ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
17

2021 m. kovo 15 d. sprendimu minėtas teismas panaikino: – ginčijamų taisyklių I skirsnio „Bendrosios nuostatos“ 2 punktą tiek, kiek jis susijęs su duomenų valdytojais, duomenų tvarkytojais ir asmenimis, kurie pagal duomenų valdytojo nurodymus tvarko asmens duomenis per rinkimų procedūrą, ir kuriame numatyta, kad „jų teisės ir pareigos, susijusios su asmens duomenų tvarkymu, yra ribotos tiek, kiek jų teisių ir pareigų per rinkimų procedūrą sąrašas yra išsamus ir baigtinis“, kad „atvejai, kai šie asmenys tvarko asmens duomenis, yra aiškiai apibrėžti Rinkimų kodekse (teisė tiesiogiai stebėti konstatuojant balsavimo rezultatus, teisė gauti apylinkės rinkimų komisijos protokolo kopiją ir t. t.)“ ir kad „tvarkydami asmens duomenis šie asmenys negali viršyti Rinkimų kodekse numatytų teisių ir pareigų“, ir – II skirsnio „Nurodymai asmens duomenų valdytojams“ 9 punktą tiek, kiek šiame punkte teigiama, kad „visi kiti rinkimų procedūros dalyviai negali tvarkyti asmens duomenų darant vaizdo įrašus ir (arba) transliuojant vaizdą, nes jų vaidmuo per rinkimų procedūrą nėra suderinamas su tikslu tvarkyti asmens duomenis darant vaizdo įrašą per rinkimų procedūrą“, ir kad „šių dalyvių funkcijos ir vaidmuo per rinkimų procedūrą yra aiškiai ir išsamiai nustatyti Rinkimų kodekse“.
158

Penkta, kadangi iš to, kas išdėstyta, matyti, jog Bendrasis Teismas pagrįstai nusprendė, pirma, kad Įgyvendinimo reglamento 2015/81 8 straipsnio 2 dalyje nenumatyta teisė susigrąžinti valstybių narių surinktus ex ante įnašus, kurie buvo pervesti BPF, ir, antra, kad šiems įnašams taikytina Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalis, skundžiamo sprendimo 117 ir 128 punktuose pateiktas Bendrojo Teismo vertinimas, kad BPF nedaroma jokio skirtumo tarp minėtų įnašų ir tiesiogiai BPV surinktų ex ante įnašų, negali būti laikomas būtinu siekiant pateisinti išvadą, kurią jis padarė skundžiamo sprendimo 129 punkte.
41

Taigi iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad bendrovių partnerių teikiamos žalos sureguliavimo paslaugos apima kompleksines skundų tvarkymo ir sureguliavimo paslaugas, apimančias daug veiklos rūšių, kurias reikia analizuoti kaip visumą, kurios tikslas – atlyginti žalą, kurią nukentėjęs asmuo patyrė ne savo gyvenamosios vietos valstybėje narėje pagal tvarką, su kuria jis yra gerai susipažinęs. Be to, dėl Coris International teikiamų paslaugų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad tai yra veikla, vykdoma siekiant sureguliuoti užsienio kelionių medicininių išlaidų draudimo liudijimų, kuriuos savo klientams išduoda Uniqa ir kurie, be kita ko, apima 24 valandų per parą pagalbos apdraustiesiems užtikrinimą ir techninės, organizacinės ir teisinės pagalbos teikimą jiems, turėtojų skundus.
38

Visų pirma reikia priminti, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, per nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo bendradarbiavimo procedūrą, įtvirtintą SESV 267 straipsnyje, pastarasis turi pateikti nacionaliniam teismui naudingą atsakymą, kuris leistų šiam išspręsti nagrinėjamą bylą. Atsižvelgiant į tai, Teisingumo Teismui gali tekti performuluoti jam pateiktus klausimus (2021 m. liepos 15 d. Sprendimo The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, 61 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
15

