GENERALINĖS ADVOKATĖS

JULIANE KOKOTT IŠVADA,

pateikta 2017 m. kovo 30 d. ( 1 )

Byla C‑112/16

Persidera SpA

prieš

Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni ir

Ministero dello Sviluppo Economico delle Infrastrutture e dei Trasporti

(Consiglio di Stato (Valstybės Taryba, Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Elektroninių ryšių tinklai ir paslaugos – Direktyvos 2002/20/EB, 2002/21/EB ir 2002/77/EB – Perėjimas nuo analoginės prie skaitmeninės televizijos – Kiekvienam analoginių dažnių valdytojui skirtinų skaitmeninių dažnių apskaičiavimas – Atsižvelgimas į anksčiau neteisėtai naudotus analoginius dažnius – Keitimo santykis – Perskaičiavimo veiksnys – Vienodas požiūris, nediskriminavimas ir proporcingumas“

I. Įvadas

1. Šiandienos pasaulyje galima nepaliaujamai kalbėti apie ypatingą žiniasklaidos įvairovės ir vientisumo svarbą laisvoje, demokratinėje visuomenėje. Būtent elektroninių ryšių tinklus ir paslaugas naudojame kone visi kasdieniame gyvenime, jie yra būtini šiuolaikinei demokratijai, be jų Europoje nebeįsivaizduojamas visuomenės švietimas ir kultūrinis gyvenimas. Tačiau nuolat susiduriame su faktais, liudijančiais mechanizmų, sukuriančių pagrindą šiems tinklams ir paslaugoms, trapumą ir problemiškumą.

2. Pastaraisiais dešimtmečiais Italijoje ne kartą aktyviai diskutuota apie pliuralizmą televizijoje. Todėl nenuostabu, kad šiai šaliai pereinant nuo analoginės prie skaitmeninės televizijos kilo ginčų dėl teisingo naujų skaitmeninių televizijos dažnių paskirstymo.

3. Šioje byloje konkrečiai nagrinėjamas tų skaitmeninių dažnių skyrimas, kuriuos valstybė aiškiai rezervavo esamų analoginės televizijos kanalų tęstinumui. Bendrovė Persidera (anksčiau – Telecom Italia Media Broadcasting, TIMB) ( 2 ), viena iš Italijos tinklų operatorių, jaučiasi diskriminuojama analoginių dažnių keitimo skaitmeniniais procese, palyginti su konkurentėmis, visų pirma rinkos lyderėmis Rai ir Mediaset.

4. Šioje byloje Teisingumo Teismas turės išsiaiškinti, kokie Sąjungos teisės aktų reikalavimai keliami teisingam dažnių skyrimui. Reikės atsižvelgti į tai, kad Italijos Respublika, taikydama dabar jau ginčijamą dažnių skyrimo metodą, turėjo atsižvelgti, be kita ko, į Europos Komisijos abejones vykdomoje pažeidimų nagrinėjimo procedūroje ( 3 ) ir į Teisingumo Teismo prejudicinį sprendimą ( 4 ).

5. Minėtų klausimų vertinimui itin reikšminga nuo 2002 m. galiojanti „nauja bendroji reguliavimo sistema“, kurią sudaro kelios Sąjungos teisės aktų leidėjo direktyvos ir bendrieji Sąjungos teisės principai.

6. Šis procesas byloje C‑112/16 glaudžiai susijęs su prejudicinio sprendimo procedūra byloje C‑560/15, kurioje šiandien taip pat teikiu išvadą. Minėtoje byloje keliamuose teisiniuose klausimuose iš esmės nagrinėjamos tos pačios Sąjungos teisės nuostatos ir principai, tik jos klausimai nesusiję su šiuo atveju ginčijamu senųjų analoginių dažnių pakeitimu naujaisiais, skaitmeniniais, be to, čia keliamos aiškiai kitokios teisinės problemos.

II. Teisinis kontekstas

7. Šios bylos Sąjungos teisės pagrindas – trys 2002 m. direktyvos dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų, visos kartu sudarančios naują elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bei su jais susijusių priemonių ir paslaugų bendrąją reguliavimo sistemą: Pagrindų direktyva (Direktyva 2002/21/EB) ( 5 ), Leidimų direktyva (Direktyva 2002/20/EB) ( 6 ) ir Konkurencijos direktyva (Direktyva 2002/77/EB) ( 7 ). Dvi pirmosios direktyvos buvo iš dalies pakeistos Direktyva 2009/140/EB ( 8 ).

A. Pagrindų direktyva (Direktyva 2002/21)

8. Visų pirma pažymėtinos Direktyvos 2002/21 6 ir 19 konstatuojamosios dalys, kurios suformuluotos taip: „(6) Audiovizualinė politika ir turinio reguliavimas atliekamas siekiant bendriausių interesų, tokių kaip žodžio laisvė, žiniasklaidos pliuralizmas, nešališkumas, kultūrų ir kalbų įvairovė, socialinė įtrauktis, vartotojų apsauga ir nepilnamečių apsauga. <…> <…> (19) Radijo dažniai yra esminis dalykas radiju paremtoms elektroninių ryšių paslaugoms, todėl, jei jie yra susiję su tokiomis paslaugomis, turėtų būti skirstomi pagal suderintus jų veikimo tikslus ir principus, taip pat remiantis objektyviais, skaidriais ir nediskriminaciniais kriterijais, atsižvelgiant į demokratinius, socialinius, kalbinius ir kultūrinius interesus, susijusius su dažnio naudojimu. <…>“

9. Direktyvos 2002/21 8 straipsnio „Politikos tikslai ir reguliavimo principai“ 1 ir 2 dalyse, be kita ko, nustatyta: „1. Valstybės narės užtikrina, kad, vykdydamos šioje Direktyvoje ir specifinėse direktyvose nurodytas reguliavimo užduotis, nacionalinės reguliavimo institucijos imtųsi visų reikiamų priemonių, skirtų šio straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse nurodytiems tikslams pasiekti. Tokios priemonės turi būti proporcingos tiems tikslams. <…> 2. Nacionalinės reguliavimo institucijos skatina konkurenciją elektroninių ryšių tinklų, elektroninių ryšių paslaugų ir susijusių priemonių bei paslaugų teikimo srityje, inter alia: <…> b) užtikrindamos, kad elektroninių ryšių sektoriuje, pirmiausia perduodant turinį, konkurencija nebūtų iškraipoma ar ribojama; <…> d) skatindamos veiksmingai naudoti radijo dažnius ir numeracijos išteklius bei užtikrindamos jų veiksmingą valdymą.“

10. Be to, Direktyvos 2002/21 9 straipsnyje „Elektroninių ryšių paslaugoms skirtų radijo dažnių valdymas“ numatyta: „1. Deramai atsižvelgdamos į tai, kad radijo dažniai yra viešoji gėrybė, turinti svarbią socialinę, kultūrinę ir ekonominę vertę, valstybės narės pagal 8 ir 8a straipsnius savo teritorijoje užtikrina veiksmingą elektroninių ryšių paslaugoms teikti skirtų radijo dažnių valdymą. Jos užtikrina, kad kompetentingos nacionalinės institucijos skirstytų elektroninių ryšių paslaugoms naudojamą spektrą ir suteiktų bendrąsias arba individualias teises naudoti tokius radijo dažnius remdamosi objektyviais, skaidriais, nediskriminuojančiais ir proporcingais kriterijais. Įgyvendindamos šio straipsnio nuostatas valstybės narės turi laikytis atitinkamų tarptautinių susitarimų, įskaitant ITU radijo ryšio reglamentą, ir gali atsižvelgti į viešosios tvarkos sumetimus. <…> 4. <…> Priemonės, pagal kurias reikalaujama, kad elektroninių ryšių paslauga būtų teikiama konkrečioje elektroninių ryšių paslaugoms skirtoje juostoje, turi būti pagrindžiamos būtinybe užtikrinti valstybių narių pagal Bendrijos teisę nustatyto bendrojo intereso tikslui pasiekti, pavyzdžiui, vienas iš toliau išvardytų tikslų, tačiau jais neapsiribojant: a) gyvybės apsauga, b) socialinės, regioninės ar teritorinės sanglaudos skatinimas, c) neveiksmingo radijo dažnių naudojimo išvengimas arba d) kultūrinės bei kalbų įvairovės ir žiniasklaidos pliuralizmo skatinimas, pavyzdžiui, teikiant radijo ir televizijos transliavimo paslaugas. <…> 7. Nepažeidžiant specifinių direktyvų nuostatų ir atsižvelgiant į atitinkamas nacionalines aplinkybes, valstybės narės gali nustatyti taisykles, kad būtų išvengta spektro kaupimo, visų pirma naudojimo teisių turėtojams nustatyti griežtus faktinio naudojimosi teisėmis terminus ir taikyti sankcijas, įskaitant finansines baudas arba teisių panaikinimą tais atvejais, kai nesilaikoma tų terminų. Šios taisyklės nustatomos ir taikomos proporcingai, nediskriminuojant ir skaidriai.“

