GENERALINIO ADVOKATO

PRIIT PIKAMÄE IŠVADA,

pateikta 2021 m. rugsėjo 9 d. ( 1 )

Byla C‑213/19

Europos Komisija

prieš

Jungtinę Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystę

„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas – ESS 4 straipsnio 3 dalis – SESV 310 straipsnio 6 dalis ir 325 straipsnis – Kova su sukčiavimu – Veiksmingumo reikalavimas – Įpareigojimas į Sąjungos biudžetą pateikti nuosavus išteklius – Valstybių narių finansinė atsakomybė – Muitų sąjunga – Reglamentas (EEB) Nr. 2913/92 – Bendrijos muitinės kodeksas – Reglamentas (ES) Nr. 952/2013 – Sąjungos muitinės kodeksas – Muitai – Kinijos kilmės tekstilės prekių ir avalynės importas – Paplitęs ir sistemingas sukčiavimas – Organizuotas nusikalstamumas – Dingę importuotojai – Muitinė vertė – Nuvertinimas – Muitinis tikrinimas, grindžiamas rizikos analize – Tikrinimas prieš išleidimą – Garantijų teikimas – Netikrinimas – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 16 ir 17 straipsniai – Sąjungos nuosavi ištekliai – Sprendimai 2007/436/EB ir 2014/335/ES – Reglamentai (EB, Euratomas) Nr. 1150/2000 ir Nr. 609/2014 – Skolos muitinei nustatymas – Pareiga pateikti Sąjungai – Prarastų tradicinių nuosavų išteklių įvertinimas – Statistinis metodas, grindžiamas vidutine pataisyta kaina ir minimalia priimtina kaina – Pridėtinės vertės mokestis (PVM) – Direktyva 2006/112/EB – PVM apmokestinamoji vertė – Nuosavi ištekliai iš PVM“

Turinys

I. Įžanga II. Teisinis pagrindas A. Teisė, susijusi su tradiciniais nuosavais ištekliais 1. Sprendimai dėl nuosavų išteklių sistemos 2. Reglamentai dėl nuosavų išteklių teikimo metodų ir tvarkos 3. Reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 608/2014 4. Reglamentas Nr. 1553/89 B. Muitų teisė 1. Bendrijos muitinės kodeksas 2. Sąjungos muitinės kodeksas 3. Įgyvendinimo reglamentas 4. Taikymo reglamentas C. Teisės aktai PVM srityje III. Faktinės aplinkybės ir ikiteisminė procedūra A. Ginčo faktinės aplinkybės B. Ikiteisminė procedūra IV. Procesas Teisingumo Teisme V. Šalių reikalavimai VI. Dėl ieškinio A. Dėl priimtinumo 1. Dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, susijusio su nurodomu Jungtinės Karalystės teisės į gynybą pažeidimu per ikiteisminę procedūrą ir vykstant procesui Teisingumo Teisme a) Dėl duomenų, susijusių su vidutinės pataisytos kainos, minimalios priimtinos kainos ir prarastų nuosavų išteklių apskaičiavimu, pateikimo b) Dėl informacijos, susijusios su 2011–2014 m. laikotarpio apskaičiavimais, grindžiamais pranešimais dėl mokėjimo „C18 Snake“ c) Dėl susipažinimo su kitų valstybių narių praktika, susijusia su OLAF metodikos naudojimu d) Dėl prašymo pateikti įrodymų dėl nuvertintų prekių pobūdžio ir jų paskirties valstybės narės 2. Dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, susijusio su ikiteisminės procedūros ir ieškinio trūkumais, visų pirma susijusiais su 42 muitinės procedūra 3. Dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, susijusio su tuo, kad Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių, teisinio saugumo, „estoppel“ ir lojalaus bendradarbiavimo principus 4. Dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, susijusio su negalėjimu įpareigoti pateikti sumas pagal SESV 258 straipsnį B. Dėl įsipareigojimų Sąjungos finansinių interesų apsaugos ir kovos su sukčiavimu srityje, taip pat įsipareigojimų, kylančių iš Sąjungos muitų teisės aktų, neįvykdymo 1. Dėl valstybių narių įsipareigojimų kovoti su neteisėta veikla, kenkiančia Sąjungos finansiniams interesams 2. Dėl priemonių, kurių reikėtų imtis pagal muitų teisės aktus, kad nagrinėjamoje sukčiavimo situacijoje būtų apsaugoti Sąjungos finansiniai interesai a) Dėl nagrinėjamų importuotojų sukčiavimo bruožų ir Jungtinės Karalystės valdžios institucijų žinojimo apie šį sukčiavimą b) Dėl įpareigojimo įtraukti rizikos analizę, atlikti patikrinimus prieš išleidimą ir dėl būtinybės pateikti garantijas 1) Pirminės pastabos 2) Dėl įpareigojimo pasitelkti rizikos analizę 3) Dėl pareigos atlikti tikrinimus prieš išleidžiant prekes 4) Dėl įpareigojimo pateikti garantijas 3. Prieš Jungtinę Karalystę pateiktų įrodymų apibendrinimas 4. Dėl valstybių narių pareigos nustatyti muitų sumas ir įtraukti atitinkamas sumas į apskaitą C. Dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal Sąjungos teisės aktus, susijusius su nuosavais ištekliais ir prarastų tradicinių nuosavų išteklių (muitų) įvertinimu 1. Dėl mokėtinų sumų įtraukimo į apskaitą ir tradicinių nuosavų išteklių pateikimo teisinio režimo 2. Dėl Jungtinės Karalystės pareigos pateikti Komisijai sumas, atitinkančias per operaciją „Snake“ nustatytus muitus, pažeidimo 3. Dėl prarastų tradicinių nuosavų išteklių įvertinimo a) Pirminės pastabos 1) Dėl Komisijos kompetencijos vertinti prarastus tradicinius nuosavus išteklius ir Teisingumo Teismo jurisdikcijos priimti sprendimą šiuo klausimu 2) Dėl tariamo įpareigojimo įrodyti žalą ir priežastinį ryšį, taip pat priešingą scenarijų b) Dėl esmės 1) Dėl OLAF metodikos apžvalgos ir jos taikymo kaip prarastų tradicinių nuosavų išteklių apskaičiavimo priemonės 2) Dėl Sprendimo „Komisija / Portugalija“ taikytinumo 3) Dėl metodo, kuriuo Komisija siūlo vadovautis vertinant prarastus tradicinius nuosavus išteklius, principinio pripažinimo 4) Dėl statistiniais duomenimis grindžiamos metodikos naudojimo šioje byloje nagrinėjamu atveju i) Dėl nuvertintų importuotų prekių kiekio nustatymo – Dėl 2011 m. lapkričio mėn.–2014 m. lapkričio mėn. laikotarpio – Dėl laikotarpio nuo 2015 m. sausio 1 d. iki 2017 m. spalio 11 d. ii) Dėl referencinės vertės prarastų nuosavų išteklių sumai nustatyti 5) Apibendrinimas, susijęs su tradicinių nuosavų išteklių vertinimu 4. Dėl delspinigių D. Dėl ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtinto lojalaus bendradarbiavimo principo pažeidimo E. Dėl įsipareigojimų pagal teisės aktus, susijusius su PVM ir iš PVM gaunamais nuosavais ištekliais, neįvykdymo 1. Dėl išteklių, gaunamų iš PVM, pateikimo į Sąjungos biudžetą teisinio režimo 2. Dėl kaltinimo, susijusio su nuosavų išteklių iš PVM praradimu dėl 40 muitinės procedūros taikymo 3. Dėl kaltinimo, susijusio su nuosavų išteklių iš PVM praradimu dėl 42 muitinės procedūros taikymo VII. Dėl bylinėjimosi išlaidų VIII. Išvada

I. Įžanga

1. Šioje byloje Europos Komisija pareiškė ieškinį Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal SESV 258 straipsnį dėl to, kad nuo 2011 m. lapkričio mėn. iki 2017 m. spalio 11 d. įskaitytinai (toliau – pažeidimo laikotarpis) Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, pirma, neįtraukė į apskaitą teisingų muitų sumų ir nepateikė teisingos tradicinių nuosavų išteklių ir pridėtinės vertės mokesčiu (PVM) grindžiamų išteklių, susijusių su tam tikru Kinijos kilmės tekstilės prekių ir avalynės importu, sumos ir, antra, nepateikė visos Komisijos reikalaujamos informacijos prarastų tradicinių nuosavų išteklių sumai nustatyti ( 2 ).

2. Kaip teigia Komisija, dėl to minėta valstybė neįvykdė įpareigojimų, tenkančių jai pagal ESS 4 straipsnio 3 dalį, kurioje numatytas lojalaus bendradarbiavimo principas, SESV 310 straipsnio 6 dalį ir 325 straipsnį, taip pat įvairias antrinės teisės nuostatas, susijusias su Sąjungos muitų teisės aktais, tradiciniais nuosavais ištekliais ir PVM.

3. Taigi šioje byloje Teisingumo Teismas turi galimybę plėtoti savo jurisprudenciją, susijusią su įpareigojimų kovos su sukčiavimu ir Sąjungos finansinių interesų apsaugos srityje apimtimi pagal pirmesniame punkte nurodytas nuostatas, tokiomis aplinkybėmis, kai Komisija kaltina nagrinėjamą valstybę narę tuo, kad ji teisingai nenustatė importuojamų prekių muitinės vertės, nes importuojant dėl veiksmingų patikros priemonių stokos buvo nustatyta per maža jų vertė. Šioje byloje kyla esminių klausimų, pavyzdžiui, dėl Komisijos galimybės įvertinti reikalavimo, susijusio su prarastais nuosavais ištekliais, dydį, kai, nagrinėjamai valstybei narei teisingai nenustačius prekių vertės, Komisija remiasi statistiniu metodu, t. y. vidutinėmis pataisytomis importuotų prekių kainomis Sąjungos lygmeniu. Galiausiai Teisingumo Teismui reikės išnagrinėti klausimą, ar prekių importo valstybė narė atsakinga už nuosavų išteklių, gaunamų iš PVM, praradimą per muitinės procedūrą, pagal kurią importuojant mokami muitai, bet vėliau paskirties valstybėje narėje turi būti sumokėtas PVM.

II. Teisinis pagrindas

A. Teisė, susijusi su tradiciniais nuosavais ištekliais

1. Sprendimai dėl nuosavų išteklių sistemos

4. Pagal 2014 m. sausio 1 d. taikytino Sprendimo 2014/335/ES, Euratomas ( 3 ) (taikomas nuo 2014 m. sausio 1 d.) 2 straipsnio 1 dalį, kuri iš esmės suformuluota kaip 2007 m. birželio 7 d. Tarybos sprendimo 2007/436/EB, Euratomas dėl Europos Bendrijų nuosavų išteklių sistemos ( 4 ) 2 straipsnio 1 dalies a ir b punktai,, pajamos iš toliau nurodytų šaltinių sudaro į Sąjungos biudžetą įskaitomus nuosavus išteklius: „tradiciniai nuosavi ištekliai, kuriuos sudaro <…> bendrojo muitų tarifo muitai ir kiti muitai, kuriuos Sąjungos institucijos yra nustačiusios arba nustatys prekybai su trečiosiomis valstybėmis“, ir „visų valstybių narių suderintoms PVM apmokestinimo bazėms, nustatytoms pagal Sąjungos taisykles, taikomas galiojantis vienodas tarifas“.

5. Minėtų sprendimų 8 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nurodyta, kad bendrojo muitų tarifo muitus kaip nuosavus Sąjungos išteklius valstybės narės surenka pagal nacionalines įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatas, kurios prireikus patikslinamos, kad atitiktų Sąjungos taisyklių reikalavimus. Sprendimo 2007/436 8 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje ir Sprendimo 2014/335 8 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad valstybės narės teikia tų pačių sprendimų 1 straipsnio 1 dalies a–c punktuose nurodytus išteklius Komisijai.

2. Reglamentai dėl nuosavų išteklių teikimo metodų ir tvarkos

6. 2000 m. gegužės 22 d. Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1150/2000 dėl Europos Bendrijų nuosavų išteklių sistemos, įgyvendinantis Sprendimą 94/728 ( 5 ), taikytinas pirmajai pažeidimo laikotarpio daliai, 2014 m. sausio 1 d. pakeistas 2014 m. gegužės 26 d. Tarybos reglamentu (ES, Euratomas) Nr. 609/2014 dėl tradicinių, PVM ir BNP[ ( 6 )] pagrįstų nuosavų išteklių teikimo metodų ir tvarkos ir dėl priemonių, skirtų grynųjų pinigų poreikiui patenkinti ( 7 ). Reglamento Nr. 609/2014 2 straipsnio 1 dalyje, kurios turinys iš esmės sutampa su Reglamento Nr. 1150/2000 2 straipsnio 1 dalies turiniu, nurodyta: „Pagal šį reglamentą Sąjungai priklausančių tradicinių nuosavų išteklių, nurodytų Sprendimo 2014/335 <…> 2 straipsnio 1 dalies a punkte, suma nustatoma iš karto, kai įvykdomos muitinės taisyklėse nustatytos tų sumų įskaitymo į sąskaitas ir skolininko informavimo sąlygos.“

7. Reglamento Nr. 609/2014 6 straipsnio 1 dalis ir 3 dalies pirma ir antra pastraipos, kuriose iš esmės pakartojama Reglamento Nr. 1150/2000 6 straipsnio 1 dalis ir 3 dalies a ir b punktai, suformuluotos taip: „1. Nuosavų išteklių sąskaitos atidaromos kiekvienos valstybės narės Ižde arba kiekvienos valstybės narės paskirtoje įstaigoje ir suskirstomos pagal išteklių rūšį. <…> 3. Pagal 2 straipsnį nustatytos sumos, laikantis šios dalies b punkto reikalavimų, įskaitomos į sąskaitas [paprastai vadinamas „A sąskaitomis“] ne vėliau kaip pirmąją darbo dieną po devynioliktos antrojo mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį buvo nustatyta nuosavų išteklių suma, dienos. Nustatytos mokėtinos sumos, neįskaitytos į šios dalies a punkte nurodytas sąskaitas dėl to, kad dar nebuvo išieškotos ir kad nebuvo pateikta jokia garantija, per a punkte nurodytą laikotarpį įrašomos į atskiras sąskaitas [paprastai vadinamas „B sąskaitomis“]. Valstybės narės šią tvarką gali taikyti, jeigu nustatytos mokėtinos sumos, už kurias buvo pateikta garantija, buvo užginčytos ir kurios, išsprendus kilusius ginčus, gali būti pakeistos. <…>“

8. Reglamento Nr. 609/2014 9 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje, kurios formuluotė atitinka Reglamento Nr. 1150/2000 9 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos formuluotę, nurodyta: „10 straipsnyje nustatyta tvarka kiekviena valstybė narė nuosavus išteklius sumoka į sąskaitą, Komisijos vardu atidarytą Ižde arba savo paskirtoje įstaigoje.“

9. Nuo 2016 m. spalio 1 d. ši nuostata buvo iš dalies pakeista Tarybos reglamento (ES, Euratomas) 2016/804 ( 8 ) 9 straipsnio 1 dalimi, kuri suformuluota taip: „10, 10a ir 10b straipsniuose nustatyta tvarka kiekviena valstybė narė nuosavus išteklius įskaito į sąskaitą, Komisijos vardu atidarytą ižde arba nacionaliniame centriniame banke. Jei taikomos neigiamos palūkanos, kaip nurodyta trečioje pastraipoje, nurašyti sumas nuo tos sąskaitos galima tik Komisijos nurodymu.“

