ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32.

Tačiau, kaip ir Prancūzijos vyriausybė, pripažįstu, jog vien to, kad asmuo yra Sąjungos pareigūnas, nepakanka, kad jam pagal SESV 45 straipsnį būtų ipso jure suteiktas darbuotojo statusas, nes šis statusas priklauso nuo to, ar asmuo iš tikrųjų naudojasi teise laisvai judėti ( 10 ). Tačiau iš papildomai pateiktų tos pačios vyriausybės rašytinių pastabų matyti, kad W. Lobkowicz savo pareigas Komisijoje pradėjo eiti Belgijoje, taip pasinaudodamas savo teise laisvai judėti, kad užsiimtų profesine veikla kitoje nei Prancūzija valstybėje narėje. Be to, tai, kad W. Lobkowicz mokesčių tikslais nuolat gyveno Prancūzijoje pagal Protokolo 13 straipsnį, reiškia, kad kai jis 1979 m. pradėjo eiti pareigas Komisijos tarnyboje Briuselyje (Belgija), jo nuolatinė gyvenamoji vieta buvo Prancūzija ( 11 ). Šiomis aplinkybėmis tai, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismui nenurodė W. Lobkowicz pilietybės, neturi reikšmės.
63.

Be to, buveinės valstybės priežiūros principas nėra absoliutus ir, „kadangi tai nėra Sutartyje įtvirtintas principas“ ( 27 ), Sąjungos teisės aktų leidėjas gali nuo jo nukrypti ( 28 ). Be to, šio principo, kaip jis įtvirtintas Direktyvoje 92/49, taikymo sritis yra ribota, nes jis „taikomas tik finansinei draudimo įmonių priežiūrai“ ( 29 ) ir juo „nepanaikinama [priimančiosios valstybės narės valdžios institucijų] galimybė vykdyti tokią kontrolę [priežiūrą]“ ( 30 ).
30.

Be to, jei Užsieniečių reikalų tarnybos taikomas aiškinimas bus patvirtintas Teisingumo Teismo ir jei Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmos pastraipos suteikiamos teisės gali atsirasti tik tuo atveju, kai darbuotojas turkas, pas kurį į priimančiosios valstybės narės teritoriją atvyko jo šeimos narys, skaičiuojant nuo šio šeimos nario atvykimo ir per visą šių teisių atsiradimui reikalingą laikotarpį, priklauso teisėtai darbo rinkai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo taip pat klausia, ar sprendimas dėl šio šeimos nario leidimo gyventi šalyje pratęsimo gali būti prilygintas leidimui dėl šeimos susijungimo, todėl laikotarpis, per kurį darbuotojas turkas turi priklausyti teisėtai darbo rinkai, gali būti faktiškai skaičiuojamas nuo šio sprendimo pratęsti leidimą priėmimo datos, o ne tik nuo šeimos nario pirmojo atvykimo į priimančiosios valstybės narės teritoriją datos. Tai yra antrojo klausimo byloje C‑508/15 ir vienintelio klausimo byloje C‑509/15 dalykas. Tačiau atsižvelgdamas į atsakymą, kurį pasiūlysiu Teisingumo Teismui byloje C‑508/15, šią problemą nagrinėsiu tik papildomai.
24.

Be to, priešingai, nei per posėdį, atsižvelgdama į savo dubliką, teigė pagrindinės bylos atsakovė, nemanau, jog siekiant taikyti šios direktyvos 13 straipsnio A skirsnio n punkte numatytą atleidimą nuo mokesčio svarbus yra tik paslaugas teikiančios organizacijos pobūdis, t. y. viešosios teisės reglamentuojama organizacija ir kitos valstybės narės pripažįstamos kultūros organizacijos. Atrodo, jog pagrindinės bylos atsakovė pripažįsta, kad nuo to laiko, kai šio pobūdžio organizacija pradeda teikti nagrinėjamas paslaugas, atleidimas nuo PVM jai taikomas savaime. Tačiau nors kultūros paslaugų teikėjo statusas iš tiesų yra šio atleidimo taikymo sąlyga, šioje nuostatoje nurodytų paslaugų pobūdis yra kita sąlyga. Taigi atleidimui nuo PVM nepakanka, kad kultūros paslaugas teikianti organizacija būtų viešosios teisės reglamentuojama organizacija arba atitinkamos valstybės narės pripažinta kultūros organizacija, nes dar reikia, kad, kaip jau paaiškėjo pirma, ši valstybė būtų pripažinusi šią paslaugą atitinkančia reikalavimus.
21.

