GENERALINIO ADVOKATO

PAOLO MENGOZZI IŠVADA,

pateikta 2010 m. lapkričio 30 d.( )

Byla C‑424/09

Christina Ioanni Toki

prieš

Ypourgos Ethnikis paideias kai Thriskevmaton

(Symvoulio tis Epikrateias (Graikija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Darbuotojai – Aukštojo mokslo diplomų pripažinimas – Pripažinimo sąlygos, taikytinos išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje reglamentuojama laikomos veiklos arba nereglamentuojamos veiklos atveju – Aplinkos inžinierius – Profesinė patirtis – Profesijos srityje atliekami mokslo tyrimai ir faktiškas darbas pagal minėtą profesiją“

I – Įžanga

1. Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo prašoma patikslinti pripažinimo sąlygas, taikytinas pagal 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvą 89/48/EEB dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos( ), iš dalies pakeistą 2001 m. gegužės 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/19/EB( ) (toliau – Direktyva 89/48), kai prašymas leisti vykdyti profesinę veiklą susijęs su išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje reglamentuojama laikoma veikla minėtos direktyvos 1 straipsnio d punkto antros pastraipos prasme ir pareiškėjas nėra visateisis atitinkamos profesinės organizacijos narys. Kartu Teisingumo Teismas turėtų atsakyti į klausimą, ar mokslo tyrimai, atliekami aplinkos inžinerijos srityje, gali būti laikomi faktišku darbu pagal aplinkos inžinieriaus profesiją pagal minėtą direktyvą.

II – Teisinis pagrindas

A – Antrinė Sąjungos teisė

1. Direktyva 89/48

2. Direktyva 89/48 yra teisinis pagrindas, taikytinas pagrindinės bylos aplinkybių susiklostymo metu, nors vėliau ši direktyva buvo panaikinta( ).

3. Pagal Direktyvą 89/48, būtent pagal jos 1 straipsnio a punkto pirmą pastraipą, diplomas – tai:

„bet kuris diplomas, pažymėjimas ar kitas oficialią kvalifikaciją įrodantis dokumentas arba tokių diplomų, pažymėjimų ar kitų įrodančių dokumentų rinkinys:

– išduotas valstybės narės kompetentingos institucijos, paskirtos pagal jos pačios įstatymus ir kitus teisės aktus,

– patvirtinantis, kad jį turintis asmuo yra sėkmingai baigęs ne mažiau kaip trejų metų trukmės kursus po vidurinės mokyklos arba lygiavertės trukmės vakarinius ar neakivaizdinius kursus universitete, aukštojo mokslo įstaigoje arba kitoje panašaus lygio įstaigoje, o jei reikia, kad, be kursų, baigtų po vidurinės mokyklos, jis papildomai yra sėkmingai įgijęs profesinį išsilavinimą, ir

– patvirtinantis, kad jį turintis asmuo turi profesinę kvalifikaciją, reikalingą norint pradėti dirbti arba toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją toje valstybėje narėje,

jeigu tuo diplomu, pažymėjimu ar kitu oficialią kvalifikaciją įrodančiu dokumentu patvirtintas mokymas ir išsilavinimas buvo įgytas iš esmės Bendrijoje arba jį turintis asmuo turi valstybės narės, pripažinusios trečiosios šalies diplomą, pažymėjimą ar kitą oficialią kvalifikaciją įrodantį dokumentą, patvirtinimą apie trejų metų profesinę patirtį.“

4. Direktyvos 89/48 1 straipsnio c punkte reglamentuojama profesija apibrėžiama kaip „reglamentuojama profesinė veikla ar veiklos rūšys, kurios valstybėje narėje sudaro šią profesiją“.

5. Pagal Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto pirmą pastraipą reglamentuojama profesinė veikla – tai:

„<...> profesinė veikla, kai tokios veiklos pradėjimas ar vykdymas arba vienas iš vertimosi ja būdų valstybėje narėje pagal įstatymus ir kitus teisės aktus tiesiogiai ar netiesiogiai priklauso nuo diplomo turėjimo. Vertimosi reglamentuojama profesine veikla būdas visų pirma yra:

– vertimasis veikla pagal profesinį vardą, jei naudojimasis tokiu vardu priklauso išimtinai asmenims, turintiems įstatymais ir kitais teisės aktais reglamentuojamą diplomą <...>.“

6. Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto antroje ir trečioje pastraipose nustatyta:

„Tais atvejais, kai pirma pastraipa netaikytina, profesinė veikla laikoma reglamentuojama profesine veikla, jei ja verčiasi asociacijos ar organizacijos, kurios tikslas visų pirma yra atitinkamoje profesinėje srityje skatinti ir palaikyti aukštą veiklos lygį ir kuri, siekiant to tikslo, yra tam tikru būdu valstybės narės pripažinta ir:

– išduoda savo nariams diplomą,

– užtikrina, kad jos nariai gerbtų jos nustatytas profesinio elgesio taisykles, ir

– suteikia jiems teisę naudotis kokiu nors pavadinimu ar santrumpa arba naudotis tam tikru tą diplomą atitinkančiu statusu [teisę naudotis tam tikru vardu, santrumpa ar statusu, atitinkančiu šį diplomą], nariai.

Neišsamus asociacijų ar organizacijų, kurios šios direktyvos priėmimo metu atitinka antros pastraipos sąlygas, sąrašas yra pateikiamas priede. Suteikdama antroje pastraipoje minėtai asociacijai ar organizacijai pripažinimą [Suteikdama asociacijai ar organizacijai antroje pastraipoje minėtą pripažinimą], valstybė narė apie tai praneša Komisijai, kuri šią informaciją paskelbia Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.“

7. Direktyvos 89/48 1 straipsnio e punkte nurodyta, kad „profesinė patirtis – tai faktiškas ir teisėtas darbas pagal atitinkamą profesiją valstybėje narėje“.

8. Direktyvos 89/48 2 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta, kad „ši direktyva yra taikoma bet kuriam valstybės narės piliečiui, kuris nori kaip savarankiškai dirbantis asmuo arba samdomas darbuotojas priimančiojoje valstybėje narėje dirbti pagal reglamentuojamą profesiją.“

9. Direktyvos 89/48 3 straipsnyje nurodyta:

„Tais atvejais, kai norint priimančiojoje valstybėje narėje pradėti ar toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją reikia turėti diplomą, kompetentinga institucija negali, remdamasi tuo, kad kvalifikacija nėra pakankama, atsisakyti leisti valstybės narės piliečiui pradėti ar toliau dirbti pagal tą profesiją tomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos saviems piliečiams:

a) jei pareiškėjas turi diplomą, reikalaujamą kitoje valstybėje narėje norint pradėti ar toliau dirbti pagal tą profesiją jos teritorijoje, ir tas diplomas buvo išduotas valstybėje narėje; arba

b) jei pareiškėjas pagal tą profesiją dirbo visą darbo dieną [pilnu etatu] dvejus metus per ankstesnius dešimt metų kitoje valstybėje narėje, kuri tos profesijos nereglamentuoja, kaip apibrėžta 1 straipsnio c punkte ir 1 straipsnio d punkto pirmoje pastraipoje, ir turi dokumentą, įrodantį vieną ar keletą oficialių kvalifikacijų:

– išduotą valstybės narės kompetentingos institucijos, paskirtos pagal tos valstybės įstatymus ir kitus teisės aktus,

– patvirtinantį, kad jį turintis asmuo yra sėkmingai baigęs ne mažiau kaip trejų metų trukmės kursus po vidurinės mokyklos arba lygiavertės trukmės vakarinius ar neakivaizdinius kursus universitete, aukštojo mokslo įstaigoje arba kitoje panašaus lygio įstaigoje, taip pat, jei reikia, kad, be kursų, baigtų po vidurinės mokyklos, jis papildomai yra sėkmingai įgijęs profesinį išsilavinimą, ir

– parengusį jo turėtoją dirbti pagal savo profesiją.

