ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Atlikdami ribojamųjų priemonių kontrolę Europos Sąjungos teismai pagal ESV sutartyje jiems suteiktą kompetenciją privalo užtikrinti iš principo visišką visų Sąjungos teisės aktų teisėtumo kontrolę, susijusią su pagrindinėmis teisėmis, kurios yra sudėtinė Sąjungos teisinės sistemos dalis. Prie šių pagrindinių teisių, be kita ko, pirmiausia priskirtinas teisės į veiksmingą teisminę gynybą paisymas.

Jeigu subjektui dėl to, jog jis tariamai prisidėjo prie branduolinių ginklų platinimo, nustatomos ribojamosios priemonės, jis viešai siejamas su elgesiu, kuris pripažįstamas grėsme tarptautinei taikai ir saugumui, už tai jis smerkiamas, juo nebepasitikima, tai paveikia jo reputaciją ir todėl jam padaroma neturtinė žala.

Subjekto įtraukimo į subjektų, dalyvaujančių branduolinėje veikloje, sąrašą panaikinimas gali būti šio subjekto patirtos neturtinės žalos atlyginimo būdas, nes šiame sprendime pripažįstama, kad jo siejimas su branduolinių ginklų platinimu yra nepagrįstas ir todėl neteisėtas.

Tačiau tuo atveju, kai dėl tvirtinimo, kad subjektas dalyvauja branduolinių ginklų platinimo veikloje, pasikeitė trečiųjų subjektų, kurių dauguma veikia ne Sąjungos teritorijoje, elgesys su juo, panaikinus šio subjekto įtraukimą galima sumažinti priteisto atlyginimo dydį, tačiau negalima to pripažinti visišku patirtos žalos atlyginimu. Tačiau šios pasekmės negali būti visiškai panaikintos a posteriori konstatavus, kad ginčijami aktai neteisėti, nes subjektui nustačius ribojamąsias priemones paprastai pritraukiama daugiau dėmesio ir kyla daugiau reakcijų, be kita ko, už Sąjungos ribų, nei vėliau jas panaikinus.

Be to, pažymėtina, kad Tarybos atitinkamą subjektą kaltinantis teiginys yra itin rimtas, nes dėl to jis susiejamas su Irano branduolinių ginklų platinimu, t. y. veikla, kuri, Tarybos nuomone, kelia grėsmę tarptautinei taikai ir saugumui.

(žr. 86–89 punktus)
Kai įmonė nesilaiko sprendimo dėl įsipareigojimų, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 1/2003 9 straipsnio 1 dalį, Komisija pagal šio reglamento 9 straipsnio 2 dalį neprivalo atnaujinti procedūros prieš tokią įmonę, bet šiuo atžvilgiu turi diskreciją. Komisija taip pat turi diskreciją dėl Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies c punkto ir 24 straipsnio 1 dalies c punkto, pagal kuriuos ji gali skirti vienkartines ar periodines baudas įmonėms, jei jos nesilaiko įsipareigojimo, kuris sprendimu, priimtu taikant šio reglamento 9 straipsnio 1 dalį, tapo privalomas, taikymo.

Atsižvelgiant į tai, kad Komisijos kompetencijos pripažinti įsipareigojimus privalomais pagal Reglamento Nr. 1/2003 9 straipsnį tikslas yra taip pat užtikrinti SESV 101 ir 102 straipsnių laikymąsi, ir į tai, kad šio reglamento 9 straipsnio 2 dalyje, 24 straipsnio 1 dalies c punkte ir 23 straipsnio 2 dalies c punkte numatyta kompetencija siekiama užtikrinti šių įsipareigojimų laikymąsi, principai dėl sprendimų atmesti skundą dėl SESV 101 ir 102 straipsnių pažeidimo taikomi ir tuo atveju, kai apie galimą įsipareigojimo nesilaikymą pranešama Komisijai ir ji turi nuspręsti, ar atnaujinti procedūrą.

