Byla T‑19/07

Systran SA ir Systran Luxembourg SA

prieš

Europos Komisiją

„Deliktinė atsakomybė – Konkursas dėl projekto, susijusio su Komisijos automatinio vertimo sistemos priežiūra ir kalbiniu praturtinimu, įgyvendinimo – Parduodamos kompiuterio programos šaltinio kodai – Autorių teisių pažeidimas – Neleistinas praktinės patirties atskleidimas – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Ginčas dėl deliktinės atsakomybės – Priimtinumas – Reali ir tikra žala – Priežastinis ryšys – Žalos dydžio įvertinimas vienkartine suma“

Sprendimo santrauka

1. Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Dalykas – EB 288 straipsnio antra pastraipa grindžiamas prašymas atlyginti Sąjungos padarytą žalą – Sąjungos teismo išimtinė kompetencija – Nustatytos atsakomybės sutartinio ar deliktinio pobūdžio vertinimas – Kriterijai

(EB 235, 238, 240 straipsniai ir 288 straipsnio antra pastraipa; Bendrojo teismo procedūros reglamento 113 straipsnis)

2. Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Dalykas – Žalos dėl Komisijos tariamai padaryto pareigos užtikrinti praktinės patirties konfidencialumą pažeidimo atlyginimas – Deliktinis pagrindas – Sąjungos teismo jurisdikcija

(EB 235, 287 straipsniai ir 288 straipsnio antra pastraipa; Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnis)

3. Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai

(Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirma pastraipa ir 53 straipsnio pirma pastraipa; Bendrojo teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas)

4. Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Sąjungos teismo jurisdikcija – Kompetencija priimti sprendimą dėl Komisijos padaryto autorių teisių pažeidimo – Sąlygos

(EB 235 straipsnis ir 288 straipsnio antra pastraipa)

5. Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Sąjungos teismo jurisdikcija – Priteisimas iš Sąjungos atlyginti žalą pagal bendrus valstybių narių įstatymams deliktinės atsakomybės srityje būdingus principus

(EB 235 straipsnis ir 288 straipsnio antra pastraipa)

6. Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas – Reali ir tikra žala – Priežastinis ryšys

(EB 288 straipsnio antra pastraipa)

7. Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 91/250 – Kompiuterių programų teisinė apsauga – Apribojimai – Išimtys – Taikymo sritis

(Tarybos direktyvos 91/250 4 ir 5 straipsniai)

8. Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Pakankamai akivaizdus teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas

(EB 288 straipsnio antra pastraipa)

1. Sutartinės atsakomybės atveju Sąjungos teismas turi jurisdikciją tik esant arbitražinei išlygai, kaip ji suprantama pagal EB 238 straipsnį. Nesant tokios išlygos, Bendrasis Teismas, remiantis EB 235 straipsniu, neturi teisės nagrinėti ieškinio, kuris iš tikrųjų yra sutartinio pobūdžio ieškinys dėl žalos atlyginimo. Priešingu atveju Bendrasis Teismas išplėstų savo jurisdikciją ir viršytų jam EB 240 straipsnyje suteiktus ribotus įgaliojimus, nes šiame straipsnyje nacionaliniams teismams suteikta bendra teisė spręsti ginčus, kurių viena iš šalių yra Sąjunga. Sąjungos teismo jurisdikcija sutartinės atsakomybės srityje yra bendros taisyklės išimtis ir turėtų būti aiškinama siaurai, todėl Bendrasis Teismas gali spręsti tik dėl reikalavimų, kylančių iš sutarties arba tiesiogiai susijusių su iš sutarties kylančiomis pareigomis.

Kita vertus, deliktinės atsakomybės srityje Sąjungos teismo jurisdikcijai nėra taikomas reikalavimas, kad ginčo šalys iš anksto išreikštų savo sutikimą. Norėdamas nustatyti, ar turi jurisdikciją pagal EB 235 straipsnį, Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į įvairias reikšmingas bylos aplinkybes, turi išnagrinėti, ar ieškovės pateiktas prašymas atlyginti žalą objektyviai ir visiškai remiasi sutartinės ar deliktinės kilmės pareigomis, kurios leistų apibrėžti bylos sutartinį arba deliktinį pagrindą. Visų pirma šias aplinkybes galima nustatyti nagrinėjant šalių reikalavimus, faktinę aplinkybę, dėl kurios atsirado prašoma atlyginti žala, ir sutartinių ar deliktinių nuostatų, kuriomis remiamasi siekiant išspręsti byloje nagrinėjamą klausimą, turinį. Taigi nagrinėdamas bylą dėl deliktinės atsakomybės Bendrasis Teismas gali nekliudomas vertinti sutarties turinį, kaip galėtų vertinti bet kokį kitą dokumentą, kuriuo remiasi šalis grįsdama savo argumentus, tam, kad įsitikintų, ar dėl šios sutarties galima ginčyti pagal EB 235 straipsnį jam tiesiogiai suteiktą jurisdikciją. Toks nagrinėjimas yra susijęs su siekiant patvirtinti Bendrojo Teismo jurisdikciją pateiktų faktinių aplinkybių vertinimu, o tokių aplinkybių nebuvimas yra viešąja tvarka grindžiamas nepriimtinumo pagrindas, kaip tai suprantama pagal Procedūros reglamento 113 straipsnį.

(žr. 58–62 punktus)

2. EB 287 straipsnyje įtvirtintas principas, kuriuo remdamosi įmonės turi teisę į jų verslo paslapčių apsaugą, yra pagrindinis Sąjungos teisės principas. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnyje taip pat nurodoma būtinybė administracijai laikytis teisėto konfidencialumo ir profesinio bei verslo slaptumo.

Verslo paslaptis apima ir su praktine patirtimi susijusią techninę informaciją, kurią ne tik paviešinus, bet ir paprasčiausia perdavus kitam nei ją suteikusiam asmeniui galima padaryti didelę žalą informacijos pateikėjo interesams. Kad techninei informacijai dėl jos pobūdžio būtų taikomas EB 287 straipsnis, pirmiausia būtina, kad ją žinotų tik ribotas asmenų ratas. Antra, tai turi būti informacija, kurios atskleidimas galėtų padaryti didelę žalą ją pateikusiems ar tretiesiems asmenims. Galiausiai būtina, kad interesai, kurie gali būti pažeisti atskleidus informaciją, būtų objektyviai verti apsaugos.

Kadangi šiuo atveju Komisijos įvykdyto autorių teisių ar praktinės patirties saugomos informacijos atskleidimo trečiajam asmeniui be aiškaus šių teisių savininko sutikimo tariamai neteisėtą ir žalingą pobūdį reikia įvertinti atsižvelgiant į bendrus valstybių narių įstatymams šioje srityje būdingus principus, o ne į sutartines nuostatas, įtvirtintas sutartyse, praeityje sudarytose dėl su ieškovei priklausančiomis autorių teisėmis ir praktine patirtimi nesusijusių klausimų, nagrinėjama byla yra deliktinio pobūdžio.

(žr. 79–80 ir 103 punktus)

3. Bet kuriame ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Jie turi būti nurodyti pakankamai aiškiai ir tiksliai, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Sąjungos teismas – nagrinėti ieškinį. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir gerą teisingumo vykdymą, tam, kad ieškinys būtų priimtinas, būtina, jog pagrindinės teisinės ir faktinės aplinkybės, kuriomis pagrįstas ieškinys, bent sutrumpintai, tačiau nuosekliai ir suprantamai būtų išdėstytos ieškinio tekste. Tam, kad būtų tenkinami šie reikalavimai, ieškinyje dėl institucijos padarytos žalos atlyginimo pirmiausia turi būti nurodyti įrodymai, leidžiantys nustatyti veiksmus, kuriais ieškovas kaltina instituciją.

(žr. 107–108 punktus)

4. Kai nagrinėjant ieškinį dėl deliktinės atsakomybės autorių teisių pažeidimo sąvoka vartojama kartu su praktinės patirties konfidencialumo pažeidimo sąvoka tik siekiant pripažinti Komisijos veiksmus neteisėtais, nagrinėjamų veiksmų neteisėto pobūdžio vertinimas atliekamas atsižvelgiant į bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus ir jam nebūtinas išankstinis kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos sprendimas.

Todėl atsižvelgiant į EB 235 straipsnyje ir 288 straipsnio antroje pastraipoje Sąjungos teismui suteiktą jurisdikciją deliktinės atsakomybės srityje ir nesant nacionalinės teisių gynimo priemonės, kuri suteiktų galimybę įpareigoti Komisiją atlyginti ieškovo tariamai patirtą žalą dėl programinės įrangos autorių teisių pažeidimo, negalima prieštarauti, kad į ieškovo vartojamą autorių teisių pažeidimo sąvoką būtų galima atsižvelgti pripažįstant Komisijos veiksmus neteisėtais, kai nagrinėjamas prašymas atlyginti žalą.

Tokiame ieškinyje ieškovo vartojama autorių teisių pažeidimo sąvoka aiškintina atsižvelgiant tik į bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus, kurie kompiuterių programų srityje buvo perkelti arba išdėstyti daugelyje derinimo direktyvų. Taigi Bendrasis Teismas turi jurisdikciją pripažinti autorių teisių pažeidimą tokia prasme, kaip šią sąvoką galėtų apibrėžti kompetentinga valstybės narės valdžios institucija, taikydama šios valstybės teisę, susijusią su tokiu ieškiniu dėl žalos atlyginimo.

(žr. 115–117 punktus)

5. Remiantis EB 288 straipsnio antra pastraipa ir EB 235 straipsniu darytina išvada, kad Sąjungos teismas turi jurisdikciją priteisti iš Sąjungos bet kokios formos žalos atlyginimą pagal bendrus valstybių narių įstatymams deliktinės atsakomybės srityje būdingus principus, įskaitant šiuos principus atitinkantį žalos atlyginimą natūra, jei būtina, nurodymo atlikti arba neatlikti tam tikrus veiksmus forma. Todėl Sąjunga iš principo negali būti atleista nuo Sąjungos teismo taikomos atitinkamos procesinės priemonės, nes tik jis turi išimtinę jurisdikciją priimti sprendimą dėl ieškinių dėl jos padarytos žalos atlyginimo.

Tam, kad būtų visiškai atlyginta byloje, kurioje Komisija kaltinama pažeidusi autorių teises, tariamai padaryta žala, reikia, jog šių teisių savininko teisė būtų atkurta tokia, kokia buvo, o dėl to, neatsižvelgiant į galimo nuostolių atlyginimo dydį, reikėtų bent jau tuoj pat nutraukti teisės pažeidimą. Visos žalos atlyginimas tokiais atvejais gali apimti ir autorių teisių pažeidimo rezultato konfiskavimą ar sunaikinimą arba Bendrojo Teismo sprendimo paskelbimą Komisijos lėšomis.

(žr. 120–123 punktus)

6. Deliktinė Sąjungos atsakomybė, kaip ji suprantama pagal EB 288 straipsnio antrą pastraipą, atsiranda tuo atveju, kai tenkinamos visos šios sąlygos: veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, neteisėtumas, žalos tikrumas ir priežastinis tariamų veiksmų ir nurodytos žalos ryšys.

Neteisėtiems veiksmams, kuriais kaltinama institucija, turi būti būdingas pakankamai akivaizdus teisės nuostatos, kuria siekiama suteikti asmenims teises, pažeidimas. Kai atitinkamos institucijos diskrecija yra tik labai nedidelė ar beveik neegzistuojanti, paprasčiausio Sąjungos teisės pažeidimo turėtų pakakti pakankamai akivaizdžiam pažeidimui pripažinti.

Žala, kurią prašoma atlyginti, turi būti reali ir tikra ir turi egzistuoti pakankamai aiškus priežastinis institucijos veiksmų ir žalos ryšys.

(žr. 126–127 ir 268 punktus)

7. Direktyvos 91/250 dėl kompiuterių programų teisinės apsaugos 5 straipsnyje įtvirtinta teisinė šios direktyvos 4 straipsnyje apibrėžtų veiksmų, susijusių su programos autoriaus išimtinėmis teisėmis, išimtis taikoma tik kompiuterio programos teisėto įgijėjo atliktiems darbams, o ne šio įgijėjo trečiajam asmeniui patikėtiems darbams. Ši išimtis taip pat apribota veiksmais, kurių reikia norint suteikti teisėtam įgijėjui galimybę naudotis kompiuterio programa su jos paskirtimi suderinamu būdu, įskaitant klaidų ištaisymą.

(žr. 225 punktą)

8. Aplinkybė, kad be išankstinio įmonės sutikimo Komisija suteikė teisę atlikti darbus, dėl kurių reikia pakeisti su programine įranga susijusius elementus, kaip antai šaltinio kodai, yra pakankamai akivaizdus įmonės turimų šios programinės įrangos autorių teisių ir praktinės patirties pažeidimas, dėl kurio gali kilti Sąjungos deliktinė atsakomybė.

(žr. 250 ir 261 punktus)

BENDROJO TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS

2010 m. gruodžio 16 d.( )

„Deliktinė atsakomybė – Konkursas dėl projekto, susijusio su Komisijos automatinio vertimo sistemos priežiūra ir kalbiniu praturtinimu, įgyvendinimo – Parduodamos kompiuterio programos šaltinio kodai – Autorių teisių pažeidimas – Neleistinas praktinės patirties atskleidimas – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Ginčas dėl deliktinės atsakomybės – Priimtinumas – Reali ir tikra žala – Priežastinis ryšys – Žalos dydžio įvertinimas vienkartine suma“

Byloje T‑19/07

Systran SA, įsteigta Paryžiuje (Prancūzija),

Systran Luxembourg SA, įsteigta Liuksemburge (Liuksemburgas),

atstovaujamos advokatų J.‑P. Spitzer ir E. De Boissieu,

ieškovės,

prieš

Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą E. Montaguti ir F. Benyon, vėliau E. Traversa ir E. Montaguti padedamų advokatų A. Berenboom ir M. Isgour,

atsakovę,

dėl ieškinio dėl žalos atlyginimo, susijusio su ieškovių tariamai patirta žala dėl pažeidimų, padarytų Komisijai paskelbus konkursą dėl projekto, susijusio su šios institucijos automatinio vertimo sistemos priežiūra ir kalbiniu praturtinimu,

BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas J. Azizi, teisėjai E. Cremona ir S. Frimodt Nielsen (pranešėjas),

posėdžio sekretorė T. Weiler, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. spalio 27 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Faktinės bylos aplinkybės

I – Dėl skirtingų programos „Systran“ versijų

1 Reikia išskirti keturias automatinio vertimo programos Systran (taip pat vadinamos Systran sistema) versijas:

pradinė versija (toliau – Systran Mainframe), kurią 1968 m. sukūrė P. Toma ir pardavinėjo Kalifornijoje įsteigta bendrovė World Translation Center, Inc. (WTC) ir kitos susijusios bendrovės (toliau visos kartu – WTC grupė),

Europos Komisijos anksčiau naudota versija (toliau – EC‑Systran Mainframe), dėl kurios 1975–1987 m. buvo sudarytos kelios sutartys tarp WTC grupės ir Komisijos, Komisijos ir paslaugų teikėjų bei Systran grupės (WTC grupės teisių ir pareigų perėmėjos) ir Komisijos,

nauja versija (toliau – Systran Unix), kurią sukūrė pirmoji ieškovė Systran SA (toliau Systran), kai 1986 m. įsigijo WTC grupę, kad programa galėtų veikti naudojant Unix ir Windows aplinką; šią versiją Systran grupė kūrė nuo 1993 metų,

Komisijos naudojama nauja versija (toliau – EC‑Systran Unix), dėl kurios 1997 m. buvo sudaryta antrosios ieškovės Systran Luxembourg SA (toliau – Systran Luxembourg) ir Komisijos sutartis.

