ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 175/22

2014 m. kovo 17 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Komisija/Italijos Respublika

(Byla C-124/14)

2014/C 175/27

Proceso kalba: italų

Šalys

Ieškovė: Europos Komisija, atstovaujama C. Cattabriga ir M. van Beek

Atsakovė: Italijos Respublika

Ieškovės reikalavimai

— Konstatuoti, kad nacionalinės sveikatos sistemos „vadovams“ (t. y. gydytojams) neužtikrindama teisės į neilgesnį kaip 48 valandų savaitės darbo laiką ir visiems medicinos darbuotojams neužtikrindama teisės į 11 valandų nepertraukiamo kasdienio poilsio laiką per parą, nesuteikiant lygiaverčio kompensuojamojo poilsio laiko, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2003/88/EB (1) 3, 6 straipsnius ir 17 straipsnio 2 dalį.

— Priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Direktyvos 2003/88/EB 3 ir 6 straipsniuose nustatyta, kad valstybės narės turi imtis būtinų priemonių užtikrinti, kad, pirma, kiekvienas darbuotojas per turėtų minimalų 11 valandų nepertraukiamo kasdienio poilsio laiką per parą ir, antra, kad vidutinis darbo laikas, įskaitant viršvalandžius, per kiekvieną septynių dienų laikotarpį nebūtų ilgesnis kaip 48 valandos. Net jeigu jos nėra neužtikrinamos, bet kokiai nuo šių nuostatų leidžiančiai nukrypti nuostatai taikomos nustatytos sąlygos.

Perkeldamas Direktyvą 2003/88, Italijos įstatymų leidėjas pažeidė šias nuostatas, nes visų nacionalinės sistemos „vadovų“ neįtraukė į taisyklių dėl maksimalaus vidutinio taikymo sritį ir visų šios sistemos medicinos darbuotojų – į taisyklių dėl kasdienio poilsio taikymo sritį.

Konkrečiai, Komisija pirmiausia pastebi, kad Italijoje visi nacionalinės medicinos sistemos gydytojai pagal teisės aktus ir nacionalines kolektyvines sutartis oficialiai priskiriami „vadovų“ kategorijai, kuri nesinaudoja su vadovaujančiais postais susijusiomis prerogatyvomis arba tam tikra autonomija dėl darbo laiko tvarkaraščio. Antra, Italijos institucijos negalėjo įrodyti, kad nacionalinės sveikatos sistemos medicinos darbuotojai, kuriems neužtikrinta teisė į 11 valandų nepertraukiamo kasdienio poilsio laiką, iš karto po darbo laiko turėjo bent pakankamai nepertraukiamo lygiaverčio kompensuojamojo poilsio laiko.

(1) 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (OL L 299, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 142/28

2014 m. kovo 6 d.Conseil d'État (Prancūzija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje FCD – Fédération des entreprises du commerce et de la distribution, FMB – Fédération des magasins de bricolage et de l’aménagement de la maison/Ministre de l’écologie, du développement durable et de l’énergie

(Byla C-106/14)

2014/C 142/35

Proceso kalba: prancūzų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Conseil d'État

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovės: FCD – Fédération des entreprises du commerce et de la distribution, FMB – Fédération des magasins de bricolage et de l’aménagement de la maison

Atsakovas: Ministre de l’écologie, du développement durable et de l’énergie

Prejudicinis klausimas

Ar pareigos pagal Reglamento Nr. 1907/2006 (Reach) (1) 7 straipsnio 2 dalį ir 33 straipsnį, kai „gaminys“, kaip jis suprantamas pagal šį reglamentą, yra sudarytas iš kelių elementų, kurie patys atitinka jame nustatytą „gaminio“ apibrėžtį, taikomos tik dėl sudėtinio gaminio ar dėl kiekvieno iš elementų, atitinkančių „gaminio“ apibrėžtį?