Atsižvelgdamas į tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad informacija, kurią per 2018 m. kovo 15 d. ir balandžio 5 d. pokalbius telefonu RVO pateikė Sense, galėjo pagrįstai leisti pastarajai manyti, kad ji galėjo gauti tokias išmokas, nepaisant to, kad 2018 m. A suėjo 41 metai. Remdamasi šia informacija Sense pateikė paraišką dėl teisių į išmokas skyrimo iš nacionalinio rezervo už 2018 m. ir atsisakė įsigyti teises į išmokas. Dėl to ji neteko bazinės išmokos ir išmokos už klimatui ir aplinkai naudingą žemės ūkio praktiką už 2018 m., nors šios išmokos galėjo būti jai skirtos, jeigu teises į jas ji būtų įsigijusi. Taigi Sense patyrė žalą, atitinkančią minėtų išmokų praradimą, atskaičius teisių į išmokas įsigijimo išlaidas.
36

Be to, jis neviršija to, kas būtina siekiamam tikslui įgyvendinti, nes leidžia užtikrinti, kad prieš vykdydamas sandorį, kurį norėtų apmokestinti pasinaudojęs teise pasirinkti apmokestinimą, apmokestinamasis asmuo žinos, ar galės teisėtai pasinaudoti šia pasirinkimo teise, ir dėl to nei jam, nei mokesčių administratoriui nereikės atlikti ilgų patikrinimų ar tyrimų, susijusių su pirkėjo, kaip apmokestinamojo asmens, statusu.
57

Dėl SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkto primintina, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateikiamas ne dėl to, kad būtų suformuluotos patariamosios nuomonės bendro pobūdžio arba hipotetiniais klausimais, o dėl to, kad būtų galima veiksmingai išspręsti su Sąjungos teise susijusį ginčą (2019 m. spalio 3 d. Sprendimo A ir kt., C‑70/18, EU:C:2019:823, 73 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
6

Šios direktyvos 16 straipsnyje „Prekių ženklo naudojimas“ nustatyta: „1. Jeigu per penkerius metus po to, kai užbaigiama registravimo procedūra, savininkas nepradėjo valstybėje narėje iš tikrųjų prekių ženklu žymėti prekių ar paslaugų, kurioms jis buvo įregistruotas, arba jeigu toks naudojimas buvo sustabdytas per nepertraukiamą penkerių metų laikotarpį, prekių ženklui taikomi 17 straipsnyje, 19 straipsnio 1 dalyje, 44 straipsnio 1 ir 2 dalyse ir 46 straipsnio 3 bei 4 dalyse numatyti apribojimai ir sankcijos, išskyrus atvejus, kai jis nebuvo naudojamas dėl svarbių priežasčių. <...> 5. Taikant 1 dalį naudojimu taip pat laikoma: a) prekių ženklo naudojimas tokia forma, kuri skiriasi savo elementais, jeigu išlieka nepakitę įregistruoto ženklo skiriamieji požymiai, nepriklausomai nuo to, ar tokios formos, kokia yra naudojamas, prekių ženklas taip pat įregistruotas savininko vardu, ar ne; b) prekių arba jų pakuočių toje valstybėje narėje žymėjimas šiuo prekių ženklu išimtinai eksporto tikslu. 6. Jeigu prekių ženklas naudojamas turint jo savininko sutikimą, laikoma, kad jį naudoja pats savininkas.“
3