II – Šalių santykių istorija

2 Reikia išdėstyti šalių, t. y. WTC grupės ir vėliau jos perėmėjos Systran grupės bei Komisijos, sutartinių santykių istoriją, kad būtų galima nustatyti su įvairiomis Komisijos naudotomis Systran programos versijomis, t. y. EC‑Systran Mainframe ir vėliau EC‑Systran Unix, susijusių nuosavybės ir naudojimo teisių apimtį. Komisija remiasi šia istorija teigdama, kad šis ieškinys pagrįstas sutartimi, o ieškovės nurodo, kad nė viena iš šių sutarčių, kuriomis jos ir nesiremia, neturi įtakos jų intelektinės nuosavybės teisėms ir ieškiniui.

A – Pirmasis laikotarpis: nuo „Systran Mainframe“ iki „EC‑Systran Mainframe“

3 Šalys pripažįsta, kad automatinio vertimo programos Systran kūrėjas yra P. Toma ir kad WTC grupės bendrovėms priklausė išimtinės šios Systran Mainframe programos versijos nuosavybės teisės.

1. Pirmosios WTC (ir kitų bendrovių) ir Komisijos sutartys

4 1975 m. gruodžio 22 d. WTC ir Komisija pasirašė sutartį dėl, pirma, automatinio vertimo iš anglų į prancūzų kalbą sistemos Systran įdiegimo ir tobulinimo ir, antra, automatinio vertimo sistemos Systran iš prancūzų į anglų kalbą pradinio sukūrimo (toliau – pradinė sutartis).

5 Pradinės sutarties 1 straipsnio „Objektas“ pirmoje pastraipoje nurodyta:

„Rangovas Komisijos vardu toliau tobulins savo automatinio vertimo iš anglų į prancūzų kalbą sistemą SYSTRAN (toliau – bazinė sistema) ir kurs pradinę automatinio vertimo iš prancūzų į anglų kalbą sistemą SYSTRAN.“

6 Pradinės sutarties 3 straipsnyje „Atlyginimas“ pažymėta:

„Už pagal šią sutartį atliktus darbus Komisija sumoka Rangovui 161 800 JAV dolerių pagal toliau pateikiamą tvarką:

<...>

Šią sumą sudaro atlyginimas už teisės naudoti bazinę sistemą perleidimą visam sutarties laikotarpiui. Suprantama, ji turi padengti visas vykdant šią sutartį Rangovo patirtas išlaidas, įskaitant sąnaudas dėl personalo, naudojimosi kompiuteriais laiką, kelionės išlaidas ir medžiagų kainą.“

7 Pradinės sutarties 4 straipsnyje „Naudojimasis sistema sutarčiai pasibaigus“ nurodyta:

„a) Susitariančios šalys susitaria, kad teises į sutarties pasibaigimo dieną esančią sistemą (toliau – pakeistą sistemą) ir su ja susijusią dokumentaciją Rangovas perduoda Komisijai ribotai, t. y. išimtinai dėl pačios Komisijos tikslų ir panašių Bendrijos valstybių narių viešosios valdžios institucijų poreikių ir tik dėl vertimo iš anglų į prancūzų ir iš prancūzų į anglų kalbas, bet netaikant laiko apribojimų; <...>

b) jei įvykdžius šią sutartį Komisija pageidauja pati ar tarpininkaujant trečiajam asmeniui toliau tobulinti pakeistą sistemą, taikydama kitas Bendrijos kalbų poras, ji turi sumokėti Rangovui fiksuotą sumą, neviršijančią 100 000 JAV dolerių už pirmąją kalbų porą ir 80 000 JAV dolerių už kitas poras arba 200 000 JAV dolerių už kiekvieną derinį, į kurį įtraukta nauja kalba. Šios sumos suteikia Komisijai teisę išimtinai ir laisvai naudotis pakeista sistema netaikant laiko apribojimų.

Kita vertus, jei įvykdžius šią sutartį Komisija pageidauja prašyti Rangovo toliau tobulinti pakeistą sistemą, taikant kitą kalbų porą, ji sumoka Rangovui fiksuotą sumą, neviršijančią 25 000 JAV dolerių už pirmąją porą ir 20 000 JAV dolerių už kitas poras arba 50 000 JAV dolerių už kiekvieną derinį, į kurį įtraukta nauja kalba;

c) Rangovas turi teisę savo vardu ir savo tikslais naudoti pagal šią sutartį ir vėlesnes sutartis dėl kitų kalbų porų taikymo, kaip nurodyta b punkto antroje pastraipoje, sukurtą pakeistą sistemą, išskyrus specialiai Komisijai sukurtus žodynus. Teisė naudotis žodynais Rangovui suteikiama kiekvienu konkrečiu atveju už metinį autorinį atlyginimą, neviršijantį 20 % išlaidų; Rangovui disponuoti nemokamai jie gali būti suteikti tik siekiant demonstravimo.“

8 Pagal pradinės sutarties 5 straipsnio f punktą sutarčiai buvo taikoma Liuksemburgo teisė ir ginčo atveju jurisdikciją jį nagrinėti turėjo Liuksemburgo teismai.

9 Po pradinės sutarties, galiojusios 1976–1987 m., Komisija sudarė kelias sutartis su WTC grupės bendrovėmis, siekdama, pirma, pagerinti Systran sistemą ir, antra, sukurti naujas kalbų poras (t. y. iš viso devynias kalbų poras).

10 Be to, Komisija su įvairiomis WTC grupei nepriklausančiomis ir sutarties šalimis nesančiomis bendrovėmis sudarė sutartis, kuriomis joms buvo leista naudotis Systran sistema valstybių narių valdžios institucijų ir Bendrijų institucijų naudai. Vienoje iš šių sutarčių, pavadintoje „Techninio bendradarbiavimo susitarimo protokolu“ ir sudarytoje 1985 m. sausio 18 d. su Prancūzijos bendrove Gachot SA, Komisija nurodė, kad „Systran sistema, programos ir žodynai (išlieka) Komisijos nuosavybė“ (4 straipsnis „Naudojimo teisės“). Taikydama šį susitarimo protokolą, Komisija leido bendrovei Gachot naudoti „jos automatinio vertimo sistemą Systran Europos viešojo sektoriaus subjektų naudai“ ir už tai bendrovė Gachot teikė Komisijai informaciją apie atliktų vertimų kokybę, taip suteikusi galimybę tobulinti sistemos veikimą (1 straipsnis „Objektas“). Komisijos ir bendrovės Gachot bendradarbiavimas vyko be finansinių įsipareigojimų (3 straipsnis „Išlaidos“).

2. Systran grupės ir Komisijos bendradarbiavimo sutartis

11 Keliomis sutartimis, sudarytomis nuo 1985 m. rugsėjo mėn., bendrovė Gachot įsigijo WTC grupės bendroves, kurioms priklausė Systran technologija ir Systran Mainframe versija, ir tai padariusi pakeitė pavadinimą į Systran.

12 1987 m. vasario 2 d. Telekomunikacijų, informacijos pramonės ir inovacijų generalinio direktorato (GD) generalinio direktoriaus laiške bendrovei Gachot Komisija paprašė atsakyti į kelis klausimus, o minėta bendrovė tai padarė 1987 m. vasario 5 d. laiške:

„1 klausimas. Ar J. Gachot gali įrodyti, kad jis (pats arba bendrovė Gachot <...>) yra bendrovių WTC ir Systran Institut savininkas arba didžiosios dalies akcijų savininkas ir kad jis prisiima visus įsipareigojimus, kuriuos šios bendrovės turi Komisijos atžvilgiu?“

„Atsakymas. Mūsų bendrovė iš tikrųjų supirko visas P. Toma turėtas WTC ir Latsec akcijas ir 76 % Systran Institut akcijų. Taigi esame visiškai įgalioti kalbėti visos grupės vardu ir atstovauti jai bendraujant su Komisija“.

„2 klausimas. Kas atsitiktų šiems įsipareigojimams, jei J. Gachot (arba bendrovė Gachot) nebebūtų šių bendrovių savininkas (arba didžiosios dalies akcijų savininkas)? Ar J. Gachot įsipareigoja įpareigoti galimus pirkėjus laikytis šių įsipareigojimų?“

„Atsakymas. Nėra numatytas joks perleidimas. Atvirkščiai, mūsų grupė šioje srityje vykdo nuolatinio vystymosi politiką. Be to, Komisija šiuo klausimu neturėtų dėl nieko rūpintis, nes sutartys sudarytos tarp WTC ir Komisijos, t. y. juridinių asmenų, ir bet koks galimas šių bendrovių akcijų nuosavybės pasikeitimas niekaip negalėtų paveikti sudarytų sutarčių“.

„3 klausimas. Ar J. Gachot galėtų patvirtinti, kad įvairių su WTC ir Systran Institut sudarytų sutarčių pagrindu Komisija turi neišimtines naudojimo Europos viešajam sektoriui teises dėl (devynių) Systran kalbinių versijų?“

„Atsakymas. Iš WTC ir Komisijos sudarytų sutarčių <...> aišku, kad Komisija turi neišimtines Systran II kalbinių versijų jos įsigytoms kalbų (poroms) naudojimo teises savo pačios poreikiams arba Bendrijos valstybių valdžios institucijų poreikiams <...>“

„8 klausimas. Ar J. Gachot vis dar sutinka leisti tarpvyriausybinėms organizacijoms, kurių teritorija peržengia Bendrijos ribas, naudotis (programa) Systran už jam mokamą autorinį atlyginimą?“

„Atsakymas. Bendrovė Gachot, be abejonės, ketina pateikti Systran sistemą naudotis tarptautinėms organizacijoms, kurių teritorija peržengia Bendrijos ribas; ji tai darys vadovaudamasi susitarimais, kurie būtų sudaryti tarp bendrovės Gachot ir šių organizacijų <...>“

„14 klausimas. Ar bendrovė WTC būtų pasirengusi tokiomis pačiomis sąlygomis kaip anksčiau suteikti Komisijai Systran sistemos ispanų-anglų kalbomis naudojimo teises? Ar mokėtina kaina būtų tokia pati, kaip antai pasiūlyta už sistemą vokiečių-anglų kalbomis?

„Atsakymas. Bendrovė WTC visiškai sutinka suteikti Komisijai neišimtinę naudojimo licenciją dėl ispanų-anglų kalbų ir galbūt italų-anglų ir portugalų-anglų kalbų. Kaina ir sąlygos iš esmės priklausys nuo sistemų plėtros lygio tuomet, kai Komisija jas įsigis“.

„15 klausimas. Ar bendrovė WTC būtų pasirengusi sukurti naujas sistemas, kuriose tikslinės kalbos būtų danų ir graikų, ir jas perduoti Komisijai kartu su (neišimtinėmis) naudojimo teisėmis viešame ir privačiame sektoriuose?“

„Atsakymas. WTC visiškai sutinka sukurti bet kokią sistemą, kurią sudarytų Europos kalbų poros, kaip ir kitas sistemas, kurių Komisijai galėtų prireikti“.

„16 klausimas. Ar J. Gachot būtų suinteresuotas konvertuoti sistemą Systran į C programavimo kalbą, veikiančią Unix (operacinė sistema), ir taip išplėsti šios programos pritaikymą kitiems kompiuteriams? Ar jis būtų pasirengęs finansuoti visą arba dalį reikalingų investicijų (kurios greičiausiai sudarytų apie milijoną ekiu)?“

„Atsakymas. Esame numatę Systran sistemą konvertuoti į C programavimo kalbą, tinkančią Unix aplinkai. Vis dėlto pirmiausia mums atrodo daug svarbiau sutelkti pastangas į vertimo kokybės gerinimą ir įvairių Systran (sistemos) versijų vienodinimą. Nors Systran (sistemos) konvertavimas ir pritaikymas prie Unix aplinkos mus labai domina, jis vis dar priklauso nuo konkrečių finansavimo šaltinių atsiradimo <...>“

13 1987 m. kovo 5 d. Telekomunikacijų, informacijos pramonės ir inovacijų GD darbuotojo faksimilėje bendrovei Gachot Komisija taip apibrėžė „Systran sutarties“, dėl kurios buvo deramasi, turinį:

„Teisės, tikslai ir pareigos

Pagal Sutartį abiejų šalių įgytos teisės yra visiškai subalansuotos.

Systran grupė yra pagrindinių programų savininkė ir Komisijos naudojimo teisės dėl devynių kalbų (porų) apima tik Bendrijos institucijas ir valstybių narių oficialius subjektus.

Kita vertus, Komisijai priklauso žodynai, kuriuos ji atnaujino nuo 1975 metų.

Kiekviena šalis investavo po maždaug 8 milijonus ekiu šioms teisėms įgyti ir todėl ieško būdų užtikrinti, kad šios investicijos būtų pelningos.

Komisija turi moralinę pareigą teikti naudą Bendrijos ekonomikai iš jos mokesčių mokėtojų sumokėtų investicijų, o Systran grupė siekia nedelsdama pradėti prekiauti sistema Europoje.

Siūlomoje sutartyje šie du tikslai yra visiškai panašūs ir suderinami.

Be to, Komisija ir Systran grupė yra suinteresuotos, kad Systran (programa) taptų efektyvia priemone, suderinant programas ir žodynus <...>“

14 1987 m. rugpjūčio 4 d. Systran grupė ir Komisija pasirašė sutartį dėl vertimo sistemos Systran dabartinėmis ir ateities oficialiosiomis kalbomis raidos ir tobulinimo bendro organizavimo bei jos taikymo (toliau – bendradarbiavimo sutartis).

15 Bendradarbiavimo sutarties preambulėje nurodyta:

„1. Bendrovės WTC sukurta Systran sistema yra automatinio vertimo sistema, kurią sudaro pagrindinė programa, kalbinės ir pagalbinės programos bei įvairūs dvikalbiai žodynai.

2. 1975 m. rugsėjo 22 d. Komisija ir bendrovė WTC sudarė sutartį dėl Systran sistemos naudojimo Komisijoje ir WTC vykdomo pradinio šios sistemos kūrimo.