Elektroninės komercijos direktyvos 7, 17, 18, 22, 32 ir 33 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip: „(7) Kad būtų užtikrintas teisinis aiškumas [saugumas] ir vartotojų pasitikėjimas, šia direktyva turi būti nustatyti aiškūs ir bendri principai, aprėpiantys kai kuriuos vidaus rinkoje plėtojamos elektroninės komercijos teisinius aspektus. <…> (17) Informacinės visuomenės paslaugų apibrėžimas <…> aprėpia bet kokią paslaugą, paprastai teikiamą už atlygį per nuotolį, elektroninėmis priemonėmis atskiru paslaugos gavėjo prašymu duomenims apdoroti (įskaitant skaitmeninį glaudinimą) ir saugoti; <…> (18) Informacinės visuomenės paslaugos aprėpia įvairią ekonominę veiklą, atliekamą prisijungus prie tinklo <…>; [tai] nėra vien paslaugos, dėl kurių sutartys sudaromos internetu, bet, jei jos susijusios su ekonomine veikla, joms priskiriamos ir paslaugos, už kurias jų gavėjai nemoka, pavyzdžiui, informacijos teikimo internetu paslaugos arba komerciniai pranešimai <…> <…> (22) Informacinės visuomenės paslaugos turi būti prižiūrimos pačių paslaugų teikėjų, kad būtų efektyviai ginami viešieji interesai <…>; be to, siekiant efektyviai užtikrinti laisvę teikti paslaugas, o paslaugų teikėjams ir gavėjams teisinį aiškumą [saugumą], informacinės visuomenės paslaugoms iš esmės turėtų būti taikoma tos valstybės narės, kurioje įsisteigęs paslaugų teikėjas, teisė. <…> (32) Siekiant pašalinti kliūtis Bendrijoje tarpvalstybinių paslaugų plėtrai, kurias reglamentuojamų profesijų atstovai gali siūlyti internetu, Bendrijos lygiu būtina užtikrinti, kad būtų laikomasi profesinių taisyklių, kuriomis ypač siekiama apsaugoti vartotojus arba visuomenės sveikatą; <…> (33) Ši direktyva papildo Bendrijos teisę ir nacionalinę teisę, susijusią su reglamentuojamomis profesijomis, ir prisideda prie nuoseklaus šioje srityje taikomų taisyklių rinkinio.“
2.

Šis ginčas kilo dėl to, kad Belgijos Valonijos regione prieš priimant nutarimą dėl tam tikrų nuostatų dėl vėjo jėgainių nebuvo atliktas poveikio aplinkai vertinimas dalyvaujant visuomenei pagal Direktyvą dėl tam tikrų planų ir programų pasekmių aplinkai vertinimo ( 2 ) (toliau – SPAV direktyva, SPAV reiškia „strateginį poveikio aplinkai vertinimą“). Tai nėra gerai jau vien dėl to, kad tokia procedūra galima pasinaudoti kaip ginčo dėl tokių projektų forumu ir prisidėti prie to, kad diskusija taptų dalykiškesnė.
68.

Skundžiamo sprendimo 74 punkte Bendrasis Teismas išsamiai paaiškino, kaip iš nekonfidencialios ginčijamo sprendimo versijos motyvų (i) aiškiai matyti Komisijos taikyta metodika ir (ii) apeliantėms suteikiama galimybė suprasti Komisijos motyvus, kad jos galėtų suformuluoti savo ieškinio dėl panaikinimo pagrindus. Bendrasis Teismas, be kita ko, pažymėjo, jog ginčijamame sprendime nurodytas kriterijus, kurį Komisija ketino taikyti nustatydama, ar ginčijamomis priemonėmis suteikiamas pranašumas ( 38 ), ir paaiškinama, kaip Komisija apskaičiavo VLT susitarimo ir priedo grynąją dabartinę vertę ( 39 ). Be to, Bendrasis Teismas pažymėjo, jog ginčijamame sprendime nurodyti motyvai, kuriais remdamasi Komisija nusprendė vertinti abi priemones kartu. Sprendime taip pat nurodyta, jog VLT susitarime numatytu atlygio padidinimu, įtrauktu į 2012 m. rugpjūčio 7 d. Graikijos valdžios institucijų įsipareigojimą, užtikrinamas atlygio pakankamumas, kad nebūtų suteikta jokio pranašumo. Galiausiai Bendrasis Teismas pažymėjo, jog ginčijamame sprendime taip pat nurodytas to papildomo atlygio apskaičiavimo metodas.
20.

