ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Byla T‑603/16

(Ištraukų skelbimas)

Zoer Brahma

prieš

Europos Sąjungos Teisingumo Teismą

„Viešoji tarnyba – Bandomajam laikotarpiui paskirti pareigūnai – Bandomasis laikotarpis – Bandomojo laikotarpio pratęsimas – Atleidimas iš darbo pasibaigus bandomajam laikotarpiui – Pareigūnų tarnybos nuostatų 34 straipsnis – Piktnaudžiavimas įgaliojimais – Pareiga motyvuoti – Pareigūnų tarnybos nuostatų 25 straipsnio 2 dalis – Teisė būti išklausytam – Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalis – Atsakomybė – Formos reikalavimai – Ieškinio ir skundo atitikties taisyklė – Priimtinumas – Turtinė žala – Neturtinė žala – Priežastinis ryšys“

Santrauka – 2018 m. lapkričio 22 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas

Pareigūnai – Įdarbinimas – Bandomasis laikotarpis – Tarnybos nuostatuose numatyta trukmė – Bandomojo laikotarpio pratęsimas ilgiau nei iki penkiolikos mėnesių – Netaikymas

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 34 straipsnio 1 dalies antra pastraipa)

Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 34 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą visas bandomasis laikotarpis jokiomis aplinkybėmis negali būti ilgesnis nei penkiolika mėnesių. Remiantis pažodiniu šios nuostatos aiškinimu, jokia paskirtam pareigūnui iškilusi kliūtis vykdyti savo funkcijas per bandomąjį laikotarpį nepateisina jo bandomojo laikotarpio pratęsimo ilgiau nei iki penkiolikos mėnesių nuo bandomojo laikotarpio pradžios. Nei Pareigūnų tarnybos nuostatų kontekstas, nei jais siekiami tikslai, į kuriuos taip pat reikia atsižvelgti aiškinant vieną iš jų nuostatų, nepaneigia šio Pareigūnų tarnybos nuostatų 34 straipsnio 1 dalies antros pastraipos aiškinimo. Kalbant apie šia Pareigūnų tarnybos nuostatų taisykle siekiamą tikslą pažymėtina, kad nustatant ilgiausią bandomojo laikotarpio trukmę siekta, pirma, ir administracijos, ir bandomajam laikotarpiui paskirto pareigūno interesais apriboti laikotarpį, per kurį darbo santykiai tam tikra prasme yra pažeidžiami, ir, antra, nustatyti laikotarpį, per kurį paskyrimų tarnyba turi įvertinti, kaip pareigūnas atlieka užduotis. Šis tikslas patvirtina minėtą Pareigūnų tarnybos nuostatų 34 straipsnio 1 dalies antros pastraipos aiškinimą. Iš tiesų, nepaisant jokių bandomajam laikotarpiui paskirto pareigūno patiriamų kliūčių, nustatant ilgiausią jo bandomojo laikotarpio trukmę – penkiolika mėnesių nuo šio pradžios – teisinio saugumo tikslais Pareigūnų tarnybos nuostatuose laiko atžvilgiu absoliučiai apribojami pažeidžiami darbo santykiai tarp bandomajam laikotarpiui paskirto darbuotojo ir administracijos bei nustatomas ilgiausias laikotarpis, į kurį paskyrimų tarnyba gali atsižvelgti, vertindama tai, kaip pareigūnas atlieka užduotis.

(žr. 189–192 punktus)
Pareigūnas arba tarnautojas, kuris neapskundė jo nenaudai priimtų aktų per tinkamą laiką, pateikdamas skundą ir vėliau ieškinį dėl panaikinimo, negali ištaisyti šio neapskundimo ir tikėtis naujo termino ieškiniui pareikšti, remdamasis vėliau pateiktu prašymu atlyginti žalą, kuriuo aiškiai siekiama to paties piniginio rezultato, kuris būtų gautas tinkamu laiku pradėjus procesą dėl šių aktų panaikinimo.

