Keywords

Summary



Keywords

1. Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Norminis teisės aktas – Direktyva

(EB 230 straipsnio ketvirta pastraipa ir 249 straipsnio trečia pastraipa)

2. Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Direktyva 2003/87 – Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema

(EB 174 straipsnis, 175 straipsnio 1 dalis ir 230 straipsnio ketvirta pastraipa; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87 I priedas)

3. Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai – Bylos dalyko nustatymas – Pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka

(Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirma pastraipa ir 53 straipsnio pirma pastraipa; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas)

4. Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Neteisėtumas – Pakankamai akivaizdus Bendrijos teisės pažeidimas

((EB 174 straipsnis, 175 straipsnis ir 288 straipsnio antra pastraipa; Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/87)

5. Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Sutarties nuostatos

(EB 3 straipsnio 1 dalies c punktas, 43 straipsnis, 174 straipsnis, 175 straipsnis ir 249 straipsnio trečia pastraipa; Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/87)

6. Aplinka – Oro tarša – Direktyva 2003/87 – Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema

(EB 5 straipsnio 2 pastraipa, 10 straipsnis, 174–176 straipsniai ir 249 straipsnio trečia pastraipa; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87 9 straipsnio 1 dalis ir 11 straipsnio 1 dalis)

7. Bendrijos teisė – Principai – Pagrindinės teisės

(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87 9 straipsnio 1 dalis ir 11 straipsnio 1 dalis)

8. Aplinka – Oro tarša – Direktyva 2003/87 – Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema

(EB 43 straipsnis ir 174 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87 3 straipsnio a punktas ir 12 straipsnio 2 ir 3 dalys)

9. Aplinka – Oro tarša – Direktyva 2003/87 – Šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema

(EB 174 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87 9 straipsnio 1 ir 3 dalys ir 11 straipsnio 1 dalis, ir III priedas; Tarybos sprendimas 2002/358)

10. Bendrijos teisė – Principai – Teisinis saugumas

(EB 2 straipsnis ir 3 straipsnio 1 dalies c ir g punktai; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/87 1 straipsnis)

Summary

1. Vienintelės aplinkybės, jog pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą aiškiai nepripažįstamas privataus asmens pateikto ieškinio dėl direktyvos EB 249 straipsnio trečios pastraipos prasme panaikinimo priimtinumas, neužtenka pripažinti tokį ieškinį nepriimtinu. Iš tikrųjų Bendrijos institucijos negali vien dėl pasirinktos nagrinėjamo teisės akto formos, net jei tai yra direktyva, panaikinti teisminę apsaugą, kurią privatiems asmenims garantuoja Sutartis. Be to, vien to, kad ginčijamos nuostatos yra visuotinai taikomo akto, kuris iš tikrųjų yra direktyva, o ne sprendimas EB 249 straipsnio ketvirtos pastraipos prasme, priimtas direktyvos forma, dalis, savaime neužtenka, jog būtų galima atmesti galimybę, kad šios nuostatos gali būti tiesiogiai ir konkrečiai susijusios su privačiu asmeniu.

(žr. 94 punktą)

2. Nors tiesa, kad priimdamos visuotinai taikomą teisės aktą Bendrijos institucijos turi laikytis viršesnių teisės normų, įskaitant pagrindines teises, vien tvirtinimo, kad toks aktas pažeidžia šias taisykles ar šias teises, neužtenka, kad privataus asmens ieškinys būtų pripažintas priimtinu, antraip EB 230 straipsnio ketvirtos pastraipos reikalavimai gali netekti prasmės, jeigu nurodytas pažeidimas jo neindividualizuoja taip pat, kaip ir asmens, kuriam aktas skirtas.

Šiuo atžvilgiu neegzistuoja jokia aiški ir konkreti nuostata – nei viršesnės kategorijos, nei antrinės teisės, – kuri būtų įpareigojusi Bendrijos teisės aktų leidėją vykstant Direktyvos 2003/87, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą Bendrijoje, priėmimo procesui konkrečiai atsižvelgti į luitinio ketaus ar plieno gamintojų padėtį, palyginti su kitų pramonės sektorių, nurodytų šios direktyvos I priede, padėtimi. Taigi būtent EB 174 straipsnyje ir 175 straipsnio 1 dalyje, kaip teisiniuose Bendrijos teisėtos veiklos aplinkos srityje pagrinduose, tokia pareiga nenumatyta.

