Byla T‑481/11

Ispanijos Karalystė

prieš

Europos Komisiją

„Žemės ūkis — Bendras rinkų organizavimas — Vaisių ir daržovių sektorius — Citrusiniai vaisiai — Ieškinys dėl panaikinimo — Patvirtinamasis aktas — Nauji ir esminiai faktai — Priimtinumas — Prekybos sąlygos — Nuostatos dėl žymėjimo — Konservantų ar kitų cheminių medžiagų, naudojamų apdoroti po derliaus nuėmimo, nurodymas — Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisijos rekomendacijos dėl standartų“

Santrauka – 2014 m. lapkričio 13 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas

Iš paties SESV 263 straipsnio, kaip ir iš jos tikslo užtikrinti teisinį saugumą, matyti, kad aktas, dėl kurio nebuvo pareikštas ieškinys per ieškinio pareiškimo terminą, tampa galutinis. Šis galutinis pobūdis susijęs ne tik su pačiu aktu, bet taip pat su visais kitais vėlesniais aktais, kurie yra tik jį patvirtinantys aktai. Kalbant apie klausimą, kokiomis aplinkybėmis teisės aktas tik patvirtina ankstesnį teisės aktą, taip yra tuo atveju, jei nagrinėjamame teisės akte nėra nieko naujo, palyginti su ankstesniu teisės aktu, ir prieš jį priimant nebuvo peržiūrėta ankstesnio teisės akto adresato situacija. Laikoma, kad aktas priimtas peržiūrėjus situaciją, todėl jis nėra patvirtinantis, kai šis aktas buvo priimtas arba suinteresuotojo asmens prašymu, arba paties teisės aktų leidėjo iniciatyva, remiantis esminėmis aplinkybėmis, į kurias nebuvo atsižvelgta priimant ankstesnį teisės aktą. Be to, aplinkybė turi būti laikoma nauja tiek kai ši aplinkybė neegzistuoja ankstesnio akto priėmimo momentu, tiek kai yra aplinkybė, kuri jau egzistavo priimant ankstesnį teisės aktą, bet į kurią dėl kokių nors priežasčių, įskaitant pastarojo teisės akto leidėjo rūpestingumo nebuvimą, nebuvo atsižvelgta jį priimant. Be to, tam, kad aplinkybė būtų taip laikoma esmine, ji turi iš esmės pakeisti teisinę situaciją, į kurią atsižvelgė ankstesnio teisės akto autoriai. Kitaip tariant, būtina, kad nagrinėjama aplinkybė galėtų iš esmės pakeisti ankstesnio akto priėmimo sąlygas, kaip, be kita ko, aplinkybė, dėl kurios kyla abejonių dėl minėtu aktu priimto sprendimo pagrįstumo. Kadangi dėl priemonės, kurios taikymas priklauso nuo to, ar faktinės ir teisinės aplinkybės, buvusios jo priėmimo momentu, turi būti galima paduoti prašymą dėl jos peržiūrėjimo siekiant išsiaiškinti, ar ji išlieka pateisinama, naujas nagrinėjimas, kuriuo siekiama patikrinti, ar anksčiau priimta priemonė išlieka pateisinama atsižvelgiant į per tą laiką įvykusį teisinės ir faktinės situacijos pasikeitimą, sudaro prielaidas priimti aktą, kuris nėra vien tik ankstesnį aktą patvirtinantis aktas, bet yra aktas, kuris gali būti ieškinio dėl panaikinimo, pateikto remiantis SESV 263 straipsniu, dalykas. (žr. 27, 28, 36, 38–40 punktus)

Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos (JT EEK) standarto priėmimas nereiškia jokios pareigos Sąjungos valstybėms narėms, kurios visos dalyvauja JT EEK. Todėl Reglamento Nr. 1234/2007, nustatančio bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas, 113 straipsnio 2 dalį, remiantis jos aiškia ir nedviprasmiška formuluote, reikia aiškinti taip, kad Komisija turi diskreciją Sąjungos lygiu priimti vieno ar kelių produktų prekybos standartus. Kadangi žemės ūkio politikos srityje institucijoms pripažįstama plati diskrecija, atsižvelgiant į atsakomybę, kuri joms tenka šioje srityje, darytina išvada, kad Komisijos turima diskrecija, remiantis minėta nuostata, yra taip pat plati. Tačiau pagal tą pačią nuostatą įgyvendindama šią plačią diskreciją ji privalo, be kitų, atsižvelgti į standartus, patvirtintus JT EEK. Be to, šių standartų neįpareigojamasis pobūdis yra paaiškinamas minėtoje nuostatoje vartojama fraze „standartų rekomendacijos“. Todėl, kadangi Komisija pagal minėtą 113 straipsnio 2 dalį neprivalo Sąjungos lygiu priimti prekybos standarto, identiško JT EEK standartui, ji neturėtų būti kaltinama pažeidus Reglamentą Nr. 1234/2007, todėl ir teisės normų hierarchijos principą. (žr. 79–81 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 95 punktą)

Iš Reglamento Nr. 1234/2007, nustatančio bendrą žemės ūkio rinkų organizavimą ir konkrečias tam tikriems žemės ūkio produktams taikomas nuostatas, 113 straipsnio 2 dalies a punkto iii papunkčio formuluotės matyti, kad prekybos standartai, kuriuos Komisija gali numatyti, nustatyti atsižvelgiant, be kita ko, į vartotojų interesą gauti pakankamą ir skaidrią informaciją apie produktą. Be to, siekiant bendrosios žemės ūkio politikos tikslų negalima nepaisyti bendrojo intereso reikalavimų, kaip antai vartotojų apsaugos ar žmonių ir gyvūnų sveikatos ir gyvybės apsaugos, todėl į juos Sąjungos institucijos turi atsižvelgti vykdydamos savo įgaliojimus. Todėl negalima pripažinti, kad priimdama nuostatą dėl vartotojų apsaugos, kurios priėmimas nepriskirtinas jos kompetencijai, Komisija nesilaikė procedūros, susijusios su minėtų standartų priėmimu remiantis Reglamento Nr. 1234/2007 113 straipsniu. (žr. 99 ir 100 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 107–109, 114 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 125–127, 136 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 152, 153 punktus)