Šiuo atveju savo prašymais dėl žalos atlyginimo sutartininkai siekė ne to, kad būtų atlyginta žala, kurią jie patyrė dėl darbo stažų suteikimo po to, kai nacionalinės teisės į pensiją buvo pervestos į Sąjungos pensijų sistemą, bet to, kad būtų atlyginta žala, kurią tariamai lėmė tai, kad, nepaisant šio suteikimo, jie negalėjo nei gauti didesnės pensijos, nei susigrąžinti sumų, atitinkančių jų teises į nacionalines pensijas, pervestas į Sąjungos pensijų sistemą. Taigi negalima manyti, kad pareikštu ieškiniu siekiama, kad būtų ištaisytos tik sprendimų dėl papildomo stažo jiems suteikimo pasekmės.

(žr. 67, 77, 79 punktus)
191

Galiausiai ginčijamo sprendimo 129 konstatuojamojoje dalyje pateikti argumentai, kad labiau tiesioginės pagalbos formos būtų buvusios didesnė našta Danijos Karalystės ir Švedijos Karalystės biudžetui, todėl būtų padidėjusios bendros projekto išlaidos, ir kad iki šiol nebuvo pasinaudota jokia garantija, neišsklaido abejonių dėl to, ar valstybės garantijų pagalbos elementas neviršijo minimalios būtinos sumos. Pirma, „našta Danijos Karalystės ir Švedijos Karalystės biudžetui“ ir „bendros projekto išlaidos“ nebūtinai atitinka garantijų pagalbos elementą. Antra, ginčijamame sprendime pakankamai nepaaiškinama, kaip apskaičiuoti garantijų pagalbos elementą, ir remiantis tuo, kas išdėstyta, matyti, kad konsorciumui suteikta pagalba nėra pakankamai riboto dydžio ir teikiama ribotą laikotarpį, net ir atsižvelgiant į įsipareigojimus. Todėl, net jei labiau tiesioginės pagalbos formos galbūt galėjo būti didesnės nei garantijos, iš ginčijamo sprendimo nematyti, kad valstybės garantijomis teikiama pagalba savo ruožtu neviršijo minimalios sumos, būtinos pasiekti tikslui įgyvendinti bendriems Europos interesams svarbų fiksuotos jungties projektą. Trečia, primintina, kad pagalba suteikiama tuo momentu, kai garantija suteikiama, o ne tada, kai ji taikoma ar kai ja naudojantis atliekami mokėjimai. Todėl aplinkybė, kad kol kas jokia garantija nebuvo pasinaudota, neturi reikšmės vertinant, ar garantijomis teikiama pagalba neviršijo minimalios galimos sumos. Be to, garantija galima pasinaudoti ir dėl to valstybė iš tiesų gali prarasti daugiau pajamų tuo atveju, kai garantijos, kaip nagrinėjamoje byloje, padengia 100 % paskolų sumos, kurios riba nežinoma. [praleista]
110

