ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
39

Pirma, Taryba konstatavo iš Jungtinių Valstijų į Sąjungą importuojamo produkto sudėties pasikeitimą. Šiuo klausimu ji nurodė, kad nors atliekant pirminį tyrimą Sąjungoje buvo nustatytas reikalavimas naudoti mišinius B5, mišinius ≤ B20 pradėta eksportuoti tik po to, kai buvo nustatytos pirminės priemonės. Taryba pažymėjo, kad per pirminį tyrimą ir remiantis iš atrinktų bendradarbiaujančių eksportuojančių gamintojų gautais duomenimis per pirminį tyrimą į Sąjungą daugiausia eksportuoti mišiniai B99,9 (ginčijamo antisubsidijų reglamento 67 konstatuojamoji dalis ir ginčijamo antidempingo reglamento 72 konstatuojamoji dalis). Remdamasi Eurostato duomenimis dėl biodyzelino mišinio, kuriame biodyzelinas sudaro 96,5 % arba daugiau masės, importo į Sąjungą priemonių vengimo tiriamuoju laikotarpiu, Taryba konstatavo, kad Jungtinių Valstijų kilmės mišinių B99,9 eksportas praktiškai buvo nutrūkęs (ginčijamo antisubsidijų reglamento 18, 19 ir 66 konstatuojamosios dalys ir ginčijamo antidempingo reglamento 18, 19 ir 71 konstatuojamosios dalys). Be to, Taryba konstatavo, kad per šį laikotarpį Jungtinės Valstijos deklaravo eksportavusios į Sąjungą 358291 toną mišinių, kuriuose biodyzelinas sudarė 96,5 % arba mažiau masės (toliau – mišiniai ≤B 96,5), ir kad „didelę dalį“ šio ieškovės eksporto sudarė mišiniai ≤ B20 (ginčijamo antisubsidijų reglamento 20, 21, 54, 60 ir 61 konstatuojamosios dalys ir ginčijamo antidempingo reglamento 20, 21, 59, 65 ir 66 konstatuojamosios dalys).
Tačiau kadangi Ombudsmenas, įgyvendindamas savo diskreciją tyrimo srityje, turi paisyti viršesnių Sąjungos teisės normų, jam Sprendimu 94/262 ir Įgyvendinimo nuostatomis suteikta diskrecija dėl tyrimo priemonių, kurių jis gali imtis įgyvendindamas savo užduotį, neatleidžia jo nuo pareigos laikytis rūpestingumo principo. Nors Ombudsmenas gali laisvai priimti sprendimą pradėti tyrimą, o nusprendęs jį pradėti jis gali imtis visų tyrimo priemonių, kurios, jo nuomone, yra reikalingos, jis vis dėlto turi įsitikinti, kad, ėmęsis šių tyrimo priemonių, jis galės atidžiai ir nešališkai ištirti visas reikšmingas aplinkybes, kad priimtų sprendimą dėl kaltinimo, susijusio su netinkamo administravimo atveju, pagrįstumo ir galimų tolesnių veiksmų dėl šio kaltinimo. Kad Ombudsmenas, įgyvendinamas savo įgaliojimus, laikytųsi rūpestingumo principo, yra dar svarbiau dėl to, kad pagal SESV 228 straipsnio 1 dalį ir Sprendimo 94/262 3 straipsnio 1 dalį būtent jam yra suteikta funkcija išaiškinti netinkamo administravimo atvejus ir stengtis pašalinti juos siekiant bendrojo ir atitinkamo piliečio intereso.

Europos ombudsmenas neprivalo ex officio nutraukti savo iniciatyva atliekamo tyrimo, jeigu šiuo tyrimu suinteresuotas asmuo jam prieštarauja. Nė viena Sprendimo 94/262 dėl ombudsmeno pareigų atlikimą reglamentuojančių nuostatų ir bendrųjų sąlygų ar Ombudsmeno pagal minėto sprendimo 14 straipsnį priimtų Įgyvendinimo nuostatų nuostata neįpareigoja Ombudsmeno gauti skundo pateikėjo sutikimą atlikti Sąjungos institucijos ar organo tyrimą. Be to, jokia nuostata neįpareigoja Ombudsmeno atlikti tyrimo savo iniciatyva tik tada, kai tai pateisinama dėl viršesnio viešojo intereso.