Vėliau Komisija ir bendrovė WTC sudarė keletą kitų sutarčių, kuriose buvo numatyta, pirma, pagerinti esamą sistemą ir, antra, sukurti sistemas (naujoms kalbų poroms).

Šių 1976–1985 m. sudarytų sutarčių tikslas buvo sukurti ir pagerinti vertimo programas bei pagrindinius atitinkamų kalbų žodynus.

3. Vėlesnis šių sistemų palaikymas ir raida buvo užtikrinami sudarant dar vieną grupę sutarčių tarp Komisijos ir aptarnaujančių bendrovių. Šiose sutartyse buvo įtvirtinti pačios Komisijos poreikiai ir tikslai.

4. Nuo 1985 m. Komisija sudarė sutartis su įvairiomis bendrovėmis, kuriomis joms buvo leista naudotis Systran sistema valdžios institucijų ir Europos Bendrijų institucijų naudai už informaciją, kuri suteiktų galimybę Komisijai pagerinti sistemos veikimą.

5. Taigi šalys pripažįsta, kad Komisija turi bazinės sistemos ir WTC padarytų patobulinimų <...> naudojimo licenciją, kurios naudojimas apribotas Europos Bendrijų teritorijoje šios sutarties 4 (punkte) nurodytuose sektoriuose.

6. Komisijos ir (šios sutarties 3 punkte nurodytų) jos rangovų padaryti Systran sistemos patobulinimai ir pakeitimai, ypač žodynai, yra išimtinė Komisijos nuosavybė.

7. Šalys patvirtina, kad jos ir Systran naudotojai yra suinteresuoti, jog ši sistema būtų nuolat tobulinama. Jos nusprendė sudaryti šią bendradarbiavimo sutartį tam, kad suvienytų savo pastangas ir taip siektų šio tobulinimo.

Atsižvelgdamos į tai abi šalys pripažįsta teisę naudoti Systran sistemą, kuri gali būti plėtojama įdiegiant patobulinimus, įgyvendinamus dėl sistemos naudojimo ir privačiame, ir viešame sektoriuose.“

16 Bendradarbiavimo sutarties 4 straipsnyje dėl „nuosavybės teisių“ nurodyta:

„Įvairios Systran kalbinės versijos ir jų sudedamosios dalys išlieka partnerių, kurioms jos priklausė pasirašymo dieną, nuosavybė.

Systran grupės bendrovės įsipareigoja perleisti savo teises į nuosavybę tik iš anksto informavusios Komisiją ir gavusios jos sutikimą. Teisių perėmėjas turės sutikti perimti iš šios bendradarbiavimo sutarties minėtoms bendrovėms kylančias teises ir pareigas.“

17 Bendradarbiavimo sutarties I priedo įžangoje įtvirtinta:

„Nors Komisijai visuomet priklausė žodynai ir kitos sudedamosios dalys, kurias ji parengė įvairioms Systran versijoms, pagrindinės programos nuosavybės teises dalijosi kelios bendrovės, o Komisija sudarė sutartis ir susitarimus dėl sistemos bei jos tobulinimo ir kūrimo pirmiausia su (WTC) ir Systran Institut.

Kadangi nuo 1986 m. pradžios bendrovė Gachot <...> yra pagrindinė minėtų bendrovių akcininkė, ši bendra sutartis dėl Systran kūrimo ir naudojimo buvo sudaryta visų suinteresuotų šalių <...>“

18 Bendradarbiavimo sutarties 4a straipsnyje dėl „patobulinimų ir autorinio atlyginimo“ pažymėta:

„Bet koks sistemos pakeitimas ar patobulinimas, atsiradęs Systran grupei naudojant sistemą, nedelsiant perduodamas Komisijai.

Bet koks sistemos pakeitimas ar patobulinimas, atsiradęs Komisijai naudojant sistemą, nedelsiant perduodamas Systran grupei.

Dėl bet kokio sistemos pakeitimo, atsiradusio ne dėl jos naudojimo tiesiogine šio žodžio prasme, vyks šalių tarpusavio derybos.

Pradiniu dvejų metų laikotarpiu kiekviena šalis gali naudoti kitos šalies padarytus pakeitimus ir patobulinimus ir už tai nemokėti jokio autorinio atlyginimo.

Šiam laikotarpiui pasibaigus ir atsižvelgiant į įgytą patirtį, Komisija ir Systran grupė sutartimi nustatys tolesnio bendradarbiavimo taisykles.“

19 Bendradarbiavimo sutarties 5 straipsnyje dėl „naudojimo teisių“ nurodyta:

„a) Viešajame sektoriuje Bendrijos teritorijoje Komisija turi teisę naudoti naujausią bendrosios sistemos versiją ir suteikti šios sistemos naudojimo licencijas Bendrijos teritorijoje įsteigtiems nacionaliniams ir tarptautiniams viešiesiems subjektams, kaip jie apibrėžiami preambulės 4 (punkte).

b) <...>

c) Systran grupės bendrovės įsipareigoja leisti bet kokiam privačiam subjektui naudoti sistemą verslo praktiką atitinkančiomis sąlygomis.“

20 Vadovaujantis bendradarbiavimo sutarties 11 ir 12 straipsniais, sutarčiai buvo taikoma Belgijos teisė, ir bet kokie šalių ginčai dėl sutarties aiškinimo, vykdymo arba nevykdymo turėjo būti sprendžiami arbitraže.

21 1988 ir 1989 m. Komisija sudarė keturias sutartis su bendrove Gachot; ji siekė gauti licenciją naudoti programą Systran vokiečių-anglų, vokiečių-prancūzų, anglų-graikų, ispanų-anglų ir ispanų-prancūzų kalbų poroms.

22 1991 m. gruodžio 11 d. registruotu laišku Komisija nutraukė bendradarbiavimo sutartį, remdamasi jos 8 straipsniu ir pateikusi įspėjimą prieš šešis mėnesius. Šioje nuostatoje buvo numatyta, kad praėjus trejiems metams kiekvienai iš šalių priklausė tokios būklės sistema Systran, kokią jos buvo pasiekusios kiekviena atskirai. Komisijos teigimu, šį nutraukimą buvo galima pateisinti tuo, kad Systran nesilaikė sutartinių įsipareigojimų ir ketino pareikalauti mokesčio už patobulinimus, susijusius su dviem kalbų poromis (prancūzų-italų ir prancūzų-ispanų), kuriuos atliko Komisija ir pateikė Systran pagal bendradarbiavimo sutartį. Bendradarbiavimo sutarties pabaigos dieną EC‑Systran Mainframe sudarė 16 kalbinių versijų.

23 Vėliau Systran grupė sukūrė ir pradėjo pardavinėti naują programos Systran versiją, galinčią veikti su Unix ir Windows operacinėmis sistemomis (Systran Unix), o Komisija sukūrė anksčiau minėtas 16 kalbų porų, papildytų išorės subrangovui padedant sukurta graikų-prancūzų kalbų pora, apimančią EC‑Systran Mainframe versiją, kuri veikė su Mainframe operacine sistema, nesuderinama su operacinėmis sistemomis Unix ir Windows.

B – Antrasis laikotarpis: nuo „Systran Unix“ iki „EC‑Systran Unix“

24 Kad EC‑Systran Mainframe versija veiktų esant Unix ir Windows aplinkai, Systran Luxembourg ir Komisija sudarė keturias sutartis (toliau – perkėlimo sutartys).

25 1997 m. gruodžio 19 d. prieš pasirašydama pirmąją perkėlimo sutartį Komisija laišku paprašė Systran duoti sutikimą dėl įvairių klausimų, įskaitant šiuos:

„1. Systran vardo naudojimas

Pristatymuose, dokumentuose ir susirašinėdami mes dažnai nurodome „Komisijos automatinio vertimo sistemą“. Atsižvelgiant į tai, kad ji yra pagrįsta Systran sistema, butų logiškiau tokiais atvejais vartoti pavadinimą Systran arba <...> Systran EC version.

2. (Bendrovės) Systran <...> ir Komisijos sistemų abipusio naudojimo principas

Komisija savo serveryje galės naudoti bendrovės Systran produktus. Kita vertus, ši bendrovė galės naudoti Komisijos sistemą.

Bendrovė Systran <...> ir jos dukterinės bendrovės nuo šiol įsipareigoja nereikšti jokių piniginių reikalavimų, kylančių iš Systran grupės ir Komisijos anksčiau sudarytų sutarčių.“

26 1997 m. gruodžio 22 d., pirmosios perkėlimo sutarties pasirašymo dieną, Systran atsakė į šį Komisijos prašymą:

„1. Systran vardo naudojimas

Patvirtiname, kad sutinkame, jog Komisija gali naudoti prekės ženklą SYSTRAN. Jis turėtų būti nuosekliai naudojamas kiekvienai iš pirminės Systran sistemos kildinamai automatinio vertimo sistemai. Todėl perleidžiame jums teisę naudoti prekės ženklą SYSTRAN tik siekiant platinti arba tiekti automatinio vertimo sistemą Systran.

2. (Bendrovės) Systran <...> ir Komisijos sistemų abipusio naudojimo principas

Patvirtiname, kad sutinkame, jog Komisija savo vidaus poreikiams gali naudoti Systran produktus esant Unix ir (arba) Windows aplinkai.

Bendrovė Systran įsipareigoja nereikšti jokių piniginių reikalavimų, kylančių iš Systran grupės ir Komisijos anksčiau sudarytų sutarčių vykdymo.“

27 Systran Luxembourg ir Komisijos sudarytos pirmosios perkėlimo sutarties 2 straipsnyje pateikiamas toks „Komisijos automatinio vertimo sistemos“ apibrėžimas:

„Komisijos automatinio vertimo sistema, vadinama Systran EC version (Systran EB versija), reiškia iš pradžių Lojoloje, JAV, įsteigtos bendrovės World Translation Center sukurtos Systran automatinio vertimo sistemos specialią versiją, kurią nuo 1976 m. savo vidaus poreikiams toliau kūrė Europos Komisija. Komisijos automatinio vertimo sistema skiriasi nuo Systran Original Version (pirminės Systran sistemos versijos), t. y. Systran SA France ir jos dukterinių bendrovių sukurtos ir parduodamos automatinio vertimo sistemos.“

(The Commission’s machine translation system, or ‘Systran EC version’, designates a specific version of the Systran machine translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the ‘Systran Original Version’, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of France and its subsidiaries.)

28 Pirmosios perkėlimo sutarties 13 straipsnyje „Patentai, naudojimo sertifikatai (naudojimo modeliai), prekės ženklai, pramoninis dizainas, pramoninės ir intelektinės nuosavybės teisės“ nurodyta:

„1. Komisija nedelsiant informuojama apie bet kokius įgyvendinant šią sutartį Rangovės (t. y. Systran Luxembourg) gautus rezultatus ar patentus; tokie rezultatai ar patentai priklauso Europos Bendrijoms, kurios gali jais laisvai naudotis, išskyrus atvejus, kai jau yra atsiradusios pramoninės arba intelektinės nuosavybės teisės.

2. Komisijos automatinio vertimo sistema, įskaitant jos sudedamąsias dalis, net jeigu jos buvo pakeistos vykdant sutartį, išlieka Komisijos nuosavybė, išskyrus atvejus, kai jau yra atsiradusios pramoninės arba intelektinės nuosavybės teisės.

<...>

5. Trečiajam asmeniui pradėjus procesą, ypač jei tai yra teisės užginčijimas, net jei tai įvyksta pasibaigus sutarčiai, įtraukta šalis nedelsdama apie tai informuoja kitą šalį; abi šalys veikia drauge ir perduoda viena kitai visą jų turimą arba gautą informaciją ar įrodymus.“

(1. Any results or patent obtained by the Contractor (t. y. Systran Luxembourg) in performance of this contract shall be immediately reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except where industrial or intellectual property rights already exist.

2. The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.

<...>

5. At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the party involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each other with all the information and evidence that they possess or obtain.)

29 Vadovaujantis pirmosios perkėlimo sutarties 15 ir 16 straipsniais, sutarčiai buvo taikytina Liuksemburgo teisė ir visi Bendrijos bei Systran Luxembourg ginčai dėl sutarties priklausė Liuksemburgo teismų jurisdikcijai.

30 Be to, ketvirtosios perkėlimo sutarties pirmajame papildyme sutarties pabaigos data buvo nustatyta 2002 m. kovo 15 d. ir nurodyta, kad „Rangovas įsipareigoja iki 2002 m. kovo 15 d. atlikti visas užduotis, kurios yra sutarties objektas, t. y. be kita ko pateikti visų su automatinio vertimo sistema Systran susijusių teisių (prekės ženklų, patentų, intelektinės ir pramoninės nuosavybės teisių, autorių teisių ir kt.), kuriuos teigia turinti Systran grupė, atnaujintus įrodymus“. Komisijos teigimu, Systran Luxembourg šios informacijos jai nepateikė.

C – Trečiasis laikotarpis: nuo konkurso paskelbimo 2003 m. spalio 4 dieną

31 2003 m. spalio 4 d. Komisija paskelbė konkursą dėl Komisijos automatinio vertimo sistemos priežiūros ir kalbinio praturtinimo. Po šio konkurso dvi iš dešimties šio pirkimo dalių atiteko bendrovei Gosselies. Tai buvo dalys, kuriose originalo kalbos buvo anglų ir prancūzų.

32 2003 m. spalio 31 d. Systran Komisijai nurodė:

„Susipažinome su 2003 m. spalio 4 d. skelbimu apie konkursą <...>. Išnagrinėję šį dokumentą manome, kad jūsų planuojami atlikti darbai gali pažeisti mūsų bendrovės intelektinės nuosavybės teises. Norėdami išlaikyti konstruktyvaus bendradarbiavimo tarp mūsų bendrovės ir Komisijos dvasią, pageidaujame sulaukti jūsų vertinimo šiuo klausimu. Dėl išdėstytų priežasčių jūs suprasite, kad mes negalime dalyvauti šiame konkurse.“

33 2003 m. lapkričio 17 d. atsakyme Komisija pažymėjo:

„Susipažinome su jūsų praėjusio spalio 31 d. laišku. Nemanome, kad mūsų planuojami atlikti darbai galėtų pažeisti intelektinės nuosavybės teises. Kaip ir jūs, norime išlaikyti gerus profesinius santykius, nepažeisdami Komisijos procedūrų.“

34 Po šio pasikeitimo laiškais Systran ir Komisija viena kitai išsiuntė daugiau laiškų, Komisija taip pat rengė susitikimus, siekdama gauti tikslesnės informacijos apie minėtos bendrovės prašymus.