Taryba, palaikoma Komisijos, mano, kad sąlyga, susijusi su žalos padarymu, nagrinėjamu atveju nėra įvykdyta. Ginčijami aktai nėra ieškovei paskirtos baudžiamosios sankcijos ir jais nesiekta jai padaryti žalos. Jais buvo siekiama tik atgrasyti nuo branduolinių ginklų platinimo. Taigi ieškovė nebuvo pasmerkta kaip organizacija, savaime kelianti grėsmę tarptautinei taikai ir saugumui, be to, šiuo klausimu ji nepateikė jokių įrodymų. Ji tik buvo nurodyta kaip asmuo, padėjęs plėtoti verslą, susijusį su branduolinių ginklų platinimu, o to pakako, kad būtų pateisintas jos pavadinimo įtraukimas į ginčijamus sąrašus. Ieškovė nepateikė jokių įrodymų, kad patyrė neturtinę žalą dėl minėtų aktų priėmimo, kaip to reikalaujama pagal jurisprudenciją. Nėra jokių įrodymų, kad ji turėjo gerą reputaciją tarptautiniu lygmeniu, negavo pajamų dėl žalos šiai reputacijai ir patyrė reklamos kampanijos ir kitų išlaidų tokiai reputacijai atkurti. Ieškinio priede pateiktas spaudos straipsnis dėl numatomų pasaulinės reklamos kampanijos išlaidų neturi reikšmės, nes yra susijęs su bendrove, kuri neturi sąsajų su ieškove, veikia kitoje srityje ir kitame žemyne, nei veiklą vykdo ieškovė, ir neturi ryšio su Sąjungos nustatytomis ribojamosiomis priemonėmis. Dublike pateikti ieškovės teiginiai neįrodo, kad padaryta žala jos reputacijai, visų pirma už Irano ribų, taigi ir su tuo susijusi neturtinė žala. Be to, ieškovė nepateikė jokių paaiškinimų ar įrodymų, kurie pagrįstų jos teiginius, kad atnaujinti santykius su SWIFT būtų brangu. Bet kuriuo atveju, kaip EŽTT konstatavo 2011 m. liepos 19 d. sprendimo Uj prieš Vengriją (CE:ECHR:2011:0719JUD002395410) 22 punkte, yra skirtumas tarp žalos bendrovės komercinei reputacijai ir žalos asmens reputacijai, atsižvelgiant į jo socialinį statusą, nes pirmoji žala nėra neturtinė. Pats Bendrasis Teismas rėmėsi šia jurisprudencija byloje dėl ribojamųjų priemonių (2015 m. vasario 12 d. Sprendimo Akhras / Taryba, T‑579/11, nepaskelbtas Rink., EU:T:2015:97, 152 punktas). Ieškovė siekia apeiti jai tenkančią pareigą įrodyti tariamai padarytą žalą ir ją apskaičiuoti ir prašo Bendrojo Teismo, kad jis, taikydamas pasirengimo nagrinėti bylą priemonę, paskirtų ekspertą. Jeigu Bendrasis Teismas nuspręstų, kad kyla Sąjungos deliktinė atsakomybė, jis, remdamasis jurisprudencija, turėtų pripažinti, kad ginčijamų aktų panaikinimas yra tinkamas ieškovės patirtos neturtinės žalos atlyginimas. Bet kuriuo atveju ieškovės prašoma 1 mln. EUR suma jos tariamai patirtai neturtinei žalai atlyginti būtų pernelyg didelė, atsižvelgiant į jurisprudenciją, ir nepagrįsta.
23

Be to, ieškovas nurodo, kad prieš sukurdami naują grupę 2003 m. pareiškėjai užsiėmė su muzika visai nesusijusia veikla, gyveno labai įvairiose pasaulio kraštuose, susitikdavo daugiausiai per atostogas tam, kad surengtų vieną kitą koncertą, pasinaudodami užtikrinta, į kitus meno renginius susirinkusia publika, susiburdavo įvairiausios sudėties, taip pat su vaikais, ir nesukūrė jokio reikšmingo kūrinio naudodami pavadinimą QUILAPAYÚN.
9

Prie prašymo formos ieškovė pridėjo lentelę F.2, kurioje nurodomi visi prekių pirkimai, atlikti nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. iki 2014 m. rugpjūčio 31 d. (toliau – referencinis laikotarpis). Iš šios lentelės matyti, kad ieškovės tiekėjomis paskirtos penkios bendrovės, t. y. Creative Cycles PVT Ltd, Great Cycles PVT Ltd, Continental Cycles PVT Ltd, Kelani Cycles PVT Ltd ir Flying Horse PVT Ltd. Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad nors, kaip teigia Komisija, minėtos lentelės laukelį „susijusios ar nesusijusios“, leidžiantį nustatyti galimus ryšius su tiekėjomis, ieškovė paliko tuščią, ji paminėjo savo ryšius su Great Cycles, prašymo formos 11 puslapyje nurodžiusi, kad jos ir Great Cycles savininkas yra vienas ir tas pats asmuo.
160

