ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
29

Be to, ginčijamo sprendimo priedo II dalies 2.1 punkto pirmos pastraipos pirmame sakinyje numatyta, be kita ko, kad „veiksmų plane turėtų būti aiškiai išdėstyta perimtų ar išgelbėtų asmenų išlaipinimo tvarka, atitinkanti tarptautinę teisę ir visus taikytinus dvišalius susitarimus“. Pagal tos pačios pastraipos antrąjį sakinį šiame veiksmų plane „nenustatomos prievolės operacijoje nedalyvaujančioms valstybėms narėms“. 2.1 punkto antroje pastraipoje skelbiama, kad, išskyrus atvejus, kai veiksmų plane numatyta kitaip, „pirmenybė turėtų būti teikiama išlaipinimui trečiojoje šalyje, iš kurios laivas su atitinkamais asmenimis išplaukė arba per kurios teritorinius vandenis arba per kurios paieškos ir gelbėjimo veiksmų rajoną tas laivas plaukė“.
1.

Per nustatytą terminą nesiėmusi visų priemonių, būtinų 2008 m. liepos 2 d. Komisijos sprendimui 2009/610/EB dėl pagalbos C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 ir CP 133/05), kurią Graikija suteikė įmonei Hellenic Shipyards SA, vykdyti, ir per nustatytą terminą nepateikusi Europos Komisijai šio sprendimo 19 straipsnyje nurodytos informacijos, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šio sprendimo 2, 3, 5, 6, 8, 9 ir 11–19 straipsnius.
29

Pagal Provincijos įstatymo 5 straipsnio 7 dalį Giunta kiekvienais metais nustato lėšų, skiriamų trečiųjų šalių piliečiams ir asmenims be pilietybės, kurie paraiškos pateikimo momentu nuolat ir teisėtai bent penkerius metus gyvena provincijos teritorijoje ir kurie joje yra išdirbę bent trejus metus, sumą. Šiems piliečiams ir asmenims be pilietybės galimų skirti nuomai būstų skaičius taip pat nustatomas proporcingai svertiniam trečiųjų asmenų piliečių ir asmenų be pilietybės, kurie tenkina pirma nurodytus kriterijus, skaičiaus ir jų poreikių vidurkiui.
21