10. Reglamento Nr. 609/2014 10 straipsnio 1 dalis, kurios turinys iš esmės atitinka Reglamento Nr. 1150/2000 10 straipsnio 1 dalies turinį, suformuluota taip: „Pagal Sprendimo 2014/335 <…> 2 straipsnio 3 dalį ir 10 straipsnio 3 dalį išskaičius surinkimo išlaidas, tradiciniai nuosavi ištekliai, nurodyti to sprendimo 2 straipsnio 1 dalies a punkte, mokami ne vėliau kaip pirmą darbo dieną po devynioliktos antro mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį pagal šio reglamento 2 straipsnį buvo nustatyta Sąjungai priklausančių tradicinių nuosavų išteklių suma, dienos. Tačiau Sąjungai priklausančių tradicinių nuosavų išteklių sumos, pagal 6 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą parodomos atskirosiose sąskaitose, turi būti mokamos ne vėliau kaip pirmą darbo dieną po devynioliktos antro mėnesio, einančio po mėnesio, per kurį buvo atgautos Sąjungai priklausančių tradicinių nuosavų išteklių sumos, dienos.“

11. Reglamento Nr. 609/2014 pirminės redakcijos 12 straipsnio 1 ir 3 dalys, kurių turinys iš esmės nesiskyrė nuo Reglamento Nr. 1150/2000 11 straipsnio 1 ir 3 dalių turinio, buvo suformuluotos taip: „1. Bet kokio vėlavimo įmokėti į 9 straipsnio 1 dalyje minėtą sąskaitą atveju, atitinkama valstybė narė turi mokėti delspinigius. <…> 3. Jeigu valstybė narė nepriklauso ekonominei ir pinigų sąjungai, norma yra lygi atitinkamo mėnesio pirmą dieną centrinių bankų pagrindinėms refinansavimo operacijoms taikomai normai, padidintai dviem procentiniais punktais, arba, valstybėms narėms, kurioms Centrinio banko norma neprieinama, – valstybės narės pinigų rinkoje atitinkamo mėnesio pirmą dieną taikomai labiausiai analogiškai normai, padidintai dviem procentiniais punktais. Ši norma padidinama 0,25 procentinio punkto už kiekvieną vėlavimo mėnesį. Padidinta delspinigių norma taikoma visą vėlavimo laikotarpį.“

12. Nuo 2016 m. spalio 1 d., kai įsigaliojo Reglamentas 2016/804, Reglamento Nr. 609/2014 12 straipsnio 3 dalis buvo pakeista 12 straipsnio 5 dalimi, kuri suformuluota taip: „Jeigu valstybės narės nepriklauso ekonominei ir pinigų sąjungai, delspinigių norma yra lygi atitinkamo mėnesio pirmąją dieną centrinių bankų pagrindinėms refinansavimo operacijoms taikomai normai, arba 0 procentų (priklausomai nuo to, kuri yra didesnė), padidintai 2,5 procentiniais punktais. Valstybėms narėms, kurioms centrinio banko norma neprieinama, delspinigių norma yra lygi valstybės narės pinigų rinkoje atitinkamo mėnesio pirmąją dieną taikomai labiausiai analogiškai normai, arba 0 procentų (priklausomai nuo to, kuri yra didesnė), padidintai 2,5 procentiniais punktais. Ta norma padidinama 0,25 procentinio punkto už kiekvieną vėlavimo mėnesį. Bendras padidinimas pagal pirmą ir antrą pastraipas neviršija 16 procentinių punktų. Padidinta norma taikoma visą vėlavimo laikotarpį.“

13. Reglamento Nr. 609/2014 13 straipsnio 1 ir 2 dalyse, kuriose iš esmės pakartojamos Reglamento Nr. 1150/2000 17 straipsnio 1 ir 2 dalys, numatyta: „1. Valstybės narės imasi visų reikiamų priemonių, užtikrinančių sumos, atitinkančios 2 straipsnyje nustatytas Sąjungai priklausančių tradicinių nuosavų išteklių sumas, teikimą Komisijai pagal šį reglamentą. 2. Valstybės narės atleidžiamos nuo pareigos perduoti Komisijos dispozicijon sumas, atitinkančias pagal 2 straipsnį Sąjungai priklausančių tradicinių nuosavų išteklių sumas, kurios tampa neatgautinomis dėl bet kurios iš šių priežasčių: a) force majeure priežasčių; b) kitų priežasčių, kurių negalima joms priskirti. Nustatytos Sąjungai priklausančių tradicinių nuosavų išteklių sumos pripažįstamos neatgautinomis kompetentingos administracinės institucijos sprendimu, kuriuo nustatoma, kad jų negalima atgauti. Nustatytos Sąjungai priklausančių tradicinių nuosavų išteklių sumos laikomos neatgautinomis vėliausiai praėjus penkerių metų laikotarpiui nuo dienos, kai suma buvo nustatyta pagal 2 straipsnį, o administracinės ar teisminės apeliacijos atveju – kai priimamas, pranešamas ar skelbiamas galutinis sprendimas. <…>“

3. Reglamentas (ES, Euratomas) Nr. 608/2014

14. Kalbant apie laikotarpį po 2014 m. sausio 1 d., 2014 m. gegužės 26 d. Tarybos reglamento (ES, Euratomas) Nr. 608/2014, kuriuo nustatomos Europos Sąjungos nuosavų išteklių sistemos įgyvendinimo priemonės ( 9 ), 2 straipsnyje „Kontrolės ir priežiūros priemonės“ nurodyta: „1. Sprendimo 2014/335 <…> 2 straipsnio 1 dalyje nurodyti nuosavi ištekliai tikrinami šiame reglamente nurodyta tvarka, nedarant poveikio Reglamentui [Nr. 1553/89 ( 10 )] <…> 2. Valstybės narės imasi visų priemonių, kurios yra būtinos siekiant užtikrinti, kad Komisijai būtų teikiami Sprendimo 2014/335 <…> 2 straipsnio 1 dalyje nurodyti nuosavi ištekliai. 3. Jeigu kontrolės ir priežiūros priemonės yra susijusios su Sprendimo 2014/335<…> 2 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytais tradiciniais nuosavais ištekliais: a) valstybės narės atlieka patikras ir apklausas dėl tų nuosavų išteklių nustatymo ir teikimo; <…> c) valstybės narės Komisijos prašymu ją įtraukia į savo atliekamus patikrinimus. Jeigu Komisija dalyvauja atliekant patikrinimą, ji tokiu mastu, kokiu to reikia taikant šį reglamentą, turi teisę gauti nuosavų išteklių nustatymo ir teikimo patvirtinančius dokumentus ir visus kitus su tais patvirtinančiais dokumentais susijusius atitinkamus dokumentus; d) Komisija gali pati atlikti patikrinimus vietoje. Atstovai, kuriuos Komisija įgaliojo atlikti tokius patikrinimus, turi teisę gauti dokumentus, kaip išdėstyta c punkte nurodytų patikrinimų atveju. Valstybės narės sudaro sąlygas, kad būtų lengviau atlikti minėtus patikrinimus. <…>“

15. Reglamento Nr. 608/2014 5 straipsnio „Pranešimas apie sukčiavimą ir pažeidimus, kurie daro poveikį mokėtinoms tradicinių nuosavų išteklių sumoms“ 1 dalyje numatyta: „Pasibaigus ketvirčiui, per du mėnesius valstybės narės išsiunčia Komisijai nustatytų sukčiavimo ir pažeidimų, susijusių su mokėtinomis daugiau kaip 10000 EUR Sprendimo 2014/335 <…> 2 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytų tradicinių nuosavų išteklių sumomis, aprašymą. Per pirmoje pastraipoje nurodytą laikotarpį kiekviena valstybė narė pateikia išsamius duomenis apie sukčiavimo ir pažeidimų atvejų, apie kuriuos jau pranešė Komisijai, būklę, jeigu tokiais atvejais susigrąžintos, panaikintos arba nesusigrąžintos sumos anksčiau nebuvo nurodytos.“

4. Reglamentas Nr. 1553/89

16. Reglamento Nr. 1553/89 2 straipsnio 1 dalyje numatyta: „PVM lėšų bazė nustatoma pagal apmokestinamus sandorius, nurodytus [1977 m. gegužės 17 d. Tarybos Šeštosios direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su apyvartos mokesčiais, suderinimo – bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas apskaičiavimo pagrindas (OL L 145, 1977, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23)] 2 straipsnyje <…>“

17. Minėto reglamento 3 straipsnio 1 dalis suformuluota taip: „Nepažeidžiant 5 ir 6 straipsnių, PVM lėšų bazė atitinkamiems kalendoriniams metams apskaičiuojama visas grynas valstybės narės per tuos metus iš PVM surinktas pajamas dalijant iš per tuos pat metus taikytos PVM normos.“

B. Muitų teisė

1. Bendrijos muitinės kodeksas

18. 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą ( 11 ), iš dalies pakeisto 2005 m. balandžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 648/2005 ( 12 ) (toliau – Bendrijos muitinės kodeksas), 13 straipsnyje buvo nurodyta: „1. Muitinė gali, laikydamasi galiojančių nuostatų nustatytų sąlygų, atlikti visų rūšių tikrinimą, kurį, jos nuomone, būtina atlikti norint užtikrinti, kad būtų tinkamai taikomos muitinės veiklos taisyklės ir kiti teisės aktai, reglamentuojantys prekių, gabenamų tarp Bendrijos muitų teritorijos ir trečiųjų šalių, įvežimo, išvežimo, tranzito, perkėlimo ir galutinio vartojimo tvarką bei Bendrijos prekių statuso neturinčių prekių laikymo tvarką. Muitinis tikrinimas, kuriuo norima užtikrinti tinkamą Bendrijos teisės aktų taikymą, gali būti atliekamas ir trečiojoje šalyje, jei tą numato tarptautinis susitarimas. 2. Muitinis tikrinimas, išskyrus atliekamą pasirinktinio tikrinimo būdu, grindžiamas rizikos analize, atliekama naudojantis automatinio duomenų apdorojimo techninėmis priemonėmis, siekiant nustatyti ir kiekybiškai įvertinti rizikos veiksnius ir sukurti rizikos veiksniams įvertinti būtinas priemones, besiremiančias nacionalinio, Bendrijos ir, jei esama, tarptautinio lygmens kriterijais. Komiteto procedūra taikoma bendro rizikos valdymo sistemai apibrėžti ir bendriems kriterijams bei prioritetinėms tikrinimo sritims nustatyti. Valstybės narės, bendradarbiaudamos su Komisija, sukuria kompiuterinę sistemą rizikos valdymui įgyvendinti. 3. Kai tikrinimą atlieka ne muitinė, o kita institucija, toks tikrinimas atliekamas pastarajai institucijai glaudžiai derinant savo veiksmus su muitine ir, jei įmanoma, tuo pačiu metu ir toje pačioje vietoje. <…>“

19. Bendrijos muitinės kodekso II antraštinėje dalyje buvo 3 skyrius „Prekių muitinis įvertinimas“, kurį sudarė 28–36 straipsniai.

20. Minėto kodekso 29 straipsnyje buvo numatyta: „1. Importuojamų prekių muitine verte laikoma sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Bendrijos muitų teritoriją, prireikus patikslinta vadovaujantis 32 ir 33 straipsniais <…>: <…> 2. a) Nustatant, ar sandorio vertė priimtina pagal 1 dalį, faktas, kad pirkėjas ir pardavėjas yra tarpusavyje susiję, pats savaime nelaikomas pakankamu pagrindu pripažinti sandorio vertę nepriimtina. Prireikus turi būti įvertinamos su pardavimu susijusios aplinkybės ir nustačius, kad pirkėjo ir pardavėjo tarpusavio ryšys neturėjo įtakos kainai, sandorio vertė turi būti pripažįstama priimtina. <…> <…> 3. a) Faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina – tai visi pirkėjo įvykdyti ar priklausantys įvykdyti mokėjimai pardavėjui arba pardavėjo naudai už importuotas prekes, įskaitant visus įvykdytus arba priklausančius įvykdyti pirkėjo mokėjimus pardavėjui arba, vykdant pardavėjo įsipareigojimus, trečiajam asmeniui, esančius importuotų prekių pardavimo pirkėjui sąlyga. <…> <…>“

21. Minėto kodekso 30 straipsnis buvo išdėstytas taip: „1. Jeigu muitinės vertės neįmanoma nustatyti vadovaujantis 29 straipsniu, ji turi būti nustatoma paeiliui taikant 2 dalies a, b, c ir d punktus iki pirmojo punkto, pagal kurį šią vertę įmanoma nustatyti <…> 2. Muitine verte, nustatyta vadovaujantis šiuo straipsniu, laikoma: a) tapačių prekių, parduotų eksportui į Bendriją ir eksportuotų tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių vertė nustatinėjama, sandorio vertė; b) panašių prekių, parduotų eksportui į Bendriją ir eksportuotų tuo pačiu arba maždaug tuo pačiu metu kaip ir prekės, kurių vertė yra nustatinėjama, sandorio vertė; c) vertė, nustatyta pagal prekių vieneto kainą, už kurią Bendrijoje su pardavėjais nesusijusiems asmenims parduotas didžiausias bendras importuotų prekių ar tapačių arba panašių importuotų prekių kiekis; d) apskaičiuotoji vertė <…> <…>“

22. Bendrijos muitinės kodekso 31 straipsnis buvo suformuluotas taip: „1. Jeigu importuojamų prekių muitinės vertės neįmanoma nustatyti vadovaujantis 29 arba 30 straipsniais, ji nustatoma remiantis duomenimis, kuriuos galima gauti Bendrijoje, ir naudojant priimtinas priemones, atitinkančias principus ir bendrąsias nuostatas, kurie išdėstyti: – Susitarime dėl 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl [muitų] tarifų ir prekybos VII straipsnio įgyvendinimo; – 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl [muitų] tarifų ir prekybos VII straipsnyje; – šio skyriaus nuostatose. 2. Nustatant prekių muitinę vertę pagal 1 dalį, negalima remtis: a) Bendrijoje pagamintų prekių pardavimo Bendrijoje kaina; b) sistema, pagal kurią muitinė pasirenka didesniąją iš dviejų alternatyvių verčių; c) prekių kaina šalies eksportuotojos vidaus rinkoje; d) gamybos išlaidomis, išskyrus tapačių arba panašių prekių apskaičiuotąsias vertes, nustatytas vadovaujantis 30 straipsnio 2 dalies d punktu; e) prekių, eksportuojamų į Bendrijos muitų teritorijai nepriklausančią šalį, kainomis; f) minimaliomis muitinėmis vertėmis arba g) sutartinėmis arba fiktyviomis vertėmis.“

23. Minėto kodekso 68 straipsnyje buvo nurodyta: „Muitinė, tikrindama jos priimtas deklaracijas, turi teisę: a) patikrinti deklaraciją sudarančius ir kartu su ja pateikiamus dokumentus. Muitinė turi teisę reikalauti, kad deklarantas pateiktų kitus dokumentus, reikalingus deklaracijoje pateiktų duomenų tikslumui patikrinti; b) patikrinti prekes ir imti jų pavyzdžių analizei arba detaliam patikrinimui.“

24. Minėto kodekso 71 straipsnis buvo suformuluotas taip: „1. Deklaracijos tikrinimo rezultatais remiamasi taikant nuostatas, reglamentuojančias prekėms įformintos muitinės procedūros atlikimo tvarką. 2. Jeigu deklaracija nebuvo patikrinta, 1 dalyje nurodytos nuostatos taikomos remiantis deklaracijoje pateiktais duomenimis.“