35 Kalbėdamos apie minėtą susirašinėjimą ir sutikimus, ieškovės nurodė tokias aplinkybes:

Systran grupei priklauso automatinio vertimo programa „Systran“ (arba „Systran sistema“) ir ji kuria įvairias šios programos versijas,

vadovaujantis įvairiomis Systran grupės ir Komisijos sudarytomis sutartimis, Systran pritaikė savo programą tam, kad sukurtų jos EC‑Systran versiją,

1999–2002 m. Systran grupė užtikrino EC‑Systran versijos perkėlimą, kad ji galėtų veikti su Unix operacine sistema; tam Systran grupė pasinaudojo ankstesnėmis Systran teisėmis į pirminę programą ir Systran sistemos branduoliu Unix operacinėje sistemoje, kurį Systran grupė 1993 m. visiškai perrašė savo poreikiams.

36 Atsakydama į tai, Komisija nurodė, kad šios aplinkybės, kaip ir 2005 m. sausio 6 d. ieškovių informatikos eksperto pateikta techninė dokumentacija, nėra „intelektinės nuosavybės teisių (kurias Systran grupė teigia turinti dėl Systran programos) įrodymas“. Šiuo klausimu nesant „patvirtinančių dokumentų“, Komisija nusprendė, kad Systran grupė neturėjo teisės prieštarauti dėl darbų, kuriuos atliko ginčijamą konkursą laimėjusi bendrovė.

37 Apibendrinant galima pasakyti, kad Systran grupė negali remtis turėtomis teisėmis į programą Systran, kurios Systran Unix versiją parduoda, jei nori uždrausti tai, ką ši grupė laiko Komisijos įvykdytu tos programos klastojimu.

Procesas ir šalių reikalavimai

38 2007 m. sausio 25 d. ieškovės pateikė Bendrojo Teismo kanceliarijai šį ieškinį.

39 Taikant proceso organizavimo priemones, 2008 m. gruodžio 1 d. šalims buvo pasiūlyta atsakyti į kelis klausimus dėl sutartinio ar deliktinio ieškinio pagrindo (toliau – pirmoji klausimų grupė).

40 2009 m. sausio 30 d. ir vasario 2 d. šalys atsakė į pirmąją klausimų grupę.

41 Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones, pasiūlė šalims atsakyti į grupę naujų klausimų dėl Systran Unix versijos naudotojo teisių, pagal ginčijamą pirkimą numatytų darbų pobūdžio ir bendrovės Gosselies veiklos vertimo programų kūrimo ir pardavimo srityje (toliau – antroji klausimų grupė).

42 2009 m. spalio 14 d. šalys atsakė į antrąją klausimų grupę.

43 Per 2009 m. spalio 27 d. posėdžius šalys išdėstė savo argumentus ir atsakė į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.

44 Šiame posėdyje Bendrasis Teismas pakvietė šalis dalyvauti neoficialiame sutaikinimo susitikime. Po šio susitikimo šalys nurodė, kad pateiks Bendrajam Teismui jų taikos sutarties turinį, jeigu ją pavyktų sudaryti iki šio sprendimo paskelbimo datos. Bendrasis Teismas tokios informacijos negavo.

45 Posėdžio protokole buvo priminti pagrindiniai posėdyje išdėstyti argumentai dėl sutartinio arba deliktinio ieškinio pobūdžio, neteisėtos veikos, kuria kaltinama Komisija, ir ieškovių nurodytos žalos įvertinimo. Šalims buvo pranešta apie šį protokolą ir neoficialaus susitikimo protokolą.

46 2010 m. kovo 26 d. Nutartimi Bendrasis Teismas (trečioji kolegija) nusprendė atnaujinti žodinę proceso dalį tam, kad, taikydamas proceso organizavimo priemones, pasiūlytų šalims atsakyti į klausimus dėl veiksnių, į kuriuos reikia atsižvelgti apskaičiuojant žalą (toliau – trečioji klausimų grupė).

47 2010 m. gegužės 4 ir 5 d. šalys atsakė į trečiosios grupės klausimus.

48 Atsižvelgiant į šiuos atsakymus ir taikant proceso organizavimo priemones ieškovių ir Komisijos buvo paprašyta pateikti pastabas dėl kitos šalies atsakymų į trečiosios grupės klausimus. Bendrasis Teismas taip pat pageidavo tam tikrų patikslinimų dėl kai kurių šalių atsakymuose nurodytų aplinkybių (toliau – ketvirtoji klausimų grupė).

49 2010 m. birželio 11 d. šalys pateikė savo pastabas ir atsakė į ketvirtosios grupės klausimus. Paskui žodinė proceso dalis buvo baigta.

50 Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:

įpareigoti Komisiją nedelsiant nutraukti Komisijos atliekamus autorių teisių pažeidimo ir atskleidimo veiksmus,

įpareigoti konfiskuoti visas Komisijos ir bendrovės Gosselies turimas laikmenas, kuriose pažeidžiant ieškovių teises atgaminami EC‑Systran Unix ir Systran Unix versijų pagrindu bendrovės Gosselies sukurti informacinių technologijų produktai, ir įpareigoti jas perduoti Systran arba bent jau prižiūrint jas sunaikinti,

priteisti iš Komisijos mažiausiai 1 170 328 eurus Systran Luxembourg ir negalutinę 48 804 000 eurų sumą Systran,

įpareigoti Komisijos išlaidomis paskelbti būsimą Bendrojo Teismo sprendimą Systran pasirinktuose specialiuose leidiniuose, specialiose apžvalgose ir specialiuose interneto tinklapiuose,

bet kuriuo atveju priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

51 Komisija Bendrojo Teismo prašo:

pripažinti ieškinį nepriimtinu,

nepatenkinus pirmojo reikalavimo, atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,

priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

I – Dėl priimtinumo

A – Dėl reikalavimo, kad Bendrasis Teismas įpareigotų Komisiją atlyginti tariamą žalą

52 Dėl trečiojo reikalavimo, kuriuo ieškovės siekia, kad Komisija būtų įpareigota atlyginti jų tariamai patirtą žalą, ši institucija nurodo tris nepriimtinumo pagrindus. Pirma, šis prašymas atlyginti žalą yra nepriimtinas dėl jo sutartinio pagrindo, nes Bendrasis Teismas gali įvertinti kaltinimus autorių teisių pažeidimu ir praktinės patirties atskleidimu tik remdamasis įvairiomis Systran grupės ir Komisijos sudarytomis sutartimis, kuriose nėra Bendrojo Teismo jurisdikciją numatančios arbitražinės išlygos. Antra, prašymas atlyginti žalą yra nepriimtinas ir dėl ieškinio netikslumo, nes jame nenurodomos konkrečios teisės nuostatos, kurias pažeidė Komisija, ir pateikiama nepakankamai paaiškinimų dėl autorių teisių pažeidimo bei praktinės patirties atskleidimo veikų, kuriomis ieškovės kaltina Komisiją. Trečia, Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl autorių teisių pažeidimo, kai nagrinėja ieškinį dėl žalos atlyginimo, kaip tai matyti iš 2007 m. rugsėjo 5 d. Nutarties Document Security Systems prieš BCE (T‑295/05, Rink. p. II‑2835, toliau – Nutartis Document Security Systems).

1. Dėl bylos esmės

a) Šalių argumentai

53 Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas negali įvertinti autorių teisių pažeidimo ir atskleidimo neteisėtumo, jei nesiremia įvairiomis sutartimis, reglamentavusiomis Systran grupės ir Komisijos santykius 1975–2002 metais. Galima Bendrijos atsakomybė, galinti kilti dėl Systran programos EC‑Systran Unix ir Systran Unix versijų naudojimo, būtų sutartinio pobūdžio. Todėl reikia vadovautis EB 288 straipsnio pirma pastraipa, pagal kurią „Bendrijos sutartinę atsakomybę reglamentuoja atitinkamai sutarčiai taikoma teisė“. Taigi, nesant arbitražinės išlygos, kaip ji suprantama pagal EB 238 straipsnį, Bendrasis Teismas akivaizdžiai neturi jurisdikcijos.

54 Atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą, kuriuo Komisijos prašoma nurodyti, kokiomis sutartinėmis nuostatomis remdamasi ji mano turėjusi teisę imtis tokių veiksmų, kokių ėmėsi ginčijamo pirkimo metu, negavusi ieškovių sutikimo, ši institucija nurodo, kad, pirma, jai kyla abejonių, ar ieškovės turi intelektinės nuosavybės teises į Systran programos Systran Unix versiją, ir, antra, ji „kategoriškai neigia, kad ieškovėms priklausė teisės į programą EC‑Systran Unix“. Pirmiausia Komisija teigia turinti „išimtines nuosavybės teises“ į „programos kalbinių dalių šaltinio kodus“, vadovaujantis įvairiomis 1975–2002 m. sudarytomis sutartimis ir jos tarnybų darbu kuriant minėtas programos dalis. Vadovaujantis šiomis sutartimis, Komisija ir prieš perkėlimą, ir po jo turėjo teisę kurti EC‑Systran Unix versiją, bendradarbiaudama su trečiaisiais rangovais. Šiuo klausimu Komisija nurodo techninio bendradarbiavimo susitarimo protokolo 4 straipsnį, bendradarbiavimo sutarties preambulės 6 dalį ir su Systran Luxembourg sudarytų perkėlimo sutarčių 13 straipsnio 1 ir 2 dalis, pagal kurias Komisijos automatinio vertimo sistema išliko šios institucijos nuosavybė.

55 Ieškovės iš esmės teigia, kad Bendrasis Teismas turi jurisdikciją pagal EB 288 straipsnio antrą pastraipą. Šioje byloje ieškinys yra pagrįstas tuo, kad Komisija be sutikimo, t. y. ne pagal sutartį, atliko arba pavedė atlikti programos Systran Unix arba jos EC‑Systran Unix versijos pakeitimus, nors neturėjo teisių, leidžiančių jai keisti ar juo labiau pavesti keisti šią programą be ieškovių sutikimo.

56 Atsakymuose į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus ieškovės pabrėžia, kad Komisijai niekuomet nebuvo leista pateikti ginčijamo produkto bet kokiam trečiajam asmeniui. Nesant sutarties nuostatos, pagal kurią Komisijai būtų leidžiamas toks naudojimas arba atskleidimas, kaip antai atliktas, dėl sutartimis nustatytas ribas peržengiančių veiksmų šiai institucijai kilo deliktinė atsakomybė, priklausanti išimtinei Bendrojo Teismo jurisdikcijai.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

Pastabos dėl jurisdikcijos sutartinės ir deliktinės atsakomybės srityse

57 Bendrojo Teismo jurisdikcija nagrinėti ieškinį dėl žalos atlyginimo priklauso nuo konkrečiu atveju kylančios atsakomybės sutartinio arba deliktinio pobūdžio. Dėl sutartinės atsakomybės EB 238 straipsnyje numatyta, kad Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso priimti sprendimus pagal bet kurią Bendrijos ar jos vardu sudarytos sutarties arbitražinę išlygą, nepaisant to, ar ta sutartis reguliuojama pagal viešąją, ar pagal privatinę teisę. Dėl deliktinės atsakomybės EB 235 straipsnyje pažymėta, kad Teisingumo Teismo jurisdikcijai priklauso nagrinėti ginčus dėl žalos atlyginimo, numatyto 288 straipsnio antrojoje pastraipoje, o šioje pastraipoje nurodoma žala, kurią padaro institucijos ar jų tarnautojai, eidami savo pareigas.

58 Taigi sutartinės atsakomybės atveju Bendrasis Teismas turi jurisdikciją tik esant arbitražinei išlygai, kaip ji suprantama pagal EB 238 straipsnį. Nesant tokios išlygos, Bendrasis Teismas, remiantis EB 235 straipsniu, neturi teisės nagrinėti ieškinio, kuris iš tikrųjų yra sutartinio pobūdžio ieškinys dėl žalos atlyginimo. Priešingu atveju Bendrasis Teismas išplėstų savo jurisdikciją ir viršytų jam EB 240 straipsnyje suteiktus ribotus įgaliojimus, nes šiame straipsnyje nacionaliniams teismams yra suteikta bendra teisė spręsti ginčus, kurių viena iš šalių yra Bendrija (šiuo klausimu žr. 2009 m. gegužės 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo Guigard prieš Komisiją, C‑214/08 P, nepaskelbtas Rinkinyje, 35–41 punktus; 1997 m. liepos 18 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Oleifici Italiani prieš Komisiją, T‑44/96, Rink. p. II‑1331, 35 ir 38 punktus ir 2004 m. gegužės 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Distilleria Palma prieš Komisiją, T‑154/01, Rink. p. II‑1493, 50 punktą).

59 Kita vertus, deliktinės atsakomybės srityje Teisingumo Teismo jurisdikcijai nėra taikomas reikalavimas, kad ginčo šalys iš anksto išreikštų savo sutikimą. Iš tiesų ieškiniams, kuriais siekiama, kad Bendrija atlygintų Komisijos padarytą deliktinio pobūdžio žalą, Teisingumo Teismo jurisdikcija kyla tiesiogiai iš EB 235 straipsnio ir EB 288 straipsnio antros pastraipos.

60 Norėdamas nustatyti, ar turi jurisdikciją pagal EB 235 straipsnį, Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į įvairias reikšmingas bylos aplinkybes, turi išnagrinėti, ar ieškovių pateiktas prašymas atlyginti žalą objektyviai ir visiškai remiasi sutartinės ar deliktinės kilmės pareigomis, kurios leistų apibrėžti bylos sutartinį arba deliktinį pagrindą. Visų pirma šias aplinkybes galima nustatyti nagrinėjant šalių reikalavimus, faktinę aplinkybę, dėl kurios atsirado prašoma atlyginti žala, ir sutartinių ar deliktinių nuostatų, kuriomis remiamasi siekiant išspręsti byloje nagrinėjamą klausimą, turinį (šiuo klausimu žr. 58 punkte minėto Sprendimo Guigard prieš Komisiją 35–38 punktus).

61 Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad Bendrojo Teismo jurisdikcija sutartinės atsakomybės srityje yra bendros taisyklės išimtis ir turėtų būti aiškinama siaurai, todėl Bendrasis Teismas gali spręsti tik dėl reikalavimų, kylančių iš sutarties arba tiesiogiai susijusių su iš sutarties kylančiomis pareigomis (šiuo klausimu žr. 1997 m. vasario 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo IDE prieš Komisiją, C‑114/94, Rink. p. I‑803, 82 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Taip pirmiausia būtų, jei iš faktinių aplinkybių būtų matyti, jog Komisijai sutartimi buvo suteikta teisė pirkimo sąlygose numatytus darbus pavesti vykdyti trečiajam asmeniui, ir jei, atsižvelgiant į tai, kad šie darbai buvo numatyti vienoje ar keliose sutarties nuostatose, ginčo objektas iš tiesų yra sutartinės kilmės prašymas atlyginti žalą (šiuo klausimu dėl atsižvelgimo į faktines aplinkybes žr. 58 punkte minėto Sprendimo Guigard prieš Komisiją 35 ir 36 punktus, o dėl prašymo atlyginti žalą tikrojo objekto – 38 punktą).