Antra, egzistuoja faktinis priežastinis ryšys, siejantis protingo bylos T‑82/08 išnagrinėjimo termino pažeidimą ir žalą, kurią patyrė ieškovė laikotarpiu, kai viršytas protingas bylos išnagrinėjimo terminas, mokėdama banko garantijos mokesčius. Beje, nagrinėjamu atveju reikia pažymėti, kad, pirma, tuo metu, kai ieškovė pareiškė ieškinį byloje T‑82/08, t. y. 2008 m. vasario 12 d., ir tuomet, kai ji 2008 m. vasario mėn. pateikė banko garantiją, kuri įsigaliojo 2008 m. kovo 4 d., nebuvo galima numatyti, kad bus pažeistas protingas bylos išnagrinėjimo terminas. Be to, ieškovė galėjo pagrįstai tikėtis, kad jos ieškinys bus išnagrinėtas per protingą terminą. Antra, protingas bylos išnagrinėjimo terminas byloje T‑82/08 buvo viršytas po to, kai ieškovė nusprendė pateikti banko garantiją. Taigi protingo bylos išnagrinėjimo termino viršijimo ir banko garantijos mokesčių mokėjimo šiuo viršijimo laikotarpiu ryšio negalėjo nutraukti ieškovės pasirinkimas iš karto nemokėti Sprendimu C(2007) 5791 skirtos baudos dalies, o pateikti banko garantiją (šiuo klausimu žr. 2017 m. sausio 10 d. Sprendimo Gascogne Sack Deutschland ir Gascogne / Europos Sąjunga, T‑577/14, EU:T:2017:1, 115–121 punktus).
46

Be to, pirma, Graikijos Respublika teigia, kad BŽŪP tikslas visuomet buvo remti Viduržemio tipo ganyklas, kurios užima didelę Graikijos, Prancūzijos, Italijos, Ispanijos ir Portugalijos teritorijų dalį. Be to, anot Graikijos Respublikos, Viduržemio ganyklų neįtraukimas į „daugiametės ganyklos“ apibrėžtį prieštarautų Sąjungos nuostatoms aplinkos apsaugos srityje.
42

Be to, atsakant į ieškovės argumentą, susijusį su Latvijos vyriausybės nurodytomis aplinkybėmis, kad iš esmės Komisija taip pat negalėjo, nepažeisdama Direktyvos 2006/42 20 straipsnio, patvirtinti neprivalomo ar net niekada nepriimto nacionalinio sprendimo, reikia patikslinti, kad niekas nedraudžia to, kad „veiksmingos priemonės“, kurias valstybė narė turi patvirtinti ir apie jas pranešti Komisijai pagal šios direktyvos 11 straipsnyje numatytą apsaugos sąlygą, būtų patvirtintos kaip nevienašalės arba netiesiogiai privalomos priemonės. Be to, nors tokioms priemonėms netaikoma minėta apsaugos sąlyga, jos reikšmė gali būti gerokai sumažinta, nes nei Komisija, nei kitos valstybės narės, išskyrus tą, kuri nuslėpė mašinos keliamą pavojų, nebuvo apie tai informuotos, kadangi šios mašinos gamintojas, jo įgaliotas atstovas arba platintojai patvirtino savanoriškas priemones arba patys laikėsi neprivalomų priemonių. Taigi, toks pranešimas, kaip šioje byloje, apie faktą, kad po to, kai nacionalinės institucijos ėmėsi veiksmų, platintojas patvirtino savanoriškas priemones dėl pašalinimo iš rinkos ir nepateikimo rinkai, iš tiesų yra pranešimas apie veiksmingą priemonę, dėl kurios gali būti priimtas Komisijos sprendimas pagal Direktyvos 2006/42 11 straipsnio 3 dalį.
39

Ieškovė mano, kad žodžiai „atžvilgiu“, susijęs“ ir „sietinas“ išreiškia tą pačią mintį. Ji pabrėžia, kad ginčijamo Reglamente Nr. 207/2009 numatyto termino skaičiavimo pradžią lemia EUIPO sprendimas. Taip pat, remdamasi minėto reglamento 64 straipsnio 3 dalimi, ieškovė pabrėžia, kad pasibaigus šiam terminui ir nepateikus per jį ieškinio Bendrajam Teismui minėtas sprendimas įsigalioja. Be to, ji pažymi, kad to paties reglamento 81 straipsnio 5 dalyje, kur nurodyti restitutio in integrum procedūros taikymo srities apribojimai, neminimas šio reglamento 65 straipsnis, kuriuo reglamentuojamas ieškinių pateikimas Sąjungos teismuose ir kuriame, be kita ko, apibrėžiamas ieškinio pareiškimo terminas. Ieškovės teigimu, EUIPO įvairiais aspektais susijusi su ieškinio pateikimo Bendrajam Teismui terminu ir jo nesilaikymo klausimas gali būti restitutio in integrum procedūros dalykas.
56