25. Bendrijos muitinės kodekso 217 straipsnyje buvo numatyta: „1. Kiekvieną importo muito arba eksporto muito sumą, sudarančią skolą muitinei <…> muitinė apskaičiuoja tuojau pat, kai gauna reikiamus duomenis, ir įregistruoja ją apskaitos registruose arba bet kuriose kitose jiems lygiavertėse duomenų laikmenose (įtraukimas į apskaitą). <…> 2. Valstybės narės nustato praktines muitų sumų įtraukimo į apskaitą procedūras. Tos procedūros gali skirtis atsižvelgiant į tai, ar, įvertinusi skolos muitinei atsiradimo aplinkybes, muitinė yra tikra, kad minėtos pinigų sumos bus sumokėtos, ar ne.“

26. Šio kodekso 218 straipsnio 1 dalyje buvo nustatyta: „Jeigu skola muitinei atsiranda priėmus deklaraciją, kuria prekės deklaruotos kuriai nors muitinės procedūrai, išskyrus laikinąjį įvežimą iš dalies neapmokestinant importo muitais, įforminti, arba atlikus bet kurį kitą veiksmą, turintį tokias pat teisines pasekmes kaip toks deklaracijos priėmimas, tokią skolą muitinei atitinkanti pinigų suma įtraukiama į apskaitą tuojau pat, kai tik ji apskaičiuojama, bet ne vėliau kaip per 2 dienas nuo prekių išleidimo.“

27. Minėto kodekso 220 straipsnio 1 dalyje buvo nurodyta: „Jeigu skolą muitinei sudaranti muito suma nebuvo įtraukta į apskaitą vadovaujantis 218 ir 219 straipsniais arba jeigu ji buvo įtraukta į apskaitą nurodžius mažesnę už teisiškai privalomą sumokėti pinigų sumą, išieškotina muito suma arba papildomai išieškotina muito suma turi būti įtraukta į apskaitą per dvi dienas nuo tos dienos, kai muitinė sužinojo apie susidariusią padėtį ir galėjo apskaičiuoti teisiškai privalomą sumokėti pinigų sumą bei nustatyti skolininką (paskesnis įtraukimas į apskaitą). Šis terminas gali būti pratęstas vadovaujantis 219 straipsniu.“

28. To paties kodekso 221 straipsnyje buvo nustatyta: „1. Įtraukus muito sumą į apskaitą, apie ją taikant atitinkamas procedūras turi būti pranešama skolininkui. <…> 3. Pranešimas skolininkui nebegali būti pateikiamas pasibaigus trejų metų laikotarpiui nuo skolos muitinei atsiradimo dienos. Šis laikotarpis sustabdomas nuo 243 straipsnyje nustatyto skundo pateikimo dienos per visą laikotarpį, kol jis nagrinėjamas teisme. 4. Jeigu priežastis, dėl kurios atsirado muitinės skola, buvo veiksmas, dėl kurio galėjo būti iškelta baudžiamoji byla, pranešimas apie skolos sumą skolininkui gali būti pateikiamas ir pasibaigus 3 dalyje nurodytam trejų metų laikotarpiui, laikantis galiojančių nuostatų.“

2. Sąjungos muitinės kodeksas

29. 2013 m. spalio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas ( 13 ) (toliau – Sąjungos muitinės kodeksas), 3 straipsnyje nurodyta: „Muitinė visų pirma atsako už Sąjungos tarptautinės prekybos priežiūrą, tuo prisidėdama prie sąžiningos ir atviros prekybos skatinimo, vidaus rinkos išorės aspektų, bendrosios prekybos politikos ir kitų su prekyba susijusių bendrųjų Sąjungos politikos sričių priemonių įgyvendinimo, taip pat prie visos tiekimo grandinės saugumo užtikrinimo. Muitinė įgyvendina priemones, kuriomis visų pirma siekiama: a) apsaugoti Sąjungos ir jos valstybių narių finansinius interesus; b) apsaugoti Sąjungą nuo nesąžiningos ir neteisėtos prekybos, kartu remiant teisėtą verslo veiklą; c) užtikrinti Sąjungos ir jos gyventojų saugumą bei saugą, taip pat aplinkos apsaugą, prireikus glaudžiai bendradarbiaujant su kitomis valdžios institucijomis; ir d) išlaikyti deramą pusiausvyrą tarp muitinio tikrinimo ir teisėtos prekybos palengvinimo.“

30. Sąjungos muitinės kodekso 46 straipsnyje „Rizikos valdymas ir muitinis tikrinimas“ nurodyta: „1. Muitinė gali atlikti bet kokį muitinį tikrinimą, kuris, jos manymu, yra būtinas. Atliekant muitinį tikrinimą visų pirma gali būti tikrinamos prekės, imami jų pavyzdžiai, tikrinamas deklaracijoje ar pranešime pateiktos informacijos tikslumas ir išsamumas, taip pat tai, ar egzistuoja dokumentai ir ar jie autentiški, tikslūs ir galiojantys, tikrinami ekonominės veiklos vykdytojų apskaitos ir kiti registrai, apžiūrimos transporto priemonės, tikrinamas bagažas ir kitos prekės, kurias gabena arba su savimi turi asmenys, atliekami tarnybiniai tyrimai ir kiti panašūs veiksmai. 2. Muitinis tikrinimas, išskyrus atsitiktinės atrankos būdu atliekamus tikrinimus, pirmiausia grindžiamas rizikos analize, kuri atliekama naudojantis elektroninėmis duomenų apdorojimo priemonėmis, siekiant nustatyti ir įvertinti riziką ir parengti priemones jai neutralizuoti, remiantis nacionaliniu, Sąjungos ir, jei yra, tarptautiniu lygiu nustatytais kriterijais. 3. Muitinis tikrinimas atliekamas naudojant bendrą rizikos valdymo schemą, grindžiamą informacijos apie riziką ir rizikos analizės rezultatų mainais tarp muitinės administracijų bei bendrų rizikos kriterijų ir standartų, tikrinimo priemonių ir prioritetinių tikrinimo sričių nustatymu. Tokia informacija ir kriterijais grindžiamas tikrinimas atliekamas neribojant teisės atlikti kitus tikrinimus, atliekamus pagal 1 dalį arba kitas galiojančias nuostatas. 4. Muitinė taiko rizikos valdymo priemones siekdama diferencijuoti rizikos lygmenis, susijusius su muitinės tikrinamomis arba prižiūrimomis prekėmis, ir nustatyti, ar tokioms prekėms taikytinas tam tikras muitinis tikrinimas, ir jei taip, kur jis bus atliktas. Rizikos valdymas apima duomenų ir informacijos rinkimą, rizikos analizę ir vertinimą, veiksmų parinkimą ir taikymą, reguliarią proceso ir jo rezultatų stebėseną bei peržiūrą, grindžiamus tarptautiniais, Sąjungos ir nacionaliniais šaltiniais bei strategijomis. 5. Muitinės vykdo informacijos apie riziką ir rizikos analizės rezultatų mainus tais atvejais, kai: a) muitinės vertinimu, rizika yra didelė ir dėl to būtinas muitinis tikrinimas, o jo rezultatai parodo, kad įvyko riziką keliantis įvykis; ar b) tikrinimo rezultatai neparodo, kad įvyko riziką keliantis įvykis, tačiau, atitinkamos muitinės nuomone, kitur Sąjungoje kyla grėsmė, susijusi su didele rizika. 6. Nustatant 3 dalyje nurodytus bendrus rizikos kriterijus ir standartus, tikrinimo priemones ir prioritetines tikrinimo sritis, atsižvelgiama į visus šiuos elementus: a) proporcingumą rizikai; b) taikytinų tikrinimo veiksmų skubumą; c) galimą poveikį prekybos srautams, atskiroms valstybėms narėms ir tikrinimo ištekliams. 7. 3 dalyje nurodyti bendri rizikos kriterijai ir standartai apima visus šiuos elementus: a) rizikos aprašymą; b) rizikos veiksnius arba rodiklius, naudotinus atrenkant prekes arba ekonominės veiklos vykdytojus muitiniam tikrinimui; c) muitinio tikrinimo, kurį turi atlikti muitinė, pobūdį; d) c punkte nurodyto muitinio tikrinimo trukmę. 8. Prioritetinėms tikrinimo sritims priskiriamos tam tikros muitinės procedūros, prekių rūšys, jų gabenimo maršrutai, transporto priemonių rūšys ar ekonominės veiklos vykdytojai, kurių atžvilgiu tam tikrą laikotarpį taikomos aukštesnio lygio rizikos analizės ir muitinio tikrinimo priemonės, nedarančios poveikio kitam tikrinimui, kurį paprastai atlieka muitinė.“

31. Sąjungos muitinės kodekso 53 straipsnio „Valiutos konvertavimas“ 1 dalyje nurodyta: „Kompetentingos valdžios institucijos paskelbia ir (arba) internete nurodo valiutos keitimo kursą, taikytiną, kai ją reikia konvertuoti dėl kurios nors iš toliau nurodytų priežasčių: a) veiksniai, naudojami prekių muitinei vertei nustatyti, išreikšti ne valstybės narės, kurioje nustatoma muitinė vertė, valiuta; b) prekių tarifiniam klasifikavimui ir importo bei eksporto muito sumoms nustatyti, įskaitant Bendrojo muitų tarifo ribinių verčių nustatymą, reikalingi euro santykiai su nacionalinėmis valiutomis.“

32. Sąjungos muitinės kodekso 70 ir 74 straipsniuose nustatytos taisyklės, susijusios su prekių muitine verte, ir jos iš esmės atitinka Bendrijos muitinės kodekso 29–31 straipsniuose įtvirtintas taisykles.

33. Pagal Sąjungos muitinės kodekso 101 straipsnio 1 dalį mokėtiną importo ar eksporto muito sumą, kai tik gauna būtiną informaciją, apskaičiuoja muitinės įstaiga, kurios kompetencijai priklauso vietos, kurioje atsirado arba pagal šio kodekso 87 straipsnį laikoma atsiradusia skola muitinei, priežiūra.

34. Minėto kodekso 103 straipsnio „Skolos muitinei senaties terminas“ 1 ir 2 dalyse nurodyta: „1. Skolininkui apie skolą muitinei nebepranešama praėjus trejiems metams nuo tos dienos, kai atsirado skola muitinei. 2. Jeigu skolos muitinei atsiradimo priežastis buvo veiksmas, dėl kurio tada, kai jis buvo įvykdytas, galėjo būti iškelta baudžiamoji byla, 1 dalyje nustatytas trejų metų laikotarpis pagal nacionalinę teisę pratęsiamas mažiausiai iki penkerių, o daugiausia iki 10 metų.“

35. Sąjungos muitinės kodekso 105 straipsnio „Muito sumos įtraukimo į apskaitą laikas“ 3 dalyje nurodyta: „Jeigu skola muitinei atsiranda susiklosčius 1 dalyje nenurodytoms aplinkybėms, mokėtina importo ar eksporto muito suma įtraukiama į apskaitą per 14 dienų nuo tos dienos, kai muitinė galėjo apskaičiuoti atitinkamą importo ar eksporto muito sumą ir priimti sprendimą.“

36. Šio kodekso 188 straipsnis „Muitinės deklaracijos tikrinimas“ išdėstytas taip: „Tikrindama priimtoje muitinės deklaracijoje pateiktų duomenų teisingumą, muitinė gali: a) patikrinti deklaraciją ir ją papildančius dokumentus; b) reikalauti, kad deklarantas pateiktų kitus dokumentus; c) tikrinti prekes; d) imti prekių pavyzdžius analizei arba detaliam patikrinimui.“

37. Minėto kodekso 191 straipsnyje „Tikrinimo rezultatai“ nurodyta: „1. Muitinės deklaracijos tikrinimo rezultatais remiamasi taikant nuostatas, reglamentuojančias prekėms įformintos muitinės procedūros atlikimo tvarką. 2. Jeigu muitinės deklaracija nebuvo patikrinta, 1 dalis taikoma remiantis toje deklaracijoje pateiktais duomenimis. 3. Muitinės atlikto tikrinimo rezultatai visoje Sąjungos muitų teritorijoje turi tokią pačią įrodomąją galią.“

3. Įgyvendinimo reglamentas

38. 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Reglamento 2913/92 įgyvendinimo nuostatas ( 14 ), iš dalies pakeisto 2003 m. liepos 25 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1335/2003 ( 15 ) (toliau – įgyvendinimo reglamentas), 181a straipsnyje nurodyta: „1. Muitinė neprivalo importuotų prekių muitinės vertės nustatyti remdamasi sandorio vertės metodu, jei, vadovaujantis 2 dalyje nustatyta procedūra, ji, atsižvelgusi į pagrįstas abejones, nėra įtikinama, kad deklaruojamoji vertė, remiantis Kodekso 29 straipsniu, atspindi sumokėtą arba mokėtiną bendrą sumą. 2. Jei muitinė turi abejonių, apibrėžtų 1 dalyje, ji gali paprašyti papildomos informacijos pagal 178 straipsnio 4 dalį. Jei muitinė ir toliau abejoja, prieš priimdama galutinį sprendimą, ji privalo pranešti konkrečiam asmeniui raštu, jei taip pageidaujama, apie priežastis, dėl kurių kilo abejonių, ir suteikti jam galimybes pateikti atsakymą. Galutinis sprendimas ir jį lėmusios priežastys perduodamos konkrečiam asmeniui raštu.“

39. Įgyvendinimo reglamento 248 straipsnio 1 dalyje nurodyta: „Priėmus sprendimą išleisti prekes būtina į apskaitos sistemą įtraukti importo muitus, apskaičiuotus pagal deklaracijos duomenis. Jeigu muitinė mano, kad pagal jos atliktų tikrinimų rezultatus bus apskaičiuota didesnė negu pagal deklaracijos duomenis apskaičiuotoji importo muitų suma, ji reikalauja pateikti garantiją, kurios pakaktų skirtumui tarp pinigų sumos, apskaičiuotos pagal deklaracijos duomenis, ir galutinės mokėtinos pinigų sumos sumokėjimui užtikrinti. Tačiau deklarantas turi teisę reikalauti, kad vietoj tokios garantijos pateikimo į apskaitos sistemą iš karto būtų įtraukta galutinė muitų suma, kuria prekės gali būti apmokestintos.“

4. Taikymo reglamentas

40. 2015 m. lapkričio 24 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/2447, kuriuo nustatomos išsamios tam tikrų Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas, nuostatų įgyvendinimo taisyklės ( 16 ) (toliau – taikymo reglamentas), 48 straipsnio „Nuostatos dėl tarifinio valiutos keitimo kurso“ 1 dalyje numatyta: „Kai to reikalaujama pagal Kodekso 53 straipsnio 1 dalies b punktą, euro vertė nustatoma kartą per mėnesį. Taikomas paskutinis iki priešpaskutinės mėnesio dienos Europos Centrinio Banko nustatytas valiutos keitimo kursas; jis taikomas visą kitą mėnesį. Tačiau, jeigu mėnesio pradžioje taikytinas kursas skiriasi daugiau negu 5 % nuo kurso, kurį Europos Centrinis Bankas nustatė iki to paties mėnesio 15 dienos, pastarasis kursas taikomas nuo to mėnesio 15 dienos iki jo pabaigos.“

41. Taikymo reglamento 140 straipsnyje „Deklaruotos sandorio vertės nepripažinimas“, kuriuo siekiama įgyvendinti Sąjungos muitinės kodekso 70 straipsnio 1 dalį, nurodyta: „1. Jei muitinė turi pagrįstų abejonių dėl to, ar deklaruota sandorio vertė atspindi visą sumokėtą arba mokėtiną sumą, kaip nurodyta Kodekso 70 straipsnio 1 dalyje, ji gali paprašyti, kad deklarantas pateiktų papildomos informacijos. 2. Jei abejonių nepavyksta išsklaidyti, muitinė gali nuspręsti, kad prekių vertė negali būti nustatoma pagal Kodekso 70 straipsnio 1 dalį.“