Kalbant apie mokesčių lengvatas, kuriomis EDF pasinaudojo 1997 m., Komisija to paties sprendimo motyvuojamoje dalyje, be kita, ko nurodė: „88. Ekonomikos ministro laiške, kuriame nustatomos EDF balanso pertvarkymo mokestinės pasekmės, nurodoma, kad PTT atnaujinti skirtiems nepanaudotiems atidėjimams Prancūzijos valdžios institucijos pritaikė 1997 m. galiojusią 41,66 % pelno mokesčio normą. 89. O pagal Įstatymo Nr. 97-1026 <...> 4 straipsnį dalis šių atidėjimų, sudarančių perleidimo mokesčius, už 14,119 milijardo FRF sumą, už kurią jau buvo atlikti atnaujinimo darbai, perkelti į kapitalo dotacijas, nepritaikius įmonės pelno mokesčio. <...> Vyriausiosios mokesčių valdybos 2002 m. balandžio 9 d. pareiškime Komisijai Prancūzijos valdžios institucijos nurodo, kad <...> „šitaip suteikta mokesčių lengvata (EDF suteikta 1997 m.) gali būti įvertinta 5,88 milijardo FRF (14,119 × 41,66 %)“ arba 888,89 milijono eurų <...>. <...> 91. Komisija mano, kad perleidimo mokesčiams tuo pačiu metu turėjo būti taikoma tokia pati mokesčių norma kaip ir kitiems atidėjimams, sudarytiems iš nesumokėtų mokesčių. Tai reiškia, kad 14,119 milijardo FRF perleidimo mokesčių turėjo būti pridėta prie 38,5 milijardo FRF dar nepanaudotų atidėjimų ir apmokestinta pagal 41,66 % mokesčių normą, Prancūzijos valdžios institucijų taikytą tuo metu, kai buvo pertvarkomas EDF balansas. Todėl nesumokėjusi viso įmonės pelno mokesčio po įmonės balanso pertvarkymo, EDF sutaupė 888,89 milijono eurų. <...> 95. Be to, Prancūzijos valdžios institucijos teigia, kad 1997 m. apskaitos reformą galima laikyti papildoma kapitalo dotacija, kurią sudaro suma, gauta dėl dalinio atleidimo nuo mokesčio. Todėl tai būtų investicija, o ne pagalba. <...> 96. Komisija gali tik atmesti šiuos argumentus, primindama, kad privataus investuotojo principas gali būti reikšmingas tik vykdant ūkinę veiklą, o ne reguliavimo įgaliojimus. Valstybės institucija kaip argumento, pagrindžiančio jos nuožiūra skiriamą pagalbą, negali naudoti galimo ekonominio pelno, kurį gautų būdama įmonės savininkė, nes jai suteiktos tos pačios įmonės mokesčių priežiūros teisės. 97. Iš tiesų, jei valstybė narė gali ne tik vykdyti viešosios valdžios funkcijas, bet ir veikti kaip akcininkė, ji turi atskirti vykdančios viešosios valdžios ir akcininkės funkcijas. Suteikus teisę valstybėms narėms naudotis viešosios valdžios įgaliojimais investuojant į įmones, veikiančias konkurencijai atvirose rinkose, tai reikštų, kad nepaisoma Bendrijos taisyklių dėl valstybės pagalbos. Be to, net jei pagal 295 straipsnį Sutartis yra nešališka nuosavybės požiūriu, valstybės įmonėms turi būti taikomos tos pačios taisyklės kaip ir privačioms įmonėms. Taigi, jei valstybė, naudodamasi išimtinėmis viešosios valdžios teisėmis, suteiktų privilegijų įmonėms būdama jų akcininkė, tai reikštų, kad viešosioms ir privačioms įmonėms netaikomos vienodos sąlygos.“
SESV 267 straipsnis aiškintinas taip, kad nacionalinis teismas, kurio sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti toliau apskundžiami teismine tvarka, kaip tai suprantama pagal šio straipsnio trečią pastraipą, privalo ex officio pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, net jeigu sprendimą pateikti tokį prašymą jis priima po to, kai jo pirmąjį sprendimą atitinkamos valstybės konstitucinis teismas panaikino, ir pagal nacionalinės teisės nuostatą jis privalo išnagrinėti bylą laikydamasis pastarojo teismo išreikštos teisinės pozicijos.

Direktyvą 96/61 dėl taršos integruotos prevencijos ir kontrolės, iš dalies pakeistą Reglamentu Nr. 166/2006, reikia aiškinti taip, kad ji neleidžia kompetentingoms nacionalinėms institucijoms, remiantis komercinės arba pramoninės informacijos konfidencialumo apsauga, numatyta nacionalinėje arba Sąjungos teisėje tam, kad būtų apsaugoti teisėti ekonominiai interesai, atsisakyti suteikti galimybę suinteresuotai visuomenei bent iš dalies susipažinti su sprendimu, kuriuo viešoji institucija, atsižvelgdama į taikytinas teritorijų planavimo nuostatas, išduoda leidimą statyti į šios direktyvos taikymo sritį patenkantį įrenginį, atsižvelgiant, be kita ko, į vienos ar kitos Direktyvoje 96/61 nurodytos veiklos vykdymo vietos svarbą.

Direktyva 96/61 dėl taršos integruotos prevencijos ir kontrolės, iš dalies pakeista Reglamentu Nr. 166/2006, aiškinama atsižvelgiant į veiksmingumo ir lygiavertiškumo principus ir Konvencijos dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismą aplinkosaugos klausimais (Orhuso konvencija) 6 straipsnį, neprieštarauja tam, kad nepagrįstas atsisakymas leisti suinteresuotai visuomenei susipažinti su sprendimu dėl detaliojo plano, kuris laikomas turinčiu reikšmingos informacijos pagal direktyvos V priedą, per pirmosios instancijos administracinę procedūrą gali būti ištaisomas per antrosios instancijos administracinę procedūrą, su sąlyga, kad, pirma, pagal nacionalinę teisę leidžiama ištaisyti panašius vidinius procedūros trūkumus per antrosios instancijos administracinę procedūrą ir, antra, dar galimi visi variantai ir sprendimai, o trūkumo ištaisymas šioje stadijoje dar leidžia suinteresuotai visuomenei daryti realią įtaką sprendimo priėmimo procedūros rezultatui.