(1) 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiantis Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiantis Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinantis Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB (OL L 396, p. 1).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 85/18

2014 m. sausio 24 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Komisija prieš Lenkijos Respubliką

(Byla C-36/14)

2014/C 85/33

Proceso kalba: lenkų

Šalys

Ieškovė: Europos Komisija, atstovaujama K. Herrmann ir M. Patakia

Atsakovė: Lenkijos Respublika

Ieškovės reikalavimai

— konstatuoti, kad neribotai nustačiusi valstybės reguliavimą, i) pagal kurį elektros energijos tiekimo įmonės įpareigojamos taikyti Energetikos tarnybos pirmininko patvirtintas gamtinių dujų kainas, nors nacionalinėje teisėje nenumatyta, kad nacionalinės administracinės institucijos privalo reguliariai tikrinti, ar ši priemonė ir jos taikymo tvarka dujų sektoriuje turi būti pakeistos atsižvelgiant į šio sektoriaus plėtrą, ir ii) kuris taikomas neribotai subjektų grupei nedarant skirtumo tarp klientų ir neatsižvelgiant į atskirų ūkio subjektų situaciją, Lenkijos Respublika taiko neproporcingą priemonę, kuri prieštarauja 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2009/73/EB dėl gamtinių dujų vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, panaikinančios Direktyvą 2003/55/EB (1) 3 straipsnio 2 daliai, ir taip nevykdo įsipareigojimų pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 ir 2 dalis,

— priteisti iš Lenkijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Elektros energijos įstatymo 47 straipsnyje numatytas reikalavimas (už kurio nesilaikymą skiriama bauda) taikyti Energetikos tarnybos pirmininko patvirtintas gamtinių dujų tiekimo kainas yra valstybės reguliavimo priemonė, nes ji taikoma visoms elektros energijos tiekimo įmonėms, kai jos tieka gamtines dujas ne namų ūkiams, o kitiems klientams, ir ja nustatomos reguliuojamos kainos; ši priemonė pažeidžia proporcingumo principą, taigi, nustačius šią priemonę nevykdomi įsipareigojimai pagal Direktyvos 2009/73/EB 3 straipsnio 1 ir 2 dalis.

Be to, ginčijama valstybės reguliavimo priemonė neatitinka 2010 m. balandžio 20 d. Teisingumo Teismo sprendime Federutility, C-265/08, numatytų sąlygų, nes nacionalinėje teisėje (1997 m. balandžio 10 d. Elektros energijos įstatyme) numatytas reikalavimas taikyti reguliuojamas kainas, kuris viršija tai, kas būtina visuotiniam ekonominiam interesui įgyvendinti (apsauga nuo pernelyg didelių gamtinių dujų kainų). Pabrėžtina, kad reikalavimas taikyti patvirtintas gamtinių dujų kainas neribojamas laike ir nesiejamas su situacijos dujų rinkoje, kuri pateisintų tokį reguliavimą, patikrinimu. Be to, šis reikalavimas vienodai taikomas visoms elektros energijos tiekimo įmonėms, kurioms Energetikos tarnybos pirmininkas nėra suteikęs aiškaus leidimo šio reikalavimo nesilaikyti, nepaisant jų padėties dujų rinkoje ir neskiriant situacijų pagal tai, kokiems klientams dujos tiekiamos: galutiniams verslo sektoriaus klientams, didmenininkams ar namų ūkiams.

(1) OL L 211, p. 94.
1.

Prieštaravimo dėl piktnaudžiavimo teisėmis, kaip savarankiško teisinio instituto, neįvertinimas. Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas pažeidė Teisingumo Teismo praktiką ir padarė teisės klaidą, nes neatsižvelgė į tai, kad į prieštaravimą dėl piktnaudžiavimo teisėmis, kuris yra savarankiškas teisės institutas, kuriuo pripažįstamas ir reikalaujamas faktinių bylos aplinkybių vertinimas, turi būti atsižvelgiama ir Bendrijos prekių ženklų teisėje. Bendrasis Teismas tik konstatavo, kad procedūra pagal susijusias Reglamento Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (1) 52 straipsnio 1 dalies a punkto ir 56 straipsnio 1 dalies a punkto nuostatas yra actio popularis, todėl neatliko konkrečių šios bylos aplinkybių vertinimo. Šiuo atžvilgiu Bendrasis Teismas neįvertino to, kad net jeigu teisės aktų leidėjas prekių ženklo registracijos panaikinimo procedūrą pagal Reglamento Nr. 207/2009 56 straipsnio 1 dalį laiko actio popularis, tai netrukdo atsižvelgti į prieštaravimą dėl piktnaudžiavimo teisėmis kaip į galiojantį savarankišką teisės institutą, kuris svarbus ir Bendrijos teisėje. Iš tikrųjų tai, kad piktnaudžiaujant teisėmis pateikti prašymai negali būti priimamai, negali būti prilyginama reikalavimui nustatyti prašymą dėl registracijos pripažinimo negaliojančia pateikusio asmens suinteresuotumą pareikšti ieškinį ir atitinkamai nelemia to, kad teisė pareikšti ieškinį būtų ribojama konkrečiomis papildomomis sąlygomis. Be to, aplinkybė, kad teisės aktų leidėjas sumanė panaikinimo procedūrą kaip procedūrą, kuri pradedama pateikus prašymą, ir aplinkybė, kad neįmanoma panaikinti įregistruoto prekių ženklo registracijos ex officio rodo, jog prieštaravimas dėl piktnaudžiavimo teisėmis yra svarbus taikant Reglamento Nr. 207/2009 56 straipsnio 1 dalies a punktą.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 252/17