Kilus abejonių dėl PVM direktyvos nuostatų aiškinimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1a) Ar žirgo savininko (kuris yra apmokestinamasis asmuo) atliekamas žirgo davimas lenktynių organizatoriui, kad tas žirgas dalyvautų lenktynėse, yra paslaugos teikimas už atlygį, kaip tai suprantama pagal [PVM direktyvos] 2 straipsnio 1 dalies c punktą, taigi ir PVM apmokestinamas sandoris? 1b) Jei atsakymas į klausimą būtų teigiamas, ar atlygiu reikia laikyti prizą už lenktynėse užimtą vietą (ją laimi ne kiekvienas lenktynėse dalyvaujantis žirgas), žirgo savininko iš lenktynių organizatoriaus gautą paslaugą – galimybę žirgui dalyvauti lenktynėse – ar kitą atlygį? 1c) Jei atsakymas į klausimą būtų neigiamas, ar tai savaime yra pagrindas sumažinti pirkimo PVM, sumokėto nuo įsigytų apmokestinamųjų prekių ir paslaugų siekiant paruošti nuosavus žirgus lenktynėms, atskaitą, ar žirgo dalyvavimą lenktynėse vis dėlto reikia laikyti asmens, kuris užsiima nuosavų ir svetimų lenktyninių žirgų veisimu ir treniravimu, ekonominės veiklos dalimi, o nuosavų žirgų veisimo ir dalyvavimo lenktynėse išlaidas įtraukti į bendras išlaidas, susijusias su to asmens ekonomine veikla? Jei atsakymas į šią klausimo dalį yra teigiamas, ar prizą už užimtą vietą reikia įtraukti į apmokestinamąją vertę ir apskaičiuoti nuo jo pardavimo PVM, ar tai yra pajamos, kurios nedaro jokios įtakos PVM apmokestinamajai vertei? 2a) Jei apmokestinimo PVM tikslais keletą dalinių paslaugų reikia laikyti vienu sandoriu, kokiais kriterijais remiantis reikia nustatyti jų tarpusavio ryšį, t. y. ar tokie sandoriai vienas kito atžvilgiu yra lygiaverčiai, ar vienas yra pagrindinis, o kitas šalutinis? Ar egzistuoja kokia nors tokių kriterijų hierarchija jų eiliškumo ir svarbos požiūriu? 2b) Ar [PVM direktyvos] 98 straipsnį, atsižvelgiant į šios direktyvos III priedą, reikia aiškinti taip, kad jis neleidžia paslaugos priskirti prie lengvatiniu tarifu apmokestinamų paslaugų, jei ji susideda iš dviejų dalinių sandorių, kuriuos apmokestinimo PVM tikslais reikia laikyti vienu sandoriu, ir vienas kito atžvilgiu šie sandoriai yra lygiaverčiai, tačiau vieno iš jų negalima priskirti nė prie vienos [PVM direktyvos] III priede nurodytos kategorijos? 2c) Jei atsakymas į 2b klausimą būtų teigiamas, ar tai, kad dalinė paslauga – teisė naudotis sporto infrastruktūra – yra susijusi su daline lenktyninių žirgų trenerio paslauga, nagrinėjamos bylos aplinkybėmis draudžia tokią paslaugą kaip visumą apmokestinti [PVM direktyvos] III priedo 14 punkte nurodytu lengvatiniu PVM tarifu? 2d) Jei, remiantis atsakymu į 2c klausimą, būtų galima taikyti lengvatinį mokesčio tarifą, kokį poveikį apmokestinimui atitinkamu PVM tarifu turės tai, kad apmokestinamasis asmuo, be sporto infrastruktūros naudojimo ir trenerio paslaugos, taip pat teikia žirgų laikymo arklidėse, šėrimo ir kitas priežiūros paslaugas? Ar apmokestinimo PVM tikslais visus šiuos dalinius sandorius reikia laikyti vienu sandoriu, kuriam būtų taikomas toks pat apmokestinimas?“
101.

