Byla C‑576/15

Маya Маrinova ET

prieš

Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika“ Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

(Administrativen sad Veliko Tarnovo prašymas priimti prejudicini sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Apmokestinimas — Pridėtinės vertės mokestis — Direktyva 2006/112/EB — 2 straipsnio 1 dalies a punktas — 9 straipsnio 1 dalis — 14 straipsnio 1 dalis — 73, 80 ir 273 straipsniai — Mokesčių neutralumo ir proporcingumo principai — Sukčiavimas mokesčių srityje — Apskaitos pažeidimai — Tiekimų ir pajamų slėpimas — Apmokestinamosios vertės nustatymas“

Santrauka – 2016 m. spalio 5 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas

Mokesčių teisės aktų suderinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Apmokestinamoji vertė – Nacionalinės teisės aktai, leidžiantys nustatyti apmokestinamąją vertę remiantis vėlesnio apmokestinamajam asmeniui patiektų, bet jo neapskaitytų, prekių pardavimo prezumpcija – Priemonė, skirta išvengti sukčiavimo – Leistinumas – Sąlygos – Proporcingumo principo paisymas

(Tarybos direktyvos 2006/112 2 straipsnio 1 dalies a punktas, 9 straipsnio 1 dalis, 14 straipsnio 1 dalis, 73 ir 273 straipsniai)

Direktyvos 2006/112 dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 2 straipsnio 1 dalies a punktą, 9 straipsnio 1 dalį, 14 straipsnio 1 dalį, 73 ir 273 straipsnius ir mokesčių neutralumo principą reikia aiškinti taip, kad jie nedraudžia tokių nacionalinės teisės nuostatų, pagal kurias, apmokestinamojo asmens sandėlyje nesant prekių, kurios jam buvo pristatytos, ir neįtraukus į šio apmokestinamojo asmens apskaitą su jomis susijusių mokestinių dokumentų, mokesčių administratorius gali preziumuoti, kad šis apmokestinamasis asmuo vėliau šias prekes pardavė tretiesiems asmenims, ir nustatyti šių prekių pardavimų apmokestinamąją vertę pagal administratoriaus turimus faktinius įrodymus taikydamas šioje direktyvoje nenumatytas taisykles. Tačiau nacionalinis teismas turi patikrinti, ar šios nacionalinės teisės nuostatos neviršija to, kas būtina siekiant užtikrinti tinkamą pridėtinės vertės mokesčio (PVM) rinkimą ir išvengti sukčiavimo.

Šiuo klausimu, apskaitos, kad būtų galima nustatyti prievoles, susijusias su PVM, o mokesčių institucijos galėtų patikrinti, kaip jos vykdomos, netvarkymas ir išrašytų ir apmokėtų sąskaitų faktūrų neregistravimas gali kliudyti teisingai rinkti šį mokestį ir taip pakenkti geram bendrosios PVM sistemos veikimui. Todėl Sąjungos teisė valstybėms narėms nekliudo laikyti, kad tokie pažeidimai susiję su sukčiavimu mokesčių srityje. Siekiant užtikrinti teisingą PVM rinkimą ir išvengti sukčiavimo Direktyvos 2006/112 273 straipsnio pirma pastraipa leidžia valstybėms narėms nustatyti kitas prievoles, kurias jos laiko būtinomis šiais tikslais, su sąlyga, kad sandoriams šalies viduje ir apmokestinamųjų asmenų sandoriams tarp valstybių narių taikomos vienodos sąlygos ir tokios prievolės nesukuria su sienų kirtimu susijusių formalumų prekybos tarp valstybių narių srityje. Iš šios nuostatos, taip pat iš šios direktyvos 2 straipsnio ir 250 straipsnio 1 dalies ir ESS 4 straipsnio 3 dalies matyti, kad kiekviena valstybė narė turi pareigą imtis visų įstatyminių ir administracinių priemonių, kad užtikrintų jos teritorijoje mokėtino PVM rinkimą ir kovotų su sukčiavimu.

Pažymėtina, kad apmokestinamojo asmens sukčiavimas, pavyzdžiui, tiekimų ir pajamų slėpimas, neturėtų būti kliūtis PVM surinkti. Iš tiesų, atsižvelgiant į Direktyvos 2006/112 273 straipsnį, kompetentingos nacionalinės institucijos turi atkurti padėtį, kuri būtų egzistavusi nesant sukčiavimo mokesčių srityje. Be to, be jomis nustatytų apribojimų šios direktyvos 273 straipsnio nuostatose nepatikslinamos nei sąlygos, nei prievolės, kurias valstybės narės gali nustatyti, todėl šiomis nuostatomis valstybėms narėms suteikiama laisvė spręsti dėl priemonių, skirtų pasiekti tikslus užtikrinti PVM rinkimą ir kovoti su sukčiavimu. Tačiau priemonės, kurias valstybės narės gali priimti pagal šį 273 straipsnį, neturi viršyti to, kas būtina šiems tikslams pasiekti, ir neturi kelti grėsmės PVM neutralumui.

(žr. 39–44, 50 punktus ir rezoliucinę dalį)