2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo (OL L 78, 2009, p. 1) su pakeitimais, padarytais 2015 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2015/2424 (OL L 341, 2015, p. 21) (toliau – Reglamentas Nr. 207/2009), 9 straipsnyje „ES prekių ženklu suteikiamos teisės“ numatyta: „1. ES prekių ženklo registracija suteikia savininkui išimtines teises į tą ženklą. 2. Nedarant poveikio savininkų teisėms, įgytoms iki ES prekių ženklo paraiškos padavimo dienos arba prioriteto datos, to ES prekių ženklo savininkas turi teisę uždrausti visoms trečiosioms šalims, neturinčioms jo sutikimo, vykdant komercinę veiklą naudoti bet kokį žymenį prekėms ar paslaugoms žymėti, jeigu: a) žymuo yra tapatus ES prekių ženklui ir juo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios toms prekėms arba paslaugoms, kurioms ES prekių ženklas yra įregistruotas; b) žymuo yra tapatus ES prekių ženklui arba į jį panašus ir juo žymimos prekės ar paslaugos yra tapačios prekėms ar paslaugoms, kurioms įregistruotas ES prekių ženklas, arba į jas panašios, jei yra tikimybė suklaidinti visuomenę; tikimybė suklaidinti apima tikimybę susieti žymenį su prekių ženklu; c) žymuo yra tapatus ES prekių ženklui arba į jį panašus, nepriklausomai nuo to, ar juo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios prekėms ar paslaugoms, kurioms įregistruotas ES prekių ženklas, yra į jas panašios ar nepanašios, jeigu pastarasis turi reputaciją [Europos] Sąjungoje ir jeigu be tinkamos priežasties naudojant tą žymenį nesąžiningai pasinaudojama ES prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar reputacija arba kenkiama jo skiriamajam požymiui ar reputacijai. 3. Vadovaujantis 2 dalimi visų pirma galima uždrausti: a) žymeniu žymėti prekes arba jų pakuotę; b) siūlyti žymeniu pažymėtas prekes, išleisti jas į rinką [pateikti jas rinkai] arba tais tikslais sandėliuoti arba siūlyti ar teikti juo pažymėtas paslaugas; c) importuoti ar eksportuoti žymeniu pažymėtas prekes; <…>“
105

Įgaliojimai, kurie nebuvo aiškiai perduoti Sąjungos agentūrai pagal teisėkūros procedūrą priimtu aktu, priklauso Komisijos kompetencijai. Tokį aiškinimą patvirtina aplinkybė, kad pagal Reglamento 2018/1971 35 straipsnio 1 dalį BEREC ir BEREC biurui aiškiai suteikiami įgaliojimai sudaryti „darbo susitarimus“, tačiau gavus „išankstinį Komisijos patvirtinimą“. Be to, iš sisteminės šio reglamento analizės matyti, kad bendradarbiavimui pagal minėto reglamento 35 straipsnio 1 dalį yra būtinas išankstinis Komisijos pritarimas, tačiau jis neminimas jo 35 straipsnio 2 dalyje dėl to, kad Komisija nustato bendradarbiavimo pagal pastarąją nuostatą sąlygas.
20

To įstatymo 14f straipsnis buvo suformuluotas taip: „(1) Reguliavimo institucija savo iniciatyva gali tikrinti: <…> 2) nuostatas, susijusias su mokesčių už naudojimąsi infrastruktūra dydžiu ar sandara ir kitais geležinkelių infrastruktūros įmonės mokesčiais. Reguliavimo institucija gali ateityje: 1) įpareigoti geležinkelių infrastruktūros įmonę pagal jos nurodymus pakeisti pirmo sakinio 1 punkte nurodytas sąlygas ar mokesčių ėmimo sistemas, numatytas pirmo sakinio 2 punkte; arba 2) pripažinti negaliojančiomis pirmo sakinio 1 punkte nurodytas sąlygas ar pirmo sakinio 2 punkte nurodytas mokesčių ėmimo sistemas, jeigu jomis pažeidžiamos geležinkelių teisės aktų nuostatos dėl prieigos prie geležinkelių infrastruktūros.“ (2) Jei nesudaroma jokio susitarimo dėl 14 straipsnio 6 dalyje nurodytos prieigos arba dėl 14a straipsnyje nurodyto pamatinio susitarimo, geležinkelių infrastruktūros įmonės sprendimus gali patikrinti reguliavimo institucija, gavusi prašymą arba savo iniciatyva. Teisė tokį prašymą suteikta prieigą turintiems subjektams, kurių teisė į prieigą prie geležinkelių infrastruktūros gali būti pažeista. Prašymas turi būti pateiktas per laikotarpį, kuriuo gali būti priimtas pasiūlymas sudaryti pirmame sakinyje nurodytus susitarimus. Patikrinimas gali apimti, be kita ko: <…> 3) infrastruktūros naudojimo mokesčio ir kitų mokesčių dydį ir sandarą. Reguliavimo institucija turi paprašyti šalių per tinkamą laikotarpį, kuris negali viršyti dviejų savaičių, pateikti visą naudingą informaciją. Pasibaigus šiam terminui, reguliavimo institucija per du mėnesius priima sprendimą dėl prašymo. (3) Jei 2 dalyje nurodytu atveju geležinkelių infrastruktūros įmonės sprendimas pažeidžia prašymą dėl prieigos prie geležinkelių infrastruktūros pateikusio subjekto teisę: 1) reguliavimo institucija įpareigoja geležinkelių infrastruktūros įmonę pakeisti sprendimą arba 2) reguliavimo institucija nustato sutarties sąlygas, priima sprendimą dėl sutarties galiojimo ir pripažįsta, kad reikalavimų neatitinkančios sutartys nesukelia teisinių pasekmių.“
37