B. Leidimų direktyva (Direktyva 2002/20)

11. Direktyvos 2002/20 3 straipsnio „Elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrasis leidimas“ 1 dalyje įtvirtintos šios nuostatos: „Valstybės narės užtikrina laisvę teikti elektroninių ryšių tinklus ir paslaugas laikantis šioje direktyvoje nustatytų sąlygų. Šiuo tikslu valstybės narės nekliudo įmonei teikti elektroninių ryšių tinklus ar paslaugas, išskyrus atvejus, kai tai būtina dėl Sutarties 46 straipsnio 1 dalyje nurodytų priežasčių.“

12. Direktyvos 2002/20 5 straipsnyje „Radijo dažnių ir numerių naudojimo teisės“, be kita ko, nustatyta: „1. Valstybės narės sudaro palankesnes sąlygas naudoti radijo dažnius pagal bendrąsias teises. Prireikus valstybės narės gali suteikti individualias naudojimo teises siekdamos: <…> – pasiekti kitus visuotinės svarbos tikslus, kuriuos nustatė valstybė narė laikydamasi Bendrijos teisės. 2. Tais atvejais, kai radijo dažnių ar numerių naudojimui būtina suteikti individualias naudojimo teises, valstybės narės įmonės prašymu suteikia tokias teises įmonėms, kad jos galėtų teikti tinklus ar paslaugas pagal 3 straipsnyje nurodytas bendrąsias teises pagal šios direktyvos 6, 7 straipsnių ir 11 straipsnio 1 dalies c punkto nuostatas ir pagal kitas taisykles, užtikrinančias tų išteklių veiksmingą naudojimą pagal Direktyvą 2002/21/EB (Pagrindų direktyva). Nepažeidžiant valstybių narių nustatytų konkrečių kriterijų ir procedūrų, pagal kuriuos radijo ir televizijos transliacijų turinio teikėjams suteikiamos radijo dažnių naudojimo teisės, kad pagal Bendrijos teisę būtų pasiekti visuotinės svarbos tikslai, radijo dažnių ir numerių naudojimo teisės suteikiamos laikantis atvirų, objektyvių, skaidrių, nediskriminuojančių ir proporcingų procedūrų, o radijo dažnių atveju laikomasi Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyvos) 9 straipsnio nuostatų. Reikalavimo taikyti atvirą procedūrą galėtų būti nesilaikoma tais atvejais, kai norint pasiekti visuotinės svarbos [bendrojo intereso] tikslą, kurį nustatė valstybės narės laikydamosi Bendrijos teisės, radijo ir televizijos transliacijų turinio teikėjams svarbu suteikti individualias radijo dažnių naudojimo teises. <…> 5. Valstybės narės neriboja suteikiamų naudojimo teisių skaičiaus, išskyrus atvejus, kai tai būtina veiksmingam radijo dažnių naudojimui pagal 7 straipsnį užtikrinti. 6. Nacionalinės kompetentingos institucijos užtikrina, kad radijo dažniai būtų naudojami rezultatyviai ir veiksmingai pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 8 straipsnio 2 dalį ir 9 straipsnio 2 dalį. Jos taip pat užtikrina, kad perduodant ar sukaupus radijo dažnių naudojimo teises nebūtų iškraipyta konkurencija. <…>“

13. Be to, Direktyvos 2002/20 7 straipsnyje „Suteikiamų radijo dažnių naudojimo teisių skaičiaus ribojimo tvarka“ nustatyta: „1. Jeigu valstybė narė svarsto, ar apriboti išduodamų radijo dažnių naudojimo teisių skaičių arba ar pratęsti išduotų teisių galiojimo trukmę pagal sąlygas, kurios skiriasi nuo tokioms teisėms taikomų sąlygų, ji, inter alia: a) deramai atsižvelgia į poreikį didinti paslaugų gavėjų gaunamą naudą ir skatinti konkurencijos plėtrą; <…> 3. Kai radijo dažnių naudojimo teisių suteikimą reikia riboti, valstybės narės tokias teises teikia remdamosi atrankos kriterijais, kurie turi būti objektyvūs, skaidrūs, nediskriminuojantys ir proporcingi. Į tokius kriterijus būtina tinkamai atsižvelgti siekiant Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyvos) 8 straipsnyje nurodytų tikslų ir laikantis šios direktyvos 9 straipsnyje nurodytų reikalavimų. <…>“

C. Konkurencijos direktyva (Direktyva 2002/77)

14. Direktyvos 2002/77 2 straipsnyje „Išimtinės ir specialiosios teisės elektroninių ryšių tinklų ir elektroninių ryšių paslaugoms“, be kita ko, nustatyta: „<…> 2. Valstybės narės imasi visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad bet kuri įmonė turėtų teisę teikti elektroninių ryšių paslaugas arba steigti, plėtoti ar teikti elektroninių ryšių tinklus. <…> 4. Valstybės narės užtikrina, kad įmonei duotas bendrasis leidimas teikti elektroninių ryšių paslaugas arba steigti ir (arba) teikti elektroninių ryšių tinklus, taip pat tokio leidimo sąlygos būtų paremtos objektyviais, nediskriminaciniais, proporcingais ir skaidriais kriterijais. <…>“

15. Galiausiai Direktyvos 2002/77 4 straipsnyje „Teisė naudoti dažnius“ nustatyta: „Nepažeisdamos specialių valstybės narės priimtų kriterijų ir procedūrų, kurias jos taiko radijo ar televizijos transliuojamo turinio paslaugų teikėjams suteikdamos teises naudoti radijo dažnius ir siekdamos bendrų interesų pagal Bendrijos teisę: <…> 2. Radijo dažnių skyrimas elektroninių ryšių paslaugoms teikti turi remtis objektyviais, skaidriais, nediskriminaciniais ir proporcingais kriterijais.“

III. Faktinės aplinkybės ir pagrindinė byla

16. Italijoje pereinant nuo analoginės prie skaitmeninės televizijos prireikė procedūros skirti naujiems skaitmeniniams transliavimo dažniams, kurie būtų galingesni nei analoginiai ( 9 ). Šiuo tikslu Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni ( 10 ) (toliau – AGCOM) 2009 m. balandžio 7 d. patvirtino Sprendimą 181/09/CONS ( 11 ), kuriame nustatė kriterijus dėl antžeminių tinklų visiško skaitmeninimo ir kartu numatė reikiamų radijo dažnių skyrimo mechanizmą. Šis sprendimas buvo priimtas atsižvelgiant į jau vykdomą pažeidimo nagrinėjimo procedūrą ( 12 ), kurioje Europos Komisija paragino Italiją skirstant skaitmeninius radijo dažnius neteikti pirmenybės anksčiau rinkoje veikusioms analoginės televizijos stotims.

17. Planuota skirti skaitmeninius radijo dažnius 21 tankintuvui (vadinamieji multiplekseriai) antžeminėms transliacijoms visoje šalyje ( 13 ). Vienas tankintuvas leidžia integruoti įvairius duomenų, vaizdo ir garso signalus į bendrą duomenų srautą ir taip efektyviau panaudoti esamus radijo dažnius ir laidus.

18. Siekiant užtikrinti teisingą šių skaitmeninių tankintuvų paskirstymą ir atsižvelgti ne tik į buvusias analoginės televizijos stotis, bet ir į tuos operatorius, kurie jau anksčiau investavo į skaitmeninių tinklų kūrimą, taip pat į tuos, kurie dar tik ketina patekti į šią rinką, minėtas 21 vienetas buvo suskirstytas į tris grupes, kurios turėjo būti sudarytos pagal skirtingus kriterijus. Be to, nustatyta viršutinė riba – vienas tinklo operatorius negalėjo turėti daugiau nei penkis tankintuvus; apie daugiausia kaip penkis tankintuvus taip pat buvo užsiminusi Komisija per pažeidimo nagrinėjimo procedūrą.

19. Konkrečiau šis 21 tankintuvas turėjo būti paskirstytas taip: – Pirmojoje grupėje aštuoni tankintuvai buvo skirti esamiems analoginės televizijos tinklams pakeisti skaitmeniniais televizijos tinklais. Skyrimas turėjo vykti vadovaujantis teisingumo kriterijumi, atsižvelgiant į televizijos pasiūlos tęstinumą. Kiekvienam veikusiam analoginės televizijos operatoriui atitinkamai turėjo būti skirta bent po vieną tankintuvą, o kelių analoginių siųstuvų operatoriams turėjo tekti vienu tankintuvu mažiau, nei jie turėjo analoginių siųstuvų. Taip, be kita ko, Rai ir Mediaset, kurios iki tol valdė po tris analoginės televizijos stotis, gavo po du tankintuvus, o TIMB, kuri siūlė dvi analoginės televizijos stotis, gavo vieną tankintuvą; Rete A ir dar dviem kitoms tinklo operatorėms taip pat teko po vieną tankintuvą. – Antrojoje grupėje aštuoni tankintuvai turėjo atitekti tiems tinklo operatoriams, kurie investavo į skaitmeninių tinklų kūrimą. Taigi Rai, Mediaset ir TIMB gavo dar po du tankintuvus, o Rete A ir dar viena tinklo operatorė – po vieną tankintuvą. – Galiausiai trečiojoje grupėje likusieji penki tankintuvai, taip pat vadinami skaitmeniniu dividendu ( 14 ), turėjo atitekti kaip papildomi nauji radijo dažniai pagal objektyvius, skaidrius, proporcingus ir nediskriminacinius kriterijus.