(žr. 79, 86–91 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
65

Darbuotojų migrantų ir pasienio darbuotojų atveju tai, kad jie pateko į valstybės narės darbo rinką, iš principo reiškia pakankamą integracijos šios valstybės visuomenėje ryšį, dėl kurio jų atžvilgiu galima taikyti vienodo požiūrio, palyginti su darbuotojais tos valstybės piliečiais, principą socialinių lengvatų srityje. Šis principas taikomas ne tik visoms įdarbinimo ir darbo sąlygoms, bet ir su darbo sutartimi susijusioms arba su ja nesusijusioms lengvatoms, kurios paprastai suteikiamos darbuotojams tos valstybės piliečiams iš esmės dėl to, kad jie yra darbuotojai, arba dėl to, kad turi įprastą gyvenamąją vietą nacionalinėje teritorijoje (žr., be kita ko, 1998 m. gegužės 12 d. Sprendimo Martínez Sala, C-85/96, Rink. p. I-2691, 25 punktą ir minėto Sprendimo Komisija prieš Vokietiją 39 punktą).
45

Be to, iš šalių per apeliacinį procesą Pirmosios instancijos teisme pateiktų rašytinių pareiškimų nematyti, kad EMEA būtų pareiškusi poziciją dėl M reikalavimų atlyginti žalą pagrįstumo. Maža to, nei 2009 m. sausio 23 d. vykusio Pirmosios instancijos teismo posėdžio protokole, nei 2009 m. gegužės 6 d. Sprendime nėra nieko, kas rodytų, jog šiame posėdyje buvo diskutuota dėl M teisės į neturtinės žalos atlyginimą egzistavimo ir tikslios šios teisės apimties.
Keywords

Summary



Keywords

1. Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Integruota administravimo ir kontrolės sistema, susijusi su tam tikromis pagalbos schemomis – Bendrosios išmokos schema – Pagalbos skyrimo reikalavimų atitiktis – Naudojimasis teisėmis į išmokas už atidėtą žemę

(Tarybos reglamento Nr. 1782/2003 46 straipsnis, 54 straipsnio 6 dalis, 57 straipsnis ir 63 straipsnio 1 dalis)

2. Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Integruota administravimo ir kontrolės sistema, susijusi su tam tikromis pagalbos schemomis – Bendrosios išmokos schema – Naudojimasis teisėmis į išmokas už atidėtą žemę

(Komisijos reglamento Nr. 796/200450 straipsnio 4 dalis ir 51 straipsnis)

Summary

1. Reglamento Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams, 54 straipsnio 6 dalis turi būti aiškinama taip, kad ūkininkas gali pasinaudoti turimomis teisėmis į išmokas, įskaitant išmokas, siejamas su išmokos už atidėtą žemę skyrimo reikalavimų neatitinkančiu plotu, tik jei prieš tai paprašė visų teisių į išmokas už atidėtą žemę.