Tačiau pirmoje pastraipoje nurodytų dvejų metų profesinės patirties gali būti nereikalaujama [negali būti reikalaujama], jei pareiškėjo turima šiame punkte minima kvalifikacija arba kvalifikacijos buvo suteiktos užbaigus reglamentuojamą mokymą bei lavinimą.

Taip pat pirmoje pastraipoje minėtais oficialios kvalifikacijos įrodymais yra laikomi: bet kokia oficiali kvalifikacija ar bet koks tokių oficialių kvalifikacijų, kurias valstybėje narėje yra suteikusi kompetentinga institucija, rinkinys, jei jos suteiktos sėkmingai baigus Bendrijoje mokymą, yra tos valstybės narės pripažintos lygiaverčio lygio ir apie šį pripažinimą buvo pranešta kitoms valstybėms narėms ir Komisijai.“

10. Direktyvos 89/48 9 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatyta, kad „per 12 straipsnyje numatytą laikotarpį valstybės narės paskiria kompetentingas institucijas, įgaliotas priimti paraiškas ir šioje direktyvoje numatytus sprendimus“.

11. Į Direktyvos 89/48 I priede pateikiamą profesinių asociacijų ar organizacijų, atitinkančių 1 straipsnio d punkto antros pastraipos sąlygas, sąrašą įtraukta Engineering Council (Inžinerijos taryba).

2. Direktyva 2005/36/EB

12. 2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (toliau – Direktyva 2005/36)( ) nuo 2007 m. spalio 20 d. pakeitė Direktyvą 89/48( ).

13. Direktyvos 2005/36 14 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „pripažinimo mechanizmas, sukurtas direktyvomis 89/48/EEB ir 92/51/EEB, lieka nepakitęs“.

14. Direktyvos 2005/36 13 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad „galimybė dirbti pagal profesiją, kaip aprašyta 1 dalyje, taip pat suteikiama pareiškėjams, kurie per pastaruosius 10 metų dvejus metus visu etatu dirbo pagal toje dalyje nurodytą profesiją kitoje valstybėje narėje, kuri tos profesijos nereglamentuoja, jei tie pareiškėjai turi vieną ar daugiau kompetenciją patvirtinančių dokumentų arba formalią kvalifikaciją įrodančius dokumentus“.

B – Nacionalinės teisės aktai

15. Direktyva 89/48 į Graikijos teisės sistemą buvo perkelta 2000 m. birželio 23 d. Prezidento dekretu Nr. 165/2000( ), vėliau iš dalies pakeistu 2001 m. spalio 18 d. Prezidento dekretu Nr. 373/2001( ) ir 2002 m. gruodžio 23 d. Prezidento dekretu Nr. 385/2002( ) (toliau – Dekretas Nr. 165/2000).

16. Dekreto Nr. 165/2000 2 straipsnio 3 dalyje reglamentuojama profesija apibrėžiama kaip „reglamentuojama profesinė veikla ar veiklos rūšys, kurios valstybėje narėje sudaro šią profesiją“.

17. Dekreto Nr. 165/2000 2 straipsnio 4 dalyje nurodyta, kad „reglamentuojama profesinė veikla – tai profesinė veikla, kai tokios veiklos pradėjimas ar vykdymas arba vienas iš vertimosi ja būdų valstybėje narėje pagal teisės aktus tiesiogiai ar netiesiogiai priklauso nuo diplomo turėjimo. Vertimosi reglamentuojama profesine veikla būdas visų pirma yra:

a) veikla pagal profesinį vardą, jei naudojimasis tokiu vardu priklauso išimtinai asmenims, turintiems valstybės narės teisės aktais reglamentuojamą diplomą;

b) <...>

Profesinė veikla laikoma reglamentuojama profesine veikla, jei ja verčiasi asociacijos ar organizacijos, kurios tikslas visų pirma yra atitinkamoje profesinėje srityje skatinti ir palaikyti aukštą veiklos lygį ir kuri, siekiant to tikslo, yra tam tikru būdu valstybės narės pripažinta ir:

a) išduoda savo nariams diplomą;

b) užtikrina, kad jos nariai gerbtų jos nustatytas profesinio elgesio taisykles, ir

c) suteikia jiems teisę naudotis tam tikru vardu, santrumpa ar statusu, atitinkančiu šį diplomą, nariai.

Šio dekreto 9 straipsnio priede pateikiamas neišsamus asociacijų ar organizacijų, atitinkančių šioje dalyje nustatytus reikalavimus, sąrašas. Suteikdama asociacijai ar organizacijai šioje pastraipoje minėtą pripažinimą valstybė narė apie tai praneša Komisijai, kuri šią informaciją paskelbia Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.

<…>“

18. Dekreto Nr. 165/2000 2 straipsnio 5 dalyje profesinė patirtis apibrėžiama kaip „faktiškas ir teisėtas darbas pagal atitinkamą profesiją valstybėje narėje“.

19. Dekreto Nr. 165/2000 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

„Kai norint Graikijoje pradėti dirbti ar toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją reikia turėti 2 straipsnyje minimą diplomą, šio dekreto 10 straipsnyje nurodyta Taryba negali atsisakyti leisti valstybės narės piliečiui dėl to, kad jo kvalifikacija nepakankama, pradėti dirbti ar toliau dirbti pagal tą profesiją tokiomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos saviems piliečiams, jei pareiškėjas:

a) turi 2 straipsnyje nurodytą diplomą, gautą kitoje valstybėje narėje ir joje reikalaujamą norint pradėti dirbti ar toliau dirbti pagal tą profesiją jos teritorijoje; arba

b) pagal tą profesiją dirbo visą darbo dieną [pilnu etatu] dvejus metus per ankstesnius dešimt metų kitoje valstybėje narėje, kuri tos profesijos nereglamentuoja, kaip apibrėžta šio dekreto 2 straipsnio 3 ir 4 dalyse, ir turi dokumentą, įrodantį vieną ar keletą oficialių kvalifikacijų:

i) išduotą valstybės narės kompetentingos institucijos;

ii) patvirtinantį, kad jį turintis asmuo yra sėkmingai baigęs ne mažiau kaip trejų metų trukmės kursus po vidurinės mokyklos arba lygiavertės trukmės vakarinius ar neakivaizdinius kursus universitete, aukštojo mokslo įstaigoje arba kitoje panašaus lygio įstaigoje, ir kad, be kursų, baigtų po vidurinės mokyklos, jis papildomai yra sėkmingai įgijęs profesinį išsilavinimą; ir

iii) parengusį jo turėtoją dirbti pagal savo profesiją.

Tačiau pirmoje pastraipoje nurodytų dvejų metų profesinės patirties negali būti reikalaujama, jei pareiškėjo turima šiame punkte minima kvalifikacija arba kvalifikacijos buvo suteiktos užbaigus reglamentuojamą mokymą bei lavinimą.“

20. Dekreto Nr. 165/2000 10 straipsniu prie Graikijos Nacionalinio švietimo ir religinių reikalų ministerijos įsteigtas kolegialus organas – Symvoulio Anagnorisis Epangelmatikis Isotimias Titlon Tritovathmias Ekpaidefsis (Aukštojo mokslo diplomų profesinio lygiavertiškumo pripažinimo taryba, toliau – Saeitte).

21. Dekreto Nr. 165/2000 11 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad „teisė dirbti pagal atitinkamą profesiją šiame dekrete apibrėžtomis sąlygomis pripažįstama konkrečiai motyvuotu [Saeitte] sprendimu“.

III – Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

22. Graikijos pilietė Christina Ioanni Toki dvejus metus studijavo Patrų (Graikija) Technologijos instituto Technologijos fakultete. Vėliau pagal Europos aukštojo mokslo kreditų perkėlimo ir kaupimo sistemą ji vienus metus studijavo aplinkos inžineriją Šefildo Halamo (Jungtinė Karalystė) universitete, kur 1997 m. jai buvo išduotas Bachelor of Engineering with Environmental Studies diplomas. Vėliau Ch.‑I. Toki dvejus metus studijavo Portsmuto universitete pagal aplinkos inžinerijos programą ir 1998 m. gavo Master of Science laipsnį.

23. Nuo 1999 m. rugsėjo 1 d. iki 2002 m. rugpjūčio 31 d. Ch.‑I. Toki dirbo Portsmuto universiteto Civilinės inžinerijos katedroje kaip mokslo darbuotoja (researcher). Ji gaudavo 8 000 GBP metinį darbo užmokestį ir buvo apdrausta socialiniu draudimu. Viena iš Ch.‑I.. Toki pareigų, kaip matyti iš jai vadovavusio dėstytojo patvirtinimo, buvo studentų priežiūra ir pagalba jiems. Ch.‑I. Toki taip pat dalyvavo bendradarbiaujant su privačia Didžiosios Britanijos įmone, kurios specializacija – atliekų tvarkymo technologijos, vykdomame mokslo tyrimų projekte siekiant įvertinti naujoviško buitinių nuotekų tvarkymo metodo veiksmingumą. Be to, ji buvo ekologiškų technologijų tyrimų grupės narė.

24. 2002 m. balandžio mėn. Ch.‑I.. Toki savanoriškai įsirašė į Chartered Institution of Water and Environmental Management (toliau – CIWEM) sąrašą kaip diplomuota inžinierė (graduate), vėliau – į Engineering Council (Inžinierių tarybos) sąrašą kaip stažuotoja (tai pirmasis galutinio įrašymo etapas). Iš bylos medžiagos matyti, kad ji netapo visateise Engineering Council nare. Iš tikrųjų tam, kad suinteresuotasis asmuo būtų galutinai įregistruotas kaip chartered engineer (vardas, kurį Engineering Council suteikia savo nariams), minėtoje Council jam turi būti pritaikyta tam tikra procedūra, per kurią turi būti įvertintos jo žinios, įgytos baigus universitetą, ir profesinė patirtis, taip pat surengtas su jo profesine kvalifikacija susijęs pokalbis.

25. 2003 m. liepos 4 d. Ch.‑I.. Toki Saeitte pateikė prašymą pagal Dekretą Nr. 165/2000, kuriuo Direktyva 89/48 perkelta į Graikijos teisę, kad atsižvelgiant į Jungtinėje Karalystėje įgytą profesinę patirtį būtų pripažinta jos teisė Graikijoje dirbti pagal reglamentuojamą aplinkos inžinierės profesiją. 2005 m. kovo 8 d. Saeitte priėmė Aktą Nr. 96, kuriuo atmetė Ch.‑I.. Toki prašymą motyvuodama tuo, kad ši neturi Jungtinėje Karalystėje išduoto inžinieriaus diplomo, nes neturi reglamentuojamo chartered engineer vardo. Taigi ji neįgijo profesinių teisių kilmės valstybėje (Jungtinėje Karalystėje), kaip reikalaujama pagal Dekretą Nr. 165/2000. Saeitte teigimu, aplinkos inžinieriaus profesija Graikijoje reglamentuojama, o Jungtinėje Karalystėje – ne. Tačiau atsižvelgdama į tai, kad Engineering Council suteikia chartered engineer vardą, Saeitte padarė išvadą, jog aptariama profesija yra reglamentuojama. Bet Ch.‑I. Toki tokio vardo neturi. Saeitte teigimu, Dekreto Nr. 165/2000 4 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad Direktyvos 89/48 3 straipsnio a punkte nurodytas pripažinimo mechanizmas taikomas tais atvejais, kai suinteresuotasis asmuo yra iš valstybės narės, kur vertimąsi profesija, kuri yra prašymo dalykas, reglamentuoja ir kontroliuoja asociacijos ar organizacijos, pripažintos šios valstybės narės pagal minėtos direktyvos 1 straipsnio d punkto antros pastraipos nuostatas.

26. 2005 m. kovo 29 d. Ch.‑I.. Toki dėl Saeitte Akto Nr. 96 pateikė skundą tvirtindama, kad Saeitte neteisėtai neatsižvelgė, viena vertus, į jos trejų metų profesinę patirtį, įgytą dirbant mokslo darbuotoja Didžiosios Britanijos universiteto Civilinės inžinerijos katedroje, ir, kita vertus, į tai, kad ji buvo įsirašiusi į atestuotų inžinierių sąrašą kaip pirmo lygmens narė ir į CIWEM sąrašą. Todėl Saeitte, kuriai Engineering Council tuo metu pateikė patikslinimų, iš naujo išnagrinėjo Ch.‑I. Toki prašymą ir 2005 m. balandžio 12 d. dar kartą jį atmetė remdamasi tais pačiais motyvais. Tada Ch.‑I. Toki Symvoulio tis Epikrateias pareiškė ieškinį švietimo ir religijų ministrui dėl Saeitte Akto Nr. 98, kuriuo ši patvirtino savo 2005 m. kovo 8 d. sprendimą, panaikinimo.

27. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme Ch.‑I. Toki tvirtino, kad Saeitte neteisėtai atmetė jos prašymą remdamasi Dekreto Nr. 165/2000 4 straipsnio 1 dalies a punktu; iš tikrųjų šis prašymas turėjo būti nagrinėjamas pagal šio dekreto 4 straipsnio 1 dalies b punktą, nes aplinkos inžinieriaus profesija Jungtinėje Karalystėje nereglamentuojama. Be to, Ch.‑I. Toki teigia, kad turi diplomą minėto dekreto 2 straipsnio 1 dalies prasme ir gali įrodyti trejų metų profesinę patirtį, įgytą per pastaruosius dešimt metų Jungtinėje Karalystėje.

28. Kilus Sąjungos teisės aiškinimo sunkumų Symvoulio tis Epikrateias nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir sprendimu dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2009 m. spalio 28 d., kreipėsi į Teisingumo Teismą pagal EB 234 straipsnį pateikdamas tokius du prejudicinius klausimus:

„1. Ar Direktyvos 89/48/EEB <...> 3 straipsnio [pirmos pastraipos] b punktas turi būti aiškinamas taip, kad jame nustatytas diplomų pripažinimo mechanizmas taikomas tais atvejais, kai aptariama profesija kilmės valstybėje narėje yra reglamentuojama šios direktyvos 1 straipsnio d punkto antros pastraipos prasme, bet suinteresuotasis asmuo nėra visateisis asociacijos ar organizacijos, atitinkančios pirmesnėje pastraipoje nustatytus reikalavimus, narys?

2. [Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai], ar pagal Direktyvos 89/48 <...> 3 straipsnio [pirmos pastraipos] b punktą darbu pagal profesiją visu etatu kilmės valstybėje narėje laikomas savarankiškai dirbančio asmens ar samdomo darbuotojo vertimasis pačia profesija, kuria leisti verstis priimančiojoje valstybėje narėje pateikiamas prašymas pagal Direktyvą [89/48], ar tokiu darbu galima laikyti ir mokslo tyrimus, atliekamus su profesija susijusioje mokslo srityje, iš esmės pelno nesiekiančioje įstaigoje?“

IV – Procesas Teisingumo Teisme

29. Ieškovė pagrindinėje byloje, Graikijos vyriausybė ir Europos Komisija pateikė Teisingumo Teismui rašytines pastabas.

30. Teismo posėdyje, įvykusiame 2010 m. spalio 12 d., ieškovė pagrindinėje byloje, Graikijos vyriausybė ir Komisija pateikė žodines pastabas.