20. Šiuo pagrindu Italijos ekonominės plėtros ministerija ( 15 ) pradėjo skirstyti skaitmeninius tankintuvus.

21. Nagrinėjamu atveju ginčas pagrindinėje byloje susijęs tik su viena šių tankintuvų dalimi, konkrečiai – pirmąja grupe. Kadangi TIMB dėl analoginių dažnių keitimo skaitmeniniais metodo ( 16 ) jautėsi atsidūrusi ne tokioje palankioje situacijoje, palyginti su didesniais savo konkurentais, ji pareiškė ieškinį Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio ( 17 ) (TAR), siekdama gauti papildomą tankintuvą iš minėtos pirmosios grupės ir kompensaciją už patirtą žalą.

22. TIMB, be kita ko, TAR teigė, kad jos analoginiai dažniai buvo pakeisti naujais skaitmeniniais dažniais ne tokiu palankiu santykiu nei Rai ir Mediaset: TIMB už du analoginius dažnius gavo vieną tankintuvą, taigi keitimo santykis buvo 50 %, o Rai ir Mediaset, turėjusioms po tris analoginius televizijos kanalus, atiteko po du tankintuvus ir tai atitinka palankesnį –66,67 % – keitimo santykį. Be to, TIMB kritikavo tai, kad keitimas skaitmeniniais dažniais Rai ir Mediaset atveju buvo vykdomas atsižvelgiant į analoginius televizijos kanalus, kurie anksčiau abiejų nurodytų tinklo operatorių buvo valdyti viršijant teisės aktais nustatytas koncentracijos ribas, taigi – neteisėtai.

23. Kadangi pirmojoje instancijoje ieškinys buvo netenkintas ( 18 ), TIMB prašymą apginti jos teises apeliacine tvarka pateikė Consiglio di Stato ( 19 ), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Vykstant šiam apeliaciniam procesui Consiglio di Stato, TIMB susijungė su Rete A, kuri jau turėjo du tankintuvus. Po susijungimo atsiradusi nauja bendrovė Persidera dabar jau valdo iš viso penkis tankintuvus, Italijoje tai, kaip minėta, didžiausias kiekvienam tinklo operatoriui teisės aktais leidžiamas skaičius.

IV. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą ir procesas Teisingumo Teisme

24. 2015 m. liepos 2 d. nutartimi, gauta 2016 m. vasario 24 d., Consiglio di Stato sustabdė bylos nagrinėjimą ir pateikė Teisingumo Teismui pagal SESV 267 straipsnį šiuos klausimus prejudiciniam sprendimui priimti: „1. Ar pagal Europos Sąjungos teisę, visų pirma, SESV 56, 101, 102 ir 106 straipsnius, Direktyvos 2002/21/EB 9 straipsnį, Direktyvos 2002/20/EB 3, 5 ir 7 straipsnius ir Direktyvos 2002/77/EB 2 ir 4 straipsnius ir nediskriminavimo, skaidrumo, konkurencijos laisvės, proporcingumo, veiksmingumo ir informacijos pliuralizmo principus draudžiama nacionalinės teisės nuostata, kuria, siekiant nustatyti keičiant analoginius tinklus operatoriams skirtiną skaitmeninių tinklų kiekį, lygiai taip pat numatyta atsižvelgti ne tik į visiškai teisėtai valdytus analoginius tinklus, bet ir į tuos analoginius tinklus, kurie anksčiau valdyti pažeidžiant nacionalinėmis nuostatomis nustatytas koncentracijos ribas, dėl kurių pastabų yra pateikę Teisingumo Teismas ar Europos Komisija, ar bet kuriuo atveju valdyti neturint koncesijos? 2. Ar pagal Europos Sąjungos teisę, visų pirma, SESV 56, 101, 102 ir 106 straipsnius, Direktyvos 2002/21 9 straipsnį, Direktyvos 2002/20 3, 5 ir 7 straipsnius ir Direktyvos 2002/77 2 ir 4 straipsnius ir nediskriminavimo, skaidrumo, konkurencijos laisvės, proporcingumo, veiksmingumo ir informacijos pliuralizmo principus draudžiama nacionalinės teisės nuostata, kuria, siekiant nustatyti keičiant analoginius tinklus operatoriams skirtiną skaitmeninių tinklų kiekį, numatyta bet kuriuo atveju atsižvelgti į visus iki to laiko valdytus analoginius tinklus, net jei jie buvo valdyti pažeidžiant nacionalinėmis nuostatomis nustatytas koncentracijos ribas, dėl kurių pastabų yra pateikę Teisingumo Teismas ar Europos Komisija, ar bet kuriuo atveju buvo valdyti neturint koncesijos, ir kuria daugiatinkliam operatoriui konkrečiai nustatomas mažesnis paskirtų skaitmeninių tinklų kiekis, palyginti su valdytais analoginėje sistemoje, didesne nei konkurentams nustatyta proporcija?“

25. Nagrinėjant bylą Teisingumo Teisme, Persidera, Rai ir Reti televisive italiane (RTI) ( 20 ), Italijos ir Slovėnijos vyriausybės ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas. Išskyrus Slovėniją, tų pačių šalių atstovai dalyvavo 2017 m. vasario 2 d. iškart po posėdžio byloje C‑560/15 vykusiame teismo posėdyje.

V. Vertinimas

A. Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo

26. Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje ( 21 ) numatyta, kad prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti pateiktas ne tik prejudicinis klausimas, bet ir būtina informacija apie pagrindinės bylos faktines ir teisines aplinkybes. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat turi nurodyti, kaip Sąjungos teisės nuostatos, kurias jis prašo išaiškinti, yra susijusios su pagrindine byla, ir pateikti priežastis, kodėl jam kyla abejonių dėl šių nuostatų išaiškinimo arba galiojimo. Pagal Teisingumo Teismo praktiką informacija apie faktines ir teisines bylos aplinkybes yra ypač reikšminga su konkurencijos teise susijusiose bylose ( 22 ).

1. Pirminės teisės nuostatų nereikšmingumas

27. Kaip teisingai pažymi RTI ir Italijos vyriausybė, prašyme priimti prejudicinį sprendimą šiuo atveju nėra paaiškinta pirminių teisės nuostatų – SESV 56, 101, 102 ir 106 straipsnių – reikšmė sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje.

28. Konkrečiai dėl SESV 56 straipsnio pažymėtina, kad visos pagrindinės bylos aplinkybės yra susijusios tik su viena valstybe nare ir kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šioje byloje, skirtingai nei byloje Centro Europa 7, neketina apeliuoti į Italijos Konstitucijoje įtvirtintą draudimą diskriminuoti savo šalies piliečius ( 23 ). Todėl nėra aišku, kaip Teisingumo Teismas galėtų prisidėti sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje aiškindamas, kaip prašyta, SESV 56 straipsnį.

29. Dėl konkurencijos nuostatų SESV 101, 102 ir 106 straipsniuose pakanka pažymėti, kad jos yra susijusios su įmonių elgesiu, o šiuo atveju nagrinėjami valdžios institucijų veiksmai skirstant televizijos dažnius. Tiesa, SESV 102 straipsnio 1 dalimi, siejama su SESV 106 straipsnio 1 dalimi, draudžiama valstybėms narėms sukurti tokią situaciją, kurioje tam tikroms įmonėms – šiuo atveju Rai ir Mediaset – būtų lengviau piktnaudžiauti jų tariama kolektyvine dominuojančia padėtimi ( 24 ). Vis dėlto nueitume pernelyg toli, jei vien dėl galimai netinkamų Italijos nacionalinės valdžios institucijų metodų skirstant skaitmeninius televizijos dažnius antikonkurencinį Rai ir Mediaset elgesį laikytume tikėtinu ar net neišvengiamu.

30. Jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori iškelti tik konkurencingumo klausimą, pakaks, jei Teisingumo Teismas išnagrinės jį atsižvelgdamas į tris direktyvas: Direktyvą 2002/20, Direktyvą 2002/21 ir Direktyvą 2002/77; šiuo tikslu nebūtina atskirai aiškinti SESV 101, 102 ir 106 straipsnių.

31. Taigi prejudicinius klausimus reikia pripažinti nepriimtinais tiek, kiek jais prašoma išaiškinti SESV 56, 101, 102 ir 106 straipsnius.