Vadinasi, negalima pripažinti, jog Direktyvos 2003/87 nuostatos yra konkrečiai susijusios su plieną gaminančia įmone.

(žr. 102–103, 105 punktus)

3. Ieškinyje dėl tariamai Bendrijos institucijos padarytos žalos atlyginimo turi būti nurodytos aplinkybės, leidžiančios nustatyti veiksmus, kuriais ieškovė kaltina instituciją, motyvai, kodėl ji mano, jog tarp veiksmų ir jos tariamai patirtos žalos yra priežastinis ryšys, ir šios žalos pobūdis bei dydis.

Vis dėlto, jei atsižvelgiant į aplinkybes ieškinio, kuriuo reikalaujama atlyginti dėl tariamai neteisėtų Europos Parlamento ir Tarybos veiksmų priimant Direktyvą 2003/87, nustatančią šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą Bendrijoje, kilusią žalą, pateikimo momentu ši žala neabejotinai turėjo atsirasti ateityje, nes ginčijama direktyva dar tik buvo perkeliama į nacionalines teisines sistemas, ir jei, atsižvelgiant į valstybių narių diskreciją įgyvendinti apyvartinių taršos prekybos leidimų sistemą savo teritorijose taikant nacionalinius apyvartinių taršos leidimų paskirstymo planus, ieškovė negalėjo tiksliai nurodyti šios būsimos žalos apimties pateikdama savo ieškinį, ieškinyje nebuvo būtina kaip priimtinumo sąlygos nurodyti tikslios žalos apimties ar net įvardyti žalos atlyginimo sumą, nes bet kuriuo atveju tai galima padaryti iki dubliko pateikimo stadijos su sąlyga, kad ieškovė nurodo tokias aplinkybes ir pateikia informaciją, kuri leidžia įvertinti žalos pobūdį ir dydį, nes taip atsakovė gali užtikrinti savo gynybą.

(žr. 132, 135 punktus)

4. Kalbant apie Bendrijai kylančią deliktinę atsakomybę dėl priimtos Direktyvos 2003/87, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą Bendrijoje, reikia pažymėti, jog galimą teisės normų, kuriomis asmenims suteikiamos teisės, pakankamai akivaizdų pažeidimą turi sudaryti didelės diskrecijos, kurią Bendrijos teisės aktų leidėjas turi įgyvendindamas įgaliojimus aplinkos srityje pagal EB 174 ir 175 straipsnius, ribų akivaizdus ir sunkus pažeidimas. Iš tikrųjų šios diskrecijos įgyvendinimas reiškia, kad, pirma, Bendrijos teisės aktų leidėjas turi iš anksto numatyti ir įvertinti sudėtingus ir neaiškius ekologinio, mokslinio, techninio ir ekonominio pobūdžio pokyčius ir, antra, atsižvelgti bei derinti skirtingus tikslus, principus ir interesus, numatytus EB 174 straipsnyje. Tai šioje direktyvoje pasireiškia nustatant iš dalies prieštaraujančius pagrindinius ir antraeilius tikslus.

(žr. 141, 143 punktus)

5. Bendrijos institucijos, kaip ir valstybės narės, turi paisyti pagrindinių laisvių, kaip antai įsisteigimo laisvės, kurios padeda pasiekti vieną pagrindinių Bendrijos tikslų, būtent sukurti vidaus rinką, kaip numatyta EB 3 straipsnio 1 dalies c punkte.

Vis dėlto iš šios bendros pareigos neišplaukia, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas turi reglamentuoti nagrinėjamą sritį taip, jog Bendrijos teisės aktai, ypač kai jie yra direktyvos EB 249 straipsnio trečios pastraipos prasme, turi pateikti išsamų ir galutinį tam tikrų problemų, kylančių vidaus rinkos veikimo kontekste, sprendimą arba visiškai suderinti nacionalinės teisės aktus siekiant išvengti bet kokios galimos prekybos kliūties Bendrijos viduje. Kai Bendrijos teisės aktų leidėjas turi pertvarkyti arba sukurti sudėtingą sistemą, kaip antai prekybos apyvartiniais taršos leidimais sistema, nustatyta Direktyva 2003/87, nustatančia šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą Bendrijoje, jam leidžiama siekti tikslo etapais ir nagrinėjamus nacionalinės teisės aktus suderinti laipsniškai, atsižvelgiant į tai, jog paprastai derinimo priemonės įgyvendinamos sunkiai, nes tam būtina, kad kompetentingos Bendrijos institucijos iš skirtingų ir sudėtingų nacionalinių nuostatų parengtų bendras taisykles, atitinkančias Sutartyje nustatytus tikslus, kurioms būtų pritarta kvalifikuotąja Tarybos narių balsų dauguma. Tas pats galioja, kai kalbama apie Bendrijos teisės aktus aplinkos apsaugos srityje pagal EB 174 ir 175 straipsnius.

