Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurencija – Karteliai – Įmonė – Sąvoka – Ekonominis vienetas – Pažeidimų inkriminavimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

2. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Inkriminavimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

3. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę – Įrodinėjimo naštos apimtis

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

4. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Įrodinėjimo priemonė – Rėmimasis įrodymų visetu

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

5. Konkurencija – Karteliai – Įrodymas – Dokumento įrodomosios galios vertinimas – Kriterijai

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

6. Bendrijos teisė – Principai – Pagrindinės teisės – Nekaltumo prezumpcija – Procedūra konkurencijos srityje – Taikymas

(Vieningo akto preambulė; ES 6 straipsnio 2 dalis; EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis)

7. Konkurencija – Karteliai – Dalyvavimas antikonkurencinį tikslą turinčiuose susitikimuose

(EB 81 straipsnis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

8. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pranešimas apie kaltinimus – Pareiga atsakyti – Nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnis)

9. Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumas – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Įmonės, kuriai skirtas pranešimas apie kaltinimus, faktinių ir teisinių aplinkybių, leidžiančių jai inkriminuoti pažeidimą, pripažinimas per administracinę procedūrą – Teisės pareikšti ieškinį ribojimas – Pagrindinių teisėtumo ir teisės į gynybą užtikrinimo principų pažeidimas

(EB 81 straipsnis ir EB 230 straipsnio ketvirta pastraipa; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis ir 52 straipsnio 1 dalis)

10. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Sprendimas, kuriuo taikomos konkurencijos taisyklės

(EB 81 straipsnis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

11. Ieškinys dėl panaikinimo – Pagrindai – Esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas – Teismo „ex officio“ atliekamas patikrinimas

(EB 81 ir 230 straipsniai EEE susitarimo 53 straipsnis)

12. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Dukterinės bendrovės padarytas pažeidimas – Inkriminavimas patronuojančiai bendrovei – Komisijai tenkanti įrodinėjimo pareiga

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Komisijos diskrecija – Neribota Bendrojo Teismo jurisdikcija – Galimybė atsižvelgti į papildomą informaciją, nenurodytą sprendime skirti baudą

(SESV 263 ir 264 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 4 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktas)

14. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Pranešimas apie kaltinimus – Papildomų įrodymų pateikimas po pranešimo apie kaltinimus išsiuntimo – Leistinumas – Sąlygos

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Elgesio, leidusio lengviau Komisijai konstatuoti pažeidimą, būtinybė

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 2002/C 45/03 26 punktas)

Summary

1. EB 81 straipsnio 1 dalis, kurioje draudžiami įmonių susitarimai ar suderinti veiksmai, galintys paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas vidaus rinkoje, yra skirta ekonominiams vienetams, kuriems kiekvienam būdingas bendras žmogiškųjų išteklių, materialių ir nematerialių elementų valdymas, kuriais siekiama konkretaus ilgalaikio ekonominio tikslo ir kurie gali prisidėti vykdant minėtoje nuostatoje numatytą pažeidimą.

Siekiant taikyti ir vykdyti pagal EB 81 straipsnį priimtus sprendimus, kaip adresatą reikia nustatyti subjektą, turintį teisinį subjektiškumą. Priimdama sprendimą pagal EB 81 straipsnio 1 dalį Komisija turi nurodyti fizinį ar juridinį asmenį ar asmenis, kurie gali būti patraukti atsakomybėn už nagrinėjamos įmonės elgesį, dėl kurio jie gali būti baudžiami ir kuriems bus skirtas šis sprendimas.

(žr. 56 ir 57 punktus)

2. Kai keli asmenys gali būti pripažinti asmeniškai atsakingi už vienos ir tos pačios įmonės, kaip ji suprantama pagal konkurencijos teisę, dalyvavimą darant pažeidimą, jie turi būti pripažinti solidariai atsakingi už minėtą pažeidimą.