2. Prejudicinių klausimų svarba „Persidera“

32. Italijos vyriausybė taip pat tvirtina, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą nėra reikšmingas, nes Persidera šiuo metu bet kuriuo atveju jau turi didžiausią leistiną tankintuvų su skaitmeninės televizijos transliavimo dažniais skaičių – iš viso penkis.

33. Tiesa, prašymas priimti prejudicinį sprendimą laikytinas nepriimtinu, jei yra įrodyta, jog pagrindinės bylos ginčas buvo išspręstas ( 25 ). Tačiau šiuo atveju nėra pakankamai požymių, leidžiančių tvirtinti, kad ginčas išspręstas, tai tikrai nėra akivaizdu. Priešingai, iš pateiktų dokumentų matyti, kad Persidera nacionaliniuose administraciniuose teismuose prašo ne tik skirti papildomą skaitmeninį tankintuvą, bet ir atlyginti žalą. Kadangi negalima atmesti prielaidos, jog įmonei už neteisėtus Italijos valdžios institucijų veiksmus anksčiau gali būti priteistas žalos atlyginimas, prejudiciniams klausimams taikoma reikšmingumo prezumpcija ( 26 ).

34. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Italijos vyriausybės argumentas dėl išspręsto ginčo turi būti atmestas.

3. Pakankama informacija apie tariamą dviejų televizijos kanalų neteisėtumą

35. Galiausiai reikia atsakyti į klausimą, ar šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą gali būti pripažintas nepriimtinu todėl, kad jame pateikta per mažai paaiškinimų dėl Persidera teiginio apie dviejų jos konkurentų valdytų televizijos kanalų neteisėtumą. Šis neteisėtumas yra prielaida, kuria grindžiamas visas prašymas priimti prejudicinį sprendimą: su ja susijęs tiek pirmasis, tiek antrasis prejudiciniai klausimas.

36. Reikia pripažinti, kad Consiglio di Stato nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą šiuo klausimu nėra puikus aiškumo ir tikslumo pavyzdys. Pageidautina, kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą būtų konkrečiau, struktūriškai informuojama apie tai, kas tiksliai rodo minėtą neteisėtumą ir kokie jo padariniai. Tačiau faktinių ir teisinių aplinkybių nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą itin pašykštėta.

37. Vis dėlto manau, kad iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, nepaisant neabejotinų jo trūkumų, pakankamai aišku, koks neteisėtumas turėtas galvoje. Kaip galima suprasti iš pačios abiejų prejudicinių klausimų formuluotės, teigiama, kad „pažeistos nacionaliniuose teisės aktuose nustatytos koncentracijos ribos“ ir kad nurodyti televizijos kanalai „valdyti neturint koncesijos“.

38. Beje, kaip matyti iš bylos medžiagos, vienas iš neteisėtai valdytų televizijos kanalų, kaip teigiama, yra valstybinės televizijos bendrovės Rai kanalas RAI 3, o kitas – privataus koncerno Mediaset kanalas Rete 4. Persidera iš esmės teigia, kad pereinant nuo analoginės prie skaitmeninės televizijos ir atsižvelgus į abu minėtus kanalus buvo nepagrįstai suteikta pirmenybė Rai ir Mediaset, palyginti su mažesniais konkurentais. Taip Rai ir Mediaset gavo daugiau skaitmeninių tankintuvų dažnių, negu joms iš tikrųjų priklausė.

39. Taigi Teisingumo Teismas šiuo klausimu turi pakankamai informacijos, kad galėtų naudingai atsakyti į jam pateiktus klausimus. Tai taip pat matyti iš pareikštų nuomonių, kurias daugelis proceso šalių šioje byloje pateikė Teisingumo Teismui ( 27 ).

40. Iš to matyti, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl nurodyto dviejų televizijos kanalų neteisėtumo laikytinas priimtinu.

41. Šios aplinkybės taip pat nekeičia tai, kad kelios proceso šalys, t. y. Rai, RTI ir Italijos vyriausybė, pabrėžė, jog RAI 3 ir Rete 4 iš tikrųjų nėra neteisėti kanalai. Taip yra todėl, kad Teisingumo Teismas pagal suformuotą jurisprudenciją ( 28 ) privalo laikytis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo aprašymo ir netikrina pagrindinei bylai reikšmingų faktinių ir teisinių aplinkybių tikslumo ( 29 ), net jeigu kai kurios proceso šalys, šiuo atveju – Rai, RTI ir Italija, reiškia dėl jų abejones.

4. Tarpinė išvada

42. Taigi apibendrinant konstatuotina, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinas tik tiek, kiek jis grindžiamas SESV 56, 101, 102 ir 106 straipsniais. Likusi prašymo dalis priimtina.

B. Prejudicinių klausimų vertinimas iš esmės

43. Tiek faktinės pagrindinės bylos aplinkybės, tiek taikytina teisė yra itin sudėtinga. Deja, nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, nei proceso šalių pastabos aiškumo nesuteikė. Atvirkščiai, jos dar labiau bereikalingai komplikavo bylą ir nukreipė dėmesį nuo esmės.

44. Kaip jau minėta, nagrinėjama byla turi būti vertinama atsižvelgiant į perėjimą nuo analoginės prie skaitmeninės televizijos Italijoje ir teisiniu požiūriu atspindi vieną šio perėjimo atkarpą: ji susijusi tik su skaitmeninių transliavimo dažnių, kurie turėjo būti skirti analoginės televizijos rinkoje jau veikusiems tinklo operatoriams, skaičiaus nustatymu. Kokiu mastu nustatant skiriamų skaitmeninių dažnių skaičių buvo galima atsižvelgti į analoginės televizijos programų, kurias anksčiau transliavo atitinkamos bendrovės, skaičių? Ar buvo galima įtraukti į šį skaičių tariamai neteisėtai valdytus analoginės televizijos kanalus (pirmasis prejudicinis klausimas) ir ar toks skaičiavimas galėjo aritmetiniu požiūriu lemti skirtingą keitimo santykį kiekvienam tinklo operatoriui (antrasis prejudicinis klausimas)?

45. Mano nuomone, abu Consiglio di Stato prejudiciniai klausimai taip glaudžiai susiję, kad tikslinga juos nagrinėti kartu.

1. Reikšmingos Sąjungos teisės nuostatos ir teisės principai

46. Lemiamą reikšmę atsakymui į abu šiuos klausimus pirmiausia turi įvairios naują bendrąją reguliavimo sistemą sudarančių antrinės teisės aktų nuostatos, būtent – Direktyvos 2002/21 8 ir 9 straipsniai, Direktyvos 2002/20 3, 5 ir 7 straipsniai ir Direktyvos 2002/77 2 ir 4 straipsniai. Visomis šiomis nuostatomis išreiškiama bendra pozicija, kad valstybėms narėms suteikiama tam tikra veiksmų laisvė skirstant dažnius, tačiau, įgyvendindamos šią laisvę, valstybės narės privalo vadovautis bendraisiais Sąjungos teisės nediskriminavimo, skaidrumo ir proporcingumo principais, siekti efektyvaus radijo dažnių valdymo ir naudojimo, neužkirsti kelio konkurencijai ir deramai atsižvelgti į žiniasklaidos pliuralizmą.

47. Nurodytų nuostatų ir teisės principų būtina laikytis ne tik pirmą, bet ir kiekvieną kartą skiriant dažnius, taigi, pavyzdžiui, tokiu atveju, kaip nagrinėjamas, pereinant nuo analoginių prie skaitmeninių dažnių ( 30 ). Viena vertus, nauja bendroji reguliavimo sistema taikoma visiems procesams, kurie lemia dažnių skyrimą ( 31 ); priešingu atveju būtų neįmanoma pasiekti Sąjungos teisėje nustatyto tikslo visam laikui sukurti padėtį, kuri atitiktų naujos bendrosios reguliavimo sistemos reikalavimus. Kita vertus, iš tiesų šie naujos rūšies transliavimo dažniai pirmą kartą buvo skirstomi būtent dėl perėjimo prie naujosios skaitmeninės televizijos technologijos.

48. Šiuo atveju Italijoje naudotų analoginės televizijos transliavimo dažnių keitimo į skaitmeninius dažnius metodas aiškus ir suprantamas. Todėl svarbiausia yra ne tai, kad keitimo procedūrai galimai trūksta skaidrumo. Svarbiausia tai, kad Persidera jaučiasi diskriminuojama, palyginti su konkurentėmis, konkrečiai – Rai ir Mediaset, dėl Italijos valdžios institucijų pasirinkto keitimo metodo. Taigi iš esmės ginčas susijęs su vienodo požiūrio, arba nediskriminavimo ( 32 ), principu, kurį taikant savaime tampa svarbu atsižvelgti į kitus principus, kuriais pagrįsta nauja bendroji reguliavimo sistema, taip pat į proporcingumo argumentus.