Kadangi Komisija privalo įvertinti klausimą, ar yra Sąjungos interesas toliau nagrinėti skundą atsižvelgiant į konkrečiu atveju reikšmingas teisines ir faktines aplinkybes, ji turi atsižvelgti į tai, kad situacija gali skirtis priklausomai nuo to, ar šis skundas susijęs su galimu sprendimo dėl įsipareigojimų nesilaikymu ar galimu SESV 101 ar 102 straipsnio pažeidimu. Iš tiesų, kadangi įsipareigojimų nesilaikymą apskritai lengviau įrodyti nei SESV 101 ar 102 straipsnio pažeidimą, tyrimo priemonių, būtinų įrodyti tokį įsipareigojimų nesilaikymą, apimtis iš principo yra labiau ribota.

Tačiau remiantis tuo negalima daryti išvados, kad tokiu atveju Komisija privalo visada atnaujinti procedūrą ir skirti vienkartinę ar periodinę baudą. Iš tiesų, dėl tokio požiūrio kompetencija, kurią ji turi pagal Reglamento Nr. 1/2003 9 straipsnio 2 dalį, 23 straipsnio 2 dalies c punktą ir 24 straipsnio 1 dalies c punktą, pasikeistų į susijusią kompetenciją, o tai prieštarautų šių nuostatų formuluotei.

Tokiomis aplinkybėmis niekas nedraudžia to, kad Komisija atsižvelgtų į priemones, kurias nacionalinė konkurencijos institucija priėmė įmonės atžvilgiu, kai vertina, ar yra Sąjungos interesas atnaujinti procedūrą prieš šią įmonę dėl jos įsipareigojimų nesilaikymo tam, kad galėtų jai paskirti vienkartinę ar periodinę baudą. Atvirkščiai, kadangi pagal Reglamento Nr. 1/2003 9 straipsnio 2 dalį, 23 straipsnio 2 dalies c punktą ir 24 straipsnio 1 dalies c punktą Komisijai buvo suteikta kompetencija vykdyti jai pavestą SESV 101 ir 102 straipsnių laikymosi priežiūros užduotį, toks atsižvelgimas yra privalomas.

(žr. 62–64, 68 punktus)
126

Be to, vadovaujantis pažodiniu, teleologiniu ir kontekstiniu Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio aiškinimu, matyti, kad kaip ir asmeninėmis procesinėmis garantijomis, kaip antai teise į gynybą, ir Komisijos pareiga pranešti tiek apie pranešimą apie kaltinimus, tiek apie sprendimą, kuriuo atitinkamam juridiniam asmeniui skiriamos tokios sankcijos (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. / Komisija, C‑97/08 P, Rink., EU:C:2009:536, 57 ir 59 punktus), 1 dalyje numatyto senaties termino suėjimu gali pasinaudoti ir gali remtis bet kuris atskiras juridinis asmuo, jei Komisija ėmėsi dėl jo procesinių veiksmų. Be to, teismo praktikoje jau pripažinta, kad vien aplinkybė, jog bendrovių grupei, suprantamai kaip ekonominis vienetas, priklausanti dukterinė bendrovė turi naudos iš to, kad suėjo senaties terminas, nepanaikina patronuojančiosios bendrovės atsakomybės ir netrukdo imtis dėl jos procesinių veiksmų (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 125 punkte minėto Sprendimo Bolloré / Komisija, EU:T:2012:325, 193–196 punktus, kuriems šiuo klausimu buvo pritarta 2014 m. gegužės 8 d. Sprendimo Bolloré / Komisija, C‑414/12 P, EU:C:2014:301, 109 punkte).
6

2008 m. gruodžio 17 d. Anuliavimo skyrius atmetė prašymą pripažinti registraciją negaliojančia. Konkrečiai tiek, kiek prašymas buvo pagrįstas Reglamento Nr. 40/94 52 straipsnio 1 dalies c punktu, skaitomu kartu su to paties reglamento 8 straipsnio 4 dalimi, Anuliavimo skyrius nusprendė, jog įstojusios į bylą šalies pateiktų dokumentų nepakanka žodinio žymens SALINI „ankstesniam naudojimui“ įrodyti. Tiek, kiek prašymas buvo pagrįstas Reglamento Nr. 40/94 52 straipsnio 1 dalies b punktu, skaitomu kartu su to paties reglamento 8 straipsnio 1 dalies b punktu, Anuliavimo skyrius konstatavo, kad šiam motyvui pagrįsti įstojusi į bylą šalis pateikė tuos pačius dokumentus, kuriuos ji pateikė ankstesniam pagrindui pagrįsti, ir nusprendė, kad įstojusios į bylą šalies žymuo nepasiekė mažiausios reikalaujamos ribos, kad būtų pripažintas prekių ženklu. Galiausiai tiek, kiek prašymas buvo pagrįstas to paties reglamento 51 straipsnio 1 dalimi, Anuliavimo skyrius konstatavo, kad įstojusi į bylą šalis negalėjo įrodyti, jog ieškovė veikė nesąžiningai.
68