Be to, iš prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos matyti, kad Vengrijos teisminėms institucijoms buvo žinomas N. A. Bob‑Dogi adresas Rumunijoje, kuriuo šios institucijos 2014 m. gruodžio 2 d. registruotu laišku išsiuntė jam šaukimą atvykti į teismą, o N. A. Bob‑Dogi neginčijo jį gavęs 2014 m. gruodžio 5 d. Be to, iš Vengrijos prokuratūros kaltinamojo akto matyti, kad Mátészalkai járásbíróság (Matėsalkos pirmosios instancijos teismas) buvo raginamas skirti N. A. Bob‑Dogi baudą ir uždrausti vairuoti motorines transporto priemones viešuosiuose keliuose. Tokiomis aplinkybėmis rimtai abejoju sprendimo išduoti Europos arešto orderį proporcingumu, juo labiau kad jis išduotas praėjus daugiau kaip trylikai mėnesių po suinteresuotajam asmeniui inkriminuotų veikų.
5.

47 straipsnis išdėstytas taip: „1. Prekių ženklo savininko arba bet kurio jo įgalioto asmens prašymu Bendrijos prekių ženklo registracija pratęsiama, jeigu už tai sumokami mokesčiai. 2. Tarnyba iš anksto, likus pakankamai laiko, Bendrijos prekių ženklo savininkui ir bet kuriam turinčiam registruotas teises į jį asmeniui praneša apie registracijos galiojimo pabaigą. Tarnyba netenka atsakomybė už tokios informacijos nepateikimą. 3. Prašymas pratęsti galiojimo laiką turi būti paduotas per šešių mėnesių laikotarpį, kuris pasibaigia paskutinę to mėnesio, kurį nutrūksta apsaugos galiojimas, dieną. Per šį laikotarpį turi būti sumokėti ir mokesčiai. To neatlikus, galima paduoti prašymą ir mokesčius sumokėti per kitą šešių mėnesių laikotarpį, kuris prasideda po pirmajame sakinyje nurodytos dienos, jeigu per šį vėlesnį laikotarpį sumokamas ir papildomas mokestis. 4. Jeigu prašymas paduodamas arba mokesčiai sumokami tiktai už prekių ar paslaugų, kurioms Bendrijos prekių ženklas yra įregistruotas, dalį, registracijos galiojimas pratęsiamas tiktai toms prekėms ar paslaugoms. 5. Galiojimo pratęsimas įsigalioja kitą dieną po esamos registracijos galiojimo pabaigos.“
5.

staiga, nors ir iš dalies, nutraukia susiklosčiusius verslo santykius be išankstinio rašytinio pranešimo, atsižvelgiant į verslo santykių trukmę ir laikantis tarpprofesiniuose susitarimuose remiantis prekybos praktika nustatyto minimalaus išankstinio pranešimo termino. <...> Jeigu tokie susitarimai nebuvo sudaryti, už ekonomiką atsakingo ministro įsakymai gali nustatyti, atsižvelgiant į prekybos praktiką, minimalaus išankstinio pranešimo terminą, taikomą atitinkamai produktų kategorijai, ir apibrėžti verslo santykių nutraukimo sąlygas, be kita ko, įvertinus jų trukmę. Pirma išdėstytomis nuostatomis nevaržoma galimybė nutraukti sutartį be išankstinio pranešimo vienos iš šalių pareigų neįvykdymo arba nenugalimos jėgos (force majeure) atvejais.<...>“
83.

Remiantis iki Vieno BRO reglamento priimtu Reglamentu Nr. 1234/2007 galima lengviau išsiaiškinti referencinių ribinių kainų, kurios anksčiau buvo vadinamos referencinėmis kainomis, pobūdį. Pirmiausia Reglamento Nr. 1234/2007 11 konstatuojamojoje dalyje (o nuo šiol ir Vieno BRO reglamento 12 konstatuojamojoje dalyje) jau buvo įtvirtintas referencinių ir intervencijų bendras kainų egzistavimas. Be to, Reglamento Nr. 1234/2007 16 ir 28 konstatuojamosiose dalyse, kurių Vieno BRO reglamente nebėra, buvo abstrakčiai apibūdintas šių dviejų sąvokų santykis, nepaliekant jokių abejonių dėl to, kad referencinės kainos labai primena kainas, kaip jos paprastai suprantamos. Atsižvelgdamas į bylos aplinkybes ir sprendimus Venezuela ( 43 ) ir Cabillaud ( 44 ), manau, šią sąvoką reikia analizuoti taip, kad minėtose trijose Reglamento Nr. 1234/2007 konstatuojamosiose dalyse buvo nurodyti politiniai motyvai, susiję su BŽŪP tikslų siekimu, o to paties reglamento 8 ir 18 straipsniuose buvo nurodytos referencinės ir intervencinės kainos, kuriomis remiantis buvo nustatomos kainos, taigi tai buvo priemonė dėl kainų nustatymo. Be to, pagal ankstesnę sistemą Reglamento Nr. 1234/2007 2 straipsnio 2 dalies c punkte intervencinės kainos buvo apibrėžtos, o 18 straipsnyje – nustatytos.
46.