Tačiau Ombudsmeno pareiga atlikti tyrimą rūpestingai įpareigoja jį, atliekant tyrimo veiksmus, atsižvelgti į visas reikšmingas aplinkybes. Tarp šių aplinkybių yra atitinkamų asmenų požiūris ir tyrimo viešasis interesas. Ombudsmenas turi diskreciją vertindamas šias aplinkybes, kad galėtų nuspręsti, ar tyrimą reikia tęsti, ar ne.

(žr. 155, 156 punktus)
29

Per posėdį Bendrasis Teismas paragino ieškovę nurodyti savo 2011 m. apyvartą. Ieškovė šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą, o Bendrasis Teismas paragino Komisiją pateikti galimas pastabas dėl šio dokumento. Šios pastabos buvo pateiktos per nustatytą terminą.
31

Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis išdėstyta taip: „1 straipsnis 1. 2005 m. gruodžio 22 d. Vengrijos ir [ieškovės] susitarime <...> nustatyto fiksuoto gavybos mokesčio ir vėlesnių <...> [Iš dalies pakeisto] kalnakasybos įstatymo pakeitimų derinys yra valstybės pagalba [ieškovei], kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. 2. 1 straipsnio 1 dalyje minėta valstybės pagalba, kurią Vengrija neteisėtai suteikė [ieškovei] taip pažeisdama SESV 108 straipsnio 3 dalį, yra nesuderinama su vidaus rinka. 3. Vengrija nutraukia valstybės pagalbos, nurodytos 1 dalyje, teikimą per du mėnesius nuo pranešimo apie [ginčijamą] sprendimą dienos. 2 straipsnis 1. Vengrija susigrąžina iš gavėjo 1 straipsnyje nurodytą pagalbą. 2. Valstybės pagalbą sudaro iš viso 28444,7 mln. HUF už 2008 m. ir 1942,1 mln. HUF už 2009 m. Už 2010 m. Vengrija turi apskaičiuoti valstybės pagalbos sumą iki priemonės panaikinimo. 3. Į grąžintiną sumą įtraukiamos palūkanos nuo to laikotarpio, kai neteisėta pagalba suteikta gavėjui, iki tos dienos, kai ji faktiškai grąžinama. 4. Palūkanos apskaičiuojamos pagrindinei sumai ir susikaupusioms palūkanoms pagal [2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Tarybos reglamentą (EB) Nr. 659/1999, nustatantį išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (OL L 140, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 4 t., p. 3)], iš dalies pakeisto [2008 m. sausio 30 d. Komisijos] reglamentu (EB) Nr. 271/2008 [(OL L 82, p. 1)], V skyrių. 3 straipsnis 1. 1 straipsnyje nurodyta pagalba susigrąžinama nedelsiant ir veiksmingai. 2. Vengrija užtikrina, kad [ginčijamas] sprendimas būtų įgyvendintas per keturis mėnesius nuo pranešimo apie jį dienos. 4 straipsnis 1. Per du mėnesius nuo pranešimo apie [ginčijamą] sprendimą Vengrija pateikia Komisijai šią informaciją: a) apie visą iš pagalbos gavėjo susigrąžintiną sumą (pagrindinę ir palūkanas), įskaitant apskaičiuotą pagalbos sumą už 2010 m.; b) išsamų priemonių, kurių jau imtasi ir kurių ketinama imtis, kad būtų laikomasi [ginčijamo] sprendimo, sąrašą; c) dokumentus, patvirtinančius, kad pagalbos gavėjui buvo nurodyta grąžinti pagalbą. 2. Vengrija, kol bus susigrąžinta visa 1 straipsnyje nurodyta pagalba, nuolat praneša Komisijai apie pažangą, padarytą taikant [ginčijamą] sprendimą įgyvendinančias nacionalines priemones. Komisijos prašymu Vengrija nedelsdama pateikia informaciją apie priemones, kurių imtasi arba kurių ketinama imtis, kad būtų įvykdytas [ginčijamas] sprendimas. Be to, Vengrija pateikia Komisijai išsamius duomenis apie pagalbos sumas ir palūkanas, kurias pagalbos gavėjas jau grąžino. 5 straipsnis [Ginčijamas sprendimas] yra skirtas Vengrijai <...>.“
45