Vis dėlto reikia pažymėti, kad nepaisant to, jog asmeniškai pranešta nebuvo, F. Mahmoudian pateikė Tarybai savo pastabas dėl jam taikytinų ribojamųjų priemonių priėmimo 2010 m. rugpjūčio 26 d. laišku, t. y. per šiuo tikslu nustatytą terminą. Jis taip pat per nustatytą terminą pareiškė ieškinį dėl Sprendimo 2010/413 ir Įgyvendinimo reglamento Nr. 668/2010 panaikinimo Bendrajam Teismui. Be to, jis nenurodo konkrečių argumentų siekdamas įrodyti, kad dėl atskiro pranešimo apie atitinkamus aktus nebuvimo tapo sunkiau gintis prieš Tarybą vykstant administracinei procedūrai ar vykstant procesui Bendrajame Teisme.
2011 m. spalio 6 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas Seven prieš VRDT – Seven for all mankind (SEVEN FOR ALL MANKIND)

(Byla T‑176/10)

„Bendrijos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Bendrijos prekių ženklo SEVEN FOR ALL MANKIND paraiška – Ankstesni vaizdiniai Bendrijos ir tarptautiniai prekių ženklai, kuriuose yra žodinis elementas „seven“ – Santykinis atmetimo pagrindas – Žymenų panašumas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis“

Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Santykiniai atmetimo pagrindai – Ankstesnio tapataus arba panašaus prekių ženklo, įregistruoto tapačioms arba panašioms prekėms ar paslaugoms, savininko protestas – Galimybė supainioti su ankstesniu prekių ženklu (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas) (žr. 50, 55 punktus)

Dalykas

Ieškinys dėl 2010 m. sausio 28 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1514/2008‑2), susijusio su protesto procedūra tarp Seven SpA ir Seven for all mankind LLC .

Rezoliucinė dalis

1. Panaikinti 2010 m. sausio 28 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) antrosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 1514/2008‑2).

2. Atmesti likusią ieškinio dalį.

3. Priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas, kurias Seven SpA patyrė nagrinėjant bylą Bendrajame Teisme ir dėl procedūros apeliacinėje taryboje.
Nebėra ieškinio dėl sprendimo, kuriuo neleidžiama susipažinti su dokumentais, panaikinimo dalyko, jei trečioji šalis sudarė galimybę susipažinti su aptariamais dokumentais, o paraišką pateikęs asmuo gali su šiais dokumentais susipažinti ir pasinaudoti jais lygiai taip pat teisėtai, kaip ir tuo atveju, jei jo paraiška, pateikta pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais, būtų patenkinta.

Tačiau negalima laikyti, kad visuomenei buvo sudaryta galimybė susipažinti su dokumentais, kuriais Europos Sąjungos institucijos ir Tarptautinis baudžiamasis teismas buvusiai Jugoslavijai (TBTJ) pasikeitė per procesą šiame teisme, nes nors ginčijamame sprendime ir pažymėta, kad TBTJ sudarė visuomenei galimybę su jais susipažinti per teismo duomenų bazę ir interneto svetainėje, nei viena, nei kita šio proceso šalis nepateikė nė vienos šių dokumentų kopijos, nebuvo nurodyta konkreti vieta, kurioje jie buvo paskelbti šioje svetainėje, be to, gali būti, jog net turėdami viešųjų dokumentų statusą, tokie dokumentai, remiantis TBTJ skaidrumo taisyklėmis, buvo teismo iš naujo suklasifikuoti kaip konfidencialūs.