Be to, kaip kompensacijos už RTL kanalo laidų retransliavimą ir (arba) viešą skelbimą ji prašė, pirma, priteisti iš Salvor ir Grupo Pestana solidariai sumokėti 0,20 EUR sumą per mėnesį už kiekvieną kambarį už laikotarpį, per kurį Salvor platino šį kanalą savo viešbučių kambariuose, kartu su teisės aktuose nustatytomis palūkanomis, ir, antra, priteisti iš Grupo Pestana tokią pačią kompensaciją už laikotarpį, per kurį jai priklausančių kitų bendrovių eksploatuojamų viešbučių kambariuose buvo ar yra platinamas šis kanalas.
20

2019 m. spalio 15 d. sprendimu Juzgado de lo Mercantil de León (Leono komercinių bylų teismas) iš dalies patenkino RM ieškinį ir priteisė iš Volvo ir DAF Trucks sumokėti RM žalos atlyginimą, atitinkantį 15 % sunkvežimių įsigijimo kainos, kartu su teisės aktuose nustatytomis palūkanomis, tačiau nepriteisė iš šių bendrovių bylinėjimosi išlaidų. Tas teismas atmetė Volvo ir DAF Trucks senaties terminu pagrįstą prieštaravimą, motyvuodamas, be kita ko, tuo, kad Įstatymo Nr. 15/2007, iš dalies pakeisto Karaliaus dekretu-įstatymu Nr. 9/2017, 74 straipsnyje, kuriuo į nacionalinę teisę perkelta Direktyvos 2014/104 10 straipsnio 3 dalis, numatytas penkerių metų terminas galiojo ieškinio pareiškimo momentu, todėl yra taikytinas šioje byloje. Be to, manydamas, kad šio įstatymo 76 straipsnio 2 ir 3 dalys, kuriomis perkeliamos šios direktyvos 17 straipsnio 1 ir 2 dalys, yra procesinė nuostata, teismas, konstatuodamas RM padarytą žalą, rėmėsi Įstatymo Nr. 15/2007, iš dalies pakeisto Karaliaus dekretu-įstatymu Nr. 9/2017, 76 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta žalos prezumpcija, o nustatydamas žalos dydį – šio įstatymo 76 straipsnio 2 dalimi.
10

Šios kortelės turėtojas įgyja teisę per nustatytą laiką ir neviršijant tam tikros sumos pasinaudoti apytiksliai 60 turistinių pramogų, pavyzdžiui, apsilankyti lankytinose vietose ir muziejuose. Be to, ja įgyjama teisė pasinaudoti dešimt keleivių vežimo paslaugų, kaip antai DSAB autobusais arba laivais (Hop On – Hop Off) rengiamais turistiniais turais ir kitų paslaugų teikėjų organizuojamomis ekskursijomis. Kai kurioms iš šių paslaugų taikomas 6 %–25 % PVM tarifas, o kitos – neapmokestinamos. Pagrindinėje byloje nagrinėjamos kortelės turėtojas naudoja kortelę kaip mokėjimo priemonę paslaugai gauti arba ja naudotis ir nemoka jokio papildomo mokesčio; kortelė paprasčiausiai registruojama tam skirtu skaitytuvu. Tada pagal su DSAB sudarytą susitarimą teikėjas gauna atlygį už kiekvieną įėjimą arba pasinaudojimą paslauga – ne didesnį nei tam tikra dalis įprastinės įėjimo ar pasinaudojimo paslauga kainos. Tiekėjas neprivalo suteikti kortelės turėtojui galimybės naudotis jo pde6imtaslaugomis daugiau nei vieną kartą. DSAB nėra įsipareigojusi užtikrinti minimalų lankytojų skaičių. Jei pasiekiamas tos pačios kortelės vertės limitas, jos turėtojas nebegali ja naudotis.
(51)