49. Valstybės narės, įgyvendindamos Sąjungos teisę, privalo atsižvelgti į visus bendruosius Sąjungos teisės principus – tiek į vienodo požiūrio principą, tiek į proporcingumo principą ( 33 ). Valstybės narės privalo nesivadovauti tokiu atitinkamos direktyvos aiškinimu, kuris pažeistų bendruosius Sąjungos teisės principus ( 34 ). Nauja bendroji reguliavimo sistema primena apie šį bendrą įpareigojimą, įtvirtintą pirminės teisės aktuose ir antrinės teisės aktuose, konkrečiai – Direktyvos 2002/21 8 straipsnio 1 dalyje, 9 straipsnio 1 dalies antrame sakinyje ir 19 konstatuojamojoje dalyje, taip pat Direktyvos 2002/20 5 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje ir 7 straipsnio 3 dalyje, Direktyvos 2002/77 2 straipsnio 4 dalyje ir 4 straipsnio 2 punkte ( 35 ).

2. Vienodo požiūrio principas

50. Remiantis Sąjungos teisėje įtvirtintu vienodo požiūrio principu, dabar taip pat įtvirtintu Pagrindinių teisių chartijos 20 ir 21 straipsniuose, pagal suformuotą jurisprudenciją reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, išskyrus atvejus, kai toks vertinimas yra objektyviai pagrįstas ( 36 ).

a) Skirtingas požiūris

51. Situacijų panašumą reikia vertinti atsižvelgiant, be kita ko, į atitinkamos priemonės paskirtį ir tikslą. Be to, būtina atsižvelgti į reguliavimo srities, kuriai nagrinėjama priemonė priklauso, principus ir tikslus ( 37 ).

52. Taigi šiuo atveju Rai, Mediaset ir Persidera padėtis turi būti vertinama atsižvelgiant į tų aštuonių tankintuvų, kurie buvo numatyti pirmajai skaitmeninių televizijos dažnių grupei ( 38 ), skyrimą. Kaip minėta, šie dažniai turėjo užtikrinti televizijos pasiūlos tęstinumą ir galėjo būti skiriami tik tiems tinklo operatoriams, kurie anksčiau valdė analoginės televizijos kanalus.

53. Konkrečiai kalbant, Rai, Mediaset ir Persidera dėl šių aštuonių tankintuvų skyrimo ir užsibrėžtų tikslų buvo visiškai panašioje situacijoje: visos trys bendrovės jau anksčiau Italijoje valdė analoginės televizijos kanalus. Todėl kiekviena iš šių bendrovių pagal Italijai parengtą dažnių paskirstymo planą galėjo teikti paraišką dėl pirmosios grupės aštuonių tankintuvų skaitmeninių dažnių, kurie turėjo suteikti jai galimybę toliau transliuoti atitinkamą televizijos programą.

54. Žinoma, vertinant formaliai, šiuo klausimu Rai, Mediaset ir Persidera buvo taikomos vienodos sąlygos. Visiems buvusių Italijos analoginės televizijos kanalų valdytojams buvo pritaikytas vienodas keitimo metodas. Pagal šį metodą kiekvienam veikusiam analoginės televizijos operatoriui buvo skirta bent po vieną skaitmeninį tankintuvą, o tiems, kurie valdė po kelis analoginės televizijos kanalus, atiteko vienu tankintuvu mažiau, nei jie turėjo analoginių siųstuvų.

55. Tačiau vienodo požiūrio principas apima ne tik formalų (tiesioginį, betarpišką), bet ir materialų (netiesioginį, numanomą) nevienodą požiūrį, kai taikant tam tikrą menamai neutralų kriterijų iš tikrųjų pakenkiama konkrečiam subjektui arba konkrečiai subjektų grupei ( 39 ).

56. Šiuo atveju minėtas keitimo metodas buvo ypač nepalankus Persidera (anksčiau – TIMB), kuri, kitaip nei abi didžiosios tinklo operatorės Rai ir Mediaset, turėjo ne tris, o tik du analoginės televizijos kanalus. Rai ir Mediaset buvo taikytas 66,67 % keitimo santykis (už tris analoginės televizijos kanalus joms buvo skirta po du skaitmeninius tankintuvus), o Persidera, buvusios TIMB, keitimo santykis sudarė tik 50 % (už du TIMB analoginės televizijos kanalus skirtas tik vienas skaitmeninis tankintuvas).

57. Taigi akivaizdžiai nevienodą požiūrį į Persidera ir jos stambesnes konkurentes Rai ir Mediaset lėmė ne Italijos taikytas esamų analoginės televizijos dažnių keitimo į naujus skaitmeninius transliavimo dažnius metodas, o keitimo taikant šį metodą rezultatas.

b) Pagrindimas

58. Nauja bendroji reguliavimo sistema aiškiai leidžia nacionalinės valdžios institucijoms skiriant ir naudojant dažnius imtis priemonių, kuriomis būtų siekiama bendrojo intereso tikslų (žr. visų pirma Direktyvos 2002/21 9 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą ir 4 dalies antrą pastraipą, Direktyvos 2002/20 5 straipsnio 1 dalies antro sakinio paskutinę įtrauką ir 2 dalies antrą pastraipą) ( 40 ).

59. Per procesą Teisingumo Teisme iš esmės pateikti du argumentai, skirti aprašytam nevienodam požiūriui pateisinti: viena vertus, Italijos valstybė siekė užtikrinti televizijos pasiūlos tęstinumą ( 41 ). Kita vertus, buvo neįmanoma nustatyti visiškai identiško keitimo santykio kiekvienam tinklo operatoriui, nes dėl dažnių nedalumo nė vienai bendrovei negalėjo būti skirta tik tam tikra tankintuvo dalis. Abu tikslus toliau nagrinėsiu atskirai ir įvertinsiu, ar priemonės, kurių buvo imtasi siekiant šių tikslų, yra proporcingos.

60. Pagal proporcingumo principą, kuris yra vienas iš bendrųjų Sąjungos teisės principų, reikalaujama, kad institucijų veiksmai neviršytų to, kas yra tinkama ir būtina atitinkamo teisės akto teisėtiems tikslams pasiekti, o kai galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią ir nepalankūs padariniai neturi būti neproporcingi numatytiems tikslams ( 42 ).

61. Gerokai paprasčiau, tačiau turinio atžvilgiu visiškai vienodai šią nuostatą suformuotoje jurisprudencijoje numato, pavyzdžiui, Prancūzijos teismai: priemonė turi būti „tinkama, būtina ir proporcinga ja siekiamam tikslui“ ( 43 ). Vokietijos jurisprudencijoje įtvirtinta panaši tiksli formuluotė, pagal kurią intervencija į kurią nors pagrindinę teisę turi būti „skirta teisėtam tikslui ir jam pritaikyta, būtina ir tinkama“ ( 44 ).

62. Kadangi nagrinėjamas atvejis susijęs su žiniasklaidos laisve ir pliuralizmu, viena iš pagrindinių demokratinės visuomenės vertybių (taip pat žr. Pagrindinių teisių chartijos 11 straipsnio 2 dalį), tikrinant, ar laikomasi proporcingumo, turi būti aiškinama siaurai ( 45 ). Skirtingas požiūris gali būti pateisinamas tik jei jis yra būtinas nuosekliai ir sistemingai siekiant bendrojo intereso tikslų.

i) Siekis užtikrinti televizijos pasiūlos tęstinumą

63. Pirmiausia dėl televizijos pasiūlos tęstinumo užtikrinimo reikia pažymėti, kad tai yra teisėtas interesas, kuriuo nacionalinės valdžios institucijos galėjo teisėtai remtis rengdamos savo dažnių paskirstymo planą.

64. Šiuo tęstinumu visų pirma siekiama vartotojų apsaugos, kuri, be kita ko, paminėta svarbioje vietoje, t. y. Direktyvos 2002/21 6 konstatuojamojoje dalyje, ir atsispindi postulate „didinti paslaugų gavėjų gaunamą naudą“ (Direktyvos 2002/20 7 straipsnio 1 dalies a punktas). Jei, nepaisant perėjimo nuo analoginės prie skaitmeninės televizijos, vartotojams suteikiama galimybė matyti įprastus televizijos kanalus, jiems tampa lengviau naudotis savo pagrindine teise į informacijos laisvę (Pagrindinių teisių chartijos 11 straipsnio 1 dalies antras sakinys) ir tenkinti kultūrinius poreikius.

65. Šį televizijos pasiūlos tęstinumą gali padėti išsaugoti kompetentingų nacionalinės valdžios institucijų sprendimas skirti tam tikrą skaitmeninių tankintuvų grupę tik tiems tinklo operatoriams, kurie jau siūlė analoginės televizijos kanalus, ir kiekvienam iš šių operatorių numatyti pakankamai skaitmeninių dažnių, kurie leistų užtikrinti tokią pačią pasiūlą, tik ne analogine, o skaitmenine forma.