Ieškovė pažymi, kad visas ginčijamas sprendimas grindžiamas informacija, gauta remiantis Masco paraiška, pateikta pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo. Jos manymu, šis pranešimas neteisėtas, nes nei EB sutartis, nei Reglamentas Nr. 1/2003 nesuteikia Komisijai teisinio pagrindo, remiantis netipiniu aktu, visiškai ar iš dalies atleisti nuo baudų įmonę, dariusią pažeidimą, už kurį kitos įmonės buvo nubaustos dėl to, kad ji pranešė apie pažeidimą. Be to, toks atleidimas nuo baudos dėl pranešimo apie kitų įmonių elgesį reiškia vienodo požiūrio principo pažeidimą. Ieškovė taip pat teigia, kad atsižvelgiant į tai, jog (kaip yra Sąjungos valstybių narių atveju) tik Sąjungos teisės aktų leidėjas gali priimti programą, skirtą atlyginti bendrovėms už bendradarbiavimą, priimdama 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo Komisija pažeidė valdžios atskyrimo principą, taip pat skaidrumo ir gero administravimo principus, įtvirtintus Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (OL C 83, 2010, p. 389).
6.

Bendra prekybos politika — Apsauga nuo dempingo taikymo — Peržiūrėjimas dėl naujo eksportuotojo — Dempingo skirtumas — Normaliosios vertės nustatymas — Pelno marža — Pardavimo, administracinių ir kitų bendrųjų išlaidų apskaičiavimas — Metodo, kurio laikytasi per pradinę procedūrą, taikymas (Tarybos reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 6 dalies c punktas ir 11 straipsnio 9 dalis ir Reglamento Nr. 1225/2009 2 straipsnio 6 dalies c punktas ir 11 straipsnio 9 dalis) (žr. 111, 112, 115, 116, 121–123 punktus)
2.

Shanghai Biaowu High-Tensile Fastener Co. Ltd ir Shanghai Prime Machinery Co. Ltd padengia savo ir Europos Sąjungos Tarybos bei European Industrial Fasteners Institute AISBL patirtas bylinėjimosi išlaidas.
2.

Adolf Würth GmbH & Co. KG ir Arnold Fasteners (Shenyang) Co. Ltd padengia savo ir Europos Sąjungos Tarybos bei European Industrial Fasteners Institute AISBL patirtas bylinėjimosi išlaidas.
Pagal pagrindinio antidempingo Reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 9 dalį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 3 straipsnio 9 dalis) didelės žalos grėsmės konstatavimas turi būti pagrįstas faktais, o ne vien prielaidomis, spėjimais ar neaiškiomis perspektyvomis. Be to, aplinkybių pasikeitimas, sukuriantis situaciją, kurioje dempingas galėtų lemti žalą, turi būti aiškiai numatomas ir neišvengiamas. Iš to matyti, kad žalos grėsmė turi aiškiai išplaukti iš faktinių bylos aplinkybių. Remiantis tuo taip pat galima padaryti išvadą, kad gresianti žala turi atsirasti greitai.

Taigi Taryba pažeidė pagrindinio antidempingo Reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 9 dalį, kai nusprendė, kad egzistuoja žalos grėsmė, nes, pirma, konstatavusi, kad Bendrijos pramonė tiriamojo laikotarpio pabaigoje buvo pažeidžiama, ji padarė akivaizdžią vertinimo klaidą, ir, antra, minėto 3 straipsnio 9 dalyje numatytų keturių veiksnių, susijusių su žalos grėsmės vertinimu, analizėje yra spragų ir neatitikimų.

Todėl nustačiusi galutinį antidempingo muitą nagrinėjamiems produktams ir laikinųjų muitų už šį eksportą galutinį surinkimą, Taryba pažeidė ir pagrindinio antidempingo Reglamento Nr. 384/96 9 straipsnio 4 dalį (dabar – Reglamento Nr. 1225/2009 9 straipsnio 4 dalis).

(žr. 54, 91, 92 punktus)
1.