V – Teisinis vertinimas

A – Dėl pirmojo klausimo

31. Siekiant atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmąjį klausimą reikia patvirtinti, kad aptariama profesinė veikla patenka į Direktyvos 89/48 taikymo sritį. Paskui, reikia nustatyti, kokiai profesinės veiklos kategorijai minėtos direktyvos prasme išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje priklauso pagrindinėje byloje aptariama veikla. Tai nustačius lieka išspręsti taikytinų pripažinimo sąlygų klausimą.

1. Aplinkos inžinieriaus veikla patenka į Direktyvos 89/48 taikymo sritį

32. Pirma, kaip minėta, ši direktyva, nors ir panaikinta, yra teisinis pagrindas, taikytinas tuo metu, kai Ch.‑I. Toki pateikė prašymą Saeitte( ).

33. Be to, inžinieriaus profesija apskritai ar būtent aplinkos inžinieriaus profesija nebuvo suderinta sektoriaus lygiu, todėl šiai profesijai taikytinos bendrosios Direktyvoje 89/48 nustatytos taisyklės.

34. Galiausiai iš bylos medžiagos matyti, kad aplinkos inžinieriaus profesija Graikijoje yra reglamentuojama, taigi įvykdoma Direktyvos 89/48 2 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta sąlyga( ). Be to, Ch.‑I. Toki pateikė kitoje valstybėje narėje išduotus diplomus, patvirtinančius baigtus bent trejų metų trukmės kursus( ), taigi darytina išvada, kad aptariama veikla patenka į Direktyvos 89/48 taikymo sritį.

2. Aplinkos inžinieriaus veiklos kvalifikavimas išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje

35. Atsižvelgiant į tai, kad neabejotina, jog aplinkos inžinieriaus profesija priimančiojoje valstybėje (Graikijos Respublikoje) yra reglamentuojama profesija, siekiant apibrėžti taikytinas pripažinimo sąlygas reikia nustatyti, ar minėta veikla išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje (Jungtinėje Karalystėje) pagal Direktyvą 89/48 yra reglamentuojama veikla, reglamentuojama laikoma veikla ar nereglamentuojama veikla.

36. Suinteresuotųjų šalių nuomonės dėl to, ar Jungtinėje Karalystėje aplinkos inžinieriaus profesija yra reglamentuojama, ar ne, skiriasi, be to, nėra pagrįstos labai išsamia analize. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad Jungtinėje Karalystėje galiojančiuose teisės aktuose norint pradėti verstis inžinieriaus ar aplinkos inžinieriaus profesija nėra nustatyta jokia sąlyga( ). Be to, šis teismas pažymi, kad Engineering Council vaidmuo – organizuoti savo narių profesinio tinkamumo įvertinimo procedūras ir suteikti vardą tiems, kurie atitinka nustatytas sąlygas. Engineering Council taip pat nustato profesinės etikos taisykles, kurių jos nariai įsipareigoja laikytis ir šiuo atžvilgiu taiko drausmines priemones. Nepaisant kai kurių rašytinių pastabų dviprasmiškumo šiuo klausimu, niekada nebuvo patvirtinta, kad norint verstis aplinkos inžinieriaus profesija reikia būti minėtos Council nariu, taigi ir turėti chartered engineer vardą. Priešingai, Teisingumo Teismo posėdyje atsakydamas į atitinkamą klausimą Ch.‑I. Toki atstovas patvirtino, o kitos dalyvaujančios šalys to neginčijo, kad ji galėjo Jungtinėje Karalystėje verstis aplinkos inžinierės profesija nebūdama Engineering Council nare.

37. Šiomis aplinkybėmis atrodo, kad, priešingai nei teigia Saeitte, minėta veikla neturi būti laikoma reglamentuojama veikla Direktyvos 89/48 1 straipsnio c punkto ir šio straipsnio d punkto pirmos pastraipos prasme. Iš tikrųjų Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad „tokia profesija – tai profesinė veikla, kurios vykdymo pradėjimą ar vykdymą tiesiogiai arba netiesiogiai reglamentuoja teisės normos, t. y. įstatymai ar kiti teisės aktai. Pradėjimas vykdyti profesinę veiklą ar jos vykdymas laikytinas tiesiogiai reglamentuojamu teisės normomis, kai priimančiosios valstybės narės įstatymuose ar kituose teisės aktuose yra nustatyta sistema, pagal kurią šią profesinę veiklą gali vykdyti tik tie asmenys, kurie atitinka tam tikrus reikalavimus, ir draudžiama ją vykdyti jų neatitinkantiems asmenims( )“. Tačiau nėra nustatyta, kad nebūnant Engineering Council nariu negalima pradėti verstis aplinkos inžinieriaus profesija.

38. Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto antroje pastraipoje kaip tik numatytas atvejis, kai profesinę veiklą vykdo „asociacijos ar organizacijos, kurios tikslas visų pirma yra atitinkamoje profesinėje srityje skatinti ir palaikyti aukštą veiklos lygį ir kuri, siekiant to tikslo, yra tam tikru būdu valstybės narės pripažinta <...>“, nariai. Kaip nurodyta Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto trečioje pastraipoje, šios direktyvos I priede pateikiamas neišsamus asociacijų ar organizacijų, atitinkančių 1 straipsnio d punkto antros pastraipos sąlygas, sąrašas, į kurį įtraukta Engineering Council( ). Tokiomis aplinkybėmis vykdoma profesinė veikla pagal direktyvą yra reglamentuojama laikoma profesinė veikla. Taigi Engineering Council išduoda savo nariams „diplomą“( ), bet neprivaloma visada jo reikalauti iš kiekvieno asmens, norinčio verstis aplinkos inžinieriaus profesija.

39. Todėl Jungtinėje Karalystėje nereikalaujama, kad aplinkos inžinierius būtų iš anksto privalomai įregistruotas Engineering Council. Gali būti, kad chartered engineer vardas suteikia komercinį pranašumą ar palankesnę padėtį, susijusią su patekimu į darbo rinką( ), bet tai tik paprastas spėjimas, dėl kurio bet kuriuo atveju negali būti suabejota įsitikinimu, kad nebūtina turėti šį vardą norint vykdyti aptariamą profesinę veiklą.

40. Tai svarbi aplinkybė, nes ji patvirtina, kad inžinieriaus profesija galima verstis nebūnant chartered engineer, kitaip tariant, nebūnant profesinės asociacijos, nurodytos Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto antroje pastraipoje, nariu. Ši aplinkybė taip pat paaiškina, kodėl kalbama tik apie reglamentuojama laikomą veiklą. Be to, atsižvelgiant į sąrašo, pridėto prie direktyvos, turinį, mano manymu, aišku, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas taip norėjo pabrėžti minėtų asociacijų ir organizacijų buvimą bei galimą jų istorinę ir kultūrinę reikšmę atitinkamose valstybėse narėse( ), o tikrai ne tai, kad būtina jose įsiregistruoti( ). Šiomis aplinkybėmis Ch.‑I. Toki nebuvimas Engineering Council visateise nare bet kuriuo atveju nėra kliūtis jai pradėti verstis aplinkos inžinieriaus profesija išsilavinimo įgijimo valstybėje.

41. Tai, kad Engineering Council yra ir kad ji pripažįstama pagal direktyvą, galiausiai patvirtina, jog inžinieriaus (tiksliau – aplinkos inžinieriaus) profesija gali būti kvalifikuojama dvejopai pagal Direktyvą 89/48.

42. Jei suinteresuotasis asmuo savanoriškai tampa Engineering Council visateisiu nariu, jam suteikiamas chartered engineer vardas. Tokiu atveju jo vykdoma profesinė veikla turi būti laikoma reglamentuojama profesine veikla, nes direktyvos 1 straipsnio d punkto antroje pastraipoje nustatyta, kad „profesinė veikla laikoma reglamentuojama profesine veikla, jeigu ja verčiasi asociacijos ar organizacijos <...> nariai“, – šioje nuostatoje nurodytos asociacijos ar organizacijos nariai.