42. Taikymo reglamento 144 straipsnyje „Alternatyvus metodas“, kuriuo siekiama įgyvendinti Sąjungos muitinės kodekso 74 straipsnio 3 dalį, nustatyta: „1. Tuomet, kai muitinė vertė nustatoma pagal Kodekso 74 straipsnio 3 dalį, Kodekso 70 straipsnyje ir 74 straipsnio 2 dalyje numatyti metodai gali būti taikomi laikantis pagrįstai lankstaus požiūrio. Taip nustatyta vertė turi būti kiek įmanoma pagrįsta anksčiau apskaičiuotomis muitinėmis vertėmis. 2. Jei pagal šio straipsnio 1 dalį muitinės vertės negalima nustatyti, taikomi kiti tinkami metodai. Šiuo atveju nustatant muitinę vertę negalima remtis nė vienu iš šių elementų: a) Sąjungos muitų teritorijoje pagamintų prekių pardavimo kaina Sąjungos muitų teritorijoje; b) sistema, pagal kurią muitiniam įvertinimui naudojama didesnė iš dviejų alternatyvių verčių; c) prekių kaina eksportuojančios šalies vidaus rinkoje; d) gamybos išlaidomis, išskyrus tapačių arba panašių prekių apskaičiuotąsias vertes, nustatytas vadovaujantis Kodekso 74 straipsnio 2 dalies d punktu; e) eksporto į trečiąją šalį kainomis; f) minimaliomis muitinėmis vertėmis; g) sutartinėmis arba fiktyviomis vertėmis.“

43. Taikymo reglamento 244 straipsnyje „Garantijos pateikimas“, kuriuo siekiama įgyvendinti Sąjungos muitinės kodekso 191 straipsnį, numatyta: „Jei muitinė mano, kad, patikrinus muitinės deklaraciją, mokėtina importo ar eksporto muito arba kitų privalomųjų mokėjimų suma gali viršyti sumą, apskaičiuotą pagal muitinės deklaracijos duomenis, prekės išleidžiamos tik pateikus garantiją, kurios pakaktų sumos, apskaičiuotos pagal muitinės deklaracijos duomenis, ir sumos, kurią galiausiai gali tekti sumokėti, skirtumui padengti. Tačiau, užuot pateikęs tokią garantiją, deklarantas gali prašyti, kad būtų iš karto pranešta apie skolą muitinei, kurią galiausiai gali būti privaloma sumokėti už prekes.“

C. Teisės aktai PVM srityje

44. 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos ( 17 ), iš dalies pakeistos 2009 m. birželio 25 d. Tarybos direktyva 2009/69/EB ( 18 ) (toliau – Direktyva 2006/112), 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta: „PVM objektas yra šie sandoriai: <…> b) prekių įsigijimas už atlygį Bendrijos viduje, kai jas valstybės narės teritorijoje įsigyja: i) apmokestinamasis asmuo, veikiantis kaip toks, arba neapmokestinamasis juridinis asmuo, kai pardavėjas yra apmokestinamasis asmuo, veikiantis kaip toks <…>; <…> d) prekių importas.“

45. Pagal minėtos direktyvos 73 straipsnį „apmokestinamoji vertė apima viską, kas sudaro atlygį, kurį prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas gavo arba turi gauti iš prekes ar paslaugas įsigyjančio asmens arba iš trečiosios šalies už prekių tiekimą ar paslaugų teikimą“.

46. Minėtos direktyvos 83 straipsnyje nurodyta: „Įsigyjant prekes Bendrijos viduje, apmokestinamoji vertė nustatoma atsižvelgiant į tuos pačius veiksnius, kurie pagal 2 skyriaus nuostatas naudojami nustatant tų pačių prekių tiekimo atitinkamos valstybės narės teritorijoje apmokestinamąją vertę. Vykdant sandorius, kurie laikomi prekių įsigijimu Bendrijos viduje pagal 21 ir 22 straipsnius, apmokestinamoje vertė yra šių ar panašių prekių pirkimo kaina arba, nesant pirkimo kainos, tiekimo metu nustatyta savikaina.“

47. Direktyvos 2006/112 85 straipsnis suformuluotas taip: „Importuojant prekes, apmokestinamoji vertė yra muitinės vertė, nustatyta pagal galiojančias Bendrijos nuostatas.“

48. Minėtos direktyvos 86 straipsnio 1 dalis suformuluota taip: „Apmokestinamoji vertė apima, jei dar jie nebuvo apimti: a) mokesčius, muitus ir rinkliavas, kuriuos reikia mokėti už importo valstybės narės ribų, ir taip pat kuriuos reikia mokėti importuojant prekes, išskyrus privalomą sumokėti PVM; b) atsitiktines išlaidas, pavyzdžiui, komisinių mokesčių, pakavimo, transporto ir draudimo išlaidas, atsiradusias iki pirmosios paskirties vietos importo valstybės narės teritorijoje, taip pat atsitiktines išlaidas, atsiradusias gabenant į kitą paskirties vietą Bendrijoje, jei pastaroji yra žinoma apmokestinimo momentu.“

49. Direktyvos 2006/112 87 straipsnyje nurodyta: „Apmokestinamoji vertė neapima: a) kainos sumažinimo taikant nuolaidą už išankstinį apmokėjimą; b) importo metu prekes įsigyjančiam asmeniui suteiktų ir jo įgytų įvairių kainų nuolaidų.“

50. Šios direktyvos 138 straipsnyje nustatyta: „1. Valstybės narės neapmokestina prekių tiekimo, kai tas prekes pardavėjas ar prekes įsigyjantis asmuo išsiunčia ar išgabena į paskirties vietą, esančią Bendrijoje, bet ne jos atitinkamoje teritorijoje, kitam apmokestinamajam asmeniui ar neapmokestinamajam juridiniam asmeniui, veikiančiam kaip toks, į kitą valstybę narę nei ta, kurioje pradėtas prekių siuntimas ar gabenimas, arba kai tai atliekama pardavėjo ar prekes įsigyjančio asmens vardu. 2. Be 1 dalyje nurodyto prekių tiekimo valstybės narės neapmokestina šių sandorių: <…> c) prekių tiekimo, kai prekės pervežamos į kitą valstybę narę ir šis tiekimas būtų neapmokestinamas PVM pagal 1 dalį bei a ir b punktus, jei prekės būtų tiekiamos kito apmokestinamojo asmens vardu.“

51. Minėtos direktyvos 143 straipsnyje nurodyta: „1. Sandoriai, kurių valstybės narės neapmokestina PVM: <…> d) iš trečiosios teritorijos ar trečiosios šalies išsiųstos ar išgabentos prekės importuojamos į kitą valstybę narę nei ta, kurioje užbaigiamas prekių siuntimas ar gabenimas, kai tokias prekes tiekiančio importuotojo, kuriam pagal 201 straipsnį tenka ar pripažįstama tenkanti prievolė sumokėti PVM, vykdomas prekių tiekimas neapmokestinamas PVM pagal 138 straipsnį; <…> 2. PVM neapmokestinama pagal 1 dalies d punktą tais atvejais, kai importavus prekes jos tiekiamos neapmokestinant PVM pagal 138 straipsnio 1 dalį ir 2 dalies c punktą, tik jei importo metu importuotojas importo valstybės narės kompetentingoms institucijoms pateikė bent šią informaciją: a) importo valstybėje narėje suteiktą savo PVM mokėtojo kodą arba importo valstybėje narėje suteiktą savo fiskalinio agento, kuriam tenka prievolė mokėti PVM, PVM mokėtojo kodą; b) prekes įsigyjančio asmens, kuriam prekės tiekiamos laikantis 138 straipsnio 1 dalies, PVM mokėtojo kodą, suteiktą kitoje valstybėje narėje, arba savo PVM mokėtojo kodą, suteiktą valstybėje narėje, kurioje baigiasi prekių siuntimas arba gabenimas, kai prekės yra perduodamos laikantis 138 straipsnio 2 dalies c punkto; c) įrodymą, kad importuojamos prekės yra skirtos išgabenti arba išsiųsti iš importo valstybės narės į kitą valstybę narę. Vis dėlto valstybės narės gali numatyti, kad c punkte minėtas įrodymas kompetentingoms institucijoms būtų pateikiamas tik gavus prašymą.“

III. Faktinės aplinkybės ir ikiteisminė procedūra

A. Ginčo faktinės aplinkybės

52. Nuo 2005 m. sausio 1 d. Europos Sąjunga panaikino visas kvotas, taikytinas Pasaulio prekybos organizacijai priklausančių šalių, įskaitant Kiniją, kilmės tekstilės ir aprangos prekių importui.

53. 2007 m. balandžio 20 d. Europos kovos su sukčiavimu tarnyba (OLAF) išsiuntė valstybėms narėms savitarpio pagalbos pranešimą 2007/015 siekdama pranešti joms apie iš Kinijos importuotų tekstilės prekių ir avalynės nuvertinimo riziką.

54. Tame pranešime OLAF paragino visas valstybes nares, pirma, išanalizuoti tekstilės prekių ir avalynės importą iš, be kita ko, Kinijos siekiant nustatyti galimus nuvertinto importo požymius ir, antra, atlikti atitinkamus patikrinimus atliekant šių importuotų prekių muitinį įforminimą.

55. Vėliau, siekdama padėti valstybėms narėms nustatyti nuvertintas tekstilės prekių ir avalynės siuntas, OLAF, bendradarbiaudama su Komisijos Jungtiniu tyrimų centru (toliau – JRC), sukūrė Sąjungos lygmens duomenimis grindžiamą rizikos įvertinimo priemonę (toliau – OLAF metodika). Taikant šią priemonę pirmiausia apskaičiuojama iš Kinijos importuotos kiekvienos tekstilės ir avalynės prekės, priskiriamos prie muitų tarifo kombinuotosios nomenklatūros 61–64 skyrių, vidutinė pataisyta kaina ( 19 ). Vidutinės pataisytos kainos apskaičiuojamos 48 mėnesių laikotarpiui remiantis atitinkamų Kinijos kilmės prekių mėnesinėmis importo kainomis, paimtomis iš statistinių duomenų bazės Comext, Eurostato tvarkomos referencinių tarptautinės prekybos duomenų bazės. Šios kainos parodo kiekvienos iš 495 atitinkamų kombinuotosios nomenklatūros kodais, kuriuos sudaro aštuoni skaičiai, žymimų prekių vertę už kilogramą, konkrečiai nurodant kilmės šalį ir paskirties šalį Sąjungoje (toliau – vidutinės pataisytos kainos Sąjungos 28 valstybėse narėse) remiantis 28 valstybių narių pataisytų vidutinių kainų aritmetiniu (nesvertiniu) vidurkiu ( 20 ). Siekiant apskaičiuoti šiuos vidurkius, neatsižvelgiama į kraštutines reikšmes, t. y. pernelyg dideles arba pernelyg mažas vertes, todėl vidutinė kaina vadinama „pataisyta“. Galiausiai apskaičiuojama vertė, atitinkanti 50 % vidutinės pataisytos kainos, kuri laikoma „minimalia priimtina kaina“, taip pat išreikšta kaina už kilogramą, ir naudojama kaip ribinė kaina, leidžianti valstybių narių muitinėms nustatyti labai mažas importuojant deklaruotas vertes, t. y. didelės rizikos importą.

56. Savitarpio pagalbos pranešimas AM/2009/001, kurį OLAF išsiuntė 2009 m. sausio 23 d., buvo susijęs su šešių mėnesių trukmės operacija „Argus“, per kurią OLAF ėmėsi stebėti įvairių trečiųjų šalių, bet daugiausia – Azijos kilmės tekstilės prekių ir avalynės srautus ir kiekvieną mėnesį siųsti valstybėms narėms praėjusį mėnesį importuotų prekių, kurios pagal jų muitinę vertę nustatytos kaip rizikingos, sąrašą. Tame pranešime OLAF paprašė valstybių narių per keturis mėnesius pranešti jai apie taikomas rizikos nustatymo priemones, nustatyti didelės rizikos siuntas ir atlikti patikrinimus po muitinio įforminimo remiantis jos pranešimais.

57. 2011 m. vykdant prioritetinius kontrolės veiksmus „Discount“ (toliau – PKV „Discount“), kuriuos koordinavo Komisijos Mokesčių ir muitų sąjungos generalinis direktoratas ir kuriuos atliekant dalyvavo visos valstybės narės, įskaitant Jungtinę Karalystę, buvo taikomos minimalios priimtinos kainos siekiant nustatyti ir patikrinti Kinijos kilmės tekstilės prekių ir avalynės, kurių muitinė vertė yra tokia maža, kad kelia įtarimų, importą.

58. 2014 m. OLAF koordinavo bendrą muitinės operaciją „Snake“, kurios veiklos etapas truko nuo 2014 m. vasario 17 d. iki kovo 17 d. ir kurioje dalyvavo visos valstybės narės ir Kinijos muitinė. Kinijos muitinės dalyvavimas buvo grindžiamas siekiu gauti eksporto deklaracijas, kurios leistų patikrinti importuojant į Sąjungą deklaruotą atitinkamų prekių vertę. Operacijos „Snake“ galutinėje ataskaitoje valstybių narių buvo prašoma toliau naudoti rizikos profilius, grindžiamus per šią operaciją taikytomis minimaliomis priimtinomis kainomis.

59. Po to, kai Jungtinės Karalystės valdžios institucijos atliko patikrinimus, susijusius su šia operacija, remdamosi minėtais rizikos profiliais, jos nustatė papildomus muitus 24 veiklos vykdytojams pagal jų per trejus metus nuo 2011 m. lapkričio mėn. iki 2014 m. lapkričio mėn. importuotas prekes.

60. Per 2014 m. spalio 27–31 d. Jungtinėje Karalystėje surengtą patikrinimo operaciją 14‑11‑1 Komisija patikrino informacijos apie riziką formas, savitarpio pagalbos pranešimus ir 24 atsitiktinai pasirinktas importo operacijas, iš kurių 23 buvo įskaitytos į B sąskaitą.

61. 2014 m. lapkričio mėn.–2015 m. vasario mėn. Jungtinės Karalystės valdžios institucijos pateikė nagrinėjamiems veiklos vykdytojams pranešimus dėl minėtų sumų sumokėjimo, po prekių išleidimo pateikdamos 24 išieškojimo nurodymus, pavadintus „pranešimais dėl mokėjimo C18“ (toliau – pranešimai dėl mokėjimo „C18 Snake“); šie pranešimai vėliau buvo panaikinti.

62. 2015 m. sausio 16 d. OLAF pradėjo tyrimą konkrečiai dėl kai kurių valstybių narių, įskaitant Jungtinę Karalystę, ir jis apėmė laikotarpį nuo 2013 m.

63. 2013–2016 m. Her Majesty’s Revenue and Customs (Jungtinės Karalystės mokesčių ir muitų administracija, toliau – HMRC) ir Jungtinės Karalystės pasienio policija vykdė operaciją „Badminton“. Ši operacija, kuri daugiausia buvo susijusi su sukčiavimu PVM, davė pagrindą pradėti tyrimą baudžiamojoje byloje, susijusioje su keturiais dideliais veiklos vykdytojais, importuojančiais nagrinėjamas Kinijos kilmės prekes pagal „42 muitinės procedūrą“, t. y. procedūrą, kurią taikant muitai mokami importuojant prekes, bet PVM turi būti sumokėtas vėliau – paskirties valstybėje narėje (toliau – 42 muitinės procedūra) ( 21 ).