(žr. 24 ir 25 punktus)
46

Priešingai nei savo rašytiniuose dokumentuose tvirtina ieškovė, Apeliacinė taryba nenusprendė, kad esmines ginčijamo prekių ženklo savybes sudaro tik „horizontalios ir vertikalios linijos, kuriomis vieni nuo kitų atskiriami atskiri kubo elementai“. Be kita ko, priešingai, nei per posėdį atsakydamos į Bendrojo Teismo klausimą nurodė VRDT ir įstojusi į bylą šalis, faktas, kad šiame prekių ženkle yra pilkų atspalvių, o tai, beje, netiesa, nėra papildoma esminė minėto prekių ženklo savybė. Iš tikrųjų, be to, kad ginčijamo prekių ženklo registracijos paraiškoje nenurodyta jokia spalva, reikia konstatuoti, jog grafinis šio prekių ženklo vaizdas – baltos arba juodais brūkšniais padengtos kubo sienos.
2

Šio pranešimo 2 punkte produktas apibrėžiamas taip: „Tariamai dempingo kaina parduodamas produktas yra tam tikri apskrito skerspjūvio besiūliai vamzdžiai ir vamzdeliai iš geležies ar plieno, kurių išorinis skersmuo yra ne didesnis kaip 406,4 mm, o anglies ekvivalentas, remiantis Tarptautinio suvirinimo instituto (TSI) formule ir chemine analize yra ne didesnis kaip 0,86, kurių kilmės šalis yra [Kinija] ir kuriems paprastai priskiriami šie [kombinuotosios nomenklatūros] kodai: ex 7304 11 00, ex 7304 19 10, ex 7304 19 30, ex 7304 22 00, ex 7304 23 00, ex 7304 24 00, ex 7304 29 10, ex 7304 29 30, ex 7304 31 80, ex 7304 39 58, ex 7304 39 92, ex 7304 39 93, ex 7304 51 89, ex 7304 59 92 ir ex 7304 59 93. Šie KN kodai pateikiami tik kaip informacija.“
2.

Gem-Year Industrial Co. Ltd ir Jinn-Well Auto-Parts (Zhejiang) Co. Ltd padengia savo ir Europos Sąjungos Tarybos bei European Industrial Fasteners Institute AISBL patirtas bylinėjimosi išlaidas.
47

Nei Komisijos argumentas, kad ji nesprendė dėl nagrinėjamos pataisos, nei argumentas dėl ginčijamo sprendimo 3 konstatuojamosios dalies reikšmės jo rezoliucinei daliai nebuvimo nekvestionuoja tokio vertinimo, kaip tai, be to, pripažino Komisija per posėdį. 3 konstatuojamoji dalis, kuria tik patikslinama tiek ginčijamo sprendimo 2 straipsnio, tiek jo priedo, kuriame nėra su įrenginiu Nr. 116 susijusios prašomos pataisos, apimtis, vadovaujantis šio sprendimo 45 punkte minėta teismų praktika, yra ne tik minėto sprendimo 2 straipsnio, bet ir to sprendimo 1 straipsnio, kurių nuostatos kartu apibrėžia vyriausiajam administratoriui duoto įpareigojimo apimtį ir kurie turi būti skaitomi atsižvelgiant į minėtą konstatuojamąją dalį, būtinas pagrindas.
Kalbant apie Komisijos atliekamas administracines procedūras konkurencijos teisės srityje, tais atvejais, kai Sąjungos institucija turi diskreciją, Sąjungos teisės sistemos suteikiamų garantijų paisymui per administracines procedūras tenka dar didelė reikšmė. Pasyti šių garantijų, be kita ko, įpareigoja Reglamentas 1/2003. Viena iš šių garantijų yra kompetentingos institucijos pareiga kruopščiai ir nešališkai išnagrinėti visus reikšmingus bylos duomenis. Be to, įrodymai turi būti vertinami bendrai ir atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes.

(žr. 184–187 punktus)
Dėl asmeninės atsakomybės principo pažeidimo, jei dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą galima inkriminuoti jos patronuojančiajai bendrovei, galima teigti, kad pažeidimo darymo laikotarpiu šios bendrovės priklausė vienam ekonominiam vienetui ir sudarė vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal Sąjungos konkurencijos teisę. Tokiomis aplinkybėmis Komisija gali patronuojančiąją bendrovę pripažinti solidariai atsakinga už dukterinės bendrovės tuo laikotarpiu padarytą pažeidimą ir dėl tos priežasties – už tai dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą.