43. Tačiau jeigu suinteresuotasis asmuo vykdo savo veiklą nebūdamas tokios asociacijos ar organizacijos, kaip nurodyta Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto antroje ir trečioje pastraipose, narys, minėta veikla nebegali būti laikoma išsilavinimo įgijimo valstybėje reglamentuojama veikla pagal šią nuostatą.

44. Todėl tokia aplinkos inžinieriaus veikla, kokią teigia vykdžiusi Ch.‑I. Toki( ), t. y. nebūnant visateisiu Engineering Council nariu, vadinasi, neturint chartered engineer vardo, laikytina nereglamentuojama profesine veikla.

45. Kaip savo rašytinėse pastabose teisingai pažymėjo Graikijos vyriausybė, 2003 m., t. y. tais pačiais metais, kai Ch.‑I. Toki pateikė pirmąjį prašymą Saeitte, Europos Parlamento Peticijų komitete Komisija laikėsi panašios pozicijos dėl Graikijos piliečio, kurio padėtis labai primena Ch.‑I. Toki( ) padėtį. Tada Komisija aiškiai nurodė, kad Jungtinėje Karalystėje inžinieriaus profesijos nereglamentuoja jokia speciali nuostata, todėl yra du skirtingi atvejai atsižvelgiant į tai, ar suinteresuotasis asmuo yra chartered engineer, ar ne. Todėl labai keista, kad Komisija savo rašytinėse pastabose laikosi visiškai priešingos nuomonės, kai vienareikšmiškai teigia, kad aplinkos inžinieriaus profesija yra reglamentuojama 1 straipsnio d punkto pirmos pastraipos, skaitomos kartu su 1 straipsnio d punkto antra pastraipa, prasme ir kad taikytinos su reglamentuojamomis profesijomis susijusios pripažinimo sąlygos.

46. Teiginį, kad ta pati profesinė veikla gali būti kvalifikuojama dvejopai pagal Direktyvą 89/48, atsižvelgiant į šios veiklos vykdymo sąlygas (esant nariu arba juo nebūnant) patvirtina paskesnė Sąjungos teisės raida, pirmiausia Direktyva 2005/36, kuria buvo panaikinta ir pakeista Direktyva 89/48 ir kuri, primenu, Ch.‑I. Toki prašymo pateikimo metu nebuvo taikoma ratione temporis. Direktyvos 2005/36 3 straipsnio 2 dalyje minima „profesija, kurią praktikuoja I priede išvardytų asociacijų ar organizacijų nariai“( ) (šiame priede yra nurodyta Engineering Council) ir nustatyta, kad ši profesija laikoma reglamentuojama profesija( ).

47. Be to, net jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad asociacija ar organizacija, susijusi su minėta profesine veikla, atitinka Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto antroje pastraipoje nurodytas sąlygas, todėl ši veikla turi būti pripažinta laikoma reglamentuojama profesine veikla, įskaitant atvejus, kai minėtą profesinę veiklą vykdo asmenys, kurie nėra šios asociacijos ar organizacijos nariai, toks vertinimas, kaip tuojau įrodysiu, neturėtų reikšmės nustatant taikytinas pripažinimo sąlygas.

3. Pripažinimo sąlygų, taikytinų aplinkos inžinieriaus profesinei veiklai, nustatymas ieškovės pagrindinėje byloje situacijoje

48. Direktyva 89/48 įgyvendinama sistema, kuri, „įtvirtindama Bendrijos piliečio teisę bet kurioje valstybėje narėje naudotis profesiniais įgūdžiais, papildo ir įtvirtina jo teisę įgyti tokius įgūdžius ten, kur jis nori“( ). Tačiau, kaip Teisingumo Teismas jau yra pažymėjęs, „Direktyva 89/48 įtvirtintas pripažinimo metodas nelemia to, kad aptariami diplomai ir profesinės kvalifikacijos pripažįstamos automatiškai ir besąlygiškai“( ). Todėl minėtos direktyvos 3 straipsnyje apibrėžtos dvi skirtingos pripažinimo procedūros ir tik viena iš jų gali būti taikoma esant nurodytoms faktinėms aplinkybėms( ).

49. Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos a punktas taikomas, kai profesija yra reglamentuojama išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje. Tokiu atveju kompetentinga nacionalinė institucija turi konstatuoti, kad pareiškėjas tikrai turi išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje reikalaujamą diplomą, jei nori pradėti verstis šia reglamentuojama profesija tiek priimančiojoje, tiek išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje.

50. Minėtos direktyvos 3 straipsnio pirmos pastraipos b punkte nustatyta skirtinga pripažinimo procedūra, pagrįsta profesine patirtimi, įgyta išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje, kuri „tos profesijos nereglamentuoja, kaip apibrėžta 1 straipsnio c punkte ir 1 straipsnio d punkto pirmoje pastraipoje“. Taigi 3 straipsnio pirmos pastraipos a punkto taikymo sritis apibrėžiama kartu skaitant pastarąjį ir 3 straipsnio pirmos pastraipos b punktą, iš kurio, argumentuojant a contrario, išplaukia, kad 3 straipsnio pirmos pastraipos a punkte nustatytas mechanizmas taikomas tuo atveju, kai išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje profesija ar profesinė veikla laikoma reglamentuojama.

51. Jeigu Teisingumo Teismas, kaip siūlau, nuspręstų, kad aplinkos inžinieriaus veikla, kokią teigia vykdžiusi Ch.‑I. Toki, nėra išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje reglamentuojama veikla, šiuo atveju turėtų būti taikomos 3 straipsnio pirmos pastraipos b punkte nustatytos pripažinimo sąlygos.

52. Jei Teisingumo Teismas, priešingai, nuspręstų, kad aplinkos inžinieriaus veikla, kokią teigia vykdžiusi Ch.‑I. Toki, yra laikoma reglamentuojama profesine veikla (Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto antros pastraipos prasme), reikėtų atsižvelgti į tai, kad 3 straipsnio pirmos pastraipos a punkte nustatytos sąlygos taikomos tik reglamentuojamai veiklai (pagal minėtos direktyvos 1 straipsnio c punktą ir d punkto pirmą pastraipą).

53. Iš tikrųjų Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos b punkte nustatytas pripažinimo mechanizmas taikomas ir tuo atveju, kai išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje profesija nėra reglamentuojama, ir tuo atveju, kai veikla yra laikoma reglamentuojama veikla 1 straipsnio d punkto antros pastraipos prasme.

54. Tačiau atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką situacija neatrodo tokia aiški.

55. Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad “[Direktyvos 89/48] 3 straipsnio pirmosios pastraipos b punktas <...> taikomas tik jei aptariama profesija nėra reglamentuojama [išsilavinimo įgijimo] valstybėje narėje” ( ), tačiau tiksliai neatskyrė reglamentuojama laikomos profesinės veiklos.

56. Teisingumo Teismo pozicija byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Price( ), šiuo atžvilgiu yra veikiau stebinanti. Šioje byloje H. Price turėjo vienos iš 1 straipsnio d punkto antroje pastraipoje nurodytų ir direktyvos priede išvardytų organizacijų suteiktą bachelor vardą. Tačiau jis niekada nebuvo aptariamos organizacijos (Royal Institution of Chartered Surveyors) narys. Nors pateiktas prejudicinis klausimas nebuvo susijęs su taikytino pripažinimo mechanizmo nustatymu esant tokioms aplinkybėms, Teisingumo Teismas nusprendė: kadangi „H. Price nėra Royal Institution of Chartered Surveyors narys, nagrinėjamu atveju klausimas dėl minėtos organizacijos išduotų diplomų pripažinimo pagal [3 straipsnio pirmos pastraipos a punktą] nekyla, nors ir pasitvirtintų, kad [aptariama] profesija pagal minėtos organizacijos teisės aktus Jungtinėje Karalystėje laikoma reglamentuojama profesija“( ). Teisingumo Teismas taip leidžia suprasti, kad jei H. Price būtų šios organizacijos narys, taigi ir turėtų jos išduotą diplomą, reikėtų taikyti 3 straipsnio pirmos pastraipos a punkte nustatytą pripažinimo mechanizmą, nors aptariama profesinė veikla yra tik laikoma reglamentuojama veikla 1 straipsnio d punkto antros pastraipos prasme. Taigi Teisingumo Teismas daro išvadą, kad „Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos b punktas taikomas, jei nagrinėjama profesija nėra reglamentuojama mokymo ir lavinimo valstybėje. Todėl <...> šią nuostatą būtų galima taikyti, tik jei Royal Institution of Chartered Surveyors netenkintų <...> 1 straipsnio d punkto antroje pastraipoje įtvirtintų sąlygų“( ). Dėl nurodytų priežasčių toks sprendimas man atrodo aiškiai prieštaraujantis 3 straipsnio pirmos pastraipos b punkto formuluotei ir Teisingumo Teismas turėtų pasinaudoti su šia byla pasitaikiusia galimybe ištaisyti savo teismo praktiką šiuo klausimu.