64. 2015 m. vasario mėn.–2016 m. liepos mėn. Jungtinė Karalystė dalyvavo dešimtyje OLAF surengtų susitikimų, skirtų Kinijos kilmės tekstilės prekių ir avalynės nuvertinimui.

65. 2015 m. vasario 19 ir 20 d. OLAF surengė pirmą dvišalį susitikimą su HMRC, kad aptartų tolesnius veiksmus dėl operacijos „Snake“ ir vidutinių pataisytų kainų, kaip muitinio nuvertinimo rizikos rodiklių, naudojimą. Tame susitikime OLAF pažymėjo, kad importo, kuris galėjo būti nuvertintas sukčiaujant, apimtis nesumažėjo ir kad pagal statistinius duomenis Jungtinė Karalystė pritraukė sukčiavimo srautus dėl priemonių, kurių ėmėsi kitos valstybės narės. HMRC nurodė, kad planuoja išsiųsti nurodymus dėl išvengto PVM ir muitų išieškojimo iš įmonių, nustatytų per operaciją „Snake“ ir jai pačiai atlikus tyrimus; iš viso nesumokėta daugiau nei 800 mln. svarų sterlingų (GBP).

66. 2015 m. vasario 25 ir 26 d. OLAF surengtame ad hoc susitikime dėl „sukčiavimo nuvertinant“, kuriame dalyvavo valstybių narių valdžios institucijos, Jungtinė Karalystė pakartojo savo ketinimą imtis minėto išieškojimo. Šiame susitikime OLAF „labai rekomendavo“, kad valstybės narės, be kita ko, naudotų atitinkamas rizikos nustatymo priemones galimai nuvertintoms siuntoms nustatyti, reikalautų garantijų siuntoms, kurios nustatytos kaip įtartinos, ir atliktų tyrimus muitinei vertei nustatyti. OLAF taip pat apibūdino tradicinių nuosavų išteklių galimą praradimą Sąjungos lygmeniu dėl importo, kuris gali būti nuvertintas, be kita ko, kalbant apie importą į Jungtinę Karalystę ( 22 ).

67. 2015 m. birželio 16 d. OLAF išsiuntė savitarpio pagalbos pranešimą 2015/013, kuriame prašė valstybių narių imtis visų būtinų atsargumo priemonių siekiant apsaugoti Sąjungos finansinius interesus atsižvelgiant į Kinijos kilmės tekstilės prekių ir avalynės importo nuvertinimo riziką.

68. 2015 m. gegužės mėn. Jungtinė Karalystė pradėjo operaciją „Breach“ siekdama kovoti su sukčiavimu nuvertinant prekes. Vienas iš šios operacijos tikslų, kaip nurodo Jungtinė Karalystė, buvo po 24 pranešimų dėl mokėjimo „C18 Snake“ panaikinimo nustatyti per operaciją „Snake“ atskleistų nuvertintų prekių muitinę vertę ir išreikalauti išvengtų tradicinių nuosavų išteklių sumų. Per šią operaciją buvo atliekami, be kita ko, išankstiniai patikrinimai ir apsilankymai a posteriori, susiję su įtariamomis siuntomis, dokumentų analizė, auditas ir patikros, atitinkamų pardavimų komercinio pobūdžio tikrinimas ir importuotojo, tranzito ir kitų įmonių tarpusavio ryšių tikrinimas, taip pat importuotojų informavimas siekiant nustatyti sukčiavimu laikytiną veiklą. Be to, buvo atlikta apie trisdešimt išankstinių patikrinimų ir paimti pavyzdžiai. Buvo pateikti pranešimai dėl mokėjimo C18. Per teismo posėdį Jungtinė Karalystė patvirtino, kad priemonės, kurių imtasi per šią operaciją, dar vykdomos.

69. 2015 m. liepos 28 d. OLAF surengė antrą dvišalį susitikimą su HMRC. Pastaroji, be kita ko, nurodė, kad toliau tęsia daugiau kaip 800 mln. GBP išieškojimo procedūrą, prireikus – teismo keliu, ir kad vykdant operaciją „Breach“ sudarė tarpdisciplininę veiksmų grupę, kurios tikslas – išnagrinėti sukčiavusių importuotojų situaciją. Vis dėlto, kaip teigia HMRC, vidutinėmis kainomis grindžiamų rizikos rodiklių naudojimas yra neproduktyvus ir neproporcingas, atsižvelgiant į importo į Jungtinę Karalystę apimtį.

70. 2016 m. vasario 3 d. OLAF surengė trečią dvišalį susitikimą su HMRC, kuri pareiškė, kad Jungtinė Karalystė per operaciją „Snake“ patikrino šešiolika nagrinėjamų įmonių. OLAF ir vėl rekomendavo HMRC naudoti rizikos rodiklius Sąjungos lygmeniu, grindžiamus minimalia priimtina kaina. Ji pažymėjo, kad didelė procentinė dalis importo į Jungtinę Karalystę laikoma nuvertinta ir dėl to muitų srityje patiriama daug nuostolių.

71. 2016 m. kovo 22 ir 23 d. OLAF surengė ketvirtą dvišalį susitikimą su HMRC. Ji dar kartą pakartojo, kad importui tikslinga taikyti rizikos rodiklius Sąjungos lygmeniu kaip prevencinę priemonę ir pasiūlė Jungtinės Karalystės valdžios institucijoms praktinių būdų laipsniškai juos įgyvendinti. OLAF pakartojo savo poziciją dėl tuo metu susiklosčiusios situacijos, kuri rodė, kad Jungtinėje Karalystėje prarandama vis daugiau nuosavų tradicinių išteklių, daugiausia todėl, kad nesąžiningai naudojamasi 42 muitinės procedūra.

72. 2016 m. liepos mėn. per dvišalį susitikimą OLAF pristatė ataskaitą, rodančią, kad Jungtinėje Karalystėje prarandama vis daugiau tradicinių nuosavų išteklių.

73. 2016 m. rugsėjo 18 ir 19 d. per daugiašalį susitikimą Prancūzijos valdžios institucijos pristatė operacijos „Octopus“, kurią šios valdžios institucijos vykdė dalyvaujant dešimčiai valstybių narių (įskaitant Jungtinę Karalystę), rezultatus ir OLAF palaikymą. Iš šios operacijos galutinės ataskaitos matyti, kad sukčiavimas, susijęs su nuvertinimu, buvo pirmiausia siejamas su organizuotais nusikaltėlių tinklais. Į importo muitų deklaracijas kaip gavėjas beveik visada buvo įrašomas žlugęs veiklos vykdytojas arba įmonė „feniksas“. Jos taip pat nustatė, kad dauguma vežamų prekių, kurios buvo patikrintos Prancūzijoje pagal iš anksto nustatytus kriterijus, buvo įvertintos nepakankamai, sukčiaujant deklaruotos Jungtinėje Karalystėje pagal 42 muitinės procedūrą.

74. 2016 m. spalio mėn. Jungtinės Karalystės valdžios institucijos įvykdė eksperimentinę operaciją „Samurai“, siekdamos patikrinti dviejų veiklos vykdytojų, nutraukusių savo veiklą iš karto po to, kai HMRC užginčijo jų muitinės deklaracijas, importą.

75. 2017 m. kovo 1 d. OLAF užbaigė tyrimą dėl importo nuvertinimo Jungtinėje Karalystėje ir parengė ataskaitą (toliau – OLAF ataskaita); iš jos matyti, kad importuotojai Jungtinėje Karalystėje išvengė didelių muitų sumų, nes importuodami pateikė suklastotas sąskaitas faktūras, fiktyvias sąskaitas faktūras ir neteisingas muitinės vertės deklaracijas. OLAF atskleidė, kad 2013–2016 m. labai išplito sukčiavimo nuvertinant per Jungtinę Karalystę vežamas prekes mechanizmas. Šis laikotarpis sutapo su laikotarpiu, per kurį kitos valstybės narės įdiegė rizikos profilius, grindžiamus rizikos įvertinimo pagal vidutines pataisytas kainas priemone, kaip rekomendavo OLAF.

76. Remiantis minėta ataskaita, minėtu laikotarpiu dėl netinkamų tikrinimų reikšmingai padaugėjo nesąžiningo importo per Jungtinę Karalystę. 2016 m. daugiau kaip 50 % Kinijos kilmės tekstilės prekių ir avalynės, importuotos į Jungtinę Karalystę, buvo deklaruotos mažesnėmis nei minimalios priimtinos kainomis ir beveik 80 % visų prarastų tradicinių nuosavų išteklių buvo siejama su į Jungtinę Karalystę importuotų tekstilės prekių ir avalynės nuvertinimu.

77. OLAF ataskaitoje taip pat buvo patikslinta, kad šį sukčiavimą organizavo visoje Sąjungoje veikiančios organizuotų nusikaltėlių grupuotės. Dauguma šių prekių buvo importuota į Jungtinę Karalystę nesąžiningai pasinaudojant 42 muitinės procedūra ( 23 ). OLAF nustatė, kad galutinės prekių paskirties valstybėse narėse, be kita ko, Vokietijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje ir Italijoje taip pat buvo išvengta didelių mokėtino PVM sumų. OLAF pažymėjo, kad Jungtinė Karalystė netaikė jos rekomenduotų rizikos profilių, grindžiamų minimaliomis priimtinomis kainomis, ir importuojant neatliko reikiamų muitinių tikrinimų, išskyrus vieną mėnesį per operaciją „Snake“ ( 24 ).

78. Taigi, remiantis minėta ataskaita, Jungtinė Karalystė be muitinio tikrinimo išleido į laisvą apyvartą nuvertintas Kinijos kilmės tekstilės ir avalynės prekes ir todėl didelė dalis muitų nebuvo surinkta ir pateikta į Sąjungos biudžetą. Savo ataskaitoje OLAF apskaičiavo dėl to 2013–2016 m. laikotarpiu prarastus tradicinius nuosavus išteklius ( 25 ). Kalbant konkrečiai, pagal kiekvienos nagrinėjamos prekės kombinuotosios nomenklatūros kodą ji nustatė nuvertintų prekių (prekių, kurios buvo laikomos deklaruotos mažesne kaina nei atitinkama minimali priimtina kaina) kiekį (kg) ir skirtumą tarp nagrinėjamos prekės deklaruotos vertės ir atitinkamos vidutinės pataisytos kainos (vidutinė pataisyta kaina Sąjungos 28 valstybėse narėse); tada šiam skirtumui pritaikė galiojantį muito tarifą. Tokiomis aplinkybėmis OLAF rekomendavo HMRC imtis visų tinkamų priemonių šiai sumai išieškoti ir taikyti rizikos rodiklius.

79. 2016 m. lapkričio mėn.–2018 m. spalio mėn. pagal Reglamento Nr. 608/2014 nuostatas, susijusias su tradicinių nuosavų išteklių kontrole ir priežiūra, Komisijos įgalioti pareigūnai atliko penkis patikrinimus, susijusius, be kita ko, su nuvertinimu.

80. Per patikrinimo operaciją 16‑11‑1, surengtą 2016 m. lapkričio 14–18 d., Komisija, nustačiusi, kad B sąskaitoje panaikintos muitų sumos atitiko papildomas skolas, kurias iš pradžių buvo reikalaujama sumokėti 24 pranešimuose dėl mokėjimo „C18 Snake“, susijusiuose su nuvertintu importu, nustatytu per operaciją „Snake“, kurie vėliau buvo panaikinti, paprašė Jungtinės Karalystės valdžios institucijų nustatyti visų nagrinėjamų importo deklaracijų muitinę vertę, perskaičiuoti nuo šių verčių mokėtinus papildomus muitus, įrašyti atitinkamas skolas į B sąskaitą ir kuo skubiau išieškoti atitinkamas sumas.

81. OLAF taip pat paklausė minėtų valdžios institucijų, ar jos taikė OLAF priimą vidutinių pataisytų kainų priemonę, skirtą nuvertintam importui nustatyti, ar atliko fizinius patikrinimus muitinio įforminimo metu ir ar jos sistemingai reikalavo pateikti garantiją, kuri padengtų muitus, kurių galėjo būti reikalaujama pagal įgyvendinimo reglamento 248 straipsnio 1 dalį.

82. Per 2017 m. gegužės 8–12 d. surengtą patikrinimo operaciją 17‑11‑1 siekdama atlikti patikrinimus vietoje Komisija atrinko dvylika importo deklaracijų, pateiktų pirmąjį 2017 m. pusmetį, kuriose buvo nurodytos labai mažos vertės. Po patikrinimo paaiškėjo, kad dvylika šiose deklaracijose deklaruotų siuntų buvo išleistos į laisvą apyvartą Sąjungoje nepatikrintos ir nepateikus garantijos. Jungtinės Karalystės valdžios institucijos patvirtino, kad netaikė priemonių, kurias OLAF prašė taikyti po 2014 m. operacijos „Snake“ ir vėliau – patikrinimo ataskaitoje 16‑11‑1. Jos paaiškino, kad tai daugiausia lėmė jų patarėjų teisės klausimais pateiktas vertinimas, pagal kurį nebuvo prieinamas joks priimtinas vertinimo metodas. Vis dėlto nagrinėjamą importą tikrino per operaciją „Breach“ sudaryta veiksmų grupė.

83. Per patikrinimo operaciją 17‑11‑2, surengtą 2017 m. lapkričio 13–17 d., Komisijos pareigūnai patikrino penkias importo deklaracijas, kuriose buvo nurodytos labai mažos vertės ir kurios buvo susijusios su importuotojais, per operaciją „Snake“ jau identifikuotais kaip potencialūs sukčiautojai pagal vieną iš 24 per šią operaciją pateiktų pranešimų dėl mokėjimo „C18 Snake“, kurio visa suma 62003024,23 GBP. Vis dėlto paaiškėjo, kad įvairiose importo deklaracijose nebuvo įmanoma nustatyti atitinkamų skolų, ir tai, kaip teigia HMRC, suteikė pagrindą panaikinti šias skolas.

84. Per minėtą operaciją Jungtinės Karalystės valdžios institucijos Komisijos pareigūnus informavo, kad 2017 m. spalio 12 d. HMRC pradėjo operaciją „Swift Arrow“. Jungtinė Karalystė paaiškino, kad per šią operaciją naudoti rizikos profiliai buvo grindžiami ne OLAF nustatytomis ribinėmis vertėmis, o nacionalinėmis ribinėmis vertėmis arba rizikos profiliais, kuriuos HMRC nustatė remdamasi vien importu į Jungtinę Karalystę. Vis dėlto šie profiliai buvo taikomi tik kai kuriems veiklos vykdytojams, kurie prieš tai buvo nustatyti kaip dalyvaujantys nesąžiningoje prekyboje. Muitinio įvertinimo metu Jungtinės Karalystės valdžios institucijos fiziškai patikrino pagal šiuos rizikos profilius nustatytus konteinerius. Jei šios valdžios institucijos mano, kad deklaruota vertė nėra pagrįsta, jos reikalauja prieš išleidžiant prekes pateikti garantiją.