Ieškovai iš esmės teigė, kad ieškinys priimtinas tiek, kiek jį pareiškė „European Citizens’ Initiative One of Us“; grįsdami šį argumentą jie rėmėsi 2017 m. vasario 3 d. Sprendimu Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe / Komisija (T‑646/13, EU:T:2017:59). Be to, jie teigė, kad šis ieškinys bet kuriuo atveju priimtinas tiek, kiek jį pareiškė septyni fiziniai asmenys, kurie yra ginčijamos EPI organizatoriai ir sudaro jos piliečių komitetą.
„3.1 –

Jūs [Giuseppe Cipriani] sutinkate, kad [įstojusios į bylą šalies teisinė pirmtakė] ir <…> viešbutis Villa Cipriani, esantis Azole [Italija], išsaugotų savo dabartinį pavadinimą ir kad, bendrai paėmus, jie turėtų išimtinę teisę naudoti Cipriani pavardę net ir po to, kai jūs ir jūsų šeima nebeturėsite finansinio suinteresuotumo [minėta teisinė pirmtake], ir net jei jūs <…> arba jūsų sūnus nuspręsite nebedalyvauti [šios teisinės pirmtakės] valdybos posėdžiuose. Be to, jūs įsipareigojate penkerius metus nuo šios dienos nesteigti ir pasirūpinti, kad nė vienas jūsų šeimos narys nesteigtų naujų įmonių, kurių pavadinimuose būtų Cipriani pavardė arba kurios galėtų nuvilioti [pačios teisinės pirmtakės] ar viešbučio Villa Cipriani klientus, nebent mes [Stondon, Ondale and Patmore Company] tam duotume sutikimą. Be to, susitariama, kad jūsų teisių perėmėjai ir jūs pats, taip pat visi kiti tam pagrindo turintys asmenys gali ir toliau naudoti Cipriani pavardę Locanda Cipriani, esančiai Torčele (Italija).
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal 1991 m. gegužės 2 d. Bendrojo Teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą per procesą negalima pateikti naujų teisinių pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Pagrindas, kuris tiesiogiai ar netiesiogiai išplečia anksčiau nurodytą pagrindą ir kuris glaudžiai su juo susijęs, turi būti pripažintas priimtinu (2003 m. balandžio 10 d. Sprendimo Travelex Global and Financial Services ir Interpayment Services / Komisija, T‑195/00, EU:T:2003:111, 33 ir 34 punktai ir 2007 m. gegužės 24 d. Sprendimo Duales System Deutschland / Komisija, T‑151/01, EU:T:2007:154, 71 punktas). Be to, 1991 m. gegužės 2 d. Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalyje numatytas draudimas taikomas tik naujiems teisiniams pagrindams ir nedraudžia ieškovėms pateikti naujų argumentų ieškinyje jau pateiktiems pagrindams paremti (šiuo klausimu žr. 2001 m. balandžio 5 d. Sprendimo Wirtschaftsvereinigung Stahl ir kt. / Komisija, T‑16/98, EU:T:2001:117, 49 punktą).
62