siekiant apsaugoti akcininkų ir kreditorių teisę, reikėtų nustatyti aiškias pareigas, susijusias su pertvarkomos įstaigos turto ir įsipareigojimų vertinimu, ir, kai reikalaujama pagal šią direktyvą, sąlygų, kurios būtų buvę taikomos akcininkams ir kreditoriams, jei įstaiga būtų buvusi likviduota iškeliant įprastinę bankroto bylą, vertinimu. Turėtų būti įmanoma pradėti vertinimą jau ankstyvame intervencijos etape. Prieš imantis pertvarkymo veiksmų turėtų būti atliktas nešališkas ir tikroviškas įstaigos turto ir įsipareigojimų įvertinimas. Toks vertinimas turėtų būti apskundžiamas tik kartu su pertvarkymo sprendimu. Be to, kai reikalaujama pagal šią direktyvą, pritaikius pertvarkymo priemones turėtų būti atliktas akcininkams ir kreditoriams faktiškai taikytų sąlygų ir sąlygų, kurios joms būtų buvusios taikytos iškėlus įprastinę bankroto bylą, ex-post palyginimas. Jei nustatoma, kad akcininkai ir kreditoriai už savo reikalavimus gavo mažesnę sumą ar kompensaciją, nei būtų gavę iškėlus įprastinę bankroto bylą, jie turėtų turėti teisę atgauti skirtumą, kai to reikalaujama pagal šią direktyvą. Kitaip nei vertinimo prieš pertvarkymo veiksmus atveju, turėtų būti įmanoma tą palyginimą ginčyti atskirai nuo pertvarkymo sprendimo. <…>
28

Pirmiausia reikia priminti, kad aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus, taip pat, be kita ko, į šio teisės akto priėmimo aplinkybes (2020 m. balandžio 5 d. Sprendimo Commissioner of An Garda Síochána, C‑140/20, <...>, 32 punktas).
23

Šiuo klausimu pagal suformuotą jurisprudenciją PVM direktyvos 9 straipsnyje nustatyta labai plati PVM taikymo sritis (2005 m. balandžio 21 d. Sprendimo HE, C‑25/03, EU:C:2005:241, 40 punktas ir 2018 m. birželio 13 d. Sprendimo Polfarmex, C‑421/17, EU:C:2018:432, 39 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Paprastai veikla laikoma „ekonomine“, kaip tai suprantama pagal šį 9 straipsnį, jeigu ji yra nuolatinė ir vykdoma už atlygį, kurį gauna sandorio vykdytojas (2018 m. birželio 13 d. Sprendimo Polfarmex, C‑421/17, EU:C:2018:432, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, siekiant nustatyti ekonominės veiklos savarankiškumą reikia patikrinti, ar atitinkamas asmuo vykdo veiklą savo vardu, sąskaita ir atsakomybe, taip pat tai, ar jis pats prisiima su ta veikla susijusią ekonominę riziką (2016 m. spalio 12 d. Sprendimo Nigl ir kt., C‑340/15, EU:C:2016:764, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Galiausiai apmokestinamojo asmens statusas turi būti vertinamas tik vadovaujantis šiame 9 straipsnyje nustatytais kriterijais (šiuo klausimu žr. 2005 m. balandžio 21 d. Sprendimo HE, C‑25/03, EU:C:2005:241, 41 punktą).
28

Vis dėlto šiuo klausimu primintina, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į bylos aplinkybes turi įvertinti, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, kai pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2021 m. liepos 15 d. Sprendimo The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, 54 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
57