2013 m. gegužės 27 d.Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd pateiktas apeliacinis skundas dėl 2013 m. kovo 7 d. Bendrojo Teismo (septintoji išplėstinė kolegija) priimto sprendimo byloje T-96/10 Rütgers Germany GmbH ir kt. prieš Europos cheminių medžiagų agentūrą (ECHA)

(Byla C-290/13 P)

2013/C 252/26

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantės: Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S, Koppers UK Ltd, atstovaujama advokato K. Van Maldegem

Kita proceso šalis: Europos cheminių medžiagų agentūra (ECHA)

Apeliančių reikalavimai

Apeliantės Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą byloje T–96/10 ir

— pripažinti negaliojančiu Europos cheminių medžiagų agentūros (ECHA) sprendimą ED/68/2009 (toliau — ginčijamas sprendimas), kuriuo nustatyta, kad antraceno alyva (antraceno pasta) yra medžiaga, pagal Reglamento (EB) Nr. 1907/2006 (REACH) (1) 59 straipsnį įtrauktina į kandidatinį medžiagų sąrašą, arba

— šio reikalavimo nepatenkinus, grąžinti bylą Bendrajam Teismui išnagrinėti apeliančių ieškinį dėl panaikinimo ir

— nurodyti kitai proceso šaliai padengti visas šio bylinėjimosi išlaidas (įskaitant bylinėjimosi Bendrajame Teisme išlaidas).

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliantės teigia, kad atmesdamas jų ieškinį dėl dalinio ginčijamo sprendimo panaikinimo Bendrasis Teismas pažeidė Bendrijos teisę. Visų pirma, apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė klaidų aiškindamas apeliančių situacijai taikytino teisinio reglamentavimo nuostatas. Dėl to Bendrasis Teismas padarė įvairių teisės klaidų, visų pirma priėjęs prie išvados, kad:

— byla susijusi su labai sudėtingomis faktinėmis mokslinio ir techninio pobūdžio aplinkybėmis ir kad antraceno alyvos (antraceno pastos) pripažinimas PBT ir vPvB savybių turinčia medžiaga, atsižvelgiant į jos ne mažesnės kaip 0,1 % koncentracijos sudedamąsias dalis, nebuvo akivaizdžiai klaidingas,

— sudedamosios dalys neturi būti individualiai nustatytos kaip turinčios PBT arba vPvB savybių atskiru ECHA sprendimu, pagrįstu šiuo tikslu atliktu išsamiu tyrimu,

— dokumentacijoje pagal XV priedą nenurodžius informacijos apie alternatyvias medžiagas, REACH 59 straipsnio 3 dalis ir XV priedas nebuvo pažeisti ir

— nebuvo pažeistas vienodo požiūrio principas.

Dėl šių priežasčių apeliantės prašo panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą byloje T–96/10 ir pripažinti negaliojančiu ginčijamą sprendimą.