85. Per 2018 m. balandžio 16–20 d. vykdytą patikrinimo operaciją 18-11-1 Komisijos pareigūnai patikrino 25 importo deklaracijas, susijusias su laikotarpiu nuo 2017 m. spalio 12 d., kai buvo pradėta operacija „Swift Arrow“, iki 2017 m. gruodžio 31 d. Buvo nustatyta, kad naudojant HMRC sukurtą rizikos profilį iš dvidešimt penkių deklaracijų buvo aptiktos tik septynios, kurių vertė labai maža, ir kad kiti 18 konteinerių buvo išleisti į laisvą apyvartą neginčijant muitinės vertės. Jungtinės Karalystės valdžios institucijos nurodė, kad nuo tada, kai buvo pradėta operacija „Swift Arrow“, rizikos profilis buvo pakoreguotas siekiant įtraukti daugiau veiklos vykdytojų, kombinuotosios nomenklatūros (KN) kodų ir įvežimo punktų, todėl, nors nagrinėjamas importas būtų vykdomas 2018 m. balandžio mėn., naudojant profilį būtų nustatyta dar vienuolika dokumentų.

86. Be to, kaip nurodė minėtos valdžios institucijos, kai kurie iš atrinktų veiklos vykdytojų nutraukė importą iš karto po to, kai buvo įtraukti į rizikos profilius, kai prieš išleidžiant prekes jie buvo patikrinti ir jų buvo paprašyta prieš išleidžiant prekes pateikti garantijas.

87. Vis dėlto minėtos valdžios institucijos atsisakė atskleisti išsamią informaciją apie apskaičiavimo metodą, kurį HMRC naudojo nustatydama garantijas, kurių buvo reikalaujama vykdant operaciją „Swift Arrow“ ir siekiant a posteriori parengti išieškojimo nurodymus, t. y. pranešimus dėl mokėjimo „C18 Snake“.

88. 2018 m. gegužės mėn. vykdant operaciją „Breach“ Jungtinė Karalystė išsiuntė pranešimus dėl mokėjimo C18 (toliau – pranešimai dėl mokėjimo „C18 Breach“), kurių suma iš viso 25 mln. GBP, už 2015 m. laikotarpį.

89. Per patikrinimo operaciją 18-11-2, surengtą 2018 m. spalio 8–12 d., Jungtinės Karalystės valdžios institucijos ir toliau nesutiko pateikti minėtos informacijos. Vis dėlto jos patvirtino, kad 2018 m. balandžio mėn. nustatė papildomus muitus septyniems veiklos vykdytojams, kurių dauguma jau buvo patekę į akiratį per operaciją „Snake“, iš viso 19434197,73 GBP.

B. Ikiteisminė procedūra

90. 2017 m. kovo 24 d. ir 2017 m. liepos 28 d. raštuose Komisija užklausė Jungtinės Karalystės dėl veiksmų po OLAF ataskaitos. Komisija nurodė, kad negavo konkrečios papildomos informacijos iš Jungtinės Karalystės ir kad nėra jokio pagrindo manyti, kad ši valstybė ėmėsi atitinkamų priemonių užkirsti kelią šioje ataskaitoje nustatytam sukčiavimui nuvertinant prekes. Neturėdama priešingos informacijos, Komisija nurodė, kad privalėjo prašyti Jungtinės Karalystės pateikti tradicinių nuosavų išteklių sumą, atitinkančią OLAF nustatytą prarastą sumą (atėmus surinkimo išlaidas).

91. Viename iš trijų 2017 m. liepos 28 d. raštų Komisija taip pat paprašė informuoti ją apie tai, kokių veiksmų Jungtinės Karalystės valdžios institucijos ėmėsi po patikrinimo operacijos 16-11-1 ataskaitos, ir šiuo klausimu pakartojo savo prašymą pateikti jai teisinį vertinimą, kuriuo remiantis buvo panaikinti 24 pranešimai dėl mokėjimo „C18 Snake“, ir sąrašą dokumentų, susijusių su kiekviena iš 24 dokumentacijos bylų, įskaitant apskaičiavimus, atliktus siekiant nustatyti skolas muitinei.

92. 2017 m. rugpjūčio 8 d. ir 2017 m. spalio 12 d. raštais Jungtinė Karalystė atsakė į minėtus prašymus. Visų pirma dėl OLAF ataskaitos Jungtinė Karalystė pažymėjo, kad buvo imtasi priemonių kovai su nuvertinimo problema, pavyzdžiui, operacijos „Breach“. Be to, Sąjungos teisėje nėra privalomai nustatytas konkretus tikrinimo modelis, todėl kiekviena valstybė narė pati sprendžia, kaip geriausiai taikyti teisės aktus. Patikros priemonės, kurių imamasi prieš išleidžiant prekes, įskaitant garantijas, taip pat nėra veiksmingesnės nei priemonės, kurių imamasi po prekių išleidimo, pavyzdžiui, tokios, kurias naudojo Jungtinė Karalystė. OLAF metodika tiek, kiek ji grindžiama Sąjungos lygmeniu nustatytų duomenų taikymu, nėra nei patikima, nei tinkama Jungtinei Karalystei. Šis modelis buvo kritikuotinas, todėl Jungtinė Karalystė sukūrė savo metodą, kuris neturėjo OLAF metodikos trūkumų. Dėl veiksmų po patikrinimo operacijos 16-11-1 ataskaitos Jungtinė Karalystė nurodė, kad 24 pranešimai dėl mokėjimo „C18 Snake“ buvo panaikinti ir sumos iš B sąskaitos išbrauktos todėl, kad ji negalėjo įrodyti importuotų prekių realios vertės sumos, tačiau grupė ekspertų išsprendė šią problemą per operaciją „Breach“. Galiausiai Jungtinė Karalystė pakartojo negalinti patenkinti prašymo pateikti HMRC teisinį vertinimą, kuriuo remiantis buvo panaikinti pranešimai dėl mokėjimo „C18 Snake“, šiuo klausimu remdamasi konfidencialumo ir advokato ir kliento profesinės paslapties apsaugos motyvais.

93. 2018 m. kovo 9 d. Komisija nusiuntė Jungtinei Karalystei oficialų pranešimą.

94. Jungtinė Karalystė 2018 m. birželio 22 d. atsakė į šį raštą. Priede, pridėtame prie šio atsakymo, ši valstybė prašė persiųsti jai išsamią OLAF ataskaitos versiją, nes ji turi tik neišsamią jos versiją, ir kad Komisija pateiktų jai atsakymus į išsamius klausimus dėl metodo, naudoto reikalaujamoms tradicinių nuosavų išteklių sumoms apskaičiuoti.

95. 2018 m. rugsėjo 24 d. Komisija pateikė Jungtinei Karalystei pagrįstą nuomonę, kurioje, be kita ko, atsakė į šios valstybės prašymus, pateiktus jos 2018 m. birželio 22 d. rašto priede, ir nustatė dviejų mėnesių terminą atsakymui pateikti.

96. 2018 m. gruodžio 19 d. Komisija, per nustatytą terminą negavusi Jungtinės Karalystės atsakymo į pagrįstą nuomonę, nusprendė Teisingumo Teisme pareikšti šį ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, 2018 m. gruodžio 18 d. informavusi Jungtinę Karalystę apie tai, kad priims šį sprendimą kitą dieną.

97. 2019 m. sausio 9 d. buvo surengtas Jungtinės Karalystės valdžios institucijų ir Komisijos techninis susitikimas, per kurį konsultavimo bendrovė pateikė savo išvadas, įtrauktas į Jungtinės Karalystės užsakytą ataskaitą.

98. 2019 m. vasario 11 d. Jungtinė Karalystė nusiuntė Komisijai savo atsakymą į pagrįstą nuomonę, kurį sudarė pridedamas raštas ir priedas su konsultacinės bendrovės parengta ataskaita.

IV. Procesas Teisingumo Teisme

99. 2019 m. kovo 7 d. nusprendusi, kad Jungtinės Karalystės pateikti argumentai neleidžia paneigti pagrįstoje nuomonėje suformuluotų kaltinimų, Komisija pareiškė šį ieškinį.

100. Belgijos Karalystė, Estijos Respublika, Graikijos Respublika, Latvijos Respublika, Portugalijos Respublika ir Slovakijos Respublika (toliau kartu – įstojusios į bylą šalys) pateikė įstojimo į bylą paaiškinimus, kuriuose šioje byloje palaikė Jungtinę Karalystę.

101. 2020 m. birželio 6 d. rašte Jungtinė Karalystė paprašė taikyti tyrimo arba proceso organizavimo priemones, kuriomis Teisingumo Teismas įpareigotų Komisiją atsakyti į tam tikrus klausimus, iš kurių kai kurie jau buvo pateikti prašymuose pateikti informacijos, kuriuos Jungtinė Karalystė skyrė Komisijai 2018 m. birželio 22 d. ir 2019 m. kovo 22 d.2019 m. balandžio 11 d. rašte Jungtinė Karalystė paprašė Teisingumo Teismo įpareigoti Komisiją atsakyti į 2019 m. kovo 22 d. prašyme pateiktus klausimus (toliau – patikslintas prašymas pateikti informaciją) ( 26 ).

102. 2020 m. spalio 14 d. rašte Teisingumo Teismas nusiuntė Komisijai ir Jungtinei Karalystei klausimus, prašydamas atsakyti į juos raštu. 2020 m. lapkričio 16 d. raštuose šios šalys pateikė savo atsakymus.

103. 2020 m. gruodžio 8 d. buvo surengtas teismo posėdis, per kurį pastabas žodžiu pateikė, pirma, Jungtinė Karalystė, kurios pozicijos palaikyti į bylą įstojo Estijos Respublika, Latvijos Respublika ir Portugalijos Respublika, ir, antra, Komisija. Šių šalių buvo paprašyta sutelkti dėmesį į pirmesniame šios išvados punkte minėtų atsakymų turinį.

V. Šalių reikalavimai

104. Ieškinyje Komisija prašo Teisingumo Teismo konstatuoti, kad: – neįtraukdama į apskaitą teisingų muitų sumų ir nepateikdama teisingos tradicinių nuosavų išteklių ir nuosavų išteklių [,grindžiamų PVM], susijusių su tam tikru Kinijos kilmės tekstilės prekių ir avalynės importu, sumos, kurią privalo pateikti pagal Sprendimo 2014/335 2 ir 8 straipsnius, Sprendimo 2007/436 2 ir 8 straipsnius, Reglamento Nr. 609/2014 2, 6, 9, 10, 12 ir 13 straipsnius, Reglamento Nr. 1150/2000 2, 6, 9, 10, 11 ir 17 straipsnius, Reglamento Nr. 1553/89 2 straipsnį, Sąjungos muitinės kodekso 105 straipsnio 3 dalį ir Bendrijos muitinės kodekso 220 straipsnio 1 dalį, – dėl įsipareigojimų, tenkančių jai pagal ESS 4 straipsnio 3 dalį, SESV 325 straipsnį ir 310 straipsnio 6 dalį, Sąjungos muitinės kodekso 3 ir 46 straipsnius, Bendrijos muitinės kodekso 13 straipsnį, įgyvendinimo reglamento 248 straipsnio 1 dalį, taikymo reglamento 244 straipsnį ir Direktyvos 2006/112 2 straipsnio 1 dalies b ir d punktus, 83, 85, 86 ir 87 straipsnius ir 143 straipsnio 1 dalies d punktą bei 2 dalį, neįvykdymo, – [atitinkamai prarasta tradicinių nuosavų išteklių [kurie turi būti pateikti į Sąjungos biudžetą] suma (atėmus surinkimo išlaidas) yra: – 496025324,30 EUR 2017 m. (iki 2017 m. spalio 11 d. įskaitytinai), – 646809443,80 EUR 2016 m., – 535290329,16 EUR 2015 m., – 480098912,45 EUR 2014 m., – 325230822,55 EUR 2013 m., – 173404943,81 EUR 2012 m., – 22777312,79 EUR 2011 m.] ( 27 ) – nepateikdama visos būtinos informacijos Komisijai, kad ji galėtų nustatyti prarastų tradicinių nuosavų išteklių sumą, ir nepateikdama (nors buvo prašoma) HMRC Teisės tarnybos teisinio vertinimo turinio arba sprendimo, kuriuo remiantis buvo anuliuotos nustatytos skolos muitinei, motyvų, Jungtinė Karalystė neįvykdė jai pagal ESS 4 straipsnio 3 dalį ir Reglamento Nr. 608/2014 2 straipsnio 2 dalį ir 3 dalies d punktą tenkančių įpareigojimų; ir – Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė turi padengti bylinėjimosi išlaidas.

105. Jungtinė Karalystė prašo Teisingumo Teismo: – pripažinti ieškinį visiškai arba iš dalies nepriimtinu, – subsidiariai konstatuoti, kad: – Jungtinė Karalystė nepažeidė savo įsipareigojimo kovoti su sukčiavimu, nesvarbu ar būtų kalbama apie tradicinius nuosavus išteklius, ar lojalų bendradarbiavimą, – priemonės, kurių ėmėsi Jungtinė Karalystė, nesukėlė pasekmių Sąjungos biudžetui, todėl ji neprivalo kompensuoti Sąjungai jokios sumos, – papildomai, jei Teisingumo Teismas konstatuotų, kad dėl konkretaus įsipareigojimų neįvykdymo Sąjunga prarado lėšų, leisti Jungtinei Karalystei įvertinti ir deklaruoti papildomus tradicinius nuosavus išteklius dėl atsakomybės konstatavimo, pačiai nenustatant šių prarastų išteklių sumos, – papildomai, jei Teisingumo Teismas nuspręstų nagrinėti prašymą, susijusį su tradicinių nuosavų išteklių praradimu, patikrinti, kaip Jungtinė Karalystė juos įvertino, – nepatenkinus taip pat ir šio reikalavimo, jei Teisingumo Teismas nepritartų Jungtinės Karalystės pasirinktai metodikai, „pripažinti, kad Komisija, vertindama prarastus tradicinius nuosavus išteklius, turi laikytis įrodymų standarto, taikytino pareiškiant ieškinį valstybei narei dėl žalos atlyginimo, nes ji to nedarė“, – atmesti reikalavimą, susijusį su nuosavais ištekliais iš PVM, nesant jam teisinio pagrindo ir kiekybinio įvertinimo, ir – priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

106. Visos įstojusios į bylą valstybės narės iš esmės prašo atmesti ieškinį. Slovakijos Respublika ir Portugalijos Respublika taip pat prašo priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas.

VI. Dėl ieškinio

107. Prieš nagrinėjant Komisijos ieškinio pagrindus reikia išanalizuoti Jungtinės Karalystės atsiliepime į ieškinį pateiktus nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus (A dalis). Kalbant apie esmę, ieškinyje iš esmės pateikti keturi pagrindai. Pirma, Komisija tvirtina, kad pažeidimo laikotarpiu Jungtinė Karalystė nesiėmė priemonių Sąjungos finansiniams interesams apsaugoti ir todėl neįvykdė tiek bendrų įsipareigojimų Sąjungos finansinių interesų apsaugos ir kovos su sukčiavimu srityje, tiek muitinės įstaigoms nustatyto įpareigojimo imtis priemonių Sąjungos finansiniams interesams apsaugoti, atlikti tikrinimus remiantis rizikos analize ir reikalauti pateikti garantijas (B dalis). Antra, Komisija teigia, kad Jungtinė Karalystė pažeidė nuosavų išteklių sritį reglamentuojančių teisės aktų nuostatas, nes muitai už importuotas prekes nebuvo apskaičiuoti teisingai ir nebuvo nustatytos ir pateiktos į Sąjungos biudžetą tuo metu, kai turėjo būti nustatytos ir pateiktos, su šiais muitais siejamos nuosavų išteklių sumos. Trečia, reikia išnagrinėti argumentą, susijusį su ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintos lojalaus bendradarbiavimo pareigos pažeidimu (D dalis). Ketvirta, Komisija iš esmės teigia, jog dėl to, kad Jungtinė Karalystė teisingai nenustatė prekių, kurios importuojant buvo nuvertintos, muitinės vertės, nes netaikė veiksmingų tikrinimo priemonių, Jungtinė Karalystė pažeidė PVM srities teisės aktus ir nepateikė į Sąjungos biudžetą visų iš PVM gaunamų nuosavų išteklių (E dalis).