66. Remiantis suformuota jurisprudencija, priemonė yra tinkama nurodytam tikslui pasiekti tik jeigu ja iš tikrųjų nuosekliai ir sistemiškai siekiama šio tikslo ( 46 ).

67. Jei iš faktinių aplinkybių, kurias pagrindinėje byloje konstatavo ar galbūt dar konstatuos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, paaiškėtų, kad Rai ir Mediaset skyrus po tris tankintuvus buvo viršytas jų poreikis, nes jos gavo daugiau skaitmeninių dažnių, nei būtina siekiant toliau transliuoti buvusius analoginės televizijos kanalus ( 47 ), o Persidera gavo mažiau skaitmeninių dažnių, nei būtina, ar bent jau Italijos valdžios institucijos jai nebuvo tokios dosnios, šių institucijų taikytas keitimo metodas būtų laikytinas nepakankamai nuosekliu, taigi neatitiktų proporcingumo reikalavimų.

68. Be to, perteklinis abiejų rinkos lyderių, RAI ir Mediaset, aprūpinimas prieštarautų konkurencingumo principui. Vienas iš pagrindinių naujos bendrosios reguliavimo sistemos tikslų – skatinti konkurenciją (žr. visų pirma Direktyvos 2002/20 7 straipsnio 1 dalies a punktą ir Direktyvos 2002/21 8 straipsnio 2 dalį) ( 48 ) ir išvengti elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų rinkos konkurencijos iškraipymo (žr. visų pirma Direktyvos 2002/20 5 straipsnio 6 dalį ir Direktyvos 2002/21 8 straipsnio 2 dalies b punktą), kartu stengiantis skatinti žiniasklaidos pliuralizmą (šiuo klausimu žr. Direktyvos 2002/21 8 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, 9 straipsnio 4 dalies antros pastraipos d punktą ir 6 konstatuojamąją dalį bei Pagrindinių teisių chartijos 11 straipsnio 2 dalį). Konkurencingumo esmę ir žiniasklaidos pliuralizmą konkrečiai atspindi Sąjungos teisėje numatyta laisvė teikti elektroninių ryšių tinklus ir paslaugas (Direktyvos 2002/20 3 straipsnio 1 dalis ir Direktyvos 2002/77 2 straipsnio 2 dalis). Todėl nacionalinės valdžios institucijos aiškiai įpareigotos užtikrinti, kad sukaupus radijo dažnių naudojimo teises nebūtų iškraipyta konkurencija (Direktyvos 2002/20 5 straipsnio 6 dalies antras sakinys), ir gali imtis priemonių, kad būtų išvengta spektro kaupimo (Direktyvos 2002/21 9 straipsnio 7 dalis).

69. Abiem didžiausioms Italijos televizijos rinkoje veikiančioms bendrovėms – Rai ir Mediaset – skyrus daugiau skaitmeninių tankintuvų, nei būtina ankstesnėms analoginės televizijos programoms toliau transliuoti, toks perteklinis aprūpinimas galėtų lemti dažnių sukaupimą dviejų rinkos lyderių rankose ir sustiprinti ir taip itin geras konkurencines pozicijas, palyginti su mažesnėmis konkurentėmis ( 49 ), tai tendencingai ribotų vartotojų pasirinkimą ir galiausiai sumažintų žiniasklaidos pliuralizmą.

70. Labai konkurencingumui būtų pakenkta, jei pasitvirtintų Consiglio di Stato nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aiškiai išdėstyta prielaida, kad keičiant analoginės televizijos dažnius skaitmeniniais dažniais RAI ir Mediaset naudai taip pat atsižvelgta į du neteisėtai valdytus televizijos kanalus – RAI 3 ir Rete 4 ( 50 ). Tokiu atveju RAI ir Mediaset, Italijos rinkos lyderėms, itin palankus 66,67 % keitimo santykis (po du skaitmeninius tankintuvus už tris analoginės televizijos kanalus) galiausiai būtų grįstas neteisėtais veiksmais. Toks pranašumas, įgytas iš esmės tik pratęsus neteisėtą padėtį, turėtų būti laikomas antikonkurenciniu.

71. Pasitvirtinus, kad Rai ir Mediaset buvo skirtas perteklinis skaičius skaitmeninių dažnių arba kad keičiant analoginius dažnius skaitmeniniais atsižvelgta į neteisėtai valdytus televizijos kanalus, tai visiškai prieštarautų Sąjungos teisės aktų leidėjo nustatytam tikslui skatinti konkurenciją elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų srityje ir stiprinti žiniasklaidos pliuralizmą.

72. Tokiomis aplinkybėmis televizijos programų tęstinumo užtikrinimu negalėtų būti pateisinamas skirtingas, viena vertus, Rai ir Mediaset ir, kita vertus, Persidera vertinimas.

ii) Dažnių nedalumo išsaugojimas

73. Dažnių nedalumas yra apribojimas, į kurį pagal dalyko esmę taip pat buvo galima ir reikėjo atsižvelgti keičiant senąją analoginio transliavimo dažnių sistemą naująja skaitmeninių dažnių sistema. Be to, skirstomi televizijos dažniai neskaidytini atsižvelgiant į valstybėms narėms Direktyvos 2002/21 8 straipsnio 2 dalies d punkte, 9 straipsnio 1 dalyje ir 4 dalies antros pastraipos c punkte bei Direktyvos 2002/20 5 straipsnio 2 dalies pirmoje, penktoje pastraipose ir šeštos pastraipos pirmame sakinyje nustatytą tikslą siekti ir užtikrinti, kad dažniai būtų veiksmingai naudojami ir valdomi.

74. Nėra abejonių, kad skyrus Rai ir Mediaset po trečią skaitmeninį tankintuvą buvo išsaugotas nedalumas paskirstant aštuonis pirmajai grupei skirtus tankintuvus ir neišskaidžius jų dalimis visiems teisę į tankintuvus turintiems tinklo operatoriams.

75. Tačiau, kaip minėta, skirti Rai ir Mediaset po trečią skaitmeninį tankintuvą buvo ne vienintelė galimybė išsaugoti dažnių nedalumą. Priešingai, šis klausimas galėjo būti išspręstas kitais metodais, kuriais būtų padarytas mažesnis neigiamas poveikis konkurencijai.

76. Visų pirma, jei pirmojoje grupėje buvo likusių tankintuvų ( 51 ), Italijos valdžios institucijos galėjo perduoti juos pagal objektyvius kriterijus tam tinklo operatoriui (ar tinklo operatoriams), kuris būtų geriausiai panaudojęs šiuos dažnius stiprindamas konkurenciją ir pratęsdamas buvusių analoginės televizijos programų transliavimą. Tai jokiu būdu nereiškia, kad dažniai būtų buvę skirti abiem rinkos lyderėms – RAI ir Mediaset.

77. Be to, Italijos valdžios institucijos atitinkamais atvejais, atsižvelgdamos į papildomas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pastabas, galėjo skirti perteklinius pirmosios grupės tankintuvus keliems tinklo operatoriams naudoti bendrai su sąlyga, kad kiekvienas jų galės naudotis skaitmeninio tankintuvo dažniais savo televizijos programoms transliuoti tam tikromis iš anksto nustatytomis savaitės dienomis arba tam tikru iš anksto nustatytu paros metu.

78. Be to, atsižvelgiant į vienodus bylos šalių argumentus, kad bet kuriuo skaitmeniniu tankintuvu įmanoma transliuoti kelias televizijos programas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, ar vienas ir tas pats tankintuvas negalėtų būti naudojamas kelioms skirtingų paslaugų teikėjų televizijos programoms transliuoti.

79. Bet kuriuo atveju reikia konstatuoti, kad toks skirtingas požiūris, kaip šioje byloje į, viena vertus, Rai ir Mediaset ir, kita vertus, Persidera, negali būti pateisinamas dažnių nedalumo išsaugojimu.

VI. Išvada

80. Atsižvelgdama į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui į Consiglio di Stato prašymą priimti prejudicinį sprendimą atsakyti taip: Direktyvos 2002/21 8 ir 9 straipsniais ir Direktyvos 2002/20 3, 5 ir 7 straipsniais, taip pat Direktyvos 2002/77 2 ir 4 straipsniais draudžiamas nacionalinis skaitmeninių televizijos dažnių skyrimo metodas, pagal kurį abiem rinkos lyderiams proporcingai jų turimiems analoginės televizijos kanalams skiriama daugiau skaitmeninių dažnių nei mažesniems jų konkurentams, išskyrus atvejus, kai toks skyrimas grindžiamas teisėtų bendrojo intereso tikslų pasiekimu. Tokie teisėti tikslai, be kita ko, yra siekis užtikrinti televizijos programų tęstinumą ir išsaugoti televizijos dažnių nedalumą. Tačiau šiais tikslais grindžiamu nevienodu požiūriu į tinklo operatorius negali būti viršytos būtinumo ribos nuosekliai ir sistemingai, atsižvelgiant į nurodytose trijose direktyvose pabrėžiamą konkurencingumo esmę ir žiniasklaidos pliuralizmą, siekiant nustatyto tikslo. Jei taikant nacionalinį skaitmeninių televizijos dažnių skyrimo metodą ir atsižvelgiant į neteisėtai valdytus analoginės televizijos kanalus abiem rinkos lyderiams atitektų daugiau skaitmeninių dažnių nei mažesniems jų varžovams, būtų labai pakenkta konkurencingumui.