(1) 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiantis Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiantis Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinantis Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB (OL L 396, p. 1).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 147/12

2013 m. kovo 11 d.Arbeidshof te Antwerpen (Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Theodora Hendrika Bouman prieš Rijksdienst voor Pensioenen

(Byla C-114/13)

2013/C 147/22

Proceso kalba: olandų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Arbeidshof te Antwerpen

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantė: Theodora Hendrika Bouman

Kita apeliacinio proceso šalis: Rijksdienst voor Pensioenen (Nacionalinis pensijų fondas)

Prejudicinis klausimas

Ar AOW-išmokos dalis, kuri Nyderlandų rezidentui buvo išmokėta už draudimo laikotarpį, per kurį šis rezidentas, pateikdamas paprastą prašymą, gali atsisakyti draustis pagal Nyderlandų draudimo sistemą ir dėl to nemokėti įmokų į šios draudimo sistemos fondą, ir jis atitinkamam laikotarpiui iš tikrųjų pateikė tokį prašymą, gali būti prilyginama išmokai pagal savanorišką ar neprivalomą tęstinį draudimą, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 1408/71 (1) 46a straipsnio 3 dalies c punktą, ir todėl į šią dalį negalima atsižvelgti pagal 1967 m. gruodžio 21 d. Belgijos Karaliaus dekreto, nustatančio bendrąsias pagal darbo sutartį dirbančių asmenų senatvės ir našlio pensijų mokėjimo sąlygas, 52 straipsnio 1 dalies 1 punkte įtvirtintą nuostatą dėl kumuliacijos draudimo?

(1) 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (OL L 149, p. 2; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 35)
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 123/11

2013 m. vasario 12 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Komisija prieš Portugalijos Respubliką

(Byla C-76/13)

2013/C 123/17

Proceso kalba: portugalų

Šalys

Ieškovė: Europos Komisija, atstovaujama P. Guerra e Andrade, G. Braun ir L. Nicolae

Atsakovė: Portugalijos Respublika

Ieškovės reikalavimai

Komisija Teisingumo Teismo prašo:

— Pripažinti, kad Portugalijos Respublika neįvykdė 2010 m. spalio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo C-154/09 (1), Europos Komisija prieš Portugalijos Respubliką,

— Priteisti iš Portugalijos Respublikos sumokėti Komisijai periodinę baudą po 43 264,64 eurų už kiekvieną dieną, pradelstą įvykdyti sprendimą nuo sprendimo šioje byloje priėmimo dienos iki visiško 2010 m. spalio 7 d. sprendimo dėl esmės įgyvendinimo,

— Priteisti iš Portugalijos Respublikos sumokėti Komisijai vienkartinę 5 277,30 eurų baudą už kiekvieną pavėluotą dieną nuo 2010 m. spalio 7 d. sprendimo dėl esmės priėmimo iki: — 2010 m. spalio 7 d. sprendimo dėl esmės įvykdymo, jei Teisingumo Teismas pripažins, kad Portugalijos Respublika įvykdė 2010 m. spalio 7 d. sprendimą dėl esmės iki sprendimo šioje byloje priėmimo, — iki sprendimo šioje byloje priėmimo, jei sprendimas dėl esmės nebūtų įvykdytas iki sprendimo šioje byloje priėmimo,

— Priteisti iš Portugalijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Vis dar nepaskirtos įmonės, atsakingos už universaliosios paslaugos teikimą pagal procedūrą, nustatytą direktyvos dėl universaliųjų paslaugų 3 straipsnio 2 dalyje ir 8 straipsnio 2 dalyje (2). Kita vertus, Portugalijos Įstatyme dėl elektroninių komunikacijos priemonių ir toliau numatyta išsaugoti visus įsipareigojimus, nustatytus bazinėse koncesijos taisyklėse dėl viešųjų telekomunikacijų paslaugų teikimo, kurios patvirtintos Dekretu-įstatymu Nr. 31/2003 ir pagal kurias universaliosios paslaugos teikimas remiantis iki 2025 m. galiojančia koncesijos sutartimi patikėtas PT Comunicações. Baudos skyrimo tikslas, Komisija siūlo Bendrajam Teismui taikyti sunkumo koeficientą 7 skalėje nuo 1 iki 20.

Aptariamu pažeidimu keliamas pavojus pagrindinių konkurencijos teisės tikslų, susijusių su telekomunikacijų rinkos liberalizavimu, siekimui, o taip pat pažeidžiami pagrindiniai Europos Sąjungos teisės principai, kaip antai nediskriminavimo principas. Be to, aptariamu pažeidimu keliamas pavojus universaliosios paslaugos veiksmingumui, kuris yra vienas iš pagrindinių telekomunikacijų teisės tikslų. Šiuo metu Portugal Telecom suteikta koncesija be jokios viešojo ar riboto pirkimo procedūros, todėl nebuvo užtikrinta, kad universalioji paslauga būtų teikiama geriausiomis sąlygomis, kiek tai susiję su sąnaudų veiksmingumu, ir nebuvo sudarytos sąlygos konkurencijai taip apribojant draudžiamą rinkos iškraipymą.