Nepriėmusi sprendimo dėl 100 Alitalia darbuotojų perkėlimo, apie kurį jai pranešė Ryanair Ltd 2006 m. birželio 16 d. laiške, dėl žalos atlyginimo, išmokėto po rugsėjo 11 d. atakų, apie kurį jai pranešė Ryanair Ltd 2005 m. lapkričio 3 d. ir gruodžio 13 d. laiškuose, ir dėl oro uostų mokesčių sumažinimo „tarpiniuose“ oro uostuose, kuriuo, be kita ko, pasinaudojo Alitalia, apie kurį pranešta minėtuose 2005 m. lapkričio 3 d. ir gruodžio 13 d. laiškuose, Europos Bendrijų Komisija neįvykdė įsipareigojimų pagal EB sutartį.
55

Žymenys, dėl kurių kilo ginčas, taip pat iš dalies vizualiai panašūs dėl to, kad ankstesnį prekių ženklą sudarantis elementas yra pirmasis prašomą įregistruoti prekių ženklą sudarantis elementas. Be to, atsižvelgiant į tai, kad abu prekių ženklai yra žodiniai, jie įrašyti nestilingai vizualaus panašumo vertinimo tikslais. Taigi paprastas vartotojas, kuriam tenka pasikliauti netobulai prisimenamu prekių ženklų vaizdu, gali nagrinėjamus prekių ženklus vizualiai supainioti (šiuo klausimu žr. 2005 m. gegužės 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Reemark prieš VRDT – Bluenet (Westlife), T-22/04, Rink. p. II-1559, 34 punktą).
30

Šios išvados negali paneigti ieškovės argumentas, grindžiamas aplinkybe, kad žymenys „100“ ir „200“, kurių grafinis pavaizdavimas buvo mažiau ryškus, palyginti su prašomais įregistruoti prekių ženklais, buvo VRDT įregistruoti kaip Bendrijos prekių ženklai 16 ir 28 klasių prekėms. Šiuo klausimu reikia priminti, kad Apeliacinės tarybos sprendimų teisėtumas turi būti vertinamas remiantis tik Reglamentu Nr. 40/94, o ne ankstesne VRDT praktika (2004 m. balandžio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Concept prieš VRDT (ECA), T-127/02, Rink. p. II-1113, 71 punktas ir 2009 m. gegužės 19 d. Sprendimo Euro-Information prieš VRDT (CYBERCREDIT, CYBERGESTION, CYBERGUICHET, CYBERBOURSE ir CYBERHOME), T-211/06, T-213/06, T-245/06, T-155/07 ir T-178/07, nepaskelbta Rinkinyje, 44 punktas). Be to, tiek, kiek šį argumentą reikia suprasti kaip susijusį su vienodo požiūrio principo pažeidimu, iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad minėtu principu galima remtis tik laikantis teisėtumo principo, pagal kurį niekas negali savo naudai remtis kito naudai atliktu neteisėtu veiksmu (2002 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Streamserve prieš VRDT (STREAMSERVE), T-106/00, Rink. p. II-723, 67 punktas ir 2006 m. lapkričio 30 d. Sprendimo Camper prieš VRDT – JC (BROTHERS by CAMPER), T-43/05, nepaskelbta Rinkinyje, 93–95 punktai).
5

2003 m. balandžio 8 d.DSR touristik GmbH pagal Reglamento Nr. 40/94 51 straipsnio 1 dalies a punktą (dabar – Reglamento Nr. 2007/2009 52 straipsnio 1 dalies a punktas) pateikė prašymą šią registraciją pripažinti negaliojančia dėl šio reglamento 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktuose (dabar – Reglamento Nr. 2007/2009 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktai) numatytų absoliučių atmetimo pagrindų. Ji taip pat nurodė, kad tuo atveju, jei ginčijamas prekių ženklas nebūtų pripažintas apibūdinančiu juo žymimas prekes ir paslaugas, jis vis tiek turėtų būti pripažintas negaliojančiu pagal Reglamento Nr. 40/94 51 straipsnio 1 dalies a punktą, skaitomą kartu su to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies g punktu (dabar – Reglamento Nr. 2007/2009 7 straipsnio 1 dalies g punktas), dėl klaidinančio pobūdžio.
13