62 Taip pat reikia pažymėti, kad nors norėdamas įvertinti šių argumentų pagrįstumą Bendrasis Teismas turi nagrinėti įvairių 1975–2002 m. WTC grupės/Systran ir Komisijos sudarytų sutarčių, kuriomis Komisija remiasi dėstydama savo argumentus, turinį, tokie veiksmai yra susiję su nagrinėjimu dėl jurisdikcijos, todėl vien dėl jų ginčo pobūdis negali pasikeisti ir įgyti sutartinį pagrindą. Jei būtų kitaip, ginčo pobūdis ir kartu jurisdikciją turintis teismas galėtų pasikeisti tik dėl aplinkybės, kad atsakovas remiasi kokiais nors sutartiniais santykiais su ieškovu, net jei išnagrinėjus nurodytas sutartis galima pripažinti, kad jos šiuo klausimu yra nereikšmingos. Taigi nagrinėdamas bylą dėl deliktinės atsakomybės Bendrasis Teismas gali nekliudomas vertinti sutarties turinį, kaip galėtų vertinti bet kokį kitą dokumentą, kuriuo remiasi šalis grįsdama savo argumentus, tam kad įsitikintų, ar dėl šios sutarties galima ginčyti pagal EB 235 straipsnį jam tiesiogiai suteiktą jurisdikciją. Toks nagrinėjimas yra susijęs su siekiant patvirtinti Bendrojo Teismo jurisdikciją pateiktų faktinių aplinkybių vertinimu, o tokių aplinkybių nebuvimas yra viešąja tvarka grindžiamas nepriimtinumo pagrindas, kaip tai suprantama pagal Procedūros reglamento 113 straipsnį.

63 Palyginkime: su reikalavimu atnaujinti sutartį susijusioje byloje, kurioje ieškovė rėmėsi sutartinio ir deliktinio pobūdžio pareigų pažeidimais, Teisingumo Teismas nusprendė, kad vien dėl to, jog remiamasi ne iš sutarties kylančiomis, bet šalims taikomomis teisės nuostatomis, negali pasikeisti sutartinis ginčo pobūdis ir jurisdikciją turintis teismas negali prarasti galimybę nagrinėti šį ginčą (58 punkte minėto Sprendimo Guigard prieš Komisiją 43 punktas). Taigi byloje dėl pirkimo rezultatų, kurioje ieškovės rėmėsi tik deliktinio pobūdžio pareigų pažeidimu, vien tai, kad kita sutarties šalis rėmėsi sutartyje nustatytomis pareigomis, kuriomis nenumatyti ginčijami veiksmai, negali pakeisti ginčo deliktinio pobūdžio ir atimti iš jurisdikciją turinčio teismo galimybę jį nagrinėti.

64 Be to, vertinant bendrai, šalis, teigianti, kad buvo pažeista pareiga, turi atskleisti šios pareigos turinį ir tai, kad ji taikytina bylos aplinkybėmis. Dėl to prieš nagrinėjant Komisijos argumentus dėl sutartyje įtvirtinto leidimo trečiajam asmeniui išplatinti informaciją, kuri gali būti saugoma autorių teisių ir praktinės patirties, reikia atskleisti ieškovių pateiktus argumentus dėl prašymo atlyginti žalą.

Ieškovių pateikto prašymo atlyginti žalą nagrinėjimas

65 Šioje byloje ieškovių prašymas atlyginti žalą yra pateiktas tik pagal EB 235 straipsnį ir EB 288 straipsnio antrą pastraipą. Ieškovės nenurodo ir nesiremia jokiomis su Komisija sudarytomis sutartinėmis nuostatomis. Šiomis sutartinėmis nuostatomis remiasi tik Komisija, siekdama pagrįsti teiginį, kad ji turėjo teisę atlikti veiksmus, dėl kurių yra kaltinama šioje byloje.

66 Siekdamos pagrįsti savo reikalavimus, ieškovės nurodo dvi neteisėtas ir žalą padariusias deliktinio pobūdžio veikas. Pirma, Komisija neteisėtai atskleidė Systran praktinę patirtį trečiajam asmeniui, nes skelbime apie konkursą aprašytoms paslaugoms atlikti buvo būtinas neteisėtas atskleidimas ir Systran programos šaltinio kodo, kurio vienintelės savininkės buvo ieškovės, pakeitimas. Antra, Komisija pažeidė autorių teises, kai bendrovė Gosselies, negavusi sutikimo, atliko EC‑Systran Unix versijos pakeitimus, t. y. programos Systran versijos, kuri beveik sutampa ir todėl yra priklausoma nuo Systran Unix versijos, kuriamos ir parduodamos Systran grupės, kuriai vienai priklauso atitinkamos intelektinės nuosavybės teisės.

67 Taigi šioje byloje faktinė aplinkybė, lėmusi tariamą žalą, kurios atlyginimo prašoma, t. y. tariamai neteisėti veiksmai, padarę žalą ieškovėms, visų pirma yra Komisijos be sutikimo įvykdytas šaltinio kodų, kuriuos Systran grupė laiko savo nuosavybe ir remiasi jų apsauga pagal bendrus valstybių narių įstatymams būdingus su autorių teisėmis ir praktine patirtimi susijusius principus, atskleidimas trečiajam asmeniui – bendrovei Gosselies.

68 Pirmiausia ieškovės teigia, kad jos, kaip Systran programos ir Systran Unix versijos autorės, gali prieštarauti bet kokiam išvestinio produkto, kaip antai EC‑Systran Unix, naudojimui, keitimui, pritaikymui arba patobulinimui, jeigu jų atlikti neleido teisių į pirminę programą turėtojas. Todėl ieškovėms teisėtai priklauso „teisė prieštarauti“, skirta užtikrinti tam tikrų joms priklausančių duomenų apsaugą nuo Komisijos panaudojimo arba perdavimo trečiajam asmeniui, kuriems ieškovės nebuvo davusios sutikimo.

69 Pagrįsdamos šią teisę, ieškovės remiasi bendrais valstybių narių įstatymams būdingais principais, 1886 m. rugsėjo 9 d. Berno konvencija dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos su pakeitimais (toliau – Berno konvencija), 1991 m. gegužės 14 d. Tarybos direktyva 91/250/EEB dėl kompiuterių programų teisinės apsaugos (OL L 122, p. 42; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 114) ir 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/48/EB dėl intelektinės nuosavybės teisių gynimo (pataisyta redakcija OL L 195, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 2 t., p. 32). Šios nuostatos, dėl kurių, kaip atsakydama į Bendrojo Teismo posėdyje dėl to pateiktą klausimą pripažino Komisija, tam tikrais atvejais gali kilti deliktinio pobūdžio pareigos, yra perkeltos į valstybių narių įstatymus. Iš esmės minėtomis nuostatomis įtvirtinami šie bendrieji principai: kompiuterio programos autorius vien dėl to, kad ją sukūrė, turi išimtinę intelektinės nuosavybės teisę į šią programą, kuria gali pasinaudoti prieš bet ką; jei neįrodoma kitaip, autoriumi ar autoriais laikomi tie, kieno vardu kompiuterio programa yra platinama; išskyrus tam tikras išimtis, kompiuterio programos autorius turi išimtinę teisę atlikti arba suteikti teisę atlikti pakeitimus, pritaikyti programą arba ją platinti.

70 Reikia pripažinti, kad ieškovės pateikė pakankamai įrodymų, kuriais remiantis šiame vertinimo etape galima pripažinti, jog Systran grupė gali remtis autorių teisėmis į Systran programos Systran Unix versiją, kurią sukūrė ir pardavinėjo savo vardu.

71 Kita vertus, nesant faktinių įrodymų, kad ieškovėms nepriklausė nagrinėjamos teisės, Komisijai akivaizdžiai nepavyko užginčyti Bendrojo Teismo jurisdikcijos, ginčijant autorių teises, kuriomis rėmėsi Systran grupė dėl minėtos programos Systran versijos.

72 Pirma, šiuo klausimu neužtenka vien Komisijos abejonių dėl to, kad ieškovėms priklauso intelektinės nuosavybės teisės į Systran programos Systran Unix versiją (žr. šio sprendimo 54 punktą). Tokie argumentai neatitinka įrodymų, kurių reikia norint užginčyti Systran grupės galimybę remtis autorių teisėmis į Systran programos Systran Unix versiją, atsižvelgiant į minėtus bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus, nes šie argumentai paremti bendrais ir nepakankamai tiksliais kaltinimais, vertinamais atsižvelgiant į nagrinėjamos programos ypatumus ir į ieškovių pateiktas teisės ir techninių ekspertų ataskaitas.

73 Antra, iš anksto nesprendžiant dėl diskusijos dėl bylos esmės rezultato reikia pastebėti, kad Bendrasis Teismas prašė Komisijos paaiškinti jos abejonių dėl ieškovių ginamų nuosavybės teisių turinį, o ieškovių – pateikti pastabas šiuo klausimu. Todėl ieškovių pasirinkti ekspertai pateikė kelis teisinius ir techninius argumentus, kuriais patvirtinamos Systran grupės autorių teisės ir į perdarytą programą, ir į šios programos versijas, kuriose naudojamas jos šaltinio kodas (Panthéon-Sorbonne Paris-I universiteto profesoriaus P. Sirinelli nuomonė dėl perrašytai programai taikomos autorių teisių apsaugos, toliau – P. Sirinelli antroji nuomonė; H. Bitan techninė pažyma dėl naujo ir atskiro programos Systran Unix pobūdžio turinio, palyginti su programų Systran Mainframe ir EC‑Systran Mainframe sandara ir struktūra, toliau – H. Bitan antroji techninė pažyma). Visų pirma iš šių dokumentų matyti, kad Systran Unix versija yra ne tik ankstesnės Systran Mainframe versijos perkėlimas, kaip bando teigti Komisija, bet ir visų anksčiau sukūrimo kalba parašytų programų perrašymas C kalba, ir kad šių versijų funkcijos yra skirtingos. Taip pat neginčijama, kad Systran Unix versija pakeitė Systran Mainframe versiją, kuri per laiką paseno.

74 Nepaisant aiškaus Bendrojo Teismo prašymo šiuo klausimu, Komisija negalėjo pateikti techninių įrodymų, kuriais būtų galima bent užginčyti Systran grupės autorių teises į Systran programos Systran Unix versiją ar programą arba jos veikimo šaltinio kodą sudarančius kompiuterinius elementus, pirmiausia dėl dalių, susijusių su programos branduolio pagrindu arba kalbinėmis programomis, kai ieškovės neginčija Komisijos nuosavybės teisių į šios institucijos tarnybų sudarytus žodynus, siekiant atsižvelgti į joje naudojamos kalbos ypatumus.

75 Trečia, vykstant teismo procesui, Komisija turėjo pripažinti, kad Systran grupei iš tiesų priklausė intelektinės nuosavybės teises šioje srityje. Tripliko etape Komisija pripažino neginčijanti aplinkybės, kad Systran priklausė teisės į šios bendrovės parduodamą Systran Unix programą, ir kartu nurodė, jog negalima atmesti, kad Systran grupė pasinaudojo kuriant EC‑Systran Mainframe ir EC‑Systran Unix versijas Komisijai atliktais patobulinimais ir įtraukė juos į Systran Unix versiją. Tiksliau tariant, per posėdį Komisija pažymėjo, kad iš tiesų neginčija, jog Systran priklauso teisės į šias programas, t. y. į Mainframe versiją ir, žinoma, į Unix versiją, tačiau kartu išreiškė tam tikrų abejonių dėl elementų, kurie buvo neteisėtai įtraukti į Systran Unix pirminę versiją, pagal su šia institucija anksčiau sudarytas sutartis.

76 Vis dėlto, kaip Bendrasis Teismas nurodė antrojoje klausimų grupėje ir dar kartą posėdyje, reikia pripažinti, kad Systran Unix versija pasirodė keletą metų anksčiau nei EC‑Systran Unix versija. Todėl mažai tikėtina, kad Systran grupė į Systran Unix versiją, kurią sukūrė ir pardavinėjo, galėjo įtraukti vėlesnius pakeitimus, padarytus EC‑Systran Unix versijoje, siekdama atsižvelgti į specifinius Komisijos poreikius kalbiniu ir terminologijos požiūriu. Komisija negalėjo pagrįsti savo teiginio šiuo klausimu.

77 Be to, jokie faktiniai įrodymai nepatvirtina Komisijos argumento, kad tikėtina, jog remiantis ieškovių Systran Mainframe versija sukurtos EC‑Systran Mainframe versijos elementai buvo neteisėtai įtraukti į Systran Unix pradinę versiją. Tokiam argumentui taip pat prieštarauja – pirmiausia dėl programos šaltinio kodo ir ypač branduolio ir su juo susijusių kalbinių programų – ieškovės techninio eksperto paaiškinimai, kad sukūrimo kalba parašyta programa gerokai skiriasi nuo C kalba parašytos programos (žr. H. Bitan antrąją techninę pažymą ir pirmiausia simbolių sekos „Hello world!“ aprašymo sukūrimo kalba ir C kalba pavyzdį). Komisija neginčijo šio techninio paaiškinimo.

78 Dėl nurodytos praktinės patirties apsaugos ieškovės nurodo, kad ją bendrai galima apibrėžti kaip „slaptos, reikšmingos ir bet kokiu tinkamu būdu apibrėžtos techninės informacijos visumą“. Šiuo klausimu jos mano, kad Komisijos trečiajam asmeniui atskleista tokia informacija be ieškovių sutikimo, yra neteisėti veiksmai, dėl kurių kyla Bendrijos deliktinė atsakomybė pagal EB 288 straipsnio antrą pastraipą.

79 Patvirtindamos šį argumentą, ieškovės pagrįstai remiasi 1985 m. gruodžio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Adams prieš Komisiją (145/83, Rink. p. 3539) 34 punktu, kuriame pripažinta, kad EB 287 straipsnyje įtvirtinta Komisijos ir jos tarnautojų pareiga laikytis konfidencialumo yra bendrasis teisės principas. EB 287 straipsnyje įtvirtintą bendrąjį principą, kuriuo remiantis įmonės turi teisę į jų verslo paslapčių apsaugą, dar kartą patvirtino Teisingumo Teismas 1994 m. gegužės 19 d. Sprendimo SEP prieš Komisiją (C‑36/92 P, Rink. p. I‑1911) 36 punkte. 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, 2000, p. 1) 41 straipsnyje taip pat nurodoma būtinybė administracijai laikytis „teisėto konfidencialumo ir profesinio bei verslo slaptumo“.