57. Šiuo atžvilgiu galiu manyti tik taip, kad, kalbant apie veiklą, patenkančią į Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto antros pastraipos taikymo sritį, svarbu remtis visa formuluote „profesinė veikla, laikoma reglamentuojama profesine veikla“. Kadangi tokiai veiklai taikomas pripažinimo mechanizmas nėra visiškai toks pats kaip tas, kuris taikomas reglamentuojamai veiklai 1 straipsnio d punkto pirmos pastraipos prasme, pirmoji veikla nėra visiškai prilyginama antrajai. Šiomis aplinkybėmis ir toliau vadinti reglamentuojama veiklą, kuri pagal Direktyvą 89/48 yra tik laikoma reglamentuojama profesine veikla, reiškia labai klaidinti.

58. Galiausiai – ši paskutinė pastabų grupė taip pat susijusi su tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad aplinkos inžinieriaus veikla, kokią teigia vykdžiusi Ch.‑I. Toki, yra profesinė veikla, laikoma reglamentuojama profesine veikla pagal Direktyvos 89/48 1 straipsnio d punkto antrą pastraipą – pažymėtina, kad Dekretu Nr. 165/2000 Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos b punktas buvo perkeltas nevisiškai; tai, matyt, ir lėmė Saeitte sutrikimą. Minėto dekreto 4 straipsnio 1 dalies b punkte, kuriame numatytas Direktyvos 89/48 3 straipsnio b punkte minimų pripažinimo sąlygų taikymas, daroma nuoroda į šio dekreto 2 straipsnio 3 dalyje( ) pateikiamą reglamentuojamos profesijos kilmės valstybėje narėje apibrėžimą ir į visą 2 straipsnio 4 dalį( ), o ne tik į 2 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą. Pasekmė, atsižvelgiant į Saeitte sprendimą, ta, kad direktyvos 3 straipsnio b punkte nustatytos pripažinimo sąlygos netaikomos tuo atveju, kai suinteresuotasis asmuo yra iš valstybės narės, kur vertimąsi profesija, dėl kurios pateiktas prašymas direktyvos prasme, iš dalies kontroliuoja šios valstybės pagal direktyvos 1 straipsnio d punkto antrą pastraipą pripažintos asociacijos ar organizacijos. Taigi direktyvos 3 straipsnio pirmos pastraipos b punktas nebuvo tinkamai perkeltas.

59. Tokiomis aplinkybėmis niekas nedraudžia Ch.‑I. Toki remtis šia nuostata prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme. Teisingumo Teismas jau seniai yra nustatęs, kad „Direktyva [89/48] siekiama suteikti teises kitų valstybių narių piliečiams“( ), ir nusprendęs, kad „Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos a punktas yra besąlygiško ir pakankamai tikslaus turinio nuostata. Todėl privatūs asmenys gali remtis šia nuostata nacionaliniame teisme siekdami, kad nebūtų taikomos minėtos direktyvos neatitinkančios nacionalinės teisės aktų nuostatos“( ). Manau, kad tokia pati išvada darytina ir dėl 3 straipsnio pirmos pastraipos b punkto, nes 3 straipsnis, bent kiek tai susiję su visa jo pirma pastraipa, atrodo, sudaro nedalomą visumą.

60. Į pirmąjį klausimą siūlau atsakyti, jog Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos b punktas turi būti aiškinamas taip, kad jame nustatytas pripažinimo mechanizmas taikomas tuo atveju, kai išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje profesija laikoma reglamentuojama profesine veikla pagal minėtos direktyvos 1 straipsnio d punkto antrą pastraipą. Kadangi Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos b punktas taikomas ir išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje reglamentuojama laikomai veiklai, ir nereglamentuojamai veiklai, aplinkybė, kad suinteresuotasis asmuo yra arba nėra visateisis asociacijos ar organizacijos, atitinkančios minėtos direktyvos 1 straipsnio d punkto antroje pastraipoje nustatytas sąlygas, narys, neturi reikšmės nustatant taikytiną pripažinimo mechanizmą.

B – Dėl antrojo klausimo

61. Jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Ch.‑I. Toki atveju taikytinos pripažinimo sąlygos, – tuo metu, kai šį atvejį vertino Saeitte, tai buvo Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos b punkte nustatytos sąlygos, – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar profesinė patirtis, kurią 1999–2002 m. universitete Ch.‑I. Toki įgijo kaip mokslo darbuotoja, gali būti laikoma darbu visu etatu pagal aplinkos inžinieriaus profesiją dvejus metus per pastaruosius dešimt metų.

1. Dėl antrojo klausimo priimtinumo

62. Pirmiausia pažymėtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo antrojo klausimo priimtinumas nėra akivaizdus. Kadangi šiame teisme yra pareikštas ieškinys dėl Saeitte priimto ginčijamo sprendimo panaikinimo, jei Teisingumo Teismas pritartų mano pasiūlymams, susijusiems su pirmuoju klausimu, to pakaktų, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų panaikinti ginčijamą sprendimą ir grąžintų bylą administracinei institucijai. Be to, minėtas sprendimas pagrįstas mechanizmu, kuris nacionalinės teisės akte atitinka Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos a punktą, todėl Saeitte išdėstė savo nuomonę dėl to, ar Ch.‑I. Toki gali remtis lygiaverčiu diplomu, bet ne dėl to, ar į jos profesinę patirtį, įgytą dirbant mokslo darbuotoja Jungtinėje Karalystėje, galima pagrįstai atsižvelgti pagal minėtos direktyvos 3 straipsnio pirmos pastraipos b punkte nustatytą pripažinimo mechanizmą. Galiausiai, jei bylą turėtų iš naujo nagrinėti Graikijos administracinė institucija, ji nebegalėtų priimti sprendimo remdamasi Direktyva 89/48, kuri panaikinta Direktyva 2005/36( ).

63. Vis dėlto atsižvelgdamas į tam tikras aplinkybes manau, kad klausimas yra priimtinas.

64. Pirma, nė viena suinteresuotųjų šalių, pateikusių rašytines pastabas, neginčijo antrojo klausimo priimtinumo.

65. Be to, remiantis nusistovėjusia teismo praktika, per procedūrą pagal EB 234 straipsnį (dabar – SESV 267 straipsnis) „tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos ypatumus, turi įvertinti ir prejudicinio sprendimo būtinumą savo sprendimui, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą tuo atveju, jei pateikti klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu“( ). Tik išskirtinėmis aplinkybėmis, siekdamas patikrinti savo paties kompetenciją, Teisingumo Teismas turi įvertinti sąlygas, kuriomis į jį kreipėsi nacionalinis teismas( ). Konkrečiai kalbant, „atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo galima, tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas neturi jokio ryšio su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi būtinos faktinės ir teisinės informacijos, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus“( ). Esu linkęs pritarti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo argumentui, kad svarbu administracinei institucijai, kurios sprendimas neabejotinai bus panaikintas, nurodyti gaires, reikalingas naujam sprendimui priimti. Pageidaujamas Sąjungos teisės nuostatos išaiškinimas akivaizdžiai siejasi su pagrindine byla, neatsižvelgiant į tai, ar sąsajos pagrindas yra Direktyva 89/48, ar Direktyvos 2005/36 13 straipsnio 2 dalis, kurioje pakartotos tos pačios pripažinimo sąlygos kaip nustatytos Direktyvoje 89/48. Taigi nė vienas iš trijų Teisingumo Teismo numatytų atvejų, kai galima atsisakyti priimti sprendimą dėl pateikto prejudicinio klausimo, šioje byloje nepasitvirtina.