Iš Reglamento Nr. 1782/2003 struktūros ir tikslų matyti, kad šio reglamento 54 straipsnio 6 dalyje numatyta pareiga prašyti teisių į išmokas už atidėtą žemę anksčiau nei visų kitų teisių į išmokas yra besąlyginė, t. y. susijusi su visu atitinkamo ūkininko turimu plotu. Siekiant išsaugoti šios nuostatos veiksmingumą, svarbu, kad teisių į išmokas už atidėtą žemę būtų paprašyta anksčiau nei visų kitų teisių į išmokas, neatsižvelgiant į tai, ar šios išmokos pagrįstos išmokos už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkančiais plotais, ar ne. Priešingu atveju faktiniam žemės ūkio paskirties žemės atidėjimui kiltų grėsmė, nes dalis teisių į išmokas už atidėtą žemę liktų nepanaudota dėl to, kad kai kurie ūkininkai perdavė dalį savo išmokos už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkančių plotų, arba dėl to, kad jiems buvo perleistos teisės į išmokas už atidėtą žemę be atitinkamos žemės pagal šio reglamento 46 straipsnį, skaitomą kartu su jo 57 straipsniu, ar atsižvelgiant į bendrosios išmokos schemą regionuose pagal to paties reglamento 63 straipsnio 1 dalį.

(žr. 35, 39, 43–44 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)

2. Reglamento Nr. 796/2004, nustatančio išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, numatytų Reglamente Nr. 1782/2003, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 659/2006, 51 straipsnis, skaitomas kartu su šio reglamento 50 straipsnio 4 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad, atsižvelgiant į teisinio saugumo principą, minėto 51 straipsnio 1 dalyje numatyta sankcija netaikoma ūkininkui, kuris, neaktyvavęs visų savo teisių į išmokas už atidėtą žemę, nes neturėjo pakankamo skaičiaus išmokos už atidėtą žemę skyrimo reikalavimus atitinkančių hektarų, aktyvavo teises į išmokas, pagrįstas daugiametėmis ganyklomis.

(žr. 53 punktą, rezoliucinės dalies 2 punktą)
5

1969 m. Pelno mokesčio įstatymo 15 straipsnyje numatyta: „1. Kai apmokestinamasis asmuo (patronuojanti bendrovė) teisiškai ir ekonomiškai turi ne mažiau kaip 95% kito apmokestinamojo asmens (dukterinės bendrovės) apmokėtų nominalios vertės akcijų, abiejų apmokestinamųjų asmenų prašymu jie apmokestinami kaip vienas apmokestinamasis asmuo, o tai reiškia, kad dukterinės bendrovės veikla ir turtas laikomi patronuojančios bendrovės veikla ir turtu. Mokesčius moka patronuojanti bendrovė. Todėl visi apmokestinamieji asmenys traktuojami kaip apmokestinamasis vienetas. Tą patį apmokestinimo vienetą gali sudaryti daugiau nei viena dukterinė bendrovė. <…> 3. Pirmoji dalis taikoma, tik jei: <…> b) apskaičiuojant pelną abiem apmokestinamiesiems asmenims taikomos tos pačios nuostatos; c) abu apmokestinamieji asmenys yra įsteigti Nyderlanduose ir, jei apmokestinamajam asmeniui taikomas Įstatymas, nustatantis Karalystės mokesčių sistemą (Belastingregeling voor het Koninkrijk), arba Sutartis dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, apmokestinamasis asmuo, laikantis šios sistemos arba šios sutarties, taip pat laikomas įsisteigusiu Nyderlanduose; <…> 4. Taisyklės gali būti nustatomos bendrąja administracine priemone, leidžiančia, nukrypstant nuo 3 dalies b punkto, apmokestinamiesiems asmenims, kurių atžvilgiu netaikomos tos pačios nuostatos apskaičiuojant pelną, sudaryti apmokestinamąjį vienetą. Be to, nukrypstant nuo 3 dalies c punkto, apmokestinamasis asmuo, kuris, remiantis jo nacionalinės teisės aktais arba Įstatymu, nustatančiu Karalystės mokesčių sistemą, arba Sutartimi dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, nėra įsisteigęs Nyderlanduose, tačiau eksploatuoja įmonę per Nyderlanduose esančią nuolatinę buveinę, gali laikantis sąlygų, kurios apibrėžtos bendrąja administravimo priemone, būti apmokestinamojo vieneto dalis, jei kompetencija apmokestinti šios įmonės pelną priskiriama Nyderlandams laikantis Įstatymo, nustatančio Karalystės mokesčių sistemą, arba Sutarties dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, ir jei: a) šio apmokestinamojo asmens veiksmingo valdymo vieta yra Nyderlandų Antiluose, Aruboje, Europos Sąjungos valstybėje narėje arba valstybėje, su kuria taikoma su Nyderlandais pasirašyta sutartis dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, kur nustatytas nuolatinių buveinių diskriminacijos draudimas; b) a) punkte nurodytas apmokestinamasis asmuo yra akcinė bendrovė arba uždaroji akcinė bendrovė, arba pagal savo prigimtį ir įsteigimo būdą panašus subjektas; c) jei a punkte nurodytas apmokestinamasis asmuo, kaip patronuojanti bendrovė, priklauso apmokestinamajam vienetui, 1 dalyje nurodytos dukterinėje bendrovėje turimos akcijos priskiriamos šios patronuojančios bendrovės nuolatinės buveinės Nyderlanduose turtui. <…>“
26