Be to, už vienos ir tos pačios įmonės dalyvavimą darant pažeidimą asmeniškai ir solidariai atsakingas gali būti pripažintas asmuo, nuo kurio tiesiogiai priklausė ši įmonė ar kuris jai vadovavo darant pažeidimą, ir asmuo, kuris realiai kontroliuodamas pirmąjį asmenį ir nuspręsdamas dėl jo elgesio rinkoje netiesiogiai valdė tą pačią įmonę jai darant pažeidimą.

Iš to matyti, kad asmeninės atsakomybės principas, pagal kurį asmuo gali būti pripažintas atsakingu tik už savo padarytus veiksmus, turi būti suprantamas kaip susijęs tiek su tiesiogiai įmonę pažeidimo laikotarpiu valdžiusio asmens, tiek su tuo pat metu šią įmonę netiesiogiai valdžiusio asmens asmenine atsakomybe.

(žr. 58, 59 ir 153 punktus)

3. Dėl įrodinėjimo pareigos reikia pažymėti, kad šalis ar valdžios institucija, tvirtinanti, kad esama konkurencijos teisės pažeidimo, privalo tinkamai įrodyti pažeidimą sudarančius faktus, o įmonė, pateikdama gynybos argumentą, kad paneigtų kaltinimą dėl pažeidimo, turi įrodyti, kad tokio gynybos argumento taikymo sąlygos tenkinamos, ir tada valdžios institucija turės remtis kitais įrodymais.

Pažeidimo trukmė yra vienas iš elementų, kuriuos apima pažeidimo sąvoka, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, ir kurį iš esmės turi įrodyti Komisija.

Vis dėlto šis įrodinėjimo naštos padalijimas gali keistis, jei vienos iš šalių nurodytos faktinės aplinkybės įpareigoja kitą šalį pateikti paaiškinimus ar pateisinimus – to nepadarius, gali būti nuspręsta, kad įrodymai buvo pateikti.

(žr. 84 ir 85 punktus)

4. Dėl įrodinėjimo priemonių, kuriomis Komisija gali remtis, konkurencijos teisėje galioja laisvo įrodymų pateikimo principas.

Daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurenciniai veiksmai arba susitarimai, turi būti nustatoma remiantis tam tikrais sutapimais ir nuorodomis, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali būti konkurencijos teisės pažeidimo įrodymas. Iš tokių požymių ir sutapimų galima nustatyti ne tik konkurenciją pažeidžiančių veiksmų ir susitarimų buvimą, bet ir konkurenciją pažeidžiančių veiksmų trukmę bei pažeidžiant konkurencijos teisę sudaryto susitarimo taikymo trukmę.

Bet kuriuo atveju Komisija turi pateikti tikslių ir neprieštaringų įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas tikrai buvo padarytas. Vis dėlto reikia pažymėti, kad kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo elemento atžvilgiu. Pakanka, kad šiuos reikalavimus bendrai atitiktų institucijos pateiktų įrodymų visetas.

Dėl pažeidimo trukmės, nesant įrodymų, tiesiogiai pagrindžiančių pažeidimo trukmę, Komisija turi remtis bent faktinių aplinkybių, pakankamai artimų laiko atžvilgiu, įrodymais, dėl kurių būtų galima pagrįstai manyti, kad pažeidimas nepertraukiamai tęsėsi nuo vienos konkrečios datos iki kitos.