66. Galiausiai reikia pažymėti, kad Direktyvos 2005/36 14 konstatuojamojoje dalyje aiškiai nurodyta, jog „pripažinimo mechanizmas, sukurtas direktyvomis 89/48/EEB ir 92/51/EEB, lieka nepakitęs“. Todėl Teisingumo Teismo paaiškinimai atsakant į antrąjį klausimą yra reikšmingi neatsižvelgiant į tai, ar remiamasi Direktyva 89/48, ar Direktyva 2005/36.

67. Šiomis aplinkybėmis siūlau Teisingumo Teismui priimti antrąjį klausimą ir tęsti vertinimą.

2. Dėl darbo visu etatu pagal profesiją sąvokos

68. Kai taikytinos Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos b punkte nustatytos pripažinimo sąlygos, nacionalinė institucija negali atsisakyti leisti pareiškėjui dirbti pagal atitinkamą profesiją, jeigu jis dvejus metus dirbo visu etatu pagal šią profesiją kitoje valstybėje narėje, kuri minėtos veiklos nereglamentuoja. Direktyvos 3 straipsnio antroje pastraipoje patikslinama, kad pirmoje pastraipoje minima būtent profesinė patirtis. Tačiau Direktyvos 89/48 1 straipsnio e punkte profesinė patirtis apibrėžiama kaip „faktiškas ir teisėtas darbas pagal atitinkamą profesiją valstybėje narėje“. Taigi siekiant atsakyti į antrąjį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą reikia nustatyti, ar Ch.‑I. Toki veikla, kurią ji vykdė 1999–2002 m., būdama universiteto darbuotoja, gali būti laikoma faktišku darbu visu etatu pagal aplinkos inžinieriaus profesiją.

69. Ch.‑I. Toki situacija ypatinga tuo, jog siekdama, kad jai būtų leista verstis aplinkos inžinieriaus profesija Graikijoje, ji remiasi trejais metais profesinės patirties, įgytos dirbant ne aplinkos inžiniere, o mokslo darbuotoja aplinkos inžinerijos srityje. Ieškovė pagrindinėje byloje trejus metus dirbo kaip researcher Portsmuto universitete. Eidama šias pareigas ji teikė pagalbą studentams ir dalyvavo įvairioje akademinėje veikloje (buvo ekologiškų technologijų tyrimų grupės narė, rengė ataskaitas, skleidė informaciją apie mokslo tyrimų rezultatus akademinėje ir pramoninėje aplinkoje). Iš bylos medžiagos matyti, kad ji bendradarbiavo su privačia bendrove, kurios specializacija – su buitinių nuotekų tvarkymu susijusios technologijos, ir dėl to atliko laboratorinius tyrimus, kuriais buvo siekiama įvertinti kanalizacijos dumblo tvarkymo kokybę. Pastaroji veikla, Ch.‑I. Toki teigimu, sudaro esminį aplinkos inžinieriaus profesijos aspektą.

70. Atsižvelgdamas į klausimo formuluotę ir ieškovės pagrindinėje byloje pateiktas pastabas, kuriose pabrėžiamas šis aspektas, pirmiausia norėčiau patikslinti, kad neginčijama ir neabejotina, jog tokie mokslo tyrimai, kokius atliko Ch.‑I. Toki, yra samdomo darbuotojo vykdoma profesionali veikla. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas buvo tos nuomonės, kad formuluojant antrąjį klausimą reikėtų patikslinti, jog profesinę patirtį, dirbdama kaip researcher, Ch.‑I. Toki įgijo „iš esmės pelno nesiekiančioje“ įstaigoje. Tačiau tai, kad aptariama įstaiga siekia ar nesiekia pelno, pagrindinės bylos atžvilgiu visiškai neturi reikšmės. Iš tikrųjų svarbu tik tai, ar profesinė patirtis buvo įgyta kaip savarankiškai dirbančiam asmeniui arba samdomam darbuotojui vykdant profesinę veiklą. Be to, tai, kad Ch.‑I. Toki buvo samdoma Portsmuto universiteto darbuotoja, nėra ginčijama.

71. Taigi reikia nustatyti ne tai, ar patys mokslo tyrimai gali būti laikomi profesine patirtimi. Iš tikrųjų yra pateiktas klausimas – į kurį atsakyti daug sunkiau, – ar tokie mokslo tyrimai, bent iš dalies atliekami srityje, kuri atrodo susijusi su aplinkos inžinieriaus profesija, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo žodžiais tariant, pagal Sąjungos teisę yra visiškai prilygintini faktiniam darbui pagal šią profesiją.

72. Kitaip sakant, jei Ch.‑I. Toki būtų pageidavusi, kad jai būtų leista Graikijoje dirbti mokslo darbuotoja, ir, žinoma, darant prielaidą, kad tokiu atveju būtų taikomos nereglamentuojamai veiklai arba reglamentuojama laikomai veiklai taikytinos pripažinimo sąlygos, į jos patirtį, įgytą kitos valstybės narės universitete, neabejotinai būtų reikėję atsižvelgti.

73. Šis atvejis dviprasmiškas tuo, kad Ch.‑I. Toki remiasi trejų metų profesine patirtimi, įgyta atliekant mokslo tyrimus, susijusius su aplinkos inžinerijos sritimi. Sunkumą didina tai, kad nė viena iš šalių nepareiškė nuomonės dėl tokios galimos sąsajos tarp Ch.‑I. Toki universitete vykdytos veiklos ir veiklos, kurią ji būtų turėjusi vykdyti „faktiškai“ dirbdama pagal aplinkos inžinieriaus profesiją, buvimo ir tvirtumo.

74. Darbas visu etatu, reikalaujamas pagal Direktyvą 89/48, susijęs, kaip minėta, su profesine patirtimi, įgyta valstybėje narėje, kuri profesijos nereglamentuoja. Taigi kalbama apie „faktišką ir teisėtą darbą pagal atitinkamą profesiją“. „Atitinkama profesija“ laikytina profesija, dėl kurios priimančiojoje valstybėje narėje pateiktas pripažinimo prašymas. Ch.‑I. Toki prašymas susijęs su aplinkos inžinieriaus veikla. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad patirtis, kurią Ch.‑I. Toki įgijo kaip researcher, a priori negali būti visiškai prilyginta faktiškam darbui pagal aplinkos inžinieriaus profesiją, nes būtent ne šia profesija Ch.‑I. Toki vertėsi Jungtinėje Karalystėje. Šiuo atžvilgiu Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos b punkte aiškiai nurodyta, kad kalbama apie „tą profesiją“, t. y. apie profesiją, kuria prašoma leisti pradėti verstis ar verstis toliau. Iš esmės tokią pačią išvadą padarė Komisija, pateikdama minėtą atsakymą Parlamento Peticijų komitetui( ).

