šis nenurodo nei vertinamo pareigūno savianalizės, nei vidinės ataskaitos apie jo vadovaujamos tarnybos darbą, neįrodo vertintojo nešališkumo trūkumo ir nėra akivaizdi atitinkamos institucijos vertinimo klaida.

Pirma, vien to, kad institucija į savo komentarus neįtraukė visų pareigūno savianalizės elementų, nepakanka įrodyti, kad ji neatsižvelgė į visas svarbias aplinkybes. Jei vertinimo procedūroje vertinamas pareigūnas atliktų pagrindinį vaidmenį, o vertintojas turėtų tik patvirtinti minėto pareigūno teiginius, pati vertinimo procedūra netektų prasmės.

Antra, kitais nei pareigūnų vertinimo tikslais parengta ataskaita paprastai nėra veiksnys, į kurį vertintojas turi atsižvelgti rengdamas ataskaitą apie karjeros raidą.

(žr. 81–83 punktus)

Nuoroda: minėto Sprendimo Andrieu prieš Komisiją 92 punktas.

8. Ataskaitose apie karjeros raidą administracija privalo nurodyti pakankamus ir detalius motyvus. Ypatingas dėmesys motyvams turi būti skirtas susiklosčius tam tikroms situacijoms.

Vertintojas neprivalo pateikti išsamesnių ataskaitos apie karjeros raidą motyvų ir nurodyti konkrečių pavyzdžių, kad pagrįstų savo vertybinius vertinimus. Jis taip pat neprivalo nurodyti motyvų, kodėl nukrypo nuo vertinamo pareigūno savianalizės.

(žr. 84 ir 86 punktus)

Nuoroda: 2004 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Ferrer de Moncada prieš Komisiją , T‑16/03, Rink. VT p. I‑A‑261 ir II‑1163, 49, 50, 53 ir 54 punktai.

9. Skirtingų kategorijų vertinimai, nurodomi ataskaitoje apie karjeros raidą, nėra vieni nuo kitų visiškai nepriklausomi. Pareigūno kompetencija ir jo elgesys paprastai turi įtakos jo darbo našumui. Tačiau kadangi kiti veiksniai gali turėti poveikio bendrai darbo kokybei, negalima atmesti galimybės, kad vykdydamas pareigas pareigūnas yra ne taip gerai išmano vieną sritį, palyginti su kitomis, taigi vienoje ataskaitos apie karjeros raidą rubrikoje pateikti įvertinimai gali būti teigiami, o kitoje – labai neigiami.

(žr. 87 punktą)