Šiuo atveju Apeliacinė taryba manė, kad pirmoji iš dviejų sąlygų nebuvo įvykdyta, todėl buvo neįmanoma patikrinti, ar įvykdyta antroji sąlyga. Iš tikrųjų ji konstatavo, jog nagrinėjamas prekių ženklas nepateikia jokios informacijos apie susijusių prekių geografinę kilmę, pobūdį, kokybę arba stilistinę autorystę. Apeliacinė taryba pažymėjo, kad visuomenė prekes, žymimas prekių ženklu, kurį sudaro patronimas, nebūtinai priskirs atitinkamam fiziniam asmeniui. Ji paaiškino, kad taip yra dėl to, jog visuomenei žinomas dažnas patronimų, kaip prekybinių prekių ženklų, naudojimas, kuris nereiškia, jog minėti patronimai atitinka realius asmenis. Be to, Apeliacinė taryba nurodė, kad ieškovas 1990 m. perleidimu atsisakė visų teisių naudoti prekių ženklą FIORUCCI ir prekių ženklą ELIO FIORUCCI. Ji manė, jog dviejų prekių ženklų atskyrimas yra dirbtinis ir kad prekių ženklas FIORUCCI bei patronimas, kuris yra faktinis skiriamasis žymuo, visiškai sutampa.
68

Šiuo požiūriu reikia atmesti ieškovės argumentą, kad dėl skiemenų „to“ ir „rre(s)“ sutapimo, kuris tariamai yra ryškesnis dėl jų buvimo abiejų prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, pradžioje, jie gali labiau patraukti dėmesį, o tokį vertinimą tuo labiau patvirtina tai, kad skiemenis „to“ ir „rre(s)“ yra sunkiau ištarti negu kitą žodį, kuris yra prašomame įregistruoti prekių ženkle. Kaip buvo pažymėta šio sprendimo 55 punkte, žodžiai „torre“ ir „albéniz“ sudaro loginį ir konceptualų vienetą. Tačiau nepateiktas joks argumentas, dėl kurio būtų galima daryti išvadą, jog šis vientisumas gali gerokai susilpnėti jį tariant. Be to, ieškovė niekaip neįrodė, kad skiemenis „to“ ir „rre(s)“ atitinkamam vartotojui sunkiau ištarti dėl dviejų „r“. Šiuo klausimu reikia pripažinti, kad daugumoje atitinkamų teritorijų yra žodžių su dviem „r“, ir dėl to nėra įrodyta, kad yra kokių nors sunkumų ištarti šią fonemą. Be to, reikia pažymėti, kad skiemens „bé“ žodyje „albéniz“ tarimas yra aiškiai pabrėžiamas ir jis negali būti nepastebėtas bendrame fonetine prasme kuriamame įspūdyje, tariant prašomą įregistruoti prekių ženklą. Tas pats galioja ir paskutiniam skiemeniui „niz“.
99

Tik trečiasis ieškovės pateiktas dokumentas – ieškovei adresuotas 2006 m. gruodžio 1 d. DOK ING laiškas yra susijęs su teisminiais ieškiniais. Šiame laiške rašoma: „Kiek tai susiję su anksčiau nurodytu konkursu ir vėlesniu perkančiosios organizacijos sprendimu jį panaikinti, mes leidžiame jums, kaip bendros įmonės lyderei, pavesti savo advokatui ir mūsų vardu pareikšti ieškinį teisme Europos rekonstrukcijos agentūrai dėl patirtos žalos, panaikinus konkursą, atlyginimo “. („With reference to the above tender and the subsequent cancellation by the Contracting Authority, we her[e]by authorize you as the Joint Venture Leader, to instruct your lawyer to take legal action against the European Agency for Reconstruction, for damages caused by the tender cancellation, also on our behalf.“)
Nėra galimybės, kad paprasti Danijos, Ispanijos, Suomijos, Airijos, Jungtinės Karalystės ir Švedijos vartotojai supainios Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punkto prasme vaizdinį žymenį „Torre Albéniz“, kurį prašoma įregistruoti kaip Bendrijos prekių ženklą Nicos sutarties 33 klasės „Vynams“, ir vaizdinį prekių ženklą TORRES, kuris tapačioms prekėms šiose valstybėse narėse įregistruotas anksčiau.

Iš tikrųjų visapusiškai vertinant nagrinėjamus prekių ženklus, vizualių, fonetinių ir, tikėtina, konceptualių žymenų, dėl kurių kilo ginčas, skirtumų pakanka, kad panašumai tarp žymenų, dėl kurių kilo ginčas, nepaisant to, kad atitinkamos prekės sutampa ir priklauso tam pačiam gamybos ir prekybos sektoriui, nesudarytų galimybės suklaidinti suinteresuotąjį vartotoją.