A. Dėl priimtinumo

108. Atsiliepime į ieškinį Jungtinė Karalystė iškelia penkių kategorijų nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus, susijusius, pirma, su teisės į gynybą pažeidimu per ikiteisminę procedūrą ir procesą Teisingumo Teisme, antra, ikiteisminės procedūros ir ieškinio trūkumais, susijusiais su PVM įtraukimu į apskaitą pagal 42 muitinės procedūrą ( 28 ), trečia, su tuo, kad Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių, teisinio saugumo, estoppel ir lojalaus bendradarbiavimo principus, ketvirta, negalėjimu įpareigoti pateikti sumas pagal SESV 258 straipsnį ir, penkta, tuo, kad ieškinys pareikštas per anksti, kiek jis susijęs su 2015 m. gegužės 1 d.–2017 m. spalio 11 d. laikotarpiu.

109. Penktasis nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas neatsiejamas nuo antrojo pagrindo argumentų, susijusių su bylos esme ir tuo, kad per nustatytą terminą nebuvo nustatytos ir Sąjungos biudžetui pateiktos muitus atitinkančios nuosavų išteklių sumos, analizės. Taigi Jungtinės Karalystės argumentais, susijusiais su ieškinio pareiškimu per anksti, siejamais su laikotarpiu nuo 2015 m. gegužės 1 d. iki 2017 m. spalio 11 d. ir iškeltais pateikiant šį nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, iš tikrųjų siekiama ginčyti elgesį, kuriuo kaltinama pateikiant antrąjį pagrindą, ir sumažinti prarastų tradicinių nuosavų išteklių sumą, kurią Komisija reikalauja nustatyti. Taigi siūlau penktosios kategorijos nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą analizuoti nagrinėjant šį pagrindą iš esmės.

110. Iš pradžių reikia išnagrinėti pirmas keturias nepriimtinumu grindžiamų prieštaravimų kategorijas siekiant nustatyti, ar šis Komisijos pareikštas ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo yra priimtinas.

1. Dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, susijusio su nurodomu Jungtinės Karalystės teisės į gynybą pažeidimu per ikiteisminę procedūrą ir vykstant procesui Teisingumo Teisme

111. Jungtinė Karalystė iš esmės teigia, kad šis ieškinys yra nepriimtinas, nes jos teisės į gynybą nebuvo paisoma nei per ikiteisminę procedūrą, nei nagrinėjant bylą Teisingumo Teisme.

112. Pirma, reikia priminti, kad, kalbant apie ikiteisminę procedūrą, pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją ikiteisminės procedūros tikslas yra suteikti atitinkamai valstybei narei galimybę imtis būtinų priemonių, kad būtų tinkamai atsižvelgta į įsipareigojimus pagal Sąjungos teisę, arba tinkamai pasirengti gynybai nuo Komisijos suformuluotų kaltinimų ( 29 ). Ikiteisminės procedūros teisėtumas yra esminė garantija, kurios reikalaujama SESV siekiant ne tik apsaugoti atitinkamos valstybės narės teises, bet ir užtikrinti, kad galimas teismo procesas vyktų dėl aiškiai apibrėžto ginčo dalyko ( 30 ).

113. Be to, nors pagrįstoje nuomonėje turi būti nuosekliai ir išsamiai išdėstytos priežastis, dėl kurių Komisija yra įsitikinusi, kad suinteresuotoji valstybė narė neįvykdė vieno iš jai pagal Sutartį tenkančių įpareigojimų, oficialiam pranešimui negali būti taikomi tokie pat griežti tikslumo reikalavimai kaip pagrįstai nuomonei, nes jame gali būti tik pirmą kartą glaustai apibendrinami kaltinimai. Taigi niekas netrukdo Komisijai pagrįstoje nuomonėje detalizuoti kaltinimų, kuriuos ji jau yra labiau apibendrintai nurodžiusi oficialiame pranešime ( 31 ).

114. Antra, kalbant apie ikiteisminę procedūrą, remiantis suformuota jurisprudencija, pagal SESV 258 straipsnį pareikštame ieškinyje turi būti nuosekliai ir tiksliai išdėstyti kaltinimai, leidžiantys valstybei narei ir Teisingumo Teismui tiksliai suprasti Sąjungos teisės pažeidimo, kuriuo kaltinama, apimtį, kad ši valstybė galėtų veiksmingai pasinaudoti savo gynybos priemonėmis ir kad Teisingumo Teismas galėtų patikrinti, ar neįvykdyti nurodyti įsipareigojimai ( 32 ). Konkrečiai kalbant, Komisijos ieškinyje turi būti nuosekliai ir išsamiai išdėstytos priežastys, dėl kurių Komisija yra įsitikinusi, jog atitinkama valstybė narė neįvykdė vieno iš įsipareigojimų pagal Sutartis ( 33 ).

115. Būtent atsižvelgiant į šią jurisprudenciją reikia nustatyti, ar Komisija užtikrino Jungtinės Karalystės teisės į gynybą paisymą per ikiteisminę procedūrą ir per procesą Teisingumo Teisme.

116. Pirma, Jungtinė Karalystė teigia, kad buvo pažeista jos teisė į gynybą, nes Komisija nesiėmė pakankamų veiksmų nei dėl jos pirmojo prašymo pateikti informacijos ( 34 ), nei dėl jos patikslinto prašymo pateikti informacijos, visų pirma informacijos, kuri buvo būtina tam, kad ši valstybė galėtų atkurti tradicinių nuosavų išteklių sumą, kurios Komisija reikalavo savo ieškinyje.

117. Triplike Jungtinė Karalystė nurodo, kad dublike Komisijos pateikta išsami techninė informacija vis vien neleidžia jai atkurti šios sumos. Nebuvo išsklaidyti dideli neaiškumai, be kita ko, susiję su metodu, kurį Komisija naudojo siekdama ištaisyti duomenis, arba su tuo, ar Jungtinės Karalystės turimi nesuvestiniai duomenys atitinka suvestinius kasdienius duomenis, kuriuos Komisija naudoja prarastiems tradiciniams nuosaviems ištekliams apskaičiuoti, t. y. duomenų bazės „Surveillance 2“ duomenis.

118. Jungtinė Karalystė laikosi nuomonės, kad Komisija pažeidė jos teisę į gynybą ir lojalaus bendradarbiavimo principą per vėlai (t. y. tik dublike) pateikdama jai dalį reikalaujamos informacijos. Jungtinė Karalystė taip pat ginčija Komisijos atsisakymą pateikti jai informaciją apie priemones, kurių ėmėsi kitos valstybės narės, siekdamos kovoti su nagrinėjamu sukčiavimu nuvertinant prekes. Vis dėlto ši informacija buvo būtina Jungtinei Karalystei, kad ji galėtų apsiginti nuo Komisijos kaltinimų, pagal kuriuos kitose valstybėse narėse buvo imtasi tinkamų priemonių, kurios davė rezultatų kovojant su nuvertintu importu. Ji taip pat yra reikšminga nustatant, ar priemonės, kurių ėmėsi Jungtinė Karalystė, priklauso jos diskrecijai ir laikytinos pagrįstomis kovojant su nagrinėjamu sukčiavimu, ir formuluojant argumentus dėl priežastinio ryšio tarp klaidingo Jungtinės Karalystės valdžios institucijų elgesio ir tradicinių nuosavų išteklių neįtraukimo į apskaitą.

119. Antra, Jungtinė Karalystė kaltina Komisiją sutrukdžius jos galimybei gauti visus gynybai reikalingus duomenis, nes ji nepateikė šiai valstybei reikalingos informacijos dėl jos apskaičiavimų, susijusių su tradiciniais nuosavais ištekliais už 2011–2014 m. laikotarpį.

120. Mano supratimu, šiuos argumentus reikia atmesti.

121. Šiuo klausimu, kalbant apie nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, susijusį su atsakymo į prašymą pateikti informacijos, pridėtą prie 2018 m. birželio 22 d. atsakymo į oficialų pranešimą, nepateikimu, reikia konstatuoti, kad 2018 m. rugsėjo 23 d. pagrįstoje nuomonėje ( 35 ) Komisija aiškiai atsakė į šį prašymą.

122. Kalbant konkrečiai, atsakyme į oficialų pranešimą minėta valstybė narė kaltino Komisiją tuo, kad 2017 m. kovo 1 d. OLAF ataskaitos 2 priedas nebuvo išsamus ir kad jame trūko kelių puslapių. Šiuo klausimu pagrįstoje nuomonėje Komisija paaiškino, kad šis priedas buvo pakeistas 2017 m. kovo 1 d. OLAF ataskaitos 7 priedu, kuriame buvo pateikta visa informacija apie OLAF taikytą metodiką. Ji pridūrė, kad 2 priedas buvo grindžiamas dokumentais, pateiktais šiai valstybei narei per OLAF ir Jungtinės Karalystės 2015 m. liepos 28 d. susitikimą. Taigi Komisija išdėstė OLAF metodiką savo pagrįstoje nuomonėje dviem dokumentais, pateiktais OLAF ataskaitos 7 priede ( 36 ), be to, šie dokumentai buvo pridėti ir prie Teisingumo Teisme pareikšto ieškinio.

123. Vadinasi, pagrįstoje nuomonėje šis pakeitimas buvo išsamiai paaiškintas ir todėl Jungtinei Karalystei pagrįstoje nuomonėje pateikti kaltinimai nebuvo nesuprantami. Taigi negalima teigti, kad taip buvo pažeista šios valstybės narės teisė į gynybą.

124. Jungtinė Karalystė taip pat teigia, kad jos teisė į gynybą buvo pažeista, nes Komisija neatsakė į jos patikslintą prašymą pateikti informacijos, kurį ji pateikė Komisijai po šio ieškinio pareiškimo, t. y. 2019 m. kovo 7 d. Šis argumentas iš esmės siejamas su keturiais kaltinimais.

a) Dėl duomenų, susijusių su vidutinės pataisytos kainos, minimalios priimtinos kainos ir prarastų nuosavų išteklių apskaičiavimu, pateikimo

125. Šiuo pirmu kaltinimu Jungtinė Karalystė kaltina Komisiją tuo, kad ji nepateikė Jungtinei Karalystei duomenų, naudotų apskaičiuojant vidutinę pataisytą kainą, minimalią priimtiną kainą ir numanomai prarastus nuosavus išteklius, ir neleido suprasti, kaip ji naudojo šiuos duomenis.

126. Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad dublike Komisija atsakė į patikslintame prašyme pateikti informacijos iškeltus klausimus, susijusius su vidutinės pataisytos kainos, minimalių priimtinų kainų ir numanomai prarastų tradicinių nuosavų išteklių sumos apskaičiavimu. Dublike ji paaiškino, be kita ko, kad Jungtinė Karalystė visada galėjo susipažinti su visais naudotais duomenimis, be kita ko, nuoroda „DL 53“, kuriais remiantis buvo apskaičiuota vidutinė pataisyta kaina 28 Sąjungos valstybėse narėse ir numanoma prarastų nuosavų išteklių suma, naudojant JTC interneto svetainę Theseus ( 37 ), nes nuo 2010 m. ši valstybė narė turėjo visą prieigą prie šios interneto svetainės, kadangi remdamasi joje pateiktais duomenimis modeliavo situacijas ( 38 ). Kalbant konkrečiai, OLAF ataskaitos 7 priede pateiktose ataskaitose ( 39 ), pirma, buvo paaiškinta vidutinės pataisytos kainos ir vidutinės minimalios priimtinos kainos apskaičiavimo, taip pat, be kita ko, duomenų „išvalymo“ metodika ir įvertinti prarasti ištekliai (t. y. deklaruotos kainos ir vidutinės pataisytos kainos skirtumas), antra, buvo pateiktas vidutinių pataisytų kainų, naudotų kiekvienai prekių kategorijai, sąrašas, trečia, buvo apžvelgta, kaip reikėtų sužinoti 28 Sąjungos valstybių narių vidutinę pataisytą kainą interneto svetainėje Theseus, ir, ketvirta, nurodytos priežastys, dėl kurių buvo nuspręsta, kad minimali priimtina kaina sudarys 50 % vidutinės pataisytos kainos. Be to, OLAF ataskaitos 7 priedas buvo pridėtas prie ieškinio 35 priedo ( 40 ), ir Komisija nurodė jį savo pagrįstoje nuomonėje. Taigi atrodo, kad šie duomenys ir dokumentai buvo žinomi Jungtinei Karalystei ir prireikus ji galėjo remdamasi jais suprasti Komisijos atliktus apskaičiavimus. Be to, kalbant apie prekių kiekį, į kurį atsižvelgta vertinant prarastus tradicinius nuosavus išteklius, Jungtinė Karalystė prašė pateikti visų duomenų iš duomenų bazės „Surveillance 2“, naudotų siekiant apskaičiuoti šiuos prarastus išteklius, kopiją. Šiuo klausimu, kaip paaiškino Komisija, tai yra jos sukurta duomenų bazė, kurioje grupuojami duomenys apie, be kita ko, pačių valstybių narių patiektą kiekį. Taigi dublike Komisija paaiškino, kad šie duomenys buvo grindžiami tik tais importo duomenimis, kuriuos Jungtinė Karalystė perdavė Komisijos tarnyboms ir kurie buvo tiesiog registruoti šioje duomenų bazėje ( 41 ).

127. Triplike Jungtinė Karalystė pripažįsta, kad Komisijos dublike pateikta informacija leido patenkinti abu prašymus pateikti informacijos. Vis dėlto ji kritikuoja, kad ši informacija buvo pateikta per vėlai. Šiuo klausimu, atsižvelgiant į pirmiau pateiktus paaiškinimus, reikia konstatuoti, kad duomenys apie tai, kaip Komisija apskaičiavo vidutinę pataisytą kainą ir minimalią priimtiną kainą, taip pat kainą, naudotą įvertinant prarastus tradicinius nuosavus išteklius, buvo persiųsti Jungtinei Karalystei (vadinasi, buvo jai žinomi), kaip matyti iš OLAF ataskaitos 7 priede pateiktų paaiškinimų. Taigi negalima teigti, kad informacija, susijusi su dubliku, yra nauja.

128. Vadinasi, kadangi Komisijos naudoti duomenys buvo Jungtinei Karalystei prieinami dokumentai, prieš pradedant nagrinėti šią bylą ir ją nagrinėjant Komisija paaiškino, kaip ši valstybė narė galėjo susipažinti su šiais duomenimis ir išsiaiškinti jos atliktus apskaičiavimus, reikia manyti, kad visa informacija, kurios Jungtinė Karalystė prašė savo patikslintame prašyme pateikti informacijos dėl vidutinių pataisytų kainų Sąjungos 28 valstybėse narėse, minimalių priimtinų kainų ir prarastų nuosavų išteklių, jai jau buvo prieinama.

b) Dėl informacijos, susijusios su 2011–2014 m. laikotarpio apskaičiavimais, grindžiamais pranešimais dėl mokėjimo „C18 Snake“

129. Šiuo antruoju kaltinimu Jungtinė Karalystė atsiliepime į ieškinį priekaištauja Komisijai negalėjusi susipažinti su visais jos gynybai reikalingais duomenimis, nes iki 2014 m. pateiktos muitinės deklaracijos jau buvo sunaikintos, kadangi jos saugomos tik ketverius metus. Be to, patikslintame prašyme pateikti informacijos Jungtinė Karalystė prašė pateikti informacijos, susijusios su Komisijos atliktais 2011–2014 m. apskaičiavimais.