Priskyrimo direktyvos 12 straipsnio 2 dalies c punkte pakartojama ir šiek tiek išplečiama Ženevos konvencijos 1F straipsnio c punkto formuluotė. Pripažįstama, jog formuluotės dalis „Jungtinių Tautų siekiams ir principams prieštaraujantys veiksmai“ 1F straipsnio c punkte miglota ir neaiški ( 33 ). Jungtinių Tautų siekius ir principus nagrinėjant atskirai, dėl jų bendro pobūdžio sunku nustatyti, dėl kokių veiksmų asmeniui gali būti nesuteiktas pabėgėlio statusas. Iš šios formuluotės neaiški 1F straipsnio c punkto taikymo sritis. Nėra nustatytas ir veiksmų tipas, kuris gali būti priskirtas prie tos kategorijos, arba asmenys, kurie gali padaryti tokius veiksmus.
58.

Be to, Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad „[grupės] ieškinių dėl nesąžiningų sąlygų uždraudimo prevencinis pobūdis ir atgrasomasis poveikis, kaip ir jų nepriklausomumas nuo konkretaus individualaus ginčo, reiškia, kad šie ieškiniai gali būti pareiškiami net ir tada, jei sąlygos, kurias reikalaujama uždrausti, nebūtų buvusios panaudotos konkrečiose sutartyse“ ( 33 ). Teisingumo Teismo teigimu, kad šis tikslas būtų veiksmingai pasiektas, reikalaujama, kad bylose pagal tokius ieškinius dėl nesąžiningų sąlygų uždraudimo tam tikriems pardavėjams ar tiekėjams, kaip antai nagrinėjamiems prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, nesąžiningomis pripažintos su vartotojais sudarytų sutarčių nuostatos „nebūtų privalomos nei byloje dėl nesąžiningų sąlygų uždraudimo dalyvavusiems vartotojams, nei tiems, kurie su šiuo pardavėju ar tiekėju sudarė sutartis, pagal kurias taikomos tos pačios [bendrosios sąlygos]“ ( 34 ). Iš tikrųjų „nesąžiningos sąlygos pripažinimo negaliojančia sankcijos taikymas visiems sutartis, kurioms taikomos tos pačios [bendrosios sąlygos], sudariusiems vartotojams užtikrina, kad ši sąlyga jiems nebus privaloma, be to, neužkerta kelio tam, kad bus taikomos kitokios nacionalinės teisės aktuose numatytos tinkamos ir veiksmingos sankcijos“ ( 35 ).
29.

Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad „skirti specialias išeitines išmokas vien darbuotojams, kurie atleidimo iš darbo momentu negaus darbdavio finansuotos senatvės pensijos, nėra [nepagrįsta] atsižvelgiant į įstatymų leidėjo siekiamą tikslą – suteikti sustiprintą apsaugą darbuotojams, kurių perėjimas į naują darbo vietą yra delikatus reikalas, atsižvelgiant į jų stažą įmonėje“ ( 10 ). Be to, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad „[Samdomų darbuotojų įstatymo] 2a straipsnio 3 dalis taip pat leidžia apriboti piktnaudžiavimo galimybes, pavyzdžiui, neleisti darbuotojui pasinaudoti išmoka, skirta padėti susirasti naują darbą, nors iš tiesų jis ketina išeiti į pensiją“ ( 11 ). Teisingumo Teismas iš to padarė išvadą, kad ši nuostata „nėra akivaizdžiai netinkama siekiant įstatymų leidėjo nustatyto teisėto užimtumo politikos tikslo“ ( 12 ).
43.