( 1 ) Originalo kalba: vokiečių.

( 2 ) Iki galutinio perėjimo prie skaitmeninės televizijos Persidera (arba jos pirmtakė TIMB) Italijoje valdė du analoginės (La 7 ir MTV) ir du skaitmeninės televizijos kanalus (TIMB1 ir MBONE).

( 3 ) Pažeidimo nagrinėjimo procedūra Nr. 2005/5086 (šiuo klausimu žr. du Komisijos pranešimus spaudai: 2006 m. liepos 19 d. IP/06/1019 ir 2007 m. liepos 18 d. IP/07/1114); ši procedūra, kurioje Komisija 2007 m. liepos mėn. pateikė pagrįstą nuomonę pagal SESV 258 straipsnio 1 dalį (anksčiau – EB 226 straipsnio 1 dalį), iki šiol dar nėra baigta.

( 4 ) 2008 m. sausio 31 d. Sprendimas Centro Europa 7, C‑380/05, EU:C:2008:59.

( 5 ) 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) (OL L 108, 2002, p. 33; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 349).

( 6 ) 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/20/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų leidimo (Leidimų direktyva) (OL L 108, 2002, p. 21; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 29 t., p. 337).

( 7 ) 2002 m. rugsėjo 16 d. Komisijos direktyva 2002/77/EB dėl konkurencijos elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų rinkose (Konkurencijos direktyva) (OL L 249, 2002, p. 21; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 178).

( 8 ) 2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/140/EB, iš dalies keičianti Direktyvą 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos, Direktyvą 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų ir Direktyvą 2002/20/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų leidimo (OL L 337, 2009, p. 37; klaidų ištaisymas OL L 241, 2013, p. 8).

( 9 ) Vienas iš pagrindinių skaitmeninės televizijos privalumų yra tai, kad, skirtingai nei analoginėje televizijoje, tuo pačiu dažnių diapazonu gali būti transliuojamos kelios programos.

( 10 ) Italijos ryšių reguliavimo tarnyba.

( 11 ) Šis sprendimas įgavo įstatymo galią priėmus Įstatyminį dekretą (Decreto-legge) Nr. 59/2008 kartu su Įstatymu Nr. 101/2008.

( 12 ) Žr. šios išvados 22 išnašą.

( 13 ) Kai kurios bylos šalys mini iš viso 22 tankintuvus. Tačiau šis skirtumas prejudiciniam sprendimui nėra pats savaime reikšmingas.

( 14 ) Dėl sąvokos „skaitmeninis dividendas“ žr. Direktyvos 2009/140 26 konstatuojamąją dalį; taip pat žr. 2007 m. lapkričio 13 d. Europos Komisijos komunikato „Kaip pasinaudoti visais skaitmeninio dividendo privalumais Europoje. Bendras požiūris į radijo dažnių, atlaisvinamų pereinant prie skaitmeninio transliavimo, spektrą“, KOM(2007) 700 galutinis, 1 punktą.

( 15 ) Ministero dello sviluppo economico (MiSE).

( 16 ) Žr. šios išvados 19 punkto pirmą įtrauką.

( 17 ) Lacijaus regiono administracinis teismas.

( 18 ) Šiuo klausimu žr. Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio nutartį Nr. 1398/2014.

( 19 ) Valstybės Taryba.

( 20 ) RTI priklauso Mediaset koncernui.

( 21 ) Būtinybę atsižvelgti į Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnį Teisingumo Teismas yra pabrėžęs, pavyzdžiui, 2016 m. gegužės 12 d. Sprendimo Security Service ir kt., C‑692/15–C‑694/15, EU:C:2016:344, 18 punkte. Suformuotoje jurisprudencijoje jau anksčiau buvo suformuluoti vienodo turinio priimtinumo reikalavimai, taikomi prašymams priimti prejudicinį sprendimą; žr. tik 2012 m. balandžio 24 d. Sprendimo Kamberaj, C‑571/10, EU:C:2012:233, 42 punktą ir 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Vervloet ir kt., C‑76/15, EU:C:2016:975, 56 ir 57 punktus.

( 22 ) Šiuo klausimu žr. 2002 m. spalio 8 d. Sprendimo Viacom, C‑190/02, EU:C:2002:569, 21 ir 22 punktus ir 1993 m. sausio 26 d. Sprendimo Telemarsicabruzzoir kt., C‑320/90–C‑322/90, EU:C:1993:26, 7 punktą, 2008 m. sausio 31 d. Sprendimo Centro Europa 7, C‑380/05, EU:C:2008:59, 58 punktą, 2013 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 20 punktą ir 2014 m. vasario 13 d. Sprendimo Airport Shuttle Expressir kt., C‑162/12 ir C‑163/12, EU:C:2014:74, 38 punktą.

( 23 ) 2008 m. sausio 31 d. Sprendimo Centro Europa 7, C‑380/05, EU:C:2008:59, 64–71 punktai, ypač 69 punktas.

( 24 ) Šiuo klausimu žr. 1991 m. birželio 18 d. Sprendimo ERT, C‑260/89, EU:C:1991:254, 37 punktą, 2008 m. sausio 31 d. Sprendimo Centro Europa 7, C‑380/05, EU:C:2008:59, 60 punktą ir 2008 m. liepos 1 d. Sprendimo MOTOE, C‑49/07, EU:C:2008:376, 50 punktą; taip pat žr. mano išvados byloje Tariccoir kt., C‑105/14, EU:C:2015:293, 60 punktą.

( 25 ) 2005 m. sausio 20 d. Sprendimas García Blanco, C‑225/02, EU:C:2005:34, 2013 m. spalio 24 d. Sprendimas Stoilov i Ko, C‑180/12, EU:C:2013:693, 2010 m. spalio 14 d. Nutartis Reinke, C‑336/08, EU:C:2010:604.

( 26 ) 1999 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Beck ir Bergdorf, C‑355/97, EU:C:1999:391, 22 punktas, 2015 m. birželio 16 d. Sprendimo Gauweilerir kt., C‑62/14, EU:C:2015:400, 25 punktas, 2016 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Petruhhin, C‑182/15, EU:C:2016:630, 20 punktas ir 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Vervloetir kt., C‑76/15, EU:C:2016:975, 57 punktas.

( 27 ) Šiuo klausimu žr., be kita ko, 2011 m. spalio 18 d. Sprendimo Boxusir kt., C‑128/09–C‑131/09, C‑134/09 ir C‑135/09, EU:C:2011:667, 27 punktą.

( 28 ) Žr., be kita ko, 2011 m. sausio 25 d. Sprendimo Neukirchinger, C‑382/08, EU:C:2011:27, 41 punktą ir 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Târșia, C‑69/14, EU:C:2015:662, 13 punktą.

( 29 ) Suformuota jurisprudencija; žr., pavyzdžiui, 2016 m. spalio 13 d. Sprendimo Polkomtel, C‑231/15, EU:C:2016:769, 16 punktą ir 2017 m. sausio 31 d. Sprendimo Lounani, C‑573/14, EU:C:2017:71, 56 punktą.

( 30 ) Panaši išvada daroma 2013 m. kovo 21 d. Sprendimo Belgacomir kt., C‑375/11, EU:C:2013:185, 37–39 punktuose dėl Direktyvos 2002/20 taikymo jau suteiktų teisių naudoti radijo dažnius pratęsimui.

( 31 ) Apie tai tarsi užsimenama Direktyvos 2002/20 7 straipsnio 2 dalies nuostatoje dėl atvejų, kai galima suteikti „daugiau“ radijo dažnių naudojimo teisių.

( 32 ) Dėl šių sąvokų žr., pavyzdžiui, 2006 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Eman ir Sevinger, C‑300/04, EU:C:2006:545, 57 punktą; toliau, kad būtų paprasčiau, minėsiu tik vienodo požiūrio principą.

( 33 ) Dėl bendrųjų Sąjungos teisės principų žr. iš esmės 2009 m. kovo 10 d. Sprendimo Heinrich, C‑345/06, EU:C:2009:140, 45 punkto antrą sakinį ir 2005 m. balandžio 26 d. Sprendimo Goed Wonen, C‑376/02, EU:C:2005:251, 32 punktą; konkrečiai dėl vienodo požiūrio principo žr. 2006 m. liepos 11 d. Sprendimo Chacón Navas, C‑13/05, EU:C:2006:456, 56 punkto pirmą ir antrą sakinius, dėl proporcingumo principo – 2005 m. kovo 10 d. Sprendimo Tempelman ir van Schaijk, C‑96/03 ir C‑97/03, EU:C:2005:145, 46 punktą ir 2010 m. kovo 9 d. Sprendimo ERGir kt., C‑379/08 ir C‑380/08, EU:C:2010:127, 86 punktą.