Be to, iš Teisingumo Teismo procedūros reglamento 38 straipsnio 1 dalies c punkto ir su juo susijusios teismo praktikos matyti, kad bet kuriame ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka ir kad ši nuoroda turi būti pakankamai aiški bei tiksli, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę kontrolę. Iš to išplaukia, kad pagrindinės teisinės ir faktinės aplinkybės, kuriomis pagrįstas ieškinys, turi būti nuosekliai išdėstytos ir suprantamos iš paties ieškinio teksto ir kad jame pateikiamus reikalavimus reikia suformuluoti nedviprasmiškai, siekiant išvengti, jog Teisingumo Teismas nepriimtų sprendimo ultra petita arba apskritai nespręstų dėl kaltinimo (žr. 2007 m. balandžio 26 d. Sprendimo Komisija prieš Suomiją, C-195/04, Rink. p. I-3351, 22 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei Sprendimo Komisija prieš Italiją, C-412/04, Rink. p. I-619, 103 punktą).
17

Kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pareiškėjai pagrindinėje byloje pirmiausia priekaištauja dėl to, kad CBFA pažeidė švelnesnio įstatymo taikymo atgaline data principą. Jie iš esmės tvirtina, kad pakeistos redakcijos 2002 m. rugpjūčio 2 d. Įstatymo 25 straipsnio 1 dalies nuostatos neatitinka Direktyvos 2003/6 2 straipsnyje įtvirtintos prekybos vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija, apibrėžties ir dėl to netaikytinos. Dėl to jie mano, kad šių nuostatų nesuderinamumas su Direktyva 2003/6 lėmė teisinį vakuumą, analogišką švelnesniam baudžiamajam įstatymui, prieštaraudami tam, kad CBFA taikytų pirminės redakcijos 2002 m. rugpjūčio 2 d. Įstatymo 25 straipsnio 1 dalį.
42

Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, nepaisant privalomuosius bendrojo intereso pagrindus atitinkančio teisėto tikslo, EB sutartimi garantuojamų pagrindinių laisvių apribojimo pateisinimas reiškia, kad atitinkama priemonė turi būti tinkama užtikrinti tam tikro tikslo įgyvendinimą ir neviršyti to, kas būtina jam pasiekti (žr. 2007 m. sausio 30 d. Sprendimo Komisija prieš Daniją, C-150/04, Rink. p. I-1163, 46 punktą; minėto sprendimo Prancūzų bendruomenės vyriausybė ir Valonijos vyriausybė 55 punktą bei Sprendimo UTECA, C-222/07, Rink. p. I-1407, 25 punktą). Be to, nacionalinės teisės aktai gali garantuoti nurodyto tikslo įgyvendinimą, tik jeigu jais iš tikrųjų nuosekliai ir sistemiškai siekiama šio tikslo ( Sprendimo Hartlauer, Rink. p. I-1721, C-169/07, 55 punktas).
21