80 Verslo paslaptis apima ir su praktine patirtimi susijusią techninę informaciją, kurią ne tik paviešinus, bet ir paprasčiausia perdavus kitam nei ją suteikusiam asmeniui galima padaryti didelę žalą informacijos pateikėjo interesams (šiuo klausimu žr. 1996 m. rugsėjo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Postbank prieš Komisiją, T‑353/94, Rink. p. II‑921, 87 punktą). Kad techninei informacijai dėl jos pobūdžio būtų taikomas EB 287 straipsnis, pirmiausia būtina, kad ją žinotų tik ribotas asmenų ratas. Antra, tai turi būti informacija, kurios atskleidimas galėtų padaryti didelę žalą ją pateikusiems ar tretiesiems asmenims. Galiausiai būtina, kad interesai, kurie gali būti pažeisti atskleidus informaciją, būtų objektyviai verti apsaugos (2006 m. gegužės 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Bank Austria Creditanstalt prieš Komisiją, T‑198/03, Rink. p. II‑1429, 71 punktas ir 2007 m. spalio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse prieš Komisiją, T‑474/04, Rink. p. II‑4225, 65 punktas).

81 Taigi šioje byloje reikia pripažinti, kad techninė informacija, susijusi su įmonės verslo paslaptimi ir perduota Komisijai aiškiai nustatytiems tikslams, negali būti perduota trečiajam asmeniui kitais tikslais be atitinkamos įmonės sutikimo.

82 Reikia pripažinti, kad ieškovės pateikė pakankamai teisinių įrodymų pagrįsti pagal EB 235 straipsnį Bendrajam Teismui suteiktą jurisdikciją dėl Komisijos deliktinio pobūdžio pareigų, kylančių iš autorių teisių ir praktinės patirties, susijusių su Systran programos Systran Unix versija, pažeidimo.

83 Komisija nesugebėjo užginčyti šios išvados, todėl reikia išnagrinėti antrą jos argumentų dalį, pagal kurią ji turi iš sutarties kylantį pritarimą atlikti veiksmus, dėl kurių yra kaltinama šioje byloje.

Komisijos pateiktų įrodymų, patvirtinančių esant iš sutarties kylantį sutikimą trečiajam asmeniui atskleisti informaciją, kuri gali būti saugoma autorių teisių ir praktinės patirties, nagrinėjimas

84 Šioje byloje Komisijos tariami neteisėti ir žalą padarę veiksmai visų pirma reiškia informacijos, kuri gali būti saugoma Systran grupės autorių teisių ir praktinės patirties, tariamą atskleidimą trečiajam asmeniui, t. y. bendrovei Gosselies, be ieškovių sutikimo.

85 Nė vienas bylos medžiagoje esantis įrodymas neleidžia pripažinti, kad Komisijai sutartimi buvo suteikta teisė perduoti bendrovei Gosselies informaciją, susijusią su praktine patirtimi dėl Systran Unix versijos.

86 Pirma, jokioje šalių sudarytoje sutartyje tiesiogiai neminimas tam tikrų su EC‑Systran Unix versija susijusių darbų galimo suteikimo trečiajam asmeniui klausimas. Kai Systran kreipėsi į Komisiją šiuo klausimu, ši institucija iš tiesų tik paneigė Systran teises į Systran programos Systran Unix versiją ir nurodė, kad Systran grupė neturėjo teisės prieštarauti dėl darbų perdavimo bendrovei Gosselies (žr. šio sprendimo 31–37 punktus).

87 Antra, atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą šia tema, Komisija nurodo tris sutarties nuostatas siekdama patvirtinti, kad galėjo pasiūlyti bendrovei Gosselies kurti Systran programos EC‑Systran Unix versiją, ir Systran grupė negalėjo tam prieštarauti remdamasi su šios programos Systran Unix versija susijusiomis autorių teisėmis ir praktine patirtimi (žr. šio sprendimo 53 punktą).

88 Pirma, Komisija remiasi 1985 m. sausio 18 d. Komisijos ir bendrovės Gachot prieš šiai bendrovei perimant WTC grupę ir tampant Systran sudaryto techninio bendradarbiavimo susitarimo protokolo 4 straipsniu „Naudojimo teisės“, kuriame, be kita ko, nustatyta, kad „Systran sistema, programos ir žodynai išlieka Komisijos nuosavybė“.

89 Reikia pripažinti, kad šia nuostata negalima pagrįsti nagrinėjamo ginčo sutartinio pobūdžio. Pirmiausia minėta nuostata netaikytina ieškovėms, kurių nuosavybės teisės į Systran programą ir, be kita ko, Systran Mainframe versiją nekyla iš 1985 m. sausio 18 d. Komisijos ir bendrovės Gachot sudaryto protokolo (žr. šio sprendimo 10 punktą). Iš tiesų Systran grupės nuosavybės teisės į Systran programą ir jos Systran Mainframe versiją atsirado vėliau, kai bendrovė Gachot perėmė WTC grupę (žr. šio sprendimo 11 punktą ir dubliko 5–7 prieduose pateiktus dokumentus). Be to, jei niekas neginčija, kad 1985 m. sausio 18 d. bendrovei Gachot nepriklausė jokios nuosavybės teisės į Systran sistemą, remiantis anksčiau nurodyta nuostata taip pat neįmanoma nustatyti, kad nuo šios datos ir vadovaudamasi minėtu protokolu Komisija gali teigti, jog turėjo nesuvaržytą ir visišką nuosavybę į Systran sistemą ir jos programas, įskaitant jos branduolio pagrindą ir šaltinio kodus. Tokia išvada pažeistų WTC grupei tuomet priklausiusias nuosavybės teises į Systran sistemą ir, be kita ko, Systran Mainframe versiją, kurių Komisija neginčija (žr. šio sprendimo 3 punktą) ir kurios vėliau buvo perduotos bendrovei Gachot, tapusiai Systran. Galiausiai svarbu pažymėti, kad bet kuriuo atveju ši byla susijusi ne su Systran grupės teisėmis į pasenusią Systran Mainframe versiją, bet su Systran grupės teisėmis į Systran Unix versiją, kuri buvo išleista po minėtos versijos ir parašyta skirtinga kalba, kad galėtų veikti esant naujai kompiuterinei aplinkai.

90 Antra, Komisija remiasi Komisijos ir Systran grupės (t. y. tuo metu bendrovių WTC, Latsec, Systran Institut ir Gachot) bendradarbiavimo sutarties preambulės 6 dalimi, kurioje nurodyta, kad „Komisijos ir (šios sutarties 3 punkte nurodytų) jos rangovų padaryti Systran sistemos patobulinimai ir pakeitimai, ypač žodynai, yra išimtinė Komisijos nuosavybė“. Šią nuostatą reikia vertinti kartu su minėtos preambulės 3 dalimi, kurioje nurodyta:

„Vėlesnis šių sistemų palaikymas ir kūrimas buvo užtikrinamas sudarant grupę Komisijos ir aptarnaujančių bendrovių sutarčių. Šiose sutartyse buvo įtvirtinti pačios Komisijos poreikiai ir tikslai.“

91 Šiomis nuostatomis taip pat negalima grįsti nagrinėjamos bylos sutartinio pobūdžio. Iš tiesų, vadovaujantis minėtomis preambulės dalimis, iki 1987 m. rugpjūčio 4 d. bendradarbiavimo sutarties sudarymo Komisijos ir išorės rangovų padaryti Systran sistemos patobulinimai ir pakeitimai, ypač dėl žodynų, yra išimtinė Komisijos nuosavybė. Ieškovės neginčija šios išimtinės nuosavybės ir jų bylos dokumentuose nesiremiama nuosavybės teise į žodynus ir patobulinimus bei pakeitimus, padarytus išimtinai Komisijos arba jos sąskaita, siekiant patenkinti jos terminologinius poreikius. Teisės, kuriomis remiasi ieškovės, yra susijusios su bazine sistema, t. y. branduolio pagrindais ir kalbinėmis sekomis, kurios autorė yra Systran grupė ir dėl kurios ji turi praktinės patirties.

92 Be to, remiantis kitomis tos pačios preambulės dalimis, galima apibrėžti Komisijos ir Systran grupės bendrovių santykius ir įvertinti teises, kurias ši grupė galėjo teigti turinti į Systran sistemą, kai buvo sukurtos tik su Mainframe aplinka suderintos versijos. Taigi remiantis preambulės nuostatomis:

„1. Bendrovės WTC sukurta Systran sistema yra automatinio vertino sistema, kurią sudaro pagrindinė programa, kalbinės ir pagalbinės programos ir įvairūs dvikalbiai žodynai.

2. 1975 m. rugsėjo 22 d. Komisija ir WTC grupė sudarė sutartį dėl Systran sistemos naudojimo Komisijoje ir WTC vykdomo pradinio šios sistemos sukūrimo.

Vėliau Komisija ir bendrovė WTC sudarė kelias kitas sutartis, kuriose buvo numatyta, pirma, pagerinti esamą sistemą ir, antra, sukurti sistemas (naujų kalbų porų).

Šių 1976–1985 m. sudarytų sutarčių tikslas buvo sukurti ir pagerinti vertimo programas bei pagrindinius atitinkamų kalbų žodynus.

<...>

5. Taigi šalys pripažįsta, kad Komisija turi bazinės sistemos ir WTC padarytų patobulinimų <...> naudojimo licenciją, apribotą naudoti Europos Bendrijų teritorijoje šios sutarties 4 (punkte) nurodytuose sektoriuose.

<...>

7. Šalys mano, kad jos ir Systran naudotojai yra suinteresuoti, jog ši sistema būtų nuolat tobulinama. Jos nusprendė sudaryti šią bendradarbiavimo sutartį tam, kad suvienytų savo pastangas ir taip siektų šio tobulinimo.

Šiomis aplinkybėmis abi šalys pripažįsta teisę naudoti Systran sistemą, kuri gali būti kuriama įdiegiant patobulinimus, įgyvendinamus dėl sistemos naudojimo ir privačiame, ir viešame sektoriuose.“

93 Iš šių nuostatų, kuriose atsispindi tuo metu buvę Komisijos ir Systran grupės sutartiniai santykiai, matyti, kad, pirma, Systran grupės vaidmuo kuriant Systran sistemą ir atliekant jos pirminį ir vėlesnį tobulinimą Komisijai yra tiesiogiai pripažįstamas, ir, antra, nurodomos tik Systran grupės Komisijai suteiktos naudojimo teisės, o ne nuosavybės teisės ar juo labiau išimtinės nuosavybės teisės į visą sistemą. Bet kuriuo atveju šiose nuostatose nėra jokios nuorodos į trečiojo asmens dalyvavimą keičiant šią sistemą be išankstinio Systran grupės sutikimo.

94 Galiausiai, kaip ir dėl techninio bendradarbiavimo susitarimo protokolo 4 straipsnio, svarbu pažymėti, kad bet kuriuo atveju ši byla susijusi ne su Systran grupės teisėmis į pasenusią Systran Mainframe versiją, bet su Systran grupės teisėmis į Systran Unix versiją, kuri buvo išleista po minėtos versijos ir parašyta skirtinga kalba, kad galėtų veikti naujoje kompiuterinėje aplinkoje.

95 Trečia, Komisija remiasi perkėlimo sutarčių 13 straipsnio „Patentai, naudojimo sertifikatai (naudojimo modeliai), prekės ženklai, pramoninis dizainas, pramoninės ir intelektinės nuosavybės teisės“ 1 ir 2 dalimis, pagal kurias Komisijos automatinio vertimo sistema išlieka šios institucijos nuosavybė. Šioje byloje svarbu pažymėti, kad pirmojoje perkėlimo sutartyje minėtos dvi dalys suformuluotos taip:

„1. Komisija nedelsiant informuojama apie bet kokius Rangovės (t. y. Systran Luxembourg) vykdant šią sutartį gautus rezultatus ar patentus; tokie rezultatai ar patentai priklauso Europos Bendrijoms, kurios gali jais laisvai naudotis, išskyrus atvejus, kai jau yra atsiradusios pramoninės arba intelektinės nuosavybės teisės.

2. Komisijos automatinio vertimo sistema, įskaitant jos sudedamąsias dalis, net jeigu jos buvo pakeistos vykdant sutartį, išlieka Komisijos nuosavybė, išskyrus atvejus, kai jau yra atsiradusios pramoninės arba intelektinės nuosavybės teisės.“

96 Taigi pirmosios perkėlimo sutarties 13 straipsnio 1 ir 2 dalyse aiškiai apibrėžtas ankstesnių intelektinės ar pramoninės nuosavybės teisių klausimas. Todėl Komisija negali remtis šia nuostata teigdama, kad akivaizdu, jog ieškovės atsisakė ginti savo autorių ir praktinės patirties teises, susijusias su Systran sistema. Šios teisės ir ypač susijusios su Systran programos Systran Unix versija galiojo dar prieš perkėlimo sutarčių sudarymą, kurios įsigaliojo, kai Komisijos naudota EC‑Systran Mainframe versija jau buvo pasenusi.

97 Be to, kaip posėdyje nurodė ieškovės, iš pirmosios perkėlimo sutarties 13 straipsnio aiškiai matyti, kad 1 dalyje minimas tik Systran programos EC‑Systran Unix versijos vadinamosios „EB“ dalies atnaujinimas, t. y. visi rezultatai ir patentai, kuriuos galėjo gauti šiuo atveju buvusi rangovė Systran Luxembourg, kai įgyvendino perkėlimo sutartis. Visų dar iki minėtų galimų rezultatų ir patentų buvusių objektų, įskaitant Systran Unix versijos, iš kurios kilo EC‑Systran Unix versija, nuosavybės klausimas nepatenka į sutarčių taikymo sritį. Taigi šiomis sutartimis neginčijamos teisės į Systran Unix versijos branduolio pagrindo dalį, kuri nebuvo pakeista EC‑Systran Unix versijoje. Kalbant apie šios nuostatos 2 dalį, joje tiesiogiai nurodoma „Komisijos automatinio vertimo sistema“, t. y. Systran programos EC‑Systran Mainframe versija (žr. šio sprendimo 27 punkte pateiktą pirmosios perkėlimo sutarties 2 straipsnyje įtvirtintą apibrėžimą), taip neliečiant teisių į Systran Mainframe versiją klausimo, nors abi šios versijos tapo pasenusios pasirodžius Systran Unix versijai.

98 Be to, reikia pripažinti, kad Systran nėra perkėlimo sutarčių šalis ir todėl negalėjo Komisijai perleisti jokių su Systran programos Systran Unix versija, kurią ji sukūrė ir pardavinėjo, susijusių teisių. Vadovaujantis tiesioginių sutartinių santykių principu, kurį galima laikyti bendru valstybių narių įstatymams sutarčių srityje būdingu principu, pačių perkėlimo sutarčių negalima taikyti Systran. Šiuo klausimu net darant prielaidą, kad Systran Luxembourg iki 2002 m. kovo 15 d. nepateikė Komisijai „visų su automatinio vertimo sistema Systran susijusių teisių <...>, kurias teigia turinti Systran grupė, atnaujintų įrodymų“ (žr. šio sprendimo 30 punktą), dėl to negalima atimti iš Systran galimybės prieš Komisiją remtis teisėmis, kurias ji gavo įsigijusi WTC grupės bendroves ir juo labiau sukūrusi ir pardavusi Systran Unix versiją, kaip Komisijai tai buvo žinoma. Taip pat svarbu pastebėti, kad, kaip ieškovės nurodė posėdyje ir Komisija tam neprieštaravo, sudarant perkėlimo sutartis Systran Luxembourg buvo ne visiškai į Systran grupę įtraukta bendrovė, o bendra įmonė, kartu įgyvendinanti įmonių, kurios anksčiau dirbo su Komisija, kad būtų užtikrinta EC‑Systran Mainframe versijos priežiūra, ir Systran grupės interesus Liuksemburge.