(žr. 177–178 punktus)

6. Pagal EB 249 straipsnio trečią pastraipą direktyva yra privaloma kiekvienai valstybei narei, kuriai ji skirta, rezultato, kurį reikia pasiekti, atžvilgiu, bet nacionalinės valdžios institucijos pasirenka jos įgyvendinimo formą ir būdus, o tai logiškai reiškia, kad valstybė narė privalo turėti diskreciją nustatyti įgyvendinimo priemones. Be to, pagal EB 5 straipsnio antroje pastraipoje įtvirtintą subsidiarumo principą, kuriuo remiamasi Direktyvos 2003/87, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą Bendrijoje, 30 konstatuojamojoje dalyje, Bendrija imasi veiksmų srityse, kurios nepriklauso jos išimtinei kompetencijai, tik tada ir tiek, kai siūlomo veiksmo tikslų valstybės narės negali deramai pasiekti, o Bendrija dėl siūlomo veiksmo masto arba poveikio gali juos pasiekti geriau. Tačiau iš EB 174–176 straipsnių matyti, kad aplinkos apsaugos srityje Bendrija dalijasi kompetencija su valstybėmis narėmis. Todėl Bendrijos teisės aktais šioje srityje nenumatomas visapusis suderinimas, o EB 176 straipsnyje numatyta galimybė valstybėms narėms priimti griežtesnes apsaugos priemones, tačiau jos turi būti suderinamos su Sutartimi ir apie jas turi būti pranešta Komisijai.

Remiantis šiais principais, ginčijamoje Direktyvoje 2003/87 Bendrijos lygiu nenumatytas visapusis sąlygų, kurios yra apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos nustatymo ir veikimo pagrindas, suderinimas. Iš tikrųjų, jei nepažeidžiamos Sutarties normos, valstybės narės turi didelę diskreciją įgyvendindamos šią sistemą, būtent rengdamos savo nacionalinius apyvartinių taršos leidimų paskirstymo planus ir priimdamos savarankiškus sprendimus paskirstyti apyvartinius taršos leidimus pagal šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalį ir 11 straipsnio 1 dalį. Todėl vien tai, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas paliko atvirą konkretų klausimą, patenkantį į šios direktyvos ir pagrindinės laisvės, kaip antai įsisteigimo laisvės, taikymo sritį, dėl ko šį klausimą turi išspręsti valstybės narės įgyvendindamos savo diskreciją ir laikydamosi viršesnių Bendrijos teisės normų, savaime nepateisina, kad šis tokio klausimo neišsprendimas būtų laikomas prieštaraujančiu Sutarties taisyklėms. Dar daugiau, atsižvelgiant į valstybių narių lojalaus bendradarbiavimo pareigą pagal EB 10 straipsnį, jos turi užtikrinti direktyvų veiksmingumą, o tai irgi reiškia, kad jos vidaus teisę turi aiškinti atsižvelgdamos į ginčijamos direktyvos pagrindinius tikslus ir principus.

(žr. 179–180 punktus)

7. Tiek Bendrijos teisės aktų leidėjas priimdamas direktyvą, tiek valstybės narės perkeldamos šią direktyvą į nacionalinę teisę turi užtikrinti bendrųjų Bendrijos teisės principų laikymąsi. Taigi reikalavimai, kylantys iš Bendrijos teisinėje sistemoje pripažintų bendrųjų principų, įskaitant pagrindines teises, apsaugos, taip pat privalomi valstybėms narėms, kai jos įgyvendina Bendrijos teisės aktus, ir todėl jos, kiek įmanoma, turi šiuos teisės aktus taikyti nepažeidžiančiomis minėtų reikalavimų sąlygomis. Šie principai pagal analogiją taikomi Sutarties pagrindinėms laisvėms.

