32

Tokiomis aplinkybėmis Krajský súd v Prešove (Prešovo apygardos teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: 1) Ar, atsižvelgiant į sprendimą [priimtą 2014 m. vasario 27 d. byloje Pohotovosť (C‑470/12, EU:C:2014:101)] ir į [Teisingumo Teismo šio sprendimo] 46 punkte suformuluotus argumentus, teisės norma, pagal kurią, nustatant, kad įstatymo saugomi interesai ir vartotojų interesų apsauga nuo nesąžiningų sąlygų yra lygiaverčiai, neleidžiama, kad juridinis asmuo, kurio veiklą sudaro kolektyvinė vartotojų apsauga nuo nesąžiningų sąlygų ir kuris siekia [Direktyvos 93/13] 7 straipsnio 1 dalies, perkeltos į Civilinio kodekso 53a straipsnio 1 ir 2 dalis, tikslo, be vartotojo atsakovo sutikimo įstotų į bylą kaip kita proceso šalis (įstojantis į bylą asmuo) nuo proceso pradžios ir šiame procese veiksmingai naudotųsi procesinėmis ir teisių gynimo priemonėmis vartotojo labui, siekdamas šiame procese apsaugoti jį nuo sistemingo nesąžiningų sutarties sąlygų naudojimo, nors kitais atvejais įstojantis į bylą asmuo, kuris yra suinteresuotas, kad būtų pripažintos materialinės (turtinės) teisės, kurios yra bylos dalykas, neturi gauti atsakovo sutikimo, kad galėtų įstoti į bylą jo pusėje nuo proceso pradžios siekdamas naudingai pasinaudoti procesinėmis ir teisių gynimo priemonėmis atsakovo labui, prieštarauja Sąjungos teisės lygiavertiškumo principui? 2) Ar, atsižvelgiant į [2014 m. balandžio 30 d. Sprendimą Kásler ir Káslerné Rábai (C‑26/13, EU:C:2014:282) ir 2015 m. balandžio 23 d. Sprendimą Van Hove (C‑96/14, EU:C:2015:262)], žodžių junginys „pateikiamos aiškia, suprantama kalba“, vartojamas Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalyje, turi būti aiškinamas taip, kad sutarties sąlyga gali būti laikoma suformuluota neaiškiai ir nesuprantamai – ir dėl to atsiranda teisinė pasekmė, kad teismas ex officio nagrinėja sąlygos nesąžiningą pobūdį, – net ir tuomet, kai teisės institutas (instrumentas), kurį reglamentuoja ši sutarties sąlyga, pats savaime yra sudėtingas, jo teisinės pasekmės sunkiai numatomos vidutiniam vartotojui ir jam suprasti apskritai reikia profesionalios teisinės konsultacijos, kurios kaina yra neproporcinga paslaugos, kurią vartotojas gauna pagal sutartį, vertei? 3) Ar tuo atveju, kai teismas priima sprendimą dėl teisių, kylančių iš sutarties, sudarytos su vartotoju, kuriomis remiamasi prieš vartotoją atsakovą, atsižvelgdamas tik į ieškovo teiginius, ir išduoda mokėjimo įsakymą taikydamas pagreitintą procedūrą, netaikydamas procese Civilinio proceso kodekso 172 straipsnio 9 dalies, kurioje neleidžiama išduoti mokėjimo įsakymo, jeigu su vartotoju sudarytoje sutartyje yra nesąžiningų sąlygų, Sąjungos teisei prieštarauja valstybės narės teisės aktai, pagal kuriuos dėl nustatyto trumpo termino pateikti prieštaravimą dėl mokėjimo įsakymo ir vartotojui nesiėmus jokių priemonių neleidžiama vartotojų apsaugos asociacijai, kuri gali ir turi teisę siekti [Direktyvos 93/13] 7 straipsnio 1 dalies, perkeltos į Civilinio kodekso 53a straipsnio 1 ir 2 dalis, tikslų, be vartotojo sutikimo (bet vartotojas tam neprieštarauja) veiksmingai pasinaudoti vienintele vartotojo apsaugos priemone – prieštaravimu dėl mokėjimo įsakymo, kai teismas nesilaiko pareigos pagal Civilinio proceso kodekso 172 straipsnio 9 dalį? 4) Ar atsakant į antrąjį ir trečiąjį klausimus reikšminga aplinkybe galima laikyti tai, kad pagal teisės sistemą vartotojas neturi teisės į privalomą teisinę pagalbą ir kad klausimo neišmanymas, kai nėra teisinio atstovo, kelia didelę riziką, kad jis nesirems sutarties sąlygų nesąžiningu pobūdžiu ir nesiims veiksmų, kad vartotojų apsaugos asociacija, kuri gali ir turi teisę siekti Direktyvos 93/13 7 straipsnio 1 dalies, perkeltos į Civilinio kodekso 53a straipsnio 1 ir 2 dalis, tikslų, įstotų į bylą jo pusėje? 5) Ar teisės nuostatos, pavyzdžiui, dėl pagreitintos mokėjimo įsakymo išdavimo procedūros (Civilinio proceso kodekso 172 straipsnio 1 ir paskesnės dalys), pagal kurias leidžiama 1) pripažinti pardavėjo ar tiekėjo teisę į pinigų sumą priimant teismo sprendimo galią turintį aktą 2) pagal pagreitintą procedūrą, 3) kai sprendimo galią turintis aktas priimamas teismo pareigūno, 4) kai atsižvelgiama tik į pardavėjo ar tiekėjo teiginius ir 5) nerenkami įrodymai, 6) kai vartotojas nėra atstovaujamas teisininko ir kai 7) jo gynybos be jo leidimo negali veiksmingai užtikrinti vartotojų apsaugos asociacija, kuri gali ir turi teisę siekti Direktyvos 93/13 7 straipsnio 1 dalies, perkeltos į Civilinio kodekso 53a straipsnio 1 ir 2 dalis, tikslų, prieštarauja Sąjungos teisei ir pirmiausia reikalavimui įvertinti visas bylos aplinkybes taikant [Direktyvos 93/13] 4 straipsnio 1 dalį?“