99 Galiausiai ir bet kuriuo atveju intelektinės nuosavybės srityje galioja principas, kad nuosavybės teisių perleidimo nuostata negali būti preziumuojama. Paprastai tokia nuostata negali būti numanoma, ji turi būti tiesioginė. Šioje byloje šalių Bendrajam Teismui pateiktuose dokumentuose neatsispindi jokios sutartinės nuostatos, susijusios su intelektinės nuosavybės teisių perleidimu iš Systran arba Systran grupės įmonės, kuria būtų galima remtis dėl Systran programos Systran Unix versijos.

100 Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad nė viena Komisijos nurodyta sutarties nuostata neleidžia pagrįsti teiginio, jog ši byla neabejotinai yra sutartinio pobūdžio. Šios sutartinės nuostatos, susijusios su ankstesniu laikotarpiu arba net labai seniai praėjusiu laikotarpiu su Systran Mainframe versija, kuri paseno dešimtajame dešimtmetyje dėl kompiuterinės aplinkos raidos, susijusiu atveju neleidžia pripažinti, kad Systran grupė leido ar vis dar leidžia Komisijai trečiajam asmeniui atskleisti informaciją, kuri gali būti saugoma autorių teisių ir praktinės patirties, susijusią su šios grupės sukurta ir parduodama Systran programos Systran Unix versija.

101 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pripažinti, kad iš ieškovių prašymo atlyginti žalą ir bendrų valstybių narių įstatymams būdingų principų, kuriais ieškovės remiasi patvirtindamos savo teises į Systran programos Systran Unix versiją ir būtinybę gauti išankstinį autoriaus sutikimą prieš trečiajam asmeniui išplatinant į išvestinę versiją EC‑Systran Unix perkeltą turinį, išplaukia, jog ieškovės pateikė pakankamai teisinių ir faktinių įrodymų, kad Bendrasis Teismas galėtų vykdyti Sutartyje jam suteiktą jurisdikciją deliktinės atsakomybės srityje.

102 Be to, įvairių sutartinių nuostatų, kuriomis Komisija remiasi siekdama įrodyti prašymo atlyginti žalą sutartinį pobūdį, vertinimas leidžia pripažinti, kad Systran grupė neperdavė autorių teisių į Systran Unix versiją ir nedavė sutikimo trečiajam asmeniui atskleisti su šia versija susijusios informacijos.

103 Iš viso ankstesnio vertinimo matyti, kad nagrinėjama byla yra deliktinio pobūdžio. Taigi Komisijos įvykdyto autorių teisių ar praktinės patirties saugomos informacijos atskleidimo trečiajam asmeniui be aiškaus šių teisių savininko sutikimo tariamai neteisėtą ir žalingą pobūdį reikia įvertinti atsižvelgiant į bendrus valstybių narių įstatymams šioje srityje būdingus principus, o ne į sutartines nuostatas, įtvirtintas sutartyse, praeityje sudarytose dėl su Systran priklausančiomis autorių teisėmis ir praktine patirtimi į Systran Unix versiją nesusijusių klausimų.

104 Todėl reikia atmesti Komisijos kaltinimus, susijusius su ieškinio nepriimtinumu dėl jo tariamo sutartinio pobūdžio.

2. Dėl ieškinio neaiškumo

a) Šalių argumentai

105 Komisija teigia, kad ieškinys yra nepriimtinas, nes neatitinka Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkte įtvirtintos sąlygos, pagal kurią ieškinyje turi būti nurodytas „ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka“. Ieškinyje nenurodomos konkrečios teisės nuostatos, kurias pažeidė Komisija, ir pateikiama nepakankamai paaiškinimų dėl autorių teisių pažeidimo ir praktinės patirties atskleidimo veikų, kuriomis ieškovės kaltina Komisiją.

106 Ieškovės iš esmės teigia, jog ieškinys pakankamai aiškus ir tikslus, kad Komisija galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas – priimti sprendimą.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

107 Pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmą pastraipą, taikomą procesui Bendrajame Teisme pagal Statuto 53 straipsnio pirmą pastraipą, ir Bendrojo Teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą bet kuriame ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Jie turi būti nurodyti pakankamai aiškiai bei tiksliai, kad atsakovas galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas nagrinėti ieškinį. Siekiant užtikrinti teisinį saugumą ir gerą teisingumo vykdymą tam, kad ieškinys būtų priimtinas, būtina, jog pagrindinės teisinės ir faktinės aplinkybės, kuriomis pagrįstas ieškinys, bent sutrumpintai, tačiau nuosekliai ir suprantamai būtų išdėstytos ieškinio tekste (1993 m. balandžio 28 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties De Hoe prieš Komisiją, T‑85/92, Rink. p. II‑523, 20 punktas ir 2005 m. liepos 11 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Internationaler Hilfsfonds prieš Komisiją, T‑294/04, Rink. p. II‑2719, 23 punktas).

108 Tam, kad būtų tenkinami šie reikalavimai, ieškinyje dėl institucijos padarytos žalos atlyginimo pirmiausia turi būti nurodyti įrodymai, leidžiantys nustatyti veiksmus, kuriais ieškovas kaltina instituciją (107 punkte minėtos Nutarties Internationaler Hilfsfonds prieš Komisiją 24 punktas).

109 Šioje byloje ieškovės ieškinyje nurodo, kad paskelbusi konkurso laimėtoją Komisija neteisėtai perdavė Systran praktinę patirtį trečiajam asmeniui ir taip pažeidė Systran autoriaus teises. Taigi nurodomos dvi neteisėtos ir žalą padariusios Komisijos padarytos veikos (žr. šio sprendimo 66 punktą). Atsižvelgdama į šias nuorodas, Komisija galėjo pasirengti gynybai.

110 Todėl reikia atmesti Komisijos kaltinimus, susijusius su ieškinio nepriimtinumu dėl jo neaiškumo.

3. Dėl Bendrojo Teismo jurisdikcijos neturėjimo pripažinti buvus autorių teisių pažeidimą nagrinėjant ieškinį dėl deliktinės atsakomybės

a) Šalių argumentai

111 Komisija tvirtina, kad ieškinys nepriimtinas, nes Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo autorių teisių pažeidimo srityje, kai nagrinėja ieškinį dėl deliktinės atsakomybės, kaip tai buvo pripažinta 52 punkte minėtoje Nutartyje Document Security Systems. Šiuo klausimu Komisija teigia, kad, kitaip nei bendras derinimas Bendrijos mastu prekių ženklų srityje, autorių teisių derinimas buvo tik dalinis, tačiau vis dėlto apėmė programinės įrangos apsaugą (Direktyva 91/250). Vis dėlto autorių teisių, kaip ir patentų teisės, atveju ieškinys dėl autorių teisių pažeidimo nėra viena iš teisių gynimo priemonių, dėl kurio suteikta jurisdikcija Bendrijos teismams. Tas pats taikytina ir praktinei patirčiai, kuri visai nebuvo suderinta Bendrijos mastu. Šiuo klausimu Komisija atmeta bet kokį palyginimą su šio sprendimo 79 punkte minėtame Sprendime Adams prieš Komisiją įtvirtintu sprendimu, nes ieškovės remiasi ne EB 287 straipsnio pažeidimu, o tik neteisėtu praktinės patirties atskleidimu ir nepateikia nei papildomų patikslinimų, nei įrodymų. Be to, kitaip nei byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Adams prieš Komisiją, šioje byloje informacija buvo surinkta atsižvelgiant į sutartinius santykius, o ne perduodant įslaptintus dokumentus.

112 Ieškovės nurodo, kad, atsižvelgiant į derinimą Bendrijos mastu programinės įrangos apsaugos autorių teisėmis srityje (Direktyva 91/250), Bendrasis Teismas turi jurisdikciją vertinti, ar Komisija pažeidė autorių teises į programinę įrangą. Taigi ši teisių gynimo priemonė negali priklausyti nuo pasinaudojimo nacionaline teisių gynimo priemone, kuri, kitaip nei byloje, kurioje buvo priimta 52 punkte minėta Nutartis Document Security Systems, susijusi su patentų apsauga, nesuteikia galimybės gauti žalos atlyginimą. Tai veiksmingos ieškovių teisminės apsaugos užtikrinimo klausimas. Dėl neteisėto praktinės patirties atskleidimo ieškovės pabrėžia 79 punkte minėto Sprendimo Adams prieš Komisiją reikšmę, nes jame nustatyta, kad EB 287 straipsnyje Komisijai ir jos tarnautojams įtvirtinta konfidencialumo pareiga yra bendrasis teisės principas.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

113 Komisija remiasi 52 punkte minėta Nutartimi Document Security Systems, teigdama, kad Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl autorių teisių pažeidimo, kai nagrinėja ieškinį dėl žalos atlyginimo.

114 Vis dėlto reikia pažymėti, kad byloje, kurioje buvo priimta ši nutartis, Bendrasis Teismas atskyrė ieškovės pareikštą ieškinį dėl patentų pažeidimo nuo ieškinio dėl žalos atlyginimo siaurąja prasme. Iš tiesų savo reikalavimuose ieškovė prašė Bendrojo Teismo pripažinti, kad Europos centrinis bankas (ECB) pažeidė minėto patento suteikiamas teises, ir priteisti iš ECB žalos dėl ginčijamo patento suteikiamų teisių pažeidimo atlyginimą (52 punkte minėtos Nutarties Document Security Systems 25 punktas). Atsakydamas į tai, Bendrasis Teismas pirmiausia nurodė, kad neturi jurisdikcijos nagrinėti ieškinio dėl patentų pažeidimo (52 punkte minėtos Nutarties Document Security Systems 50–75 punktai). Dėl ieškinio dėl žalos atlyginimo siaurąja prasme Bendrasis Teismas aiškiai nurodė turintis jurisdikciją priimti sprendimą pagal bendrai taikomas EB 235 straipsnio ir 288 straipsnio antros pastraipos nuostatas (52 punkte minėtos Nutarties Document Security Systems 76 punktas). Vis dėlto šį ieškinį dėl žalos atlyginimo jis pripažino akivaizdžiai neturinčiu jokio teisinio pagrindo, nes ieškovė toje byloje nepateikė jokių įrodymų, kurie galėtų patvirtinti bent veiksmų, kuriais kaltinama atsakovė, neteisėtumą (52 punkte minėtos Nutarties Document Security Systems 80–82 punktai).

115 Šioje byloje reikia pažymėti, kad autorių teisių pažeidimo sąvoka vartojama kartu su praktinės patirties konfidencialumo pažeidimo sąvoka tik siekiant pripažinti Komisijos veiksmus neteisėtais ieškinio dėl deliktinės atsakomybės atžvilgiu. Toks nagrinėjamų veiksmų neteisėto pobūdžio vertinimas atliekamas atsižvelgiant į bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus ir jam nebūtinas išankstinis kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos sprendimas, kaip tai buvo įvairių ginčijamų patentų atveju byloje, kurioje buvo priimta 52 punkte minėta Nutartis Document Security Systems. Todėl ECB pareiškė ieškinius dėl panaikinimo keliose valstybėse narėse ir kai kurie teismai jau priėmė sprendimus dėl šių ieškinių pirmojoje instancijoje; dėl šių įvairiuose teismuose priimtų skirtingų sprendimų buvo pateikti apeliaciniai skundai (52 punkte minėtos Nutarties Document Security Systems 21–24 punktai), o šiuo atveju nagrinėjamoje byloje padėtis visiškai kitokia.

116 Todėl atsižvelgiant į EB 235 straipsnyje ir 288 straipsnio antroje pastraipoje Bendrajam Teismui suteiktą jurisdikciją deliktinės atsakomybės srityje ir nesant nacionalinės teisių gynimo priemonės, kuri suteiktų galimybę įpareigoti Komisiją atlyginti ieškovių tariamai patirtą žalą dėl nurodomo autorių teisių pažeidimo, negalima prieštarauti, kad į ieškovių vartojamą autorių teisių pažeidimo sąvoką būtų galima atsižvelgti pripažįstant Komisijos veiksmus neteisėtais, kai nagrinėjamas prašymas atlyginti žalą.

117 Šiame ieškinyje dėl žalos atlyginimo ieškovių vartojama autorių teisių pažeidimo sąvoka aiškintina atsižvelgiant tik į bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus, kurie kompiuterių programų srityje buvo perkelti arba išdėstyti daugelyje derinimo direktyvų. Taigi reikia atmesti Komisijos kaltinimus, susijusius su ieškinio nepriimtinumu dėl to, kad Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos pripažinti autorių teisių pažeidimo tokia prasme, kaip šią sąvoką būtų galėjusi apibrėžti kompetentinga nacionalinė valdžios institucija, taikydama šios valstybės teisę.

B – Dėl kitų reikalavimų

118 Komisija nurodo, kad daugelis ieškovių pateiktų pareikalavimų yra nepriimtini. Tai taikytina reikalavimams, kad Bendrasis Teismas įpareigotų Komisiją nedelsiant nutraukti autorių teisių pažeidimo ir atskleidimo veiksmus, konfiskuoti tam tikrus Komisijos ir bendrovės Gosselies turimus kompiuterinius duomenis ir Bendrąjį Teismą priimti sprendimą paskelbti apie Komisijos išlaidas specialiuose leidiniuose, specialiose apžvalgose ir specialiuose interneto tinklapiuose.

119 Šiuo klausimu Komisija nurodo nusistovėjusią teismų praktiką, pagal kurią net ir bylose dėl žalos atlyginimo teismas negali, nepasisavinęs administracinės valdžios prerogatyvų, duoti nurodymų institucijai (žr. 2006 m. gegužės 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Galileo International Technology ir kt. prieš Komisiją, T‑279/03, Rink. p. II‑1291, toliau – Sprendimas Galileo, 60 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

120 Reikia priminti, kad, vadovaujantis EB 288 straipsnio antra pastraipa, „deliktinės atsakomybės atveju Bendrija pagal bendrus valstybių narių įstatymams būdingus principus atlygina bet kokią žalą, kurią, eidami savo pareigas, padaro jos institucijos ar jų tarnautojai“. Šioje nuostatoje įtvirtintos ir deliktinės atsakomybės sąlygos, ir teisės į žalos atlyginimą ypatumai bei apimtis. Be to, EB 235 straipsnyje Teisingumo Teismui suteikiama jurisdikcija spręsti ginčus, susijusius su žalos atlyginimu, numatytu EB 288 straipsnio antroje pastraipoje.