Be to, atsakydama į Bendrojo Teismo raštu pateiktus klausimus (šio teismo sprendimo 42 punktas) ir teismo posėdyje ieškovė ginčijo aplinkybę, kad tarp jos ir Tarybos buvo sudarytas susitarimas dėl pranešimų jai siuntimų jos advokatų adresu, t. y. per jos advokatus. Iš tikrųjų remiantis bylos medžiaga negalima daryti išvados, kad ieškovė ir Taryba būtų sudariusios tokį susitarimą. Žinoma, kaip matyti iš bylos medžiagos, į tiesiogiai ieškovei nusiųstą 2010 m. spalio 28 d. Tarybos raštą (šio teismo sprendimo 10 punktas) jos advokatai atsakė 2010 m. gruodžio 6 d. ir gruodžio 20 d. raštais (šio teismo sprendimo 11 punktas), kurių apatinėje dalyje buvo informacija apie jų biuro adresą ir kuriuose jie prašė Tarybos leisti jiems susipažinti su bylos medžiaga ir pateikti įrodymų, pagrindžiančių jos sprendimą jų klientei taikyti ribojamąsias priemones, ir kad būtent darydama nuorodą į šiuos raštus Taryba vėliau tiesiogiai ieškovės advokatams nusiuntė 2011 m. vasario 22 d. raštą (šio teismo sprendimo 13 punktas). Nors šis pasikeitimas raštais patvirtina, kad ieškovė į Tarybą kreipėsi per savo advokatus ir nors pastarieji prašė leisti jiems susipažinti su bylos medžiaga arba pateikti tam tikrus dokumentus, vis dėlto tuo remiantis negalima daryti išvados, kad ieškovė leido Tarybai, nukrypstant nuo taikytinuose teisės aktuose numatytų nuostatų (šio teismo sprendimo 61 punktas), siųsti jai pranešimus netiesiogiai, per jos advokatus. Be kita ko, iš 2011 m. liepos 18 d. (šio teismo sprendimo 14 punktas) ir 2011 m. gruodžio 5 d. (šio teismo sprendimo 16 punktas) raštų matyti, kad atskirais atvejais ieškovė ir Taryba siuntė pranešimus tiesiogiai viena kitai. Be to, iš 2015 m. sausio 15 d. ir liepos 31 d. raštų (šio teismo sprendimo 30 ir 33 punktai) matyti, jog ieškovė norėjo, kad reikšmingi Tarybos bylos dokumentai būtų pateikti jai tiesiogiai. Todėl konstatuotina, kad ieškovė su Taryba nesudarė jokio susitarimo dėl pranešimų jai siuntimų jos advokatų adresu, t. y. per jos advokatus.
41

Ieškovė iš esmės tvirtina, kad pagrindas, kuriuo remdamosi institucijos padarė išvadą, kad NAA kaina Indonezijos vidaus rinkoje buvo dirbtinai žema, aiškiai neišplaukia iš ginčijamo reglamento, nes „tarptautinės“ kainos dydis, kuriuo jos remiasi, be kita ko, nėra paaiškintas. Šiuo aspektu jos taip pat tvirtina, kad teiginys, esantis ginčijamo reglamento 68 konstatuojamoje dalyje, kad DEA sistema riboja NAA eksporto galimybes, paneigiamas tuo, kad Indonezija eksportuoja apytiksliai 70 % visos savo NAA produkcijos. Be to, EAA kaina nėra tinkamas atskaitos taškas siekiant padaryti išvadą, kad NAA kaina Indonezijoje buvo iškraipyta. Be to, ieškovė ginčija tyrimų, kuriais institucijos rėmėsi grįsdamos savo teiginį, kad NAA kaina Indonezijoje buvo iškraipyta dėl minėtos sistemos, priimtinumą. Be to, pagrindinio reglamento 2 straipsnio 5 dalimi neleidžiama koreguoti sąnaudų vien dėl to, kad jos mažos. Galiausiai 2013 m. vasario 7 d. Sprendimas Acron ir Dorogobuzh / Taryba (T‑235/08, nepaskelbtas Rink., EU:T:2013:65) neturėtų būti precedentas tiek, kiek reikalaujama tam tikros formos tiesioginio vyriausybės įsikišimo, nes galimybė koreguoti sąnaudas, nurodytas apskaitos dokumentuose, yra bendros taisyklės išimtis ir turi būti aiškinama siaurai.
29