(1) Rink. p. I-127.

(2) 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (Universaliųjų paslaugų Direktyva) (OL L 108, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 367).
1.

dėl Italijos Respublikoje galiojančio Administracinės teisenos kodekso 7 straipsnio, kuriame, laikantis Italijos Konstitucijos 103 straipsnio, nustatyta: „Administraciniai teismai turi jurisdikciją nagrinėti ginčus dėl teisėtų interesų, ir, tam tikrose įstatymų nustatytose srityse, subjektinių teisių, susijusius su administracinių įgaliojimų įgyvendinimu arba nesiėmimu juos įgyvendinti, kilusius dėl administracinės valdžios institucijoms įgyvendinamų priemonių, aktų, susitarimų arba veiksmų, apimančių, taip pat ir netiesiogiai, šių įgaliojimų įgyvendinimą. Vyriausybės aktai arba priemonės, priimti vykdant politinius įgaliojimus, neskundžiami.“ atitikties [Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos] 6 straipsniui ir [Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos] 47 straipsniui ir 52 straipsnio 3 daliai, kaip šios nuostatos inkorporuotos po dalinio [ESS] 6 straipsnio pakeitimo; a) kiek jame skirtingoms teisminėms institucijoms priskiriama teisė priimti sprendimą dėl subjektinės teisinės padėties, kurios įvairūs aspektai nurodyti in abstracto (teisėtas interesas ir subjektinė teisė), tačiau kurią tiksliai identifikuoti in concreto yra sunku arba neįmanoma, nuostatose neapibrėžiant jos konkretaus turinio; b) kiek jame numatyti teismai, kompetentingi priimti sprendimą tose pačiose srityse, remdamiesi kriterijais (įvairių subjektinės teisinės padėties aspektų identifikavimas), kurie neatitinka faktinės situacijos po to, kai numatyta galimybė kompensuoti teisėtam interesui padarytą žalą (nuo 2000 m. — siekiant vidaus teisę suderinti su Bendrijos principais), numatant didelius skirtumus, įskaitant teismų taikomų proceso taisyklių skirtumus; ir apskritai
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 389/3

2012 m. rugsėjo 18 d.Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugalija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA prieš Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

(Byla C-425/12)

2012/C 389/04

Proceso kalba: portugalų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto

Šalys pagrindinėje byloje

Pareiškėja: Portgás — Sociedade de Produção e Distribuição de Gás, SA

Atsakovė: Ministério do Ambiente, do Ordenamento do Território e do Desenvolvimento Regional

Prejudicinis klausimas

Ar 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvos 93/38/EEB (1) dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo su pakeitimais, padarytais 1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/4/EB (2), 4 straipsnio 1 dalies ir 14 straipsnio 1 dalies c ir i punktų nuostatos bei kitos šių direktyvų nuostatos ar taikomi bendrieji Bendrijos teisės principai gali būti aiškinami taip, kad nors šios direktyvos Portugalijos valstybė neperkėlė į nacionalinę teisę, tos nuostatos viešųjų paslaugų koncesininkais esantiems privatiems asmenims (konkrečiai kalbama apie subjektą, kuriam taikomas Direktyvos 93/38 2 straipsnio 1 dalies b punktas) sukuria pareigas, kurių nesilaikymu Portugalijos valstybė gali remtis prieš tą koncesininku esantį privatų subjektą vienos iš jos ministerijų priimtame akte?

(1) 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva 93/38/EEB dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 199, p. 84; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 194).

(2) OL L 101, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 3 t., p. 91.
1.2.

Ar atsakant į pirmąjį klausimą svarbios šios aplinkybės: — laikotarpis, per kurį turėtų būti nurodyta apie sąskaitos faktūros panaikinimą, yra 14 dienų nuo kalendorinio mėnesio, per kurį sąskaita faktūra buvo panaikinta, pabaigos; — apie sąskaitos faktūros panaikinimą iš tiesų buvo nurodyta praėjus vienam mėnesiui nuo laikotarpio, per kurį ji turėjo būti panaikinta, pabaigos; — mokėtinas PVM ir palūkanos buvo sumokėti į valstybės iždą?
—

Įpareigoti Seven SpA, be savo bylinėjimosi išlaidų, apmokėti Seven For All Mankind bylinėjimosi išlaidas šioje byloje ir procedūroje VRDT.
2.