Šiuo atžvilgiu, jei Direktyva 2003/87, nustatančia šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą Bendrijoje, ir ypač jos 9 straipsnio 1 dalimi ir 11 straipsnio 1 dalimi valstybėms narėms paliekama diskrecija, ši yra pakankamai didelė, kad leistų taikyti šios direktyvos taisykles taip, kad jos atitiktų iš Sutarties pagrindinių teisių ir laisvių apsaugos kylančius reikalavimus. Be to, šios direktyvos įgyvendinimą kontroliuoja nacionaliniai teismai, todėl jeigu kyla sunkumų, susijusių su jos aiškinimu arba galiojimu, šie teismai turi pateikti Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą laikydamiesi EB 234 straipsnyje nustatytų sąlygų. Taigi valstybių narių institucijos ir teismai privalo ne tik savo nacionalinę teisę aiškinti taip, kad ji atitiktų ginčijamą direktyvą, bet taip pat nesivadovauti tokiu šios direktyvos aiškinimu, kuris pažeistų Bendrijos teisinės sistemos saugomas pagrindines teises arba kitus bendruosius Bendrijos teisės principus arba EB sutarties pagrindines laisves, kaip antai įsisteigimo laisvę. Bendrijos teisės aktų leidėjas negali būti kaltinamas tuo, kad direktyvoje išsamiai ir galutinai neišsprendė tam tikros problemos, patenkančios į įsisteigimo laisvės taikymo sritį, kai ši direktyva suteikia valstybėms diskreciją, kuri joms leidžia visiškai laikytis Sutarties taisyklių ir bendrųjų Bendrijos teisės principų.

(žr. 181–184 punktus)

8. Negalint laisvai tarp valstybių perleisti šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų, kaip numatyta Direktyvos 2003/87, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą Bendrijoje, 12 straipsnio 2 ir 3 dalyse, skaitomose kartu su jos 3 straipsnio a punktu, apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos veiksmingumas ir sėkmingas įgyvendinimas pagal šios direktyvos 1 straipsnį būtų smarkiai sutrikdytas. Būtent dėl šios priežasties šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalyje valstybėms narėms nustatyta bendra pareiga „užtikrinti“, kad ši laisvė būtų veiksminga pagal atitinkamus nacionalinės teisės aktus. Atvirkščiai, šioje direktyvoje nenumatytas apribojimas, susijęs su tarpvalstybiniu apyvartinių taršos leidimų perleidimu tarp juridinių tos pačios įmonių grupės asmenų, nesvarbu, kur būtų jų ekonominė ir (arba) socialinė buveinė vidaus rinkoje. Atsižvelgiant į minėtas Direktyvos 2003/87 nuostatas, vis dėlto negalima daryti išvados, kad joje įtvirtintas neteisėtas Sutarties pagrindinių laisvių, įskaitant įsisteigimo laisvę, apribojimas arba kad ji skatina valstybes nares šių laisvių nepaisyti. Dar daugiau, Bendrijos teisės aktų leidėjas negali būti laikomas atsakingu už tai, kad šiuo atžvilgiu akivaizdžiai ir sunkiai pažeidė savo diskrecijos pagal EB 174 straipsnį, skaitomą kartu su EB 43 straipsniu, ribas.

(žr. 188, 190 punktus)

9. Direktyvoje 2003/87, nustatančioje šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą Bendrijoje, nėra jokios nuostatos, reglamentuojančios finansinių pasekmių, galinčių kilti tiek dėl galimų nepakankamų įrenginiui suteiktų apyvartinių taršos leidimų, tiek dėl šių apyvartinių taršos leidimų kainos, nes ją išimtinai nustato rinkos jėgos, dydį, o ši rinka buvo sukurta įvedus apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą, kuria pagal minėtos direktyvos 1 straipsnį siekiama, kad būtų skatinama taupiai ir ekonomiškai efektyviai mažinti išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijas. Bendrijos vykdomas apyvartinių taršos leidimų kainos reguliavimas gali trukdyti pagrindiniam šios direktyvos tikslui, t. y. mažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijas naudojant veiksmingą apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą, kurioje emisijų ir investicijų, atliktų siekiant tas emisijas sumažinti, sąnaudas iš esmės reguliuoja rinkos mechanizmai (šios direktyvos 5 konstatuojamoji dalis). Iš to matyti, kad tuo atveju, kai apyvartinių taršos leidimų nepakanka, tai, ar skatinti operatorius mažinti jų šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijas, yra sudėtingas ekonominis sprendimas, priimamas atsižvelgiant, be kita ko, pirma, į prekybos rinkoje prieinamų apyvartinių taršos leidimų kainas ir, antra, į galimas emisijų mažinimo priemonių sąnaudas, dėl kurių gali būti sumažintos gamybos apimtys arba investuojama į veiksmingesnius gamybos būdus energetinio našumo prasme (tos pačios direktyvos 20 konstatuojamoji dalis).