121 Iš šių dviejų nuostatų, kurios, atvirkščiai, nei anksčiau galiojusi AP 40 straipsnio pirma pastraipa, kurioje numatytas tik nuostolių atlyginimas, apima žalos atlyginimą natūra, darytina išvada, kad Teisingumo Teismas turi jurisdikciją priteisti iš Bendrijos bet kokios formos žalos atlyginimą pagal bendrus valstybių narių įstatymams deliktinės atsakomybės srityje būdingus principus, įskaitant šiuos principus atitinkantį žalos atlyginimą natūra, jei būtina, nurodymo atlikti arba neatlikti tam tikrus veiksmus forma (119 punkte minėto Sprendimo Galileo 63 punktas).

122 Todėl Bendrija iš principo negali būti atleista nuo Teisingumo Teismo taikomos atitinkamos procesinės priemonės, nes tik jis turi išimtinę jurisdikciją priimti sprendimą dėl ieškinių dėl Bendrijos padarytos žalos atlyginimo (dėl nurodymo prekių ženklų srityje žr. 119 punkte minėto Sprendimo Galileo 67 punktą).

123 Tam, kad būtų visiškai atlyginta šioje byloje tariamai padaryta žala, reikia, jog autorių teisių savininko teisė būtų atkurta tokia, kokia buvo, o dėl to, neatsižvelgiant į galimo nuostolių atlyginimo dydį, reikėtų bent jau tuoj pat nutraukti teisės pažeidimą. Būtent nagrinėjamoje byloje prašomu nurodymu ieškovės siekia, kad būtų nutrauktas Komisijos tariamai daromas jų autorių teisių pažeidimas (šiuo klausimu žr. 119 punkte minėto Sprendimo Galileo 71 punktą). Visos žalos atlyginimas gali apimti ir autorių teisių pažeidimo rezultato konfiskavimą ar sunaikinimą arba Bendrojo Teismo sprendimo paskelbimą Komisijos lėšomis.

124 Todėl reikia atmesti Komisijos kaltinimus dėl reikalavimų, nesusijusių su prašymu atlyginti tariamai patirtą žalą, nepriimtinumo.

125 Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia atmesti visus dėl šio ieškinio pareikštus nepriimtinumo pagrindus.

II – Dėl esmės

126 Deliktinė Bendrijos atsakomybė, kaip jis suprantama pagal EB 288 straipsnio antrą pastraipą, atsiranda tuo atveju, kai tenkinamos visos šios sąlygos: veiksmų, kuriais kaltinamos institucijos, neteisėtumas, žalos tikrumas ir priežastinis tariamų veiksmų ir nurodytos žalos ryšys (1982 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Oleifici Mediterranei prieš EEB, 26/81, Rink. p. 3057, 16 punktas ir 2006 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Agraz ir kt. prieš Komisiją, C‑243/05 P, Rink. p. I‑10833, 26 punktas).

A – Dėl ieškovių nurodytų teisių ir Komisijos veiksmų neteisėtumo

127 Neteisėtiems veiksmams, kuriais kaltinama institucija, turi būti būdingas pakankamai akivaizdus teisės nuostatos, kuria siekiama suteikti asmenims teises, pažeidimas (2000 m. liepos 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją, C‑352/98 P, Rink. p. I‑5291, 42 punktas). Kai atitinkamos institucijos diskrecija yra tik labai nedidelė ar beveik neegzistuojanti, paprasčiausio Bendrijos teisės pažeidimo turėtų pakakti pakankamai akivaizdžiam pažeidimui pripažinti (minėto Sprendimo Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją 44 punktas).

128 Iš esmės ieškovės teigia, kad nuo 1993 m. Systran grupės kuriama Systran Unix versija ir nuo 1997 m. gruodžio 22 d. Komisijos poreikiams Systran Luxembourg kuriama EC‑Systran Unix versija yra labai panašios. Toks žymus panašumas suteikia ieškovėms teisę prieštarauti dėl EC‑Systran Unix versijos turinio atskleidimo trečiajam asmeniui be išankstinio ieškovių sutikimo, remiantis su Systran Unix versija susijusiomis autorių teisėmis ir praktine patirtimi. Todėl organizuojant ginčijamą pirkimą buvo pažeistos Systran grupės autorių teisės ir neteisėtai atskleista praktinė patirtis, dėl kurios galėjo kilti Bendrijos deliktinė atsakomybė.

129 Komisija ginčija Systran grupės nurodomas teises į Systran programą. Ši institucija teigia turinti intelektinės nuosavybės teises, reikalingas norint atlikti jos įvykdytus veiksmus, ir jos negalima kaltinti, kad padarė autorių teisių pažeidimą arba atskleidė praktinę patirtį, kurie prilygtų pažeidimui, kaip jis suprantamas pagal EB 288 straipsnio antrą pastraipą.

1. Dėl įvairių Systran programos versijų palyginimo

a) Šalių argumentai

130 Ieškovės išskiria tris tarpusavyje sąveikaujančias Systran programos dalis, t. y. branduolį, kalbines programas, dar vadinamas ir kalbinėmis sekomis, bei žodynus. Atsižvelgdamos į tai ieškovės nurodo, kad Systran Unix versija yra pirminis produktas, o EC‑Systran Unix versija yra šio pirminio produkto išvestinis produktas. Iš tiesų palyginus šias dvi versijas galima pripažinti, kad jos yra beveik vienodos arba bent jau labai panašios. Kitaip ir negali būti, nes tam, kad nuo 1997 m. gruodžio 22 d. sukurtų EC‑Systran Unix versiją, Systran Luxembourg rėmėsi nuo 1993 m. Systran kuriama Systran Unix versija ir į ją įtraukė EC‑Systran Mainframe versijos žodynus.

131 Komisija perima ieškovių sukurtą Systran programos struktūros išvaizdą ir ją papildo taikomosiomis programomis, kurios visų pirma sujungia sąsają ir žodynų valdymo priemones. Ji pažymi, kad branduolys, kalbinės programos ir žodynai yra sudaryti iš šaltinio kodo, kurį reikia sukompiliuoti programine kalba. Taigi pakeistas kalbines programas, kaip ir branduolį, reikia iš naujo sukompiliuoti, tačiau dėl to šios operacijos branduolys nepasikeičia. Komisijos teigimu, kalbinėms programoms tobulinti nereikia jokių branduolio, duomenų struktūros arba parengiamosios projekto medžiagos pakeitimų. Tam reikia tik šaltinio kodo kalbinės dalies pakeitimo. Be to, žodynams koduoti nereikalingi jokie branduolio ar sistemos duomenų struktūros pakeitimai, todėl nereikia keisti šaltinio kodo ir parengiamosios projekto medžiagos. Taip pat taikomosios programos paprastai yra scenarijai, naudojami savarankiškai ir be pakeitimų.

132 Atsakydama į argumentą, kad Systran Unix ir EC‑Systran Unix versijos beveik sutampa, Komisija nurodo, jog EC‑Systran Unix versija buvo sukurta ne Systran Unix versijos pagrindu, kaip teigia ieškoves, bet ankstesnės EC‑Systran Mainframe versijos pagrindu. Su Systran Luxembourg sudarytose perkėlimo sutartyse vartojama sąvoka „perkėlimas“ reiškia, kad keičiasi tik programos kompiuterinė aplinka, o loginės struktūros išsaugomos. Taigi Systran grupė nepateikė „visiškai naujos Systran sistemos versijos Unix operacinei sistemai“, kaip teigia ieškovės. Tokiomis aplinkybėmis Komisija pažymi, kad jai vis dar priklauso pagal su EC‑Systran Mainframe susijusias sutartis įgytos teisės.

133 Šiuo klausimu Komisija nurodo, kad WTC sukurtoje Systran Mainframe versijoje padaryti pakeitimai kuriant šios institucijos naudojamą EC‑Systran Mainframe versiją buvo susiję ne vien su žodynais, kuriuos nuolat papildo Komisijos tarnautojai, bet ir su branduoliu, ypač kalbinėmis sekomis. Komisijos teigimu, aštuntajame dešimtmetyje WTC sukurtoje Systran Mainframe versijoje buvo tik kalbinių sekų užuomazgos ir ji investavo labai daug laiko ir lėšų šioms sekoms tobulinti, kad EC‑Systran Mainframe versijoje jos atitiktų specifinius šios institucijos poreikius. EC‑Systran Mainframe versijoje yra ir specialiai Komisijos arba jai sukurtos kalbinės sekos (žr. 2008 m. sausio 16 d. Komisijos vertimų generalinio direktorato techninę pažymą (toliau – VGD), susijusią su „EC‑Systran Unix ir EC‑Systran Mainframe kilmės ryšiais“, toliau – VGD pirmoji pažyma).

134 Komisija taip pat pažymi, kad jei perkėlimas būtų atliktas panaudojant Systran Unix versijos kalbines programas EC‑Systran Unix versijai, nebūtų galima pasiekti jokio rezultato graikų-prancūzų, anglų-graikų, ispanų-prancūzų, prancūzų-vokiečių, ispanų-italų-olandų kalbų porose, nes Systran Unix versijoje šių kalbų porų nebuvo (žr. 1998 m. gegužės 4 d. Atos ataskaitos „EC‑Systran perkėlimo ir EC‑Systran sujungimo su Systran sistema galimybės“, toliau – 1998 m. gegužės 4 d. ataskaita, p. 32). Be to, kadangi didžioji dalis EC‑Systran Mainframe versijos kodų buvo nesuderinami su Systran Unix versijos kalbinėmis programomis, kitų kalbų porų kalbines programas taip pat reikėjo perkelti, kad jos atitiktų Komisijos reikalavimus. Todėl Systran Luxembourg, pasinaudodama perkėlimo programa Eurot, perkėlė visas EC‑Systran Mainframe versijos kalbines programas, o ne pakeitė jas atitinkamais Systran Unix versijos elementais. Bet kuriuo atveju Komisijos naudotiems žodynams buvo reikalingos susijusios kalbinės programos ir jų nebuvo galima iš naujo panaudoti vien įtraukiant į Systran Unix versiją.

135 Tokiomis aplinkybėmis Komisija teigia, kad Systran Luxembourg sukūrė EC‑Systran Unix versiją remdamasi EC‑Systran Mainframe sistema, kurios branduolį sukūrė WTC, bet daugelis elementų buvo pakeisti Komisijos prašymu, įgyvendinant įvairias sutartis, kuriose nurodyta, kad šiai institucijai padaryti pakeitimai yra jos nuosavybė. EC‑Systran Mainframe versijos perkėlimas į EC‑Systran Unix versiją reiškia, kad antroji versija nebuvo vien paprasta programos Systran Unix versija.

136 Be to, dėl daugelio Systran Unix ir EC‑Systran Unix versijų panašumų, kurie matyti iš ieškovių informatikos eksperto H. Bitan ataskaitoje (toliau – H. Bitan ataskaita) atlikto palyginimo, Komisija nurodo, kad jie neįrodo jos kaltės arba autorių teisių pažeidimo. Komisijos manymu, iš to, kad šios dvi versijos yra labai panašios, tik galima spręsti, kad, pirma, Systran grupė naudojo savo ankstesnės sistemos elementus ir todėl reikia atsakyti į klausimą, kodėl tokiam panašiam produktui sukurti prireikė ketverių metų darbo ir kelių šimtų tūkstančių eurų, ir, antra, negalima atmesti, kad Systran grupė pasinaudojo Komisijai atliktais patobulinimais ir įtraukė juos į savo parduodamą sistemą, nors pagal įvairias sudarytas perkėlimo sutartis ji neturėjo teisių į šiuos elementus. Dėl šių priežasčių atliktas palyginimas nuo pat pradžių buvo netinkamas, nes reikėjo lyginti ne Systran grupei priklausančias versijas, bet Systran vykdant perkėlimo sutartis Komisijos sąskaita sukurtas versijas. Komisija pasilieka galimybę ginti savo teises šiuo klausimu.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

137 Siekdamos patvirtinti Komisijos veiksmų neteisėtumą ieškovės nurodo, kad Systran Unix versija yra pirminis produktas, o EC‑Systran Unix versija, su kuria susiję autorių teisių pažeidimo ir praktinės patirties atskleidimo veiksmai, yra šios Systran programos versijos išvestinis produktas. Toks tvirtinimas daugiausia paremtas ieškovių informatikos eksperto H. Bitan, kuris yra teisės mokslų daktaras, telekomunikacijų ir informatikos inžinierius, Cour de cassation (Kasacinis teismas, Prancūzija) pripažintas informatikos ekspertas, Tribunal administratif (Administracinis teismas) ir Cour d’appel de Paris (Paryžiaus apeliacinis teismas) (Prancūzija) ekspertas ir dėsto Panthéon-Assas Paris-II universitete, atliktu Systran Unix ir EC‑Systran Unix versijų turinio palyginimu.

138 Išnagrinėjus ieškovių šiuo klausimu pateiktus duomenis, dėl kurių Komisija turėjo galimybę pateikti savo pastabas, galima prieiti prie trijų faktinių išvadų.

139 Pirma, reikia pažymėti, kad abi šalys sutaria, jog ir Systran Unix versijos, ir EC‑Systran Unix versijos atveju Systran programos struktūrą galima padalyti į kelias dalis (žr. H. Bitan ataskaitą; H. Bitan parengtą techninę pažymą, toliau – H. Bitan pirmoji techninė pažyma, ir H. Bitan antrąją techninę pažymą):

branduolį, pagrindinę programos dalį, valdančią visą vertimo procesą, padedant kitoms programos dalims, kurių veiksmus ji kontroliuoja; branduolį sudaro vertimo proceso valdymo mechanizmas, su kalbinėmis sekomis ir žodynais suderinamos duomenų struktūros ir vertimo proceso metu veikiantys moduliai; į jį integruoti žodynų valdymo algoritmai, žodynuose naudojamų makrokomandų aiškinimo algoritmai, įvairių dokumentų formatų ir skirstymo į sakinius filtrai,

kalbines programas (taip pat vadinamas kalbinėmis sekomis), kurias sudaro homografinių ir leksinių sekų vertinimas keliais vienas po kito einančiais etapais, originalo kalbos vertimas į kalbą, į kurią verčiama, ir sintezė; šias sekas sudaro vertimo proceso metu iš anksto nustatyta tvarka taikomų kalbos taisyklių visuma; jos skirtos pakeisti vertimo proceso metu branduolio sukurtoje vertinimo zonoje esančią informaciją,

žodynus, kurie yra branduolio ir kalbinių programų naudojamos duomenų bazės ir pagalbinės programos, pirmiausia integruojančios sąsają ir žodynų valdymo programas; žodynuose naudojamų duomenų struktūros buvo nustat