Jam buvo pateiktas klausimas, ar ginčijamas projektas patenka į Direktyvos 85/337 taikymo sritį kaip projektas, numatytas jos II priedo 10 punkto l papunktyje, nes atrodo, kad minėtos direktyvos versijoje švedų kalba šiame punkte kalbama tik apie gruntinio vandens išsiurbimą siekiant pelno. Be to, taip pat pateiktas klausimas dėl tikslios Orhuso konvencijoje numatytos teisės į žalos išieškojimą teismine tvarka apimties ir dėl to, ar šiuo atžvilgiu Švedijos teisės aktuose nustatytos sąlygos nebuvo pernelyg ribojančios.
20

Grįsdama kaltinimą Komisija taip pat nurodo, kad suteikdama prašomą vizą Belgijos Karalystė veikia nepakankamai rūpestingai, nes suinteresuotajam asmeniui pateikus reikalaujamus dokumentus viza išduodama tik per 48 valandas. Be to, Komisija ją kaltina skaidrumo stoka. Ypač nesant aplinkraščio, nors anksčiau Belgijos valdžios institucijos žadėjo jį išleisti, ūkio subjektai negali iš anksto žinoti, kokias sąlygas jie turi įvykdyti tam, kad galėtų teikti paslaugas Belgijoje.
39

Direktyvos dešimtoje konstatuojamojoje dalyje ir 2 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje minimi ekspertai, į kuriuos darbuotojų atstovai gali kreiptis techniškai sudėtingais klausimais ir kurie prireikus gali suteikti informaciją arba konsultuoti. Be to, šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalyje, kurioje pateikiami direktyvos tikslus atitinkantys apibrėžimai, apibrėžiama „darbuotojų atstovų“, bet ne darbuotojų sąvoka. Be to, šios direktyvos 2 straipsnyje nurodyti darbdavio įsipareigojimai, o darbuotojų informavimo ir konsultavimosi su jais teisė suteikiama tik darbuotojų atstovams. Šios direktyvos 3 straipsnyje numatytas įsipareigojimas informuoti kompetentingą instituciją apie planuojamus kolektyvinius atleidimus bei pateikti visą reikalingą informaciją apie tokius atleidimus ir konsultacijas su darbuotojų atstovais. Darbuotojų atstovams darbdavys privalo pateikti tokio pranešimo nuorašą, o jie gali nusiųsti kompetentingai valstybinei institucijai visas turimas pastabas. Darbuotojai tokios galimybės neturi.
Byla C-441/08

Elektrownia Pątnów II sp. zoo

prieš

Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

(Naczelny Sad Administracyjny prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Netiesioginiai pritraukto kapitalo mokesčiai — Kapitalo bendrovės paimtos paskolos iki atitinkamos valstybės narės įstojimo į Europos Sąjungą — Apmokestinimas kapitalo mokesčiu pagal nacionalinės teisės aktus — Paskolų konvertavimas į bendrovės dalis valstybei narei įstojus į Europos Sąjungą — Šio įstatinio kapitalo padidinimo sandoriui taikomas kapitalo mokestis — Neatidėliotinas naujo reglamentavimo taikymas“

2009 m. lapkričio 12 d. Teisingumo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas I ‐ 10801

Sprendimo santrauka

Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Netiesioginiai pritraukto kapitalo mokesčiai – Kapitalo bendrovėms taikomas kapitalo mokestis

(Tarybos direktyvos 69/335 5 straipsnio 3 dalies antra įtrauka)

Pagal Direktyvos 69/335 dėl netiesioginių mokesčių, taikomų kapitalui pritraukti [dėl netiesioginių pritraukto kapitalo mokesčių], iš dalies pakeistos Aktu dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų, 5 straipsnio 3 dalies antrą įtrauką reikalaujama, kad, apskaičiuojant bendrovės kapitalo padidinimui po tam tikros valstybės narės įstojimo į Europos Sąjungą 2004 m. gegužės 1 d. konvertuojant į bendrovės dalis jos iki stojimo paimtas paskolas taikomo kapitalo mokesčio bazę, būtų atsižvelgta į ankstesnį šių paskolų apmokestinimą, remiantis tuo metu galiojusiais nacionalinės teisės aktais.