(žr. 86 ir 87 punktus)

5. Kalbant apie atskiriems įrodymams, surinktiems nagrinėjant konkurencijos taisyklių pažeidimą, priskirtiną įrodomąją galią, pažymėtina, kad vienintelis svarbus kriterijus laisvai pateiktiems įrodymams vertinti yra jų patikimumas. Pagal bendras įrodinėjimo srityje taikomas taisykles dokumento patikimumas, todėl ir jo įrodomoji galia, priklauso nuo jo kilmės, parengimo aplinkybių, adresato ir turinio patikimumo. Didelę svarbą reikia suteikti tam, kad dokumento parengimas būtų glaudžiai siejamas su faktinėmis aplinkybėmis arba grindžiamas tiesioginių šių aplinkybių liudytojų parodymais. Dokumentai, iš kurių matyti, kad buvo kontaktai tarp kelių įmonių ir kad šios įmonės siekė iš anksto pašalinti netikrumą dėl būsimo konkurentų elgesio, teisiškai įrodo suderintus veiksmus. Be to, pareiškimai, nenaudingi juos pateikiančiajam, iš principo turi būti laikomi ypač patikimais įrodymais

(žr. 88 punktą)

6. Nagrinėjant ieškinį dėl Komisijos sprendimo, kuriuo konstatuojamas konkurencijos teisės pažeidimas ir šio sprendimo adresatams skiriamos piniginės baudos, panaikinimo teismo abejonės turi būti aiškinamos įmonės, kuriai skirtas sprendimas, naudai, todėl teismas negali pripažinti, kad Komisija pateikė pakankamų nagrinėjamo pažeidimo buvimo įrodymų, jei šiuo klausimu vis dar turi abejonių. Iš tikrųjų šioje situacijoje būtina atsižvelgti į nekaltumo prezumpcijos principą, visų pirma įtvirtintą Europos Žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnio 2 dalyje, priskiriamą prie pagrindinių teisių ir pagal Teisingumo Teismo praktiką, kuri, be to, patvirtinta Vieningo akto preambulėje ir Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 2 dalyje bei Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, saugomą Europos Sąjungos teisinėje sistemoje. Atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį ir su jais susijusių sankcijų pobūdį bei griežtumo laipsnį, nekaltumo prezumpcijos principas taikomas ir procedūroms dėl įmonėms taikomų konkurencijos teisės pažeidimų, per kurias gali būti skirtos vienkartinės arba periodiškai mokamos baudos.

(žr. 89 punktą)

7. Įmonė, kuri viešai neatsiriboja nuo susitikimo, kuriame dalyvavo, ar nuo susitarimo, kurį sudarė, iš principo negali visiškai nusimesti atsakomybės už savo dalyvavimą kartelyje. Būtų per daug paprasta įmonėms susimažinti riziką gauti didelę baudą, jeigu gavusios naudos iš neteisėto kartelio jos paskui galėtų pasinaudoti ir baudos sumažinimu dėl to, kad jų vaidmuo įgyvendinant pažeidimą buvo ribotas, nors pozicija skatino kitas įmones imtis konkurenciją labiau ribojančių veiksmų. Iš to matyti, kad net jei pirmoji atitinkama įmonė nesilaikė visų kartelio viduje sudarytų susitarimų, neįrodžius viešo atsiribojimo nuo kitų kartelio narių, šios aplinkybės nepakanka atleisti ją nuo atsakomybės už dalyvavimą sudarant šiuos susitarimus, taigi ir dalyvavimą darant konstatuotą pažeidimą.

(žr. 100 punktą)

8. Konkurencijos teisė negali būti aiškinama kaip įpareigojanti atitinkamą asmenį vykstant administracinei procedūrai atsakyti į jam Komisijos išsiųstą pranešimą apie kaltinimus. Iš tikrųjų taisyklės, kuriose išvardijamos įmonių teisės ir pareigos per administracinę procedūrą, numatytos konkurencijos teisėje, ir pagrindiniai teisės principai įpareigoja minėtas įmones tik pateikti Komisijai jų pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį prašomą informaciją. Tokia pareiga be teisinio pagrindo būtų sunkiai suderinama su teisės į gynybą principo paisymu, nes ji apsunkintų asmens, kuris dėl kokių nors priežasčių neatsakė į pranešimą apie kaltinimus, galimybes pateikti ieškinį Sąjungos teisme.