Be to, iš Reglamento Nr. 717/2014 4 straipsnio, siejamo su jo 15 konstatuojamąja dalimi, kuria remiasi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, matyti, kad šis reglamentas taikomas tik vadinamajai „skaidriai“ pagalbai, t. y. pagalbai, kurios bendrąjį subsidijos ekvivalentą galima tiksliai ex ante apskaičiuoti neatlikus rizikos vertinimo. Atsižvelgiant į tai, kad kompensacija, kurios pagrindinėje byloje prašo Sātiņi-S, yra ex post ir ribota, ji turi būti laikoma skaidria, nes leidžia tiksliai ex ante apskaičiuoti bendrąjį subsidijos ekvivalentą.
21

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme pareiškėjai pagrindinėje byloje teigia, kad pagal Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalį nereikalaujama taikyti konkretaus išsiskiriančių medžiagų kiekio matavimo metodo ir kad ISO standartai, kuriais remiantis turi būti imamasi priemonių, nėra visuotinai taikomi reikalavimai. Jie teigia, kad iš įvairių tyrimų, t. y. 2018 m. birželio 13 d. RIVM tyrimo ir 2017 m. gegužės 22 d.National Cancer Institute paskelbto tyrimo „Cigarette Filter ventilation and its Relationship to Increasing Rates of Lung Adenocarcinoma“ („Cigarečių filtro ventiliacija ir jos ryšys su išaugusiu plaučių adenokarcinomos atvejų skaičiumi“), taip pat iš valstybės sekretoriaus Komisijai siųstų raštų matyti, kad, norint nustatyti tikslų dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekį iš pagal paskirtį naudojamų cigarečių su filtru išsiskiriančiose medžiagose, turėtų būti taikomas būtent „Canadian Intense“ matavimo metodas.
44

Be to, dėl valstybės atsakomybės už jai priskiriamais Sąjungos teisės pažeidimais privatiems asmenims padarytą žalą atsiradimo sąlygų Teisingumo Teismas yra ne kartą nusprendęs, kad nukentėję privatūs asmenys turi teisę į žalos atlyginimą, jeigu įvykdytos trys sąlygos: pažeista Sąjungos teisės norma siekiama suteikti privatiems asmenims teisių, jos pažeidimas yra pakankamai akivaizdžiai išreikštas ir yra tiesioginis priežastinis ryšys tarp to pažeidimo ir asmenų patirtos žalos (2018 m. spalio 4 d. Sprendimo Kantarev, C‑571/16, EU:C:2018:807, 94 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
11

Kai Corendon Airlines atsisakė mokėti kompensaciją tiems keleiviams, jie pareiškė ieškinį Amtsgericht Düsseldorf (Diuseldorfo apylinkės teismas, Vokietija); jį šis teismas atmetė, motyvuodamas, pirma, kad, nors išvykimo laikas buvo pakeistas, pradinio šio skrydžio plano nebuvo atsisakyta. Antra, bet kuriuo atveju minėtiems keleiviams buvo pranešta apie pakeistą išvykimo laiką per Reglamento Nr. 261/2004 5 straipsnio 1 dalies c punkto ii papunktyje nustatytą terminą, t. y. nuo dviejų savaičių iki septynių dienų prieš numatytą išvykimo laiką, todėl nereikia atsakyti į klausimą, ar pakeistas skrydžio laikas reiškė šio skrydžio atšaukimą arba atidėjimą ilgam laikui. Be to, tas teismas pažymėjo, kad nėra svarbu, ar Corendon Airlines įvykdė pareigą informuoti pagrindinėje byloje aptariamus keleivius apie jų teises pagal to reglamento 8 straipsnį, nes galimas pareigos informuoti pažeidimas nesuteikia teisės į kompensaciją pagal minėto reglamento 7 straipsnio 1 dalį.
32

Be to, antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar jis turi teisę aiškinti pagrindinėje byloje nagrinėjamą indeksavimo sąlygą kaip nuorodą į užsienio valiutos rinkos vertę, be kita ko, kai toks aiškinimas leistų atspindėti bendrą sutarties šalių valią ir taip išvengti šios sąlygos pripažinimo negaliojančia.
50