130. Vis dėlto reikia pažymėti, kad tripliko priede ( 42 ) Jungtinė Karalystė pateikė Teisingumo Teismui lentelę su jos išsiųstais 23 pranešimais dėl mokėjimo „C18 Snake“, šių pranešimų kopijas ir lenteles su jos naudotais skaičiavimais. Taigi iškeltas nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas, susijęs su informacija apie 2011–2014 m. apskaičiavimus, grindžiama pranešimais dėl mokėjimo „C18 Snake“, negali būti pripažintas pagrįstu. Be to, tiek, kiek Jungtinė Karalystė siekia ginčyti Komisijos remiantis šiais pranešimais dėl mokėjimo atliktų apskaičiavimų pagrįstumą, ji iš tikrųjų siekia ginčyti Komisijos atliktą su šiuo laikotarpiu susijusių prarastų tradicinių nuosavų išteklių vertinimą. Vis dėlto šis argumentas bus analizuojamas nagrinėjant antrąjį šio ieškinio pagrindą, susijusį su nuostatų dėl tradicinių nuosavų išteklių ir jų apskaičiavimo pažeidimu.

c) Dėl susipažinimo su kitų valstybių narių praktika, susijusia su OLAF metodikos naudojimu

131. Trečiuoju kaltinimu Jungtinė Karalystė nori sužinoti kitų valstybių narių praktiką, susijusią su OLAF metodikos naudojimu kaip rizikos analizės priemonės siekiant atlikti patikrinimus prieš muitinį įforminimą (arba jų neatlikti).

132. Nors lyginamoji kitų valstybių narių elgesio analizė gali būti įdomi nustatant tariamai pagrįstą Jungtinės Karalystės sprendimų pobūdį, kitų valstybių narių šios srities praktikos analizė negali turėti poveikio Jungtinės Karalystės naudojimuisi savo teise į gynybą ar šio ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo baigčiai. Iš tiesų pagal suformuotą jurisprudenciją valstybė narė negali teisintis, kad neįvykdė jai pagal SESV tenkančių įpareigojimų todėl, kad kitos valstybės narės taip pat neįvykdė ir nevykdytų savo įsipareigojimų ( 43 ). Šio Jungtinei Karalystei pareikšto ieškinio priimtinumu negali būti abejojama net ir paaiškėjus, kad kitų valstybių narių praktika, susijusi su OLAF metodikos naudojimu kaip rizikos analizės priemonės siekiant atlikti tikrinimą prieš muitinį įforminimą (arba jo neatlikti), skiriasi.

d) Dėl prašymo pateikti įrodymų dėl nuvertintų prekių pobūdžio ir jų paskirties valstybės narės

133. Šiuo ketvirtuoju kaltinimu Jungtinė Karalystė prašo pateikti įrodymų dėl nuvertintų prekių pobūdžio ir jų paskirties valstybės narės.

134. Atrodo, kad šiuo kaltinimu Jungtinė Karalystė iš tikrųjų siekia ginčyti pagrįstumą antrojo ir trečiojo pagrindų, kurie atitinkamai susiję su nuosavų išteklių įvertinimu ir nuostatų, susijusių su iš PVM gaunamais nuosavais ištekliais, pažeidimu. Iš tikrųjų šiuo kaltinimu siekiama ginčyti Komisijos vertinimą, susijusį su prekių, į kurias atsižvelgta atliekant šiuos vertinimus, pobūdžiu ir galima jų paskirties vieta. Be to, manau, kad reikia pritarti Komisijos argumentams, kuriais, siekdama atmesti kaltinimą, susijusį su duomenų apie prekių, į kurias atsižvelgta šios procedūros tikslais, pobūdį ir kiekį nebuvimu, ji teigia, kad Jungtinė Karalystė pati įvedė informaciją į duomenų bazę „Surveillance 2“, kuria Komisija rėmėsi pagrįstoje nuomonėje ir ieškinyje ( 44 ). Taigi negalima nustatyti jokio teisės į gynybą pažeidimo, susijusio su informacijos apie prekių pobūdį ir jų paskirties valstybę nebuvimu.

135. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Jungtinės Karalystės iškeltą pirmąjį nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, susijusį su teisės į gynybą pažeidimu per ikiteisminę procedūrą ir procesą Teisingumo Teisme, reikėtų atmesti.

2. Dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, susijusio su ikiteisminės procedūros ir ieškinio trūkumais, visų pirma susijusiais su 42 muitinės procedūra

136. Jungtinė Karalystė teigia, kad per ikiteisminę procedūrą ir vėliau ieškinyje nepateikdama išsamios informacijos, grindžiamos faktinėmis aplinkybėmis, susijusiomis su nurodomais pažeidimais, be kita ko, grindžiamais 42 muitinės procedūra, Komisija nesudarė jai galimybės suprasti šių kaltinimų ir taip neleido jai laikytis savo įsipareigojimų arba pasirengti gynybai. Jungtinė Karalystė pabrėžia, kad nepateikta jokios informacijos apie prarastų PVM grindžiamų nuosavų išteklių sumas, atitinkamų veiklos vykdytojų tapatybę ir paskirties valstybes nares, taip pat apie priemones, kurių šios valstybės narės ėmėsi, kad išieškotų šių veiklos vykdytojų mokėtiną PVM. Iš to ji daro išvadą, kad tuo grindžiamas kaltinimas yra nepriimtinas.

137. Vis dėlto pirmiausia reikėtų pažymėti, kad šis nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas susijęs su faktinių aplinkybių ir įrodymų, kuriuos Komisija pateikė savo reikalavimui pagrįsti, nuoseklumu ir pakankamumu. Man atrodo, kad šios aplinkybės ir įrodymai analizuotini nagrinėjant nurodomo įsipareigojimų neįvykdymo pagrįstumą ir ikiteisminės procedūros bei vėliau pareikšto ieškinio tinkamumą ( 45 ). Be to, man atrodo, kad argumentai, susiję su Komisijos pateiktos informacijos nepakankamumu, turi būti nagrinėjami tada, kai Teisingumo Teismas analizuos šiuos Komisijos pateiktus įrodymus.

138. Be to, net darant prielaidą, kad Teisingumo Teismas pritars nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo kvalifikavimui, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad per ikiteisminę procedūrą pateiktos ir ieškinyje pakartotos informacijos pakako, kad Jungtinė Karalystė galėtų gintis. Iš tiesų iš OLAF ataskaitos, kuria rėmėsi Komisija, matyti, kad daugelio nuvertintų importuojamų prekių galutinė paskirties vieta, jei joms buvo taikoma 42 muitinės procedūra ir galima buvo nustatyti jų paskirties vietą, buvo ne Jungtinė Karalystė, o kitos valstybės narės, todėl prekių paskirties valstybėse narėse negautos didelės sumos, susijusios su PVM ( 46 ). OLAF taip pat pažymėjo, kad pagal nagrinėjamą sukčiavimo schemą didelė dalis prekių buvo nukreiptos į juodąją rinką, todėl iš viso nebuvo sumokėtas joks PVM. Šie kaltinimai vėliau buvo iškelti pagrįstoje nuomonėje ir pakartoti ieškinyje. Atsižvelgdamas į tai ir pritardamas Komisijos dublike pateiktiems teiginiams, laikausi nuomonės, kad per ikiteisminę procedūrą ir vėliau ieškinyje pateikta informacija netrukdo Jungtinei Karalystei gintis nuo kaltinimų, susijusių su šiais prarastais ištekliais.

139. Taigi siūlau atmesti Jungtinės Karalystės iškeltą antrąjį nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.

3. Dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, susijusio su tuo, kad Komisija pažeidė teisėtų lūkesčių, teisinio saugumo, „estoppel“ ir lojalaus bendradarbiavimo principus

140. Jungtinės Karalystės nuomone, šis ieškinys tiek, kiek apima laikotarpį iki 2015 m. vasario mėn. pabaigos, turėtų būti atmestas, nes juo pažeidžiami teisėtų lūkesčių, teisinio saugumo, estoppel ir lojalaus bendradarbiavimo principai. Jos teigimu, daugelis OLAF pareiškimų 2014 ir 2015 m. ir jos 2017 m. kovo mėn. ataskaita sukėlė Jungtinei Karalystei teisėtų lūkesčių ( 47 ). Iš, be kita ko, OLAF ataskaitos buvo matyti, kad ši tarnyba niekada iki operacijos „Snake“ veiksmų etapo pabaigos 2014 m. kovo mėn. ( 48 ) neteigė, kad Jungtinė Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę. Tiksliau kalbant, Jungtinė Karalystė nurodo tris konkrečius patikinimus, kuriuos Komisija ir OLAF tariamai išreiškė pažeidimo laikotarpiu ir iš kurių buvo aišku, kad ir Komisija, ir OLAF laikėsi nuomonės, pirma, kad ši valstybė nepažeidė jai pagal Sąjungos teisę tenkančių įpareigojimų, susijusių su Sąjungos finansinių interesų apsauga ir kova su sukčiavimu, ir, antra, kad minėtai valstybei nebuvo taikoma procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Taigi Komisijai neturėtų būti leidžiama sugrįžti prie savo pozicijos, grindžiamos šiais trimis patikinimais.

141. Pirma, iš šios valstybės atstovų ataskaitos matyti, kad per 2014 m. birželio 13 d. vykusį susitikimą su OLAF šią tarnybą „tenkino Jungtinės Karalystės pažanga ir priemonės, kurių jau buvo imtasi iki šios datos ir kurių buvo numatoma imtis“. Tai buvo vienareikšmis patikinimas, jog OLAF nemanė, kad Jungtinė Karalystė pažeidžia įsipareigojimus, susijusius su Sąjungos finansinių interesų apsauga ir kova su sukčiavimu ( 49 ).

142. Be to, antrajame 2014 m. spalio mėn. Komisijos pareigūno pareiškime, kuriame Jungtinei Karalystei buvo pranešta, kad jos dalyvavimas PKV „Discount“ buvo „tinkamas“ ir kad veiksmai, reikalingi šiai operacijai įvykdyti, „buvo atlikti laiku ir efektyviai“, buvo aiškus ir vienareikšmis patikinimas, kad Jungtinė Karalystė įvykdė įsipareigojimus pagal Sąjungos teisę, susijusius su jos dalyvavimu šioje operacijoje ( 50 ). Dėl Komisijos kontrargumento, kad šis patikinimas buvo susijęs tik su vienu PKV „Discount“ atveju, Jungtinė Karalystė nurodo, kad Komisija negali kvestionuoti šio patikinimo motyvuodama tuo, jog dabar mano, kad vieno atvejo patikrinimo nepakako šiam patikinimui pagrįsti, nes jis buvo susijęs su jos pradiniu sprendimu remtis tik vienu atveju siekiant patikinti Jungtinę Karalystę.

143. Galiausiai Jungtinė Karalystė nurodo pirmąjį dvišalį OLAF susitikimą su HMRC 2015 m. vasario 19 ir 20 d., per kurį OLAF pareigūnas pareiškė (kaip matyti iš šio susitikimo protokolo, kurį surašė Jungtinės Karalystės pareigūnai), kad „iki šiol“ ši valstybė narė „darė tai, ką ir turėjo daryti“. Kaip nurodo Jungtinė Karalystė, šis patikinimas buvo susijęs su visomis jos iki tol taikytomis priemonėmis, o ne tik su pranešimų dėl mokėjimo „C18 Snake“ pateikimu.

144. Tai, kad dabar Komisija remiasi šiais trimis patikinimais, prieštarauja ne tik teisėtų lūkesčių apsaugos principui, kuriuo gali remtis valstybės narės ( 51 ), principui venire contra factum proprium nemini licet ir ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintam lojalaus bendradarbiavimo principui ( 52 ). Iš tiesų pagal muitų teisės nuostatas leidžiamas tam tikras lankstumas, kalbant apie priemones, kurių reikia imtis kovojant su tokiu sukčiavimu kaip šioje byloje nagrinėjamu atveju, ir aiškiai nereikalaujama atrankiniais filtrais ir išankstiniais patikrinimais grindžiamos kontrolės sistemos, todėl Komisija ir OLAF galėjo patikinti Jungtinę Karalystę dėl to, kad iki 2015 m. vasario mėn. jos muitinio tikrinimo sistema atitiko Sąjungos teisę.

145. Šiuo klausimu, siekiant išnagrinėti Jungtinės Karalystės argumentus, pirmiausia reikia priminti, kad teisė remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu taikoma kiekvienam teisės subjektui, kuriam Sąjungos institucija sukelia lūkesčių, grindžiamų jam duotais konkrečiais patikinimais ( 53 ). Nors ši teisė yra bendrasis Sąjungos teisės principas, kuriuo privatiems asmenims suteikiamos teisės ( 54 ), Teisingumo Teismas taip pat nustatė, kad ji taikoma ir santykiams tarp Komisijos ir valstybių narių ( 55 ).

146. Vis dėlto teisė remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu suponuoja, jog kompetentingos Sąjungos valdžios institucijos iš leidžiamų ir patikimų šaltinių suinteresuotajam asmeniui pateikė tikslių, besąlygiškų ir tikrovę atitinkančius patikinimų. Iš tiesų ši teisė suteikiama kiekvienam asmeniui, esančiam tokioje padėtyje, kurioje Sąjungos institucija, įstaiga ar agentūra, suteikdama jam konkrečias garantijas, sukėlė pagrįstų lūkesčių ( 56 ), juo labiau kad vertinant nagrinėjamą valstybės narės iškeltą nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, susijusį su teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu, įrodinėjimo pareiga, remiantis principu reus in exceptione fit actor, paprastai tenka šiai valstybei narei ( 57 ).

147. Mano nuomone, šioje byloje nagrinėjamu atveju iš bylos medžiagos matyti, kad Jungtinė Karalystė negavo iš Komisijos ir OLAF patikinimų, kuriais remdamasi ji galėjo įgyti teisėtą lūkestį.

148. Kalbant konkrečiai apie Jungtinės Karalystės nurodomus tris teiginius, man atrodo, kad nė vienas iš jų nereiškia tikslaus ir besąlyginio tvirtinimo, kad Jungtinės Karalystės veiksmai ir neveikimas atitiko Sąjungos teisę ar kad ši valstybė nepažeidė Sąjungos teisės. Pirma, nurodomas OLAF pareigūno pareiškimas per 2014 m. birželio 13 d. susitikimą ( 58 ) yra pernelyg bendras, kad juo būtų galima grįsti teisėtą lūkestį, kad galimai nebus pareikštas ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Be to, šis pareiškimas turi būti analizuojamas pagal jo kontekstą, iš kurio matyti, kad jis buvo padarytas per OLAF ir Jungtinės Karalystės susitikimą, susijusį su operacija „Snake“, ir, be kita ko, diskutuojant dėl galimo šios valstybės pranešimų dėl mokėjimo „C18 Snake“ pateikimo. Vis dėlto neginčijama, kad Jungtinė Karalystė po šio susitikimo panaikino šiuos pranešimus, todėl šis pareiškimas, kuriame pažymima šios valstybės pažanga, iš esmės prarado reikšmę. Ta pati išvada darytina iš OLAF pastabų per 2015 m. vasario 19 ir 20 d. susitikimą, grindžiamų prielaida, kad Jungtinė Karalystė pateikė šiuos pranešimus dėl mokėjimo ( 59 ). Antra, kalbant apie 2014 m. spalio mėn. padarytą pastabą, pagal kurią