Taigi, nors Komisijos sprendimo, kuriuo konstatuojama, kad asmuo pažeidė konkurencijos teisę ir kuriuo šiam asmeniui dėl to skiriama bauda, teisėtumas gali būti vertinamas tik atsižvelgiant į šį sprendimą priimant nustatytas faktines ir teisines aplinkybes, tai dar nereiškia, kad atitinkamas asmuo privalo Komisijai vykstant administracinei procedūrai pateikti visus įrodymus, kuriais remdamasis jis galėtų pateikti ieškinį dėl sprendimo, priimto pasibaigus administracinei procedūrai, panaikinimo teisme.

(žr. 124, 158 punktus)

9. Per konkurencijos taisyklių pažeidimo nagrinėjimo procedūrą, kai atitinkamas asmuo savanoriškai nusprendžia bendradarbiauti ir vykstant administracinei procedūrai tiesiogiai ar netiesiogiai pripažįsta faktines ar teisines aplinkybes, kurios leidžia jam inkriminuoti pažeidimą, jo teisė pareikšti ieškinį pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą nėra apribojama.

Nesant šiuo tikslu aiškiai įtvirtinto teisinio pagrindo, toks apribojimas prieštarautų pagrindiniams teisėtumo ir teisės į gynybą užtikrinimo principams. Be to, teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą įtvirtinta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, o pagal šios Chartijos 52 straipsnio 1 dalį bet koks joje pripažintų teisių ir laisvių įgyvendinimo apribojimas turi būti numatytas įstatyme.

(žr. 159 punktą)

10. Asmens nenaudai priimto sprendimo motyvai turi leisti atlikti veiksmingą jo teisėtumo kontrolę ir pateikti suinteresuotam asmeniui informacijos, reikalingos norint išsiaiškinti, ar sprendimas yra pagrįstas, ir tokio motyvavimo pakankamumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir asmenų, kuriems aktas skirtas, suinteresuotumą gauti paaiškinimus.

Kad atitiktų minėtas sąlygas, pakankamas motyvavimas turi būti aiškus ir neprieštaringas, jame turi būti nurodyti Sąjungos institucijos, parengusios ginčijamą aktą, argumentai.

Be to, kai EB 81 straipsnio ir Europos ekonominės erdvės susitarimo 53 straipsnio taikymo sprendimas skirtas keliems asmenims ir kyla pažeidimo inkriminavimo klausimas, jame turi būti nurodyti pakankami motyvai kiekvieno sprendimo adresato atžvilgiu, ypač tų, kuriems pagal šį sprendimą tenka atsakyti už šį pažeidimą.

(žr. 162 punktą)

11. Tai, kad ieškinyje dėl sprendimo dėl EB 81 straipsnio ir Europos ekonominės erdvės 53 straipsnio taikymo panaikinimo ieškovas nurodo ieškinio pagrindą, susijusį su akivaizdžia vertinimo klaida, o ne su motyvavimo nebuvimu ar nepakankamu motyvavimu, t. y. pagrindas susijęs su esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimu, kaip tai suprantama pagal EB 230 straipsnį, nepanaikina teismo galimybės tokį pagrindą iškelti ex officio , nes tai yra tvarkos išlyga grindžiamas pagrindas, kurį Sąjungos teismas gali ar net turi iškelti savo iniciatyva, jeigu laikomasi principo, kad negali būti prieštaraujama savo paties anksčiau pateiktiems argumentams.

(žr. 163 punktą)

12. Kalbant apie konkurencijos taisyklių taikymą, aplinkybė, jog dukterinė bendrovė turi savarankišką teisinį subjektiškumą, dar nereiškia, kad už jos elgesį atsakomybė negali tekti patronuojančiai bendrovei, ypač jeigu dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus.