( 34 ) 2003 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Lindqvist, C‑101/01, EU:C:2003:596, 87 punktas, 2007 m. birželio 26 d. Sprendimo Ordre des barreaux francophones et germanophoneir kt., C‑305/05, EU:C:2007:383, 28 punkto antras sakinys, 2011 m. gruodžio 21 d. Sprendimo NS, C‑411/10 ir C‑493/10, EU:C:2011:865, 77 punktas ir 2013 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Komisija / Strack (peržiūra), C‑579/12 RX‑II, EU:C:2013:570, 40 punktas.

( 35 ) Direktyvos 2002/77 2 straipsnio 4 dalyje ir 4 straipsnio 2 punkte kalbama apie „proporcingus“ kriterijus, kurie yra ne kas kita, kaip nuoroda į proporcingumo principą.

( 36 ) 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Arcelor Atlantique et Lorraineir kt., C‑127/07, EU:C:2008:728, 23 punktas, 2010 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals / Komisija, C‑550/07 P, EU:C:2010:512, 54 ir 55 punktai ir 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimo Vervloetir kt., C‑76/15, EU:C:2016:975, 74 punktas.

( 37 ) 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Arcelor Atlantique et Lorraineir kt., C‑127/07, EU:C:2008:728, 25 ir 26 punktai, 2011 m. kovo 1 d. Sprendimo Association belge des Consommateurs Test‑Achats ir kt., C‑236/09, EU:C:2011:100, 29 punktas, 2013 m. liepos 11 d. Sprendimo Ziegler / Komisija, C‑439/11 P, EU:C:2013:513, 167 punktas ir 2014 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Feakins, C‑335/13, EU:C:2014:2343, 51 punktas.

( 38 ) Šiuo klausimu žr. šios išvados 19 punktą.

( 39 ) Dėl diskriminacijos draudimo atsižvelgiant į laisvą darbuotojų judėjimą žr., pavyzdžiui, 1995 m. vasario 14 d. Sprendimo Schumacker, C‑279/93, EU:C:1995:31, 49 punktą. Be to, žr. generalinio advokato M. Lagrange išvadą byloje Italija / Komisija, C‑13/63, EU:C:1963:9, ir generalinio advokato P. VerLoren van Themaat išvadą sujungtose bylose Seco ir Desquenne & Giral, C‑62/81 ir C‑63/81, EU:C:1981:305, dėl tiesioginės ir netiesioginės diskriminacijos sąvokų.

( 40 ) Taip pat žr. Direktyvos 2009/140 36 konstatuojamąją dalį.

( 41 ) Rai papildomai nurodo savo konkrečius įsipareigojimus teikti visuotinės svarbos paslaugas. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiai šio aspekto nenagrinėja, todėl jo toliau taip pat išsamiai neaptarsiu. Tik pridursiu, kad mano pastabos dėl televizijos pasiūlos tęstinumo užtikrinimo, ypač dėl proporcingumo, taip pat gali būti taikomos dažnių skyrimui siekiant užtikrinti visuotinės svarbos paslaugų teikimą.

( 42 ) 1989 m. liepos 11 d. Sprendimo Schräder HS Kraftfutter, 265/87, EU:C:1989:303, 21 punktas, 2003 m. liepos 3 d. Sprendimo Lennox, C‑220/01, EU:C:2003:390, 76 punktas ir 2005 m. kovo 10 d. Sprendimo Tempelman ir van Schaijk, C‑96/03 ir C‑97/03, EU:C:2005:145, 47 punktas; taip pat žr. 2010 m. kovo 9 d. Sprendimo ERGir kt., C‑379/08 ir C‑380/08, EU:C:2010:127, 86 punktą ir 2015 m. birželio 16 d. Sprendimo Gauweilerir kt., C‑62/14, EU:C:2015:400, 67 ir 91 punktus.

( 43 ) Pirminiame tekste prancūzų kalba: „adaptée, nécessaire et proportionnée à la finalité qu’elle poursuit“; žr., pavyzdžiui, Conseil constitutionnel2015 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Nr. 2015‑527 QPC, FR:CC:2015:2015.527.QPC, 4 ir 12 punktus ir 2016 m. vasario 19 d. Sprendimo Nr. 2016‑536 QPC, FR:CC:2016:2016.536.QPC, 3 ir 10 punktus; be to, žr. Conseil d’État2011 m. spalio 26 d. Sprendimą Nr. 317827, FR:CEASS:2011:317827.20111026.

( 44 ) Šiuo klausimu žr., pavyzdžiui, neseną Bundesverfassungsgericht jurisprudenciją, pavyzdžiui, BVerfGE 120, 274, 318 ir kt. (DE:BVerfG:2008:rs20080227.1bvr037007, 218 punktas). „Tinkama“ šiame kontekste turėtų būti suprantama kaip sinonimas „proporcinga siaurąja prasme“.

( 45 ) Šiuo klausimu žr. 2014 m. balandžio 8 d. Sprendimo Digital Rights Irelandir kt., C‑293/12 ir C‑594/12, EU:C:2014:238, 47 punktą, kuriame Teisingumo Teismas pabrėžė, kad teisės aktų leidėjo vertinimo diskrecija gali būti apribota pagal kelis kriterijus, įskaitant, be kita ko, atitinkamą sritį, Chartija užtikrintos atitinkamos teisės pobūdį, apribojimo pobūdį, dydį ir tikslą.

( 46 ) 2009 m. kovo 10 d. Sprendimo Hartlauer, C‑169/07, EU:C:2009:141, 55 punktas, 2009 m. lapkričio 17 d. Sprendimo Presidente del Consiglio dei Ministri, C‑169/08, EU:C:2009:709, 42 punktas ir 2016 m. liepos 13 d. Sprendimo Pöpperl, C‑187/15, EU:C:2016:550, 34 punktas. Ši jurisprudencija dėl pagrindinių laisvių taip pat turi būti taikoma antrinės teisės aktuose įtvirtintai naujai bendrajai reguliavimo sistemai, visų pirma atsižvelgiant į tai, kad ja, be kita ko, įgyvendinamos pagrindinės laisvės.

( 47 ) Kelios proceso šalys ir raštu, ir žodžiu per procesą Teisingumo Teisme pažymėjo, kad skaitmeniniais dažniais vienu metu gali būti transliuojamos kelios televizijos programos. Paminėta, kad vienu skaitmeniniu tankintuvu gali būti perduodama iki keturių ar netgi šešių programų, atsižvelgiant į transliavimo kokybę. Dėl to kyla abejonių, ar nebūtų užtekę skirti vieną vienintelį skaitmeninį tankintuvą tam, kad RAI ir Mediaset galėtų užtikrinti buvusią televizijos pasiūlą, kurią, remiantis proceso šalių pateikta informacija, abiejose bendrovėse sudarė trys analoginės televizijos kanalai. RAI ir Mediaset per posėdį su šiuo požiūriu nesutiko. Galiausiai nustatyti visas šiuo klausimu deramas faktines aplinkybes ir padaryti reikiamas išvadas bus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pareiga. Teismas taip pat turės atsižvelgti į tai, kad ginčijami skaitmeniniai pirmosios grupės dažniai buvo skirti tik buvusios televizijos pasiūlos pratęsimui, o ne jos plėtrai ar esminiam tobulinimui (išskyrus tobulinimą kaip savaiminį perėjimo prie skaitmeninio transliavimo rezultatą).

( 48 ) Taip pat žr. 2015 m. balandžio 23 d. Sprendimo Komisija / Bulgarija, C‑376/13, EU:C:2015:266, 69 punktą.

( 49 ) Taip pat žr. 2008 m. sausio 31 d. Sprendimo Centro Europa 7, C‑380/05, EU:C:2008:59, 98 ir 99 punktus, kuriuose Teisingumo Teismas atkreipia dėmesį į tai, kad priemonės, kurios užfiksavo ir (arba) užfiksuoja nacionalinės rinkos struktūrą ir apsaugo šioje rinkoje jau veikiančių nacionalinių operatorių pozicijas, prieštarauja naujos bendrosios reguliavimo sistemos direktyvoms.

( 50 ) Ne Teisingumo Teismo pareiga prejudicinio sprendimo priėmimo procese vertinti, ar televizijos kanalai RAI 3 ir Rete 4 iš tikrųjų buvo ar yra neteisėtai valdomi. Tačiau šio prejudicinio sprendimo priėmimo tikslais Teisingumo Teismas privalo remtis Consiglio di Stato prielaida ir atsižvelgti į ją vertindamas situaciją.

( 51 ) Šiuo klausimu žr. dar kartą šios išvados 19 punktą.