Nepaisydamas to, kas išdėstyta, manau, jog išimties tvarka šioje byloje Bendrasis Teismas buvo teisus konstatuodamas, kad ginčijamo sprendimo motyvai gali būti aiškinami kartu su sprendime pradėti procedūrą pateiktais motyvais. Abu sprendimai priimti vykdant vieną tyrimą ir, žinoma, susiję su tais pačiais įtariamais pažeidimais. Be to, jie abu priimti per trumpą laikotarpį. Dar svarbiau tai, kad, atrodo, nėra esminių skirtumų tarp dviejuose sprendimuose pateiktų motyvų. Todėl manau, kad šioje byloje pirmąjį sprendimą reikėtų vertinti kaip antrojo sprendimo „kontekstą“, kurio adresatas negalėjo nežinoti ( 30 ).
77.

Nagrinėjama sritis iš esmės laikytina sritimi, kai sudėtinga spręsti pagrindinius teisių klausimus. Kova su prekyba žmonėmis ir jos aukų apsauga – tai politika, vykdoma tarptautiniu ir Sąjungos lygmenimis. Nyderlandai yra pasirašę ir ratifikavę Europos Tarybos konvenciją dėl veiksmų prieš prekybą žmonėmis ( 44 ) ir Jungtinių Tautų Organizacijos protokolą dėl prekybos žmonėmis, ypač moterimis ir vaikais, prevencijos, sustabdymo bei baudimo už vertimąsi ja, kuris papildo Jungtinių Tautų konvenciją prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą ( 45 ), ir privalo laikytis Direktyvos 2011/36/ES ( 46 ). Visomis šiomis priemonėmis siekiama kovoti su prekyba žmonėmis ir nustatomos prievolės (atitinkamoms) valstybėms narėms ( 47 ). Be to, pagal Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją (toliau – EŽTK) Europos Žmogaus Teisių Teismas (toliau – EŽTT) yra nusprendęs, kad prekyba žmonėmis, kaip apibrėžta Palermo protokolo 3 straipsnio a punkte ir Europos Tarybos konvencijos 4 straipsnio a punkte, patenka į EŽTK 4 straipsnio taikymo sritį ( 48 ). Be to, EŽTT nuomone, pagal EŽTK 4 straipsnį valstybės prisiima teigiamą prievolę patvirtinti baudžiamosios teisės nuostatas, kuriomis būtų baudžiama už tame straipsnyje išvardytas veikas, ir jas įgyvendinti ( 49 ) bei veiksmingai apsaugoti tame straipsnyje draudžiamų veikų aukas ( 50 ). Be to, tame straipsnyje nustatyta procedūrinė prievolė atlikti tyrimą, jeigu kyla pagrįstų įtarimų, kad pažeidžiamos asmens teisės pagal tą straipsnį ( 51 ).
109.

Galiausiai SESV 171 straipsnio 1 dalies antroje įtraukoje minimos priemonės, kuriomis aiškiai siekiama tinklų tarpusavio sąveikos pabrėžiant techninį standartizavimą. Šios priemonės nebūtinai reikalauja kurti naujas infrastruktūras. Be to, geležinkelių sąveika – tai vienas iš Sąjungos gairėse nurodytų tikslų, apibrėžtas Reglamente TEN‑T. Iš tikrųjų jau šio reglamento 2 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „geležinkelių sąveika galėtų būti pagerinta pasitelkus inovacinius sprendimus, susijusius, pavyzdžiui, su traukinio įranga ir kelių pločių geležinkelių vėžėmis, kuriais siekiama padidinti sistemų suderinamumą [sprendimus, kuriais siekiama padidinti sistemų, kaip antai traukinio įrangos ir kelių pločių geležinkelių vėžių, suderinamumą]“. Dėl pastarosios sistemos, be jokios abejonės, turi būti atliekami su bėgiais, taigi ir su pačia geležinkelių infrastruktūra, susiję darbai, tačiau traukinio įrangos atveju taip nėra. Be to, šio reglamento 5 konstatuojamojoje dalyje pažymima, kad„Baltojoje knygoje [ ( 55 )] raginama diegti su transportu susijusias informacines ir ryšių technologijas, siekiant užtikrinti geresnį ir integruotą eismo valdymą, taip pat supaprastinti administracines procedūras gerinant krovinių logistiką, galimybes nustatyti krovinio buvimo vietą ir jį sekti, optimizuojant grafikus ir eismo srautus. Taikant tokias priemones skatinamas veiksmingas transporto infrastruktūros valdymas ir naudojimas, todėl [minėtas] reglamentas joms turėtų būti taikomas“ ( 56 ).
18.