Esant tokiai situacijai Komisija iš principo turi įrodyti, kad patronuojanti bendrovė iš tikrųjų darė lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje, pateikusi faktinių įrodymų, pavyzdžiui, patronuojančios bendrovės valdymo galios turėjimas savo dukterinės bendrovės atžvilgiu. Paprastai dukterinės bendrovės daugumos akcijų valdymas gali leisti patronuojančiai bendrovei realiai daryti lemiamą įtaką dukterinei bendrovei, ypač jos elgesiui rinkoje.

Tačiau mažumos akcijų valdymas patronuojančiai bendrovei gali leisti realiai daryti lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje, jeigu ji turi daugiau, nei paprastai turi smulkūs akcininkai, teisių, kad galėtų apsaugoti savo finansinius interesus, kurios, nagrinėjamos pagal teisinio ar ekonominio pobūdžio sutampančių įrodymų viseto metodą, leidžia įrodyti, kad dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje buvo daroma lemiama įtaka. Realią lemiamą įtaką Komisija gali įrodyti pateikusi įrodymų visetą, net jei atskirai kiekvienas iš šių įrodymų neturi pakankamos įrodomosios galios.

Realus vienos ar kelių patronuojančių bendrovių vadovavimas dukterinei bendrovei gali tiesiogiai išplaukti iš teisinių nuostatų taikymo ar susitarimo tarp patronuojančių bendrovių, sudaryto remiantis minėtomis teisinėmis nuostatomis, dėl bendros dukterinės bendrovės valdymo. Patronuojančios bendrovės daromos įtakos savo dukterinės bendrovės valdymui apimtis gali būti vertinama atsižvelgiant į tai, kad daugelis dukterinės bendrovės vadovų vadovaujančias pareigas užima ir patronuojančioje bendrovėje. Toks pareigų derinimas neišvengiamai reiškia, kad dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką, nes minėtas valdymas leidžia patronuojančios bendrovės vadovams vykdant savo valdymo funkcijas dukterinės bendrovės viduje užtikrinti, kad ši rinkoje laikytųsi patronuojančios bendrovės vadovų nustatyto veiksmų plano. Toks tikslas gali būti pasiektas, net jei dukterinėje bendrovėje vadovaujančias pareigas vykdantis patronuojančios bendrovės atstovas nėra pastarosios bendrovės vienas iš vadovų. Galiausiai vienos ar kelių patronuojančių bendrovių dalyvavimas valdant dukterinę bendrovę gali būti verslo santykių tarp pirmosios ir antrosios pasekmė. Kai patronuojanti bendrovė yra savo dukterinės bendrovės tiekėja ar klientė, ji ypač suinteresuota valdyti pastarosios gamybos ar tiekimo veiklą, kad galėtų gauti kuo daugiau naudos iš tokio vertikalaus integravimo.

Be to, norint patronuojančiai bendrovei inkriminuoti jos dukterinės bendrovės veiksmus visiškai nereikalaujama įrodyti, kad minėta patronuojanti bendrovė buvo tiesiogiai susijusi su inkriminuojamais veiksmais ar žinojo apie juos. Skirti sprendimą, nustatantį baudas bendrovių grupės patronuojančiai bendrovei, Komisijai leidžia ne su pažeidimu susijęs kurstymo santykis tarp patronuojančios ir jos dukterinės bendrovių ir net ne pirmosios dalyvavimas darant minėtą pažeidimą, o tai, kad šios bendrovės vykdo tą pačią veiklą rinkoje.

(žr. 179–184, 196 punktus)

13. Be paprasčiausios teisėtumo kontrolės, vykdomos nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį, leidžiančios tik atmesti ieškinį dėl panaikinimo arba panaikinti ginčijamą aktą, kaip numatyta SESV 264 straipsnyje, Sąjungos teismui suteikta neribota jurisdikcija leidžia jam atsižvelgiant į visas faktines aplinkybes pakeisti ginčijamą aktą net jo nepanaikinus, pavyzdžiui, pakeisti už konkurencijos taisyklių pažeidimą skirtos baudos dydį.