Ar 2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvai 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje ar kitai Europos Sąjungos teisės nuostatai, kaip antai SESV 34, 35, 49 arba 56 straipsniai, prieštarauja nacionalinės nuostatos, kaip antai 2006 m. lapkričio 10 d. Įstatymo 8–14 straipsniai, pagal kurias — išskyrus kelias šiame įstatyme nurodytas išimtis — prekybininkas įpareigojamas pasirinkti vieną dieną per savaitę, kurią prekybos vieta turi būti uždaryta, atsižvelgiant į tai, kad, be kita ko, prekybininkui draudžiama atidaryti prekybos vietą septynias dienas per savaitę, neatsižvelgiant į pasekmes, kurias šis draudimas turi ar gali turėti vidutiniam vartotojui, ir neatsižvelgiant į tai, ar konkrečiomis aplinkybėmis toks aktas gali pažeisti profesinį atidumą ir sąžiningą komercinę veiklą, taip pat neatsižvelgiant į tai, kad pagal darbo teisę darbuotojų poilsio laiką reglamentuoja ne šis įstatymas, o kitos teisės nuostatos?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 370/17

2011 m. rugsėjo 23 d.High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Fruition Po Limited prieš Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health

(Byla C-500/11)

2011/C 370/28

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Justice Queen's Bench Division (Administrative Court)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Fruition Po Limited

Atsakovė: Minister for Sustainable Farming and Food and Animal Health

Prejudiciniai klausimai

1. Ar tokiomis aplinkybėmis, kai: a) valstybė narė svarstė galimybę pripažinti subjektą gamintojų organizacija pagal Tarybos reglamento Nr. 2200/96 (1) 11 straipsnį, b) subjekto tikslai ir įstatai atitiko 11 straipsnio reikalavimus, c) subjekto nariai gamintojai gavo visas paslaugas, kurias pagal 11 straipsnį jiems turi teikti gamintojų organizacija ir d) subjektas sudarė sutartis su rangovais dėl didelės dalies tokių paslaugų tiekimo, atsižvelgiant į teisinio saugumo principą 11 straipsnį reikia aiškinti taip, kad juo reikalaujama, jog subjektas kažkiek kontroliuotų rangovus?

2. Jei atsakymas į 1 klausimą yra teigiamas, koks kontrolės laipsnis turi būti reikalaujamas pagal 11 straipsnį?

3. Konkrečiai tariant, ar tokiomis aplinkybėmis, kai a) rangovai buvo: 1) bendrovė, kurios 93 % akcijų turėjo subjekto nariai, 2) bendrovė, kurios 50 % akcijų turėjo pirmoji bendrovė ir kurios įstatuose numatyta, jog bendrovės sprendimai turi būti priimami vienbalsiai, b) nė viena bendrovė neturėjo sutartinės prievolės laikytis su nagrinėjama veikla susijusių subjekto nurodymų joms, bet c) dėl nurodytos kapitalo struktūros subjektas ir rangovai veikė konsensuso pagrindu, subjektas apskritai vykdė kokią nors 11 straipsnyje reikalaujamą kontrolę?

4. Ar atsakant į šiuos klausimus yra svarbu tai, kad: a) Komisijos reglamento Nr. 1432/2003, nustatančio išsamias Tarybos reglamento Nr. 2200/96 taikymo taisykles dėl sąlygų gamintojų organizacijų pripažinimui (2), 6 straipsnio 2 dalyje bylos faktinių aplinkybių atsiradimo metu buvo aiškiai numatyta, kad valstybės narės nustato sąlygas, pagal kurias gamintojų organizacija gali patikėti trečiosioms šalims savo užduočių vykdymą; b) 1 klausime minima valstybė narė bylos faktinių aplinkybių atsiradimo metu nenustatė tokių sąlygų?

(1) 1996 m. spalio 28 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2200/96 dėl bendro vaisių ir daržovių rinkos organizavimo (OL L 297, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 20 t., p. 55).

(2) OL L 203, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 39 t., p. 424.