Beje, 1997 m. kovo 15 d.legge n. 59 Delega al Governo per il conferimento di funzioni e compiti alle regioni ed enti locali, per la riforma della pubblica amministrazione e per la semplificazione amministrativa (GURI, Nr. 63, paprastasis priedas Nr. 56, 1997 m. kovo 17 d.) su pakeitimais, padarytais 1997 m. lapkričio 19 d.Decreto legislativo n. 422 Conferimento alle regioni ed agli enti locali di funzioni e compiti in materia di trasporto pubblico locale, a norma dell’articolo 4, comma 4, della legge 15 marzo 1997, n. 59 (GURI, Nr. 287, 1997 m. gruodžio 10 d.), 4 straipsnio 4 dalies b punkte nustatyta: „numatyti, kad regionų ir vietos savivaldos institucijos, neperžengdamos joms suteiktos kompetencijos ribų, reglamentuoja paslaugų teikimą, neatsižvelgdamos į jų teikimo tvarką ir į formą, kuria jos patikėtos teikti arba pagal koncesiją, arba pagal 1990 m. birželio 8 d. Įstatymo Nr. 142 22 ir 25 straipsnius sudarant viešosios paslaugos teikimo sutartis; ši tvarka suderinama su Reglamento (EEB) Nr. 1191/69 2 ir 3 straipsniais ir su Reglamentu (EEB) Nr. 1893/91, kuriais užtikrinamas finansinis tikrumas ir (arba) saugumas ir finansavimas iš biudžeto ir kuriais ne vėliau kaip iki 2000 m. sausio 1 d. užtikrinama, kad bus pasiektas ne mažesnis kaip 0,35 pajamų santykis iš transporto paslaugų ir veiklos sąnaudų atėmus infrastruktūros sąnaudas ir regioninio bei vietos lygmens geležinkelių transportui pritaikius Direktyvą 91/440/EEB; apibrėžti tvarką, kaip skatinti vengti monopolinių situacijų valdant miesto ir užmiesčio transportą ir nustatyti konkurencijos taisykles teikiant periodines budėjimo paslaugas; ne vėliau kaip iki 2000 m. sausio 1 d. nustatyti tvarką, pagal kurią regionai savo savarankiškai sudarytas sutartis dėl regioninio lygmens paslaugų pakeis valstybės ir Ferrovie dello Stato Spa sutartimi dėl viešųjų paslaugų teikimo.“
Kai eksportuotojas ir importuotojas yra tarpusavyje susiję, pati suinteresuotoji šalis, siekianti užginčyti pagal Reglamento Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių 2 straipsnio 9 dalį atliktų koregavimų apimtį, motyvuodama tuo, jog koregavimai, atlikti remiantis pardavimo, administracinėmis ir bendrosiomis importo į Sąjungą išlaidomis, yra per dideli, turi pateikti šiuos tvirtinimus pateisinančius įrodymus ir konkrečius skaičiavimus ir, konkrečiai kalbant, nurodyti alternatyvią procentinę dalį atsižvelgiant į apyvartą, kurią ji siūlo siekiant atspindėti šių išlaidų dalį, kurią ji laiko tinkama. Tai yra ypač aktualu, kai suinteresuotoji šalis teigia, jog Komisija disponuoja tik bendrais duomenimis, galinčiais apimti ne tik operacijas, įvykdytas laikotarpiu nuo Sąjungos sienos kirtimo iki pirmojo perpardavimo nepriklausomam pirkėjui jos valstybių narių teritorijoje, bet ir operacijas, kurios įvykdytos prieš kertant minėtą sieną.

Nustatant eksporto kainą pagal Reglamento Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių 2 straipsnio 9 dalį ir atliekant jos koregavimus, kurie gali būti atlikti siekiant teisingo palyginimo su normaliąja verte pagal to paties reglamento 2 straipsnio 10 dalį, pardavimo, administracinės ir bendrosios išlaidos, taip pat pelno marža, atitinkanti produktų importuotojo veiklą Sąjungoje, gali būti atimtos iš jų pirmojo perpardavimo nepriklausomam pirkėjui jos valstybių narių teritorijoje kainos, siekiant apskaičiuoti patikimą eksporto kainą, kai importo funkciją atlieka nuo gamintojo teisiškai atskiras, tačiau su juo sudarantis bendrą ekonominį vienetą subjektas.

Atliekant antidempingo priemonių galiojimo pabaigos peržiūrą pagal Reglamento Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių 11 straipsnio 2 dalį, išimtį, kuria remiantis galima nenaudoti to paties eksporto kainos apskaičiavimo metodo per peržiūros tyrimą ir per pradinį tyrimą, reikia aiškinti siaurai, kad tai atitiktų nuostatos, kuria leidžiama daryti tokią išimtį, tekstą ir tikslą.

(žr. 60 punktą)