Kadangi bendras prašomo įregistruoti prekių ženklo keliamas įspūdis labai skiriasi nuo to, kurį sukelia ankstesnis prekių ženklas, ryškus pastarojo prekių ženklo skiriamasis požymis, atsiradęs dėl to, kad visuomenė jį žino rinkoje, savaime negali paneigti išvados, kad nėra jokios galimybės supainioti.

Be to, be žodžio „torres“ daugiskaitos forma ir (arba) trijų bokštų pavaizdavimo, ankstesni prekių ženklai neturi ypatingų ir visada esančių požymių, dėl kurių atitinkamas vartotojas susies prašomą įregistruoti prekių ženklą su visais ankstesniais prekių ženklais, suvokiamais kaip prekių ženklų „šeima“ ar „serija“, ir dėl to apsiriks dėl juo žymimų prekių kilmės. Iš tiesų, tiek žodiniu, tiek vaizdiniu požiūriu žymuo „Torre Albéniz“ skiriasi nuo ankstesnių prekių ženklų dėl pirma aprašytų ypatybių, visų pirma – dėl to, kad pridėtas papildomas elementas „albéniz“.

(žr. 45, 74, 76, 83 punktus)
317

Estijos Respublika tvirtina, kad sąžiningumo principas draudžia tarptautinį susitarimą pasirašiusioms šalims priimti aktus, pažeidžiančius šio susitarimo objektą ir jo tikslą. Todėl po to, kai buvo pasirašytas Stojimo aktas, Komisija privalėjo nesiimti jokių priemonių, galinčių paskatinti rinkos sutrikdymą ar spekuliaciją. Tačiau ji nesiėmė priemonių Bendrijos eksporto augimui sustabdyti ir to neleido daryti Estijos Respublikai. Tai juo labiau svarbu, nes Komisija pažymėjo, kad ji atsižvelgs į valstybių kandidačių ir Europos Sąjungos prekybos liberalizavimo įtaką atsargoms ir kad ji taikys tuos pačius principus kaip ir per ankstesnius stojimus.
104

Trečia, Latvijos Respublika mano, kad finansiniai samprotavimai arba galimos vertimo pajėgumų problemos negali pateisinti kalbų diskriminacijos. Be to, Komisijos argumentai dėl išlaidų yra abejotini, nes tokie patys žmogiškieji ir finansiniai ištekliai buvo būtini verčiant ir publikuojant skelbimus nacionalinėje valstybių narių spaudoje. Be to, Komisija galėjo neapkrauti savo vertimų tarnybos ir nuspręsti versti ne į visas kalbas mažiau svarbius tekstus, kaip antai individualius sprendimus, susijusius tik su vienu asmeniu. Galiausiai Komisija, atsižvelgdama į turimą ankstesnių Sąjungos plėtrų patirtį, galėjo laiku pasirengti, kad užtikrintų ir sustiprintų būtinas pajėgas sprendžiant galimas vertimo pajėgumų problemas po 2004 m. plėtros.
Reikia patikslinti, kad įgaliojimų programų įžanginėje dalyje numatyta:

„Detalūs įgaliojimai ir instrukcijos (tikriausiai klausimams, kurie nepaminėti Akzo Nobel įgaliojimų programose) yra numatyti atskiruose vidaus dokumentuose ir (arba) įstatuose arba nustatyti kiekvieno komercinio vieneto arba subvieneto direktoriui ir atsakingam valdybos nariui susitarus.

Kalbant apie dukterines bendroves, kuriose Akzo Nobel tiesiogiai ar netiesiogiai neturi 100 % kapitalo, šis kompetencijų paskirstymas turi būti taikomas kiek galima vientisiau.“

(Detailed authorities and instructions (possibly also for items not mentioned in the Akzo Nobel Authority Schedules) are laid down in separate directives and/or charters or are agreed upon between the BU/SU manager and the responsible Board Member.