Tokios naują tų pačių sumų apmokestinimą dėl jų įtraukimo į kapitalą draudžiančios taisyklės įvedimas tam tikros valstybės narės teisėje negali būti laikomas darančiu įtaką jau įvykusiems apmokestinimams ir dėl to galiojančiu atgaline data. Šia taisykle siekiama vienintelio tikslo ir ji turi vienintelę prasmę – užkirsti kelią dvigubam tos pačios mokesčio bazės apmokestinimui, be to, ji nuo įsigaliojimo taikoma ir toms paskoloms, kurios buvo paimtos iki valstybei narei įstojant į Europos Sąjungą, taigi ir iki jos įsigaliojimo šios valstybės narės teisės sistemoje, bei konvertuotos į bendrovės dalis po šio stojimo, ir toms paskoloms, kurios buvo paimtos po stojimo.

Todėl Direktyvos 69/335 5 straipsnio 3 dalies antra įtrauka yra tik nauja taisyklė, kuri pradedama nedelsiant taikyti po jos įsigaliojimo tam tikroje valstybėje narėje sudarytiems ir į jos taikymo sritį patenkantiems sandoriams ir kuri nereiškia jos taikymo atgaline data prieš šios valstybės narės stojimą susiklosčiusioms aplinkybėms.

(žr. 36–38, 40, 42 punktus ir rezoliucinę dalį)
Šis reglamentas patenka į rinkų stabilizavimo tikslą, kuris aiškiai įvardytas EB 33 straipsnio 1 dalies c punkte. Jame įvesta mokesčio schema siekiama atkurti pasiūlos ir paklausos pusiausvyrą pieno rinkoje, pasižyminčioje struktūriniais pertekliais, ribojant pieno produktų gamybą, todėl ji patenka tarp tikslų racionalizuoti pieno gamybą bei, prisidedant prie atitinkamų kaimo gyventojų pajamų stabilizavimo, išlaikyti tinkamą šios visuomenės dalies gyvenimo lygį.

Tai, kad nustatant nacionalinį referencinį kiekį Reglamente Nr. 1788/2003, nustatančiame mokestį pieno ir pieno produktų sektoriuje, neatsižvelgiama į tai, jog atitinkama valstybė narė turi deficitą, negali paveikti šio reglamento suderinamumo su tikslais, be kita ko, numatytais EB 33 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose.

Net darant prielaidą, kad Reglamentas Nr. 1788/2003, nustatantis mokestį pieno ir pieno produktų sektoriuje, kuris taikomas vienodai visiems referencinių kiekių turėtojams, smulkiuosius pieno gamintojus palies skaudžiau nei stambiuosius, reikia konstatuoti, kad tai, jog priemonė, priimta organizuojant bendrąją rinką, gali turėti skirtingą poveikį atskiriems gamintojams, nelygu ypatingas jų gamybos pobūdis, nėra diskriminacija, jeigu ji pagrįsta objektyviais kriterijais, pritaikytais prie bendro rinkos organizavimo veikimo. Tai galioja pieno kvotų ir mokesčio schemos, kuri parengta taip, kad bendra individualių referencinių kiekių kvota neviršytų bendro kiekvienai valstybei narei garantuoto kiekio, atveju. Iš to matyti, jog nesant skirtingų situacijų šio reglamento nagrinėjimas atsižvelgiant į nediskriminavimo principą neatskleidžia jokio elemento, galinčio paveikti jo galiojimą.

Be to, Reglamentas Nr. 1788/2003, kurio esminis tikslas yra pieno rinkos stabilizavimas, patenkantis į EB 33 straipsnio 1 dalies c punkte aiškiai įvardytą rinkų stabilizavimo tikslą, atitinka ir EB 33 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose numatytus tikslus, todėl nėra akivaizdžiai netinkama priemonė siekiant minėto rinkų stabilizavimo tikslo. Vadinasi, šio reglamento nagrinėjimas irgi neatskleidžia jokio elemento, galinčio paveikti jo galiojimą, atsižvelgiant į proporcingumo principą.

(žr. 69, 70, 77, 81–83 punktus, rezoliucinės dalies 2 ir 3 punktus)