Iš to matyti, kad tokiais klausimais, kur Komisija išsaugo diskreciją, pavyzdžiui, kiek tai susiję su baudos padidinimu dėl pažeidimo trukmės ar siekiant nustatyti atgrasančią sankciją, arba kiek tai susiję su įmonės bendradarbiavimo per administracinę procedūrą kokybės ir naudingumo įvertinimu, palyginti su kitų įmonių bendradarbiavimu, tai, kad teisėtumo kontrolė nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį apsiriboja tik patikrinimu, ar nėra akivaizdžios vertinimo klaidos, iš principo neturi reikšmės Sąjungos teismo neribotos jurisdikcijos įgyvendinimui.

Įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją Sąjungos teismas gali vertinti baudų dydžio tinkamumą atsižvelgdamas į atskirais atvejais Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 4 dalyje arba Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytus kriterijus. Atliekant šį vertinimą gali būti pateisinama pateikti papildomos informacijos, kuri nebuvo nurodyta Komisijos ginčijamame sprendime, nustatančiame baudą, ir į ją atsižvelgti.

(žr. 208 ir 209 punktus)

14. Pranešimas apie kaltinimus turi leisti suinteresuotiesiems asmenims susipažinti su informacija apie veiksmus, kuriais Komisija juos kaltina, o šio reikalavimo laikomasi, kai galutiniame sprendime suinteresuotiesiems asmenims nepriskiriami pranešime apie kaltinimus nenurodyti pažeidimai ir jis turi būti grindžiamas tik pažeidimais, dėl kurių suinteresuotieji asmenys turėjo galimybę pateikti savo paaiškinimus.

Nors pažeidimai, kuriais sprendime kaltinama įmonė, negali skirtis nuo tų, kurie nurodyti pranešime apie kaltinimus, vis dėlto tai netaikoma aplinkybėms, kuriomis remtasi, nes pakanka to, kad kaltinamos įmonės turėjo galimybę pateikti savo paaiškinimus dėl visų aplinkybių, kuriomis remiantis jos kaltinamos. Iš tikrųjų jokia teisės nuostata Komisijai nedraudžiama po pranešimo apie kaltinimus siųsti šalims naujus dokumentus, kurie, Komisijos nuomone, patvirtina jos argumentus, jeigu ji įmonėms skiria pakankamai laiko pateikti savo pastabas dėl šių dokumentų.

(žr. 238 punktą)

15. Nors tiesa, kad įrodymų pateikimo Komisijai data turi reikšmės jų kvalifikavimui kaip turinčių svarbią papildomąją vertę, nes šis kvalifikavimas priklauso nuo to, kokius įrodymus savo byloje tuo metu jau turi Komisija, vien tai, kad šie įrodymai buvo pateikti išsiuntus pranešimą apie kaltinimus, dar nereiškia, kad jie, nors ir pateikti vėlesnėje administracinės procedūros stadijoje, gali turėti svarbios papildomosios vertės. Konkrečiai kalbant, prašyme pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo kartelių atvejais, pateiktame išsiuntus pranešimą apie kaltinimus, įmonė gali nurodyti faktines aplinkybes, kurios, jos nuomone, nebuvo pakankamai įrodytos, kad suteiktų svarbios papildomosios vertės, palyginti su Komisijos jau turimais įrodymais.

Be to, pranešimo dėl bendradarbiavimo 26 punkte tik nurodoma procedūrinė Komisijos pareiga. Jame nenumatyta, kad bet koks įmonės bendradarbiavimas įrodinėjant pažeidimą neturi jokios reikšmės, jei tai buvo daroma tik išsiuntus pranešimą apie kaltinimus. Be to, toks bendradarbiavimas gali būti labai naudingas, jei į pateiktus įrodymus Komisija anksčiau neatsižvelgė ir jie turi tiesioginę reikšmę preziumuojamo kartelio sunkumui ar trukmei.

(žr. 239 ir 240 punktus)