As to subsidiaries not wholly owned by Akzo Nobel, either directly or indirectly, this allocation of authorities shall be integrally enforced as much as possible.)
176

Be to, ieškovės mano, kad ginčijamame sprendime yra dvejopas prieštaravimas. Pirma, ginčijamo sprendimo 167 punkte (žr. šio sprendimo 163 punktą) Komisija pripažįsta, priešingai tam, ką sako to paties sprendimo 164 punkte (žr. šio sprendimo 161 punktą), kad ji puikiai gali įvertinti, kiek buvo padengtos La Poste sąnaudos. Antra, Komisija ginčijamo sprendimo 167 punkte tvirtina, priešingai tam, ką sako to paties sprendimo 164 punkte, kad EB 82 straipsnio atžvilgiu ji nepatikrino, kiek buvo padengtos La Poste sąnaudos, ne dėl to, kad negalėjo to padaryti, bet labiau dėl to, kad tai būtų dvigubas Komisijos darbas, nes ji nurodė, jog turi tai patikrinti dėl skundo dalies, susijusios su valstybės pagalba. Ieškovės mano, kad tai yra prieštaravimas, prilygintinas motyvavimo nebuvimui.
1

Iš dalies pakeisto 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1) 8 straipsnio 1 ir 5 dalys numato: „1. Ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas: <…> b) jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas; galimybė suklaidinti apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių ženklu. 2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodyti „ankstesni prekių ženklai“ reiškia: a) tokius prekių ženklus, kurių įregistravimo paraiškos padavimo data yra ankstesnė už Bendrijos prekių ženklo įregistravimo paraiškos padavimo datą, prireikus atsižvelgiant į šiems prekių ženklams prašomus suteikti prioritetus: <…> ii) prekių ženklus, įregistruotus valstybėje narėje <…> ; <…> c) prekių ženklai, kurie paraiškų įregistruoti Bendrijos prekių ženklą padavimo dieną <…> Paryžiaus konvencijos 6a straipsnyje vartojamų žodžių „plačiai žinomi“ prasme valstybėje narėje yra plačiai žinomi. <…> 5. Be to, ankstesnio prekių ženklo savininkui (šio straipsnio 2 dalies prasme) užprotestavus, pareikštas registruoti prekių ženklas neregistruojamas, jeigu jis yra tapatus ankstesniam prekių ženklui arba panašus į jį, ir turi būti registruojamas prekėms arba paslaugoms, kurios nėra panašios į tas, kurioms yra įregistruotas ankstesnis prekių ženklas, jeigu <…>, kalbant apie ankstesnį nacionalinį prekių ženklą, pareikštas registruoti prekių ženklas turi gerą vardą toje valstybėje narėje ir jeigu dėl prekių ženklo vartojimo be rimtos priežasties gali atsirasti galimybė nesąžiningai įgyti pranašumą arba pakenkti ankstesnio prekių ženklo išskirtinumui ar jo geram vardui.“
Fizinio ar juridinio asmens pareikštas ieškinys dėl panaikinimo priimtinas tik tuo atveju, kai ieškovas yra suinteresuotas ginčijamo akto panaikinimu.

Toks suinteresuotumas reiškia, kad pats akto panaikinimas gali turėti teisinių pasekmių arba, kitaip tariant, dėl ieškinio baigties gali atsirasti nauda jį pareiškusiai šaliai.

Taigi valstybės pagalbos gavėjas yra suinteresuotas pareikšti ieškinį dėl Komisijos sprendimo, nustatančio, kad minėta pagalba iš dalies suderinama ir iš dalies nesuderinama su bendrąja rinka, kai Komisijos analizė atskleidžia suderinamumo pripažinimo ir nesuderinamumo pripažinimo tarpusavio priklausomybę bei neatsiejamą pobūdį, ir tai draudžia nagrinėti ieškinio priimtinumo klausimą ginčijamą sprendimą padalijant į dvi dalis: vieną, kurioje ginčijamos priemonės kvalifikuojamos kaip iš dalies nesuderinama su bendrąja rinka valstybės pagalba, o kitą, kurioje jos kvalifikuojamos kaip iš dalies suderinama valstybės pagalba.

Be to, suinteresuotumas pareikšti ieškinį, kuris turi būti atsiradęs ir esamas bei vertinamas ieškinio pareiškimo dieną, gali būti kildinamas iš akivaizdžios „galimybės“, jog ieškovo teisinė situacija bus paveikta ieškiniais, arba iš to, jog ieškinių „galimybė“ yra atsiradusi ir esama.

(žr. 67, 68, 72–74, 79 punktus)