Be to, nustatant išorinį solidarumo santykį, t. y. Komisijos ir atskirų įmonę sudarančių asmenų, iš kurių gali būti pareikalauta sumokėti visą šiai įmonei skirtą baudą, ryšį, Komisijai taikomi tam tikri apribojimai, be kita ko, bausmių ir sankcijų individualumo principas, pagal kurį reikalaujama, kad, remiantis Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalimi, solidariai mokėtinos baudos dydis būtų nustatytas atsižvelgiant į nagrinėjamai įmonei individualiai inkriminuojamo pažeidimo sunkumą ir trukmę.

Tačiau toks solidarumo supratimas, pagal kurį Komisija iš tikrųjų gali reikalauti, kad viena iš patronuojančiųjų bendrovių sumokėtų baudą, skirtą už pažeidimus, kurie, kiek tai susiję su kitu pažeidimo laikotarpiu, inkriminuojami įmonei, kuri jai niekada nepriklausė, prieštarauja bausmių ir sankcijų individualizavimo principui.

Konkrečiai kalbant, bendrovė negali būti laikoma atsakinga už dukterinių bendrovių savarankiškai iki jų įsigijimo padarytus pažeidimus, nes tos dukterinės bendrovės pačios privalo atsakyti už savo neteisėtus veiksmus, padarytus iki šio įsigijimo, o jas įsigijusi bendrovė negali būti laikoma atsakinga.

Todėl Komisija daro teisės klaidą, kai nepaisydama asmeninės atsakomybės principo padidina patronuojančiosios bendrovės solidariai mokėtiną baudą 30 % dėl sunkinančios aplinkybės, susijusios su dukterinės bendrovės, kaip kartelio organizatorės vaidmeniu tuo laikotarpiu, kai tarp dviejų bendrovių nebuvo jokių ryšių.

(žr. 141–144, 154 punktus)
Keywords

Subject of the case

Rezoliucinė dalis



Keywords

Valstybių teikiama pagalba – Komisijos sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka ir nurodoma grąžinti gautą pagalbą – Pareiga motyvuoti – Apimtis (EB 87 straipsnio 1 dalis, EB 88 straipsnio 2 ir 3 dalys ir EB 253 straipsnis) (žr. 25, 32 punktus)

2. Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka – Priemonės atrankinis pobūdis – Mokestinės lengvatos priemonė, kuri teikia naudą tik degalų, kurie naudojami šiltnamiams šildyti, vartotojams – Įtraukimas – Pateisinimas nacionalinės mokesčių sistemos pobūdžiu ir struktūra – Vertinimo kriterijai – Suinteresuotajai valstybei narei tenkanti pareiga įrodyti (EB 87 straipsnio 1 dalis) (žr. 38, 42, 47, 48, 50, 51 punktus)

3. Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka – Degalų, naudojamų šiltnamiams šildyti, atleidimas nuo akcizo mokesčio – Įtraukimas – Nuo konkurencijos taisyklių nukrypti leidžiančios nuostatos pagal EB 33 ir 36 straipsnius arba direktyvas 92/81 ir 2003/96 egzistavimas – Nebuvimas (EB 33, 36, 37 straipsniai ir EB 87 straipsnio 1 dalis; Tarybos direktyvos 92/81 ir 2003/96) (žr. 42, 70–72, 88 punktus)

4. Valstybių teikiama pagalba – Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai –Žala konkurencijai – Nereikšminga pagalba labai konkurencingame sektoriuje – Žemės ūkio sektorius (EB 87 straipsnio 1 dalis) (žr. 57, 58, 60 punktus)

5. Valstybių teikiama pagalba – Draudimas – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Komisijos diskrecija – Vertinimo kriterijai – Komisijos priimtų nuorodų ir gairių poveikis (EB 87 straipsnio 3 dalis) (žr. 77 ir 78 punktus)

6. Valstybių teikiama pagalba – Administracinė procedūra – Pagalbos suderinamumas su bendrąja rinka – Įrodinėjimo pareiga, tenkanti pagalbos skirstytojui ir galimam gavėjui (EB 88 straipsnio 2 dalis) (žr. 81 ir 82 punktus)