Be to, pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją, kadangi neleidimas pasinaudoti teise į atskaitą yra pagrindinio principo, kurį sudaro ši teisė, taikymo išimtis, mokesčių institucijos turi surinkti pakankamai objektyvių įrodymų, kad apmokestinamasis asmuo sukčiavo PVM arba žinojo ar turėjo žinoti, jog sandoris, kuriuo grindžiama teisė į atskaitą, buvo susijęs su tokiu sukčiavimu. Be to, nacionaliniai teismai turi patikrinti, kad atitinkamos mokesčių institucijos surinko tokius objektyvius įrodymus (2020 m. rugsėjo 3 d. Nutarties Vikingo Fővállalkozó, C‑610/19, EU:C:2020:673, 57 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
38

Tokiomis aplinkybėmis Audiencia Nacional (Nacionalinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar turėtų būti laikoma priimtina tai, kad apmokestinamasis asmuo po to, kai mokesčių administratorius pakartotinai jo paprašė įrodyti, kad jis turi teisę į PVM grąžinimą, be jokio pagrįsto pateisinimo nevykdo to, ko jo prašoma, o priėmus sprendimą dėl atsisakymo grąžinti PVM delsia pateikti dokumentus nagrinėjant skundą ne teismo tvarka arba teisme? 2. Ar piktnaudžiavimu teise gali būti laikoma tai, kad apmokestinamasis asmuo be pateisinamos priežasties mokesčių administratoriui nepateikia būtinos, jo teisę pagrindžiančios, informacijos, kai jam buvo leidžiama ir nurodyta tai padaryti, o vietoj to ši informacija vėliau savanoriškai pateikiama administracinį ginčą ne teismo tvarka nagrinėjančiai institucijai arba teismui? 3. Ar neįsisteigęs apmokestinamasis asmuo, kuris laiku ir be pagrįsto pateisinimo nepateikė būtinos informacijos, kad įrodytų savo teisę į PVM grąžinimą, arba kuris piktnaudžiavo, teisę į PVM grąžinimą praranda pasibaigus numatytam ar tam suteiktam terminui ir administratoriui priėmus sprendimą dėl atsisakymo grąžinti PVM?“
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Renesola UK Ltd (toliau – Renesola) ir Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Mokesčių ir muitų administratorius, Jungtinė Karalystė) ginčą dėl į Jungtinę Karalystę importuotų fotovoltinių modulių apmokestinimo antidempingo ir kompensaciniais muitais.
17

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagal Direktyvos 2008/48 8 straipsnio 1 dalį valstybės narės turi užtikrinti, kad prieš sudarant kredito sutartį kredito davėjas įvertintų vartotojo kreditingumą atitinkamais atvejais remdamasis iš vartotojo gauta pakankama informacija ir prireikus atlikęs patikrinimą atitinkamoje duomenų bazėje. Be to, pagal šios direktyvos 23 straipsnį valstybės narės turėtų nustatyti taisykles dėl veiksmingų, proporcingų ir atgrasomųjų sankcijų šios pareigos pažeidimo atveju, imdamosi visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad jos būtų taikomos. To teismo teigimu, galiojanti Lenkijos teisė neužtikrina, kad bus laikomasi šių minėtoje direktyvoje nustatytų reikalavimų.
98

Antra, per teismo posėdį Liuksemburgo Didžioji Hercogystė nurodė, kad, be to, kad EBPO gairės nėra privalomos šios organizacijos valstybėms narėms, Aplinkraštyje Nr. 164/2, kuriame aiškinama Mokesčių kodekso 164 straipsnio 3 dalis, nustatytos specialios taisyklės dėl grupės finansų bendrovėms, kaip antai FFT, taikomos sandorių kainodaros, kuriose nustatyta, kad apskaičiuojant tą kainodarą neatsižvelgiama į veiklą, susijusią su turimomis akcijomis. Ginčijamo sprendimo 79 konstatuojamojoje dalyje, kuri išdėstyta to sprendimo 2.3.2 skirsnyje ir kurioje aprašytas to aplinkraščio turinys, patvirtinta, kad ši valstybė narė nustatė specialias taisykles, pagal kurias tokioms bendrovėms nustatomas atlygis įprastomis rinkos sąlygomis, ir kad apie šias taisykles Komisijai buvo pranešta per administracinę procedūrą.