Vokietijos vyriausybė mano, kad ne kiekvienu atveju, kai prašymo formoje pateikiama neteisinga arba klaidinga informacija, tokį prašymą galima ginčyti pagal Reglamento Nr. 1896/2006 20 straipsnio 2 dalį. Europos mokėjimo įsakymo peržiūra pateisinama tik tada, kai, įvertinus abiejų šalių interesus, vienai iš jų būtų neįmanoma jo įvykdyti (vokiečių k. „unerträglich“). Be to, Vokietijos vyriausybė cituoja Nutartį Novontech‑Zala ( 5 ), susijusią su Reglamento Nr. 1896/2006 20 straipsniu, kurioje Teisingumo Teismas dėl 30 dienų termino pareikšti prieštaravimą pripažino: „kai <...> terminas buvo praleistas dėl atsakovo atstovo nerūpestingumo, kadangi tokios situacijos buvo galima lengvai išvengti, toks atvejis negali būti laikomas ypatingomis arba išimtinėmis aplinkybėmis, kaip tai suprantama pagal [20 straipsnio 1 dalies b punktą ir 2 dalį]“. Vokietijos vyriausybė mano, kad toks pagrindimas taikytinas ir tam, kad „išimtine aplinkybe“ nebūtų laikomas atvejis, kai subjektas, kuris ja remiasi, galėjo lengvai jos išvengti. Be to, pripažinus, kad galima peržiūrėti Europos mokėjimo įsakymą, nukreiptą prieš asmenį, kuris galėjo pareikšti prieštaravimą per nustatytą terminą (t. y. prieštaravimą, kuriame pagal Reglamento Nr. 1896/2006 16 straipsnio 3 dalį net nenurodomi motyvai), būtų prieštaraujama Reglamente Nr. 1896/2006 numatytiems tikslams.
34.

Tačiau šio siauro noro galutinai nepatvirtina Hagos konvencijos dėl dokumentų įteikimo veikimo praktinis vadovas ( 17 ). Aišku, jame nurodyta, kad „neteisminiai dokumentai skiriasi nuo teisminių dokumentų, nes jie nėra tiesiogiai susiję su procesu, ir nuo visiškai privačių dokumentų, nes jiems reikalingas „valdžios institucijos ar pareigūno įsikišimas“ ( 18 ). Be to, remiantis minėtu vadovu, „yra daugybė rūšių neteisminių dokumentų. Pagal 17 straipsnį neteisminiais dokumentais taip pat laikomi mokėjimo reikalavimai, nutraukimo pranešimai, susiję su nuomos ar darbo sutartimis, protestai, pareikšti dėl vekselių ir čekių, jeigu tik juos išdavė valdžios institucija ar teismo antstolis“ ( 19 ). Tačiau vadovas yra šiek tiek dviprasmis, nes jame toliau bendrai nurodyta, kad „protestai dėl santuokos, sutikimai dėl įvaikinimo, tėvystės pripažinimas taip pat patenka į šią kategoriją, jeigu šiais atvejais reikia laikytis tam tikros formos“ ( 20 ). Be to, vadove nurodžius, kad kai kuriose sistemose privatūs asmenys patys įteikia kai kuriuos neteisminius dokumentus, turinčius tą pačią teisinę galią, pažymima, kad, „nors pagal konvenciją į 17 straipsnį norėta neįtraukti dokumentų, kuriuos parengė privatūs asmenys <...>, Specialioji komisija ragino centrines įstaigas įteikti neteisminius dokumentus, kuriuos parengė ne valdžios institucija ar pareigūnas, jei šie dokumentai yra tokio tipo, kad paprastai jiems jų šalyje reikėtų valdžios institucijos įsikišimo“ ( 21 ). Be to, vadove patikslinta, kad „nustatymas, ar dokumentas yra teisminis, ar neteisminis, priklauso nuo perduodančiosios valstybės (kilmės valstybės) teisės“ ( 22 ), jeigu „šios valstybės teisėje nustatyta jos valdžios institucijų ir pareigūnų kompetencija parengti konkretų dokumentą“ ( 23 ), kartu patikslinant, kad teisminių ir neteisminių dokumentų sąvoką reikia aiškinti plačiai ( 24 ).