7. Valstybių teikiama pagalba – Draudimas – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Pagalba, kurią galima laikyti suderinama su bendrąja rinka – Vertinimas atsižvelgiant į EB 87 straipsnį – Atsižvelgimas į ankstesnę praktiką – Netaikymas (EB 87 straipsnio 3 dalies c punktas) (žr. 102 punktą)

Subject of the case

Dalykas

Prašymas panaikinti 2009 m. liepos 13 d. Komisijos sprendimą 2009/944/EB dėl valstybės pagalbos, kurią Italija suteikė šiltnamių produkcijos augintojams pagal pagalbos schemas C 6/04 (ex NN 70/01) ir C 5/05 (ex NN 71/04) (atleidimas nuo akcizo mokesčio už šiltnamiams šildyti naudojamus degalus) (OL L 327, p. 6).

Rezoliucinė dalis

Rezoliucinė dalis

1. Atmesti ieškinį.

2. Priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Iš Sprendimo 2001/431 dėl Bendrijos finansavimo, kuriuo padengiamos tam tikros valstybių narių išlaidos, patirtos įgyvendinant bendrosios žuvininkystės politikos kontrolės, tikrinimo ir priežiūros sistemas, 2 straipsnio e punkto, 9 straipsnio 1 dalies ir 17 straipsnio 2 ir 3 dalių matyti, kad Sąjungos finansavimą laivams, kurie realiai naudojami užtikrinti žvejybos kontrolę ir stebėseną, galima gauti tik tada, jeigu šios išlaidos patirtos laikantis minėtame sprendime ir direktyvose dėl viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo tvarkos derinimo, tarp jų – Direktyvoje 93/36 dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo, nustatytų sąlygų. Vadinasi, Sprendimu 2001/431, ir visų pirma jo 17 straipsnio 2 dalimi reikalaujama, jog tam, kad būtų skiriamas Sąjungos bendras finansavimas, minėtos direktyvos turi būti taikomos ratione materiae.

Iš tiesų reikalavimu laikytis direktyvose dėl viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo tvarkos derinimo nustatytų sąlygų visų pirma siekiama visiško skaidrumo ir to, kad visus Sąjungos bendrai finansuojamus pirkimo sandorius būtų galima patikrinti. Be to, Sąjungos bendras karo laivų finansavimas iš principo nepatenka į bendros žuvininkystės politikos sritį. Taigi, pagal Sprendimą 2001/431, viena vertus, valstybė narė negali prašyti suteikti Sąjungos finansavimą laivams, kurie visiškai ar iš dalies skirti žvejybos kontrolei ir stebėsenai, įsigyti, kuris, remiantis minėtu sprendimu, turi tenkinti viešųjų pirkimų procedūroms taikomas taisykles, ir, kita vertus, nuspręsti netaikyti tų pačių taisyklių remiantis EB 296 straipsnio 1 dalies b punktu, nes įsigyta įranga yra karinio pobūdžio. Tačiau EB 296 straipsnio 1 dalies b punktas netrukdo valstybėms narėms, ketinančioms įsigyti karinės įrangos, patenkančios į šios nuostatos taikymo sritį, vis dėlto nuspręsti laikytis bendrosios viešųjų pirkimų sutarčių sudarymo tvarkos, ir dėl to prašyti Sprendime 2001/431 numatyto finansavimo.

(žr. 38–40, 42, 45 punktus)
72

Ketvirta, Vokietijos Federacinė Respublika teigia, kad vien faktas, jog per 5 % patikrinimus buvo nustatytas didesnis klaidų lygis nei per Audito Rūmų tyrimą savaime neleidžia suabejoti kompetentingų institucijų valdymo ir kontrolės sistema. Skirtumas atsirado dėl to, kad Audito Rūmai atliko akivaizdžių valdymo ir kontrolės sistemos trūkumų analizę, tuo tarpu kai 5 % patikrinimai buvo atlikti pasirinktinai, kaip reikalaujama pagal reglamentą. Nors pasirinktinė kontrolė yra reprezentatyvi, Audito Rūmų atlikta trūkumų analizė skirta rizikai nustatyti.
5