Tokioje sistemoje Bendrijos teisės aktų leidėjas iš anksto negali reglamentuoti emisijų, taigi ir apyvartinių leidimų kainos, kuri priklauso nuo tam tikrų ekonominių parametrų, padidėjimo, antraip sumažintų, net paneigtų ekonomines iniciatyvas, kurios yra jos veikimo pagrindas, ir taip sudarytų kliūtis apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos veiksmingumui. Be to, tokios sistemos, įskaitant jos ekonomines prielaidas, nustatymas siekiant vykdyti įsipareigojimus pagal Kioto protokolą, priklauso didelės diskrecijos sričiai, kuria naudojasi Bendrijos teisės aktų leidėjas pagal EB 174 straipsnį, ir pats savaime yra teisėtas ir tinkamas jo pasirinkimas. Būtent remdamasis šiuo teisėtu pasirinkimu Bendrijos teisės aktų leidėjas apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą pagrindė prielaida, kad pagal Direktyvos 2003/87 9 straipsnio 1 dalį ir 11 straipsnio 1 dalį valstybės narės, atsižvelgdamos į savo nacionalinius apyvartinių taršos leidimų paskirstymo planus (NPP) ir įgyvendindamos joms šiuo atžvilgiu suteiktą diskreciją, turi nuspręsti dėl bendro skirtinų apyvartinių taršos leidimų skaičiaus ir dėl konkretaus šių leidimų suteikimo jų teritorijose esantiems įrenginiams. Šį sprendimą gali a priori tik ribotai patikrinti Komisija pagal šios direktyvos 9 straipsnio 3 dalį, būtent atsižvelgdama į jos III priede nurodytus kriterijus. Taigi direktyvos nuostatoms per se negali būti priskiriami įvairių valstybių narių emisijų mažinimo tikslų ir priemonių būsimi pakeitimai, kurie yra jų įsipareigojimų, atsispindinčių Sprendime 2002/358 dėl Jungtinių Tautų bendrosios klimato kaitos konvencijos Kioto protokolo patvirtinimo Europos bendrijos vardu ir bendro jame numatytų įsipareigojimų vykdymo numatytame atsakomybės pasidalijimo plane, pagal Kioto protokolą pasekmė, taigi ir netikrumas dėl bendro apyvartinių taršos leidimų skaičiaus ir konkretaus šių leidimų skaičiaus, skirtinų įvairiems pramonės sektoriams ir eksploatuotojams remiantis įvairiais NPP.

( žr. 199–202 punktus)

10. Negalėjimas numatyti apyvartinių taršos leidimų prekybos rinkos pokyčių yra ekonomikos mechanizmui būdingas ir nuo jo neatsiejamas elementas, o tokiu mechanizmu grindžiama apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, įvesta Direktyva 2003/87, nustatančia šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą Bendrijoje, kuriai taikomos klasikinės pasiūlos ir paklausos taisyklės, būdingos laisvai ir konkurencingai rinkai, atsižvelgiant į šios direktyvos 1 straipsnyje, skaitomame kartu su jos 7 konstatuojamąja dalimi, ir EB 2 straipsnyje bei 3 straipsnio 1 dalies c ir g punktuose įtvirtintus principus. Todėl šis aspektas negali būti laikomas prieštaraujančiu teisinio saugumo principui, antraip būtų paneigiami patys ekonominiai apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos pagrindai, kurie numatyti minėtoje direktyvoje laikantis Sutarties taisyklių.

(žr. 203 punktą)