75. Todėl remdamasis Direktyva 89/48, kai nagrinėjo bylą, susijusią su išsilavinimo įgijimo valstybės narės išduotais diplomais, kai ši reglamentuoja pradėjimą verstis „ta pačia profesija“ savo teritorijoje, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad „direktyvos 3 straipsnio pirmos pastraipos a punkte nustatyta formuluotė „ta pati profesija“ turi būti suprantama kaip apimanti profesijas, kurios kilmės valstybėje narėje ir priimančiojoje valstybėje narėje yra identiškos, analogiškos ar tam tikrais atvejais paprasčiausia lygiavertės veiklos rūšių, kurias jos apima, atžvilgiu“( ). Manau, kad, logiškai mąstant, Teisingumo Teismo pateiktas aiškinimas tinka ir 3 straipsnio pirmos pastraipos b punktui, kuriame minimas darbas visu etatu pagal „tą profesiją“.

76. Be to, Teisingumo Teismo pateiktas formuluotės „ta pati profesija“ aiškinimas leidžia daryti tam tikrą patikslinimą pripažįstant, kad gali būti kalbama ir apie lygiavertes profesijas jų apimamų veiklos rūšių atžvilgiu. Šiomis aplinkybėmis nacionalinė institucija, atsakinga už diplomų ir profesinės patirties pripažinimą, nagrinėjamu atveju – Saeitte, turi nustatyti, ar užduotys, kurias vykdė Ch.‑I. Toki, bendradarbiaudama su specializuotąja privačia bendrove, gali būti, kaip ji teigia, esminis aplinkos inžinieriaus veiklos aspektas, t. y. esminis lygiavertės profesijos Teisingumo Teismo praktikos prasme aspektas.

77. Po to, kai Saeitte įvertins ryšį tarp veiklos, kurią Ch.‑I. Toki vykdė būdama universiteto darbuotoja, ir veiklos, vykdomos faktiškai dirbant pagal aplinkos inžinieriaus profesiją, reikės nustatyti, ar per trejus metus, kai Ch.‑I. Toki, kaip researcher, dirbo universitete, ji iš tikrųjų dvejus metus visu etatu dirbo darbą, kuris yra esminis aplinkos inžinieriaus profesijos aspektas, nes iš bylos medžiagos matyti, kad Ch.‑I. Toki per tuos trejus metus vykdė ir kitą veiklą, aiškiai nesusijusią su faktišku darbu pagal aplinkos inžinieriaus profesiją (kaip antai pagalba studentams).

78. Be to, pridurtina, kad negalima atmesti tikimybės, jog veiklos, tik susijusios su profesine veikla, kuria leisti pradėti verstis yra pateiktas prašymas, vykdymas, nors ir negali reikšti, kad faktiškai dirbama pagal minėtą profesiją, padeda pareiškėjui įgyti su pastarąja susijusių įgūdžių ir vėliau juos įtvirtinti. Tačiau tikėtina, kad bendradarbiaudama su privačia bendrove Ch.‑I. Toki neturėjo galimybės vykdyti visų užduočių, kurias būtų turėjusi vykdyti faktiškai dirbdama pagal aplinkos inžinieriaus profesiją. Ch.‑I. Toki, pavyzdžiui, nebendravo su klientais; taip pat galima numanyti, kad aplinkos inžinieriai privalo žinoti urbanistikos ir ekologijos sričių nacionalinės teisės nuostatas, o Ch.‑I. Toki galbūt trūksta tokių žinių, susijusių su Graikijos teisės aktais.

79. Siekiant atlikti išsamų vertinimą reikia išnagrinėti ir prielaidą, kad nacionalinė institucija gali nuspręsti ieškovei pagrindinėje byloje taikyti kompensacines priemones( ). Taip būtų tuo atveju, jei Saeitte nuspręstų, kad Graikijoje aplinkos inžinieriaus profesija apima vieną ar daugiau profesinės veiklos rūšių, nepriskiriamų profesijai, kuria pareiškėjas verčiasi išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje, ir šį skirtumą sudaro konkretus išsilavinimas, kurio reikalaujama Graikijoje, susijęs su dalykais, iš esmės besiskiriančiais nuo tų, kuriuos apima pareiškėjo nurodytas išsilavinimas( ).

80. Tokiu atveju priimant kompensacines priemones pagal proporcingumo principą reikėtų atsižvelgti į Ch.‑I. Toki įgytą patirtį, nors ši būtų nepakankama, kad būtų galima leisti iškart ir be kitų formalumų pradėti vykdyti minėtą veiklą.

81. Teismo praktikoje šiuo klausimu nėra abejonių, nes Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę nuspręsti, kad „Direktyvos 89/48 4 straipsnis, aiškiai leidžiantis kompensacines priemones, turi būti taikomas tik tais atvejais, jeigu jos proporcingos siekiamam tikslui“( ). Be to, tai, kad taikant kompensacines priemones reikia atsižvelgti į proporcingumo principą, dabar yra aiškiai nustatyta Direktyvos 2005/36 14 straipsnio 5 dalyje( ). Taigi nacionalinė institucija, prireikus taikydama kompensacines priemones, turi atsižvelgti į bet kurią praktinę patirtį, svarbią verčiantis profesija, dėl kurios pateiktas prašymas, ir galinčią padėti bent iš dalies užpildyti spragas, likusias įgyjant ankstesnį išsilavinimą.

82. Šiomis aplinkybėmis siūlau į antrąjį klausimą atsakyti taip, kad remiantis tiek Direktyva 89/48, tiek Direktyva 2005/36 darbas visu etatu pagal profesiją turi būti suprantamas kaip faktiškas vertimasis ta pačia profesija, t. y. ta profesija, kuria leisti verstis yra pateiktas prašymas. Nacionalinė institucija turi nustatyti, ar užduočių vykdymą ieškovei pagrindinėje byloje atliekant mokslo tyrimus galima laikyti lygiaverte profesija apimamų veiklos rūšių atžvilgiu pagal Teisingumo Teismo praktiką. Galiausiai tuo atveju, jei nacionalinė institucija taikytų kompensacines priemones, ji vis dėlto turėtų jas nustatyti laikydamasi proporcingumo principo ir atsižvelgdama į ryšį tarp profesijos, kuria pareiškėja prašo leisti verstis priimančiojoje valstybėje narėje, ir profesinės patirties, įgytos išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje.

VI – Išvada

83. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Symvoulio tis Epikrateias pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:

„1. 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/48/EEB dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos, iš dalies pakeistos 2001 m. gegužės 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/19/EB, 3 straipsnio pirmos pastraipos b punktas turi būti aiškinamas taip, kad jame nustatytas pripažinimo mechanizmas taikomas tuo atveju, kai išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje profesija laikoma reglamentuojama profesine veikla pagal minėtos direktyvos 1 straipsnio d punkto antrą pastraipą. Kadangi Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmos pastraipos b punktas taikomas ir išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje reglamentuojama laikomai veiklai, ir nereglamentuojamai veiklai, aplinkybė, kad suinteresuotasis asmuo yra arba nėra visateisis asociacijos ar organizacijos, atitinkančios minėtos direktyvos 1 straipsnio d punkto antroje pastraipoje nustatytas sąlygas, narys, neturi reikšmės nustatant taikytiną pripažinimo mechanizmą.

2. Remiantis tiek Direktyva 89/48, tiek Direktyva 2005/36, darbas visu etatu pagal profesiją turi būti suprantamas kaip faktiškas vertimasis ta pačia profesija, t. y. ta profesija, kuria leisti verstis yra pateiktas prašymas. Nacionalinė institucija turi nustatyti, ar užduočių vykdymą ieškovei pagrindinėje byloje atliekant mokslo tyrimus galima laikyti lygiaverte profesija apimamų veiklos rūšių atžvilgiu Teisingumo Teismo praktikos prasme. Galiausiai tuo atveju, jei nacionalinė institucija taikytų kompensacines priemones, ji vis dėlto turėtų jas nustatyti laikydamasi proporcingumo principo ir atsižvelgdama į ryšį tarp profesijos, kuria pareiškėja prašo leisti verstis priimančiojoje valstybėje narėje, ir profesinės patirties, įgytos išsilavinimo įgijimo valstybėje narėje.“