2004 m. sausio 5 d. ieškovė BCS SpA, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 51 straipsnio 1 dalies a punkto ir 7 straipsnio 1 dalies b punkto (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies a punktas ir 7 straipsnio 1 dalies b punktas) bei to paties reglamento 52 straipsnio 1 dalies c punkto ir 8 straipsnio 4 dalies (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 53 straipsnio 1 dalies c punktas ir 8 straipsnio 4 dalis) nuostatomis, pateikė prašymą pripažinti registraciją negaliojančia visų prekių, kurioms įregistruotas ginčijamas prekių ženklas, atžvilgiu.
23

Pagal 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 64 straipsnį taikydamas proceso organizavimo priemones Bendrasis Teismas pateikė šalims klausimus, į kuriuos jos atsakė per nustatytą terminą. Bendrasis Teismas tam, kad užtikrintų gerą teisingumo administravimą ir optimalų jo nagrinėjamų trijų bylų (pirmoji – ši byla, kurią ieškovė inicijavo prieš Komisiją, antroji – byla Deutsche Post / Komisija (T‑388/11) ir trečioji – byla Deutsche Post / Komisija (T‑152/12)) valdymą, siekė sužinoti šalių nuomonę dėl to, kas galėtų ar turėtų būti prioritetas sprendžiant dėl šių bylų nagrinėjimo tvarkos ir galimybės sustabdyti vienos ar kelių bylų nagrinėjimą iki sprendimo priėmimo likusiose bylose. Byloje Deutsche Post / Komisija (T‑388/11) ieškovė prašo panaikinti 2011 m. gegužės 10 d. Komisijos sprendimą C (2011) 3081 final išplėsti vykstančią formalią tyrimo procedūrą, susijusią su Vokietijos valstybės pagalba, suteikta ieškovei kaip kompensaciją už jos įsipareigojimą teikti universaliąsias paslaugas, subsidijoms, pervestoms Vokietijos valdžios institucijų ieškovei siekiant padengti išlaidas darbuotojų, turinčių pareigūnų statusą, pensijoms [valstybės pagalba C 36/27 (ex NN 25/07)]. Byloje Deutsche Post / Komisija (T‑152/12) ieškovė prašo panaikinti 2012 m. sausio 25 d. Komisijos sprendimo 2012/636/ES dėl priemonės C 36/07 (ex NN 25/07), Vokietijos suteiktos ieškovei (OL L 289, p. 1), 1, 2 ir 4–6 straipsnius.
40

Savo reikalavimams pagrįsti ieškovės nurodo, kad 2007 m. kovo mėn. ekspertų biuro parengti dokumentai, kuriuos jos pridėjo prie ieškinių, t. y. ataskaita dėl pagalbos medvilnei schemos reformos poveikio Ispanijos gamybai (toliau – 2007 m. ataskaita) ir kiekvienos iš jų patirtos žalos ekspertizės (toliau – ekspertizės) įrodo ne tik tai, jog žala reali, bet taip pat priežastinį ryšį tarp ginčijamų nuostatų taikymo Ispanijoje ir žalos, kurią jos patyrė per 2006–2007 gamybos metus, t. y. laikotarpį, per kurį buvo taikytos šios nuostatos. Būtent priimtos ginčijamos nuostatos, panaikintos Teisingumo Teismo, ir jų taikymas medvilnės sektoriui per minėtus gamybos metus lėmė ypač didelį medvilnės augintojų dirbamo žemės ploto ir našumo iš hektaro sumažėjimą, o kartu ypač kritusią gamybą, dėl kuriuos savo ruožtu sumažėjo medvilnės tiekimas valymo pramonei. Ieškovių nuomone, jeigu šios nuostatos nebūtų priimtos arba jei būtų įtvirtintos kitos nuostatos, labiau tinkamos įgyvendinti Protokole Nr. 4 ir ginčijamo reglamento 5 konstatuojamojoje dalyje nustatytus tikslus, jos nebūtų patyrusios šios žalos arba ši bent jau būtų mažesnė.
32

Vokietijos Federacinė Respublika iš to daro išvadą, kad Komisija pažeidė principą non venire contra factum proprium. Dublike ji pridūrė, kad Komisija, nesilaikydama šios ankstesnės pozicijos, pažeidė teisėtų lūkesčių apsaugos principą. Maža to, per posėdį ji rėmėsi Komisijos praktika atlikti kontrolę tik esant abejonei dėl išimties taikymo MVĮ reglamento sąlygų paisymo.