ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 86/6

2016 m. gruodžio 7 d.Rechtbank Noord-Holland (Nyderlandai) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje X BV/Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

(Byla C-631/16)

(2017/C 086/08)

Proceso kalba: nyderlandų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Rechtbank Noord-Holland

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: X BV

Atsakovas: Inspecteur van de Belastingdienst/Douane, kantoor Rotterdam Rijnmond

Prejudiciniai klausimai

1. Ar galioja 2016 m. rugsėjo 13 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/1647 (1), kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Vietnamo kilmės avalynei su odiniais batviršiais, pagamintai „[bendrovės A] Ltd“, ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14?

2. Ar galioja 2016 m. rugsėjo 28 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/1731 (2), kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo kilmės avalynei su odiniais batviršiais, pagamintai „[bendrovės I] Ltd“ (Kinija), ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14?

3. Jeigu atsakymas į pirmąjį ir (arba) antrąjį klausimą būtų neigiamas, ar tai reiškia, kad ieškovei turi būti grąžinti sumokėti muitai su palūkanomis?

4. Jeigu atsakymas į trečiąjį klausimą būtų teigiamas, kaip šios palūkanos turi būti apskaičiuojamos?

(1) 2016 m. rugsėjo 13 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/1647, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Vietnamo kilmės avalynei su odiniais batviršiais, pagamintai bendrovių „Best Royal Co. Ltd“, „Lac Cuong Footwear Co., Ltd“, „Lac Ty Co., Ltd“, „Saoviet Joint Stock Company“ („Megastar Joint Stock Company“), „VMC Royal Co Ltd“, „Freetrend Industrial Ltd.“ ir jos susijusios bendrovės „Freetrend Industrial A (Vietnam) Co, Ltd.“, „Fulgent Sun Footwear Co., Ltd“, „General Shoes Ltd“, „Golden Star Co, Ltd“, „Golden Top Company Co., Ltd“, „Kingmaker Footwear Co. Ltd.“, „Tripos Enterprise Inc.“, „Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd“, ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14 (OL L 245, 2016, p. 16).

(2) 2016 m. rugsėjo 28 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/1731, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo kilmės avalynei su odiniais batviršiais, pagamintai bendrovių „General Footwear Ltd“ (Kinija), „Diamond Vietnam Co Ltd“ ir „Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd“, ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C-659/13 ir C-34/14 (OL L 162, 2016, p. 4).
1.

Ar pagal teisingą 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (1) 2 straipsnio 1 dalies, 24, 62, 63, 65 ir 73 straipsnių aiškinimą tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis: a) Madbid kreditų suteikimas vartotojams už tam tikrą pinigų sumą yra: i) Teisingumo Teismo [2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimo MacDonald Resorts Ltd/Commissioners for Her Majesty‘s Revenue and Customs (C-270/09, EU:C:2010:780)] 23–42 punktuose nurodyto pobūdžio „išankstiniai veiksmai“, nepatenkantys į 2 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, arba ii) Madbid paslaugų teikimas, kaip tai suprantama pagal 2 straipsnio 1 dalies c punktą, o būtent teisės dalyvauti internetiniuose aukcionuose suteikimas; b) jeigu teisės dalyvauti internetiniuose aukcionuose suteikimas yra Madbid paslaugų teikimas, ar tai yra paslaugų teikimas „už atlygį“, kaip tai suprantama pagal 2 straipsnio 1 dalies c punktą, o būtent – už tam tikrą už jas mokamą sumą (t. y., už pinigus, kuriuos Madbid gauna iš vartotojo už kreditus); c) ar atsakymas į 1 b klausimą būtų kitoks, jeigu už pinigų sumą, kurią vartotojas sumoka už kreditus, jam taip pat suteikiama teisė įsigyti tokios pačios vertės prekių, jeigu vartotojas nelaimi aukciono; d) jeigu Madbid neteikia paslaugų už atlygį, kai suteikia vartotojams kreditų už tam tikrą pinigų sumą, ar ji teikia tokias paslaugas kuriuo nors kitu metu; ir į kokius principus reikėtų atsižvelgti norint pateikti atsakymą į šiuos klausimus?
3.

Bendrasis Teismas neteisingai kvalifikavo faktines aplinkybes, t. y. konkurentų nuomones, kai nusprendė, kad tos nuomonės yra papildomas požymis ir dėl to teisiškai svarbus, siekdamas pagrįsti, kad egzistavo vienas ekonominis vienetas, sudarytas iš TQ, GSW ir kitų pastarajai priklausančių įmonių. Be to, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes iškraipė faktines aplinkybes ir įrodymus, susijusius su tuo, kas laikomi konkurentais.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 383/5

2016 m. rugpjūčio 1 d.Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen ir kt./Vlaams Gewest

(Byla C-426/16)

(2016/C 383/06)

Proceso kalba: nyderlandų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovai: Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW; Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Limburg, VZW; Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen Oost-Vlaanderen, VZW; Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van West-Vlaanderen, VZW; Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Vlaams-Brabant, VZW; Association Internationale Diyanet de Belgique, IVZW; Islamitische Federatie van België, VZW; Rassemblement des Musulmans de Belgique, VZW; Erkan Konak, Chaibi El Hassan

Atsakovas: Flandrijos regionas (Vlaams Gewest)

Įstojusi į bylą šalis: Global Action In The Interest Of Animals, VZW

Prejudicinis klausimas

Ar 2009 m. rugsėjo 24 d. Reglamento (EB) Nr. 1099/2009 (1) dėl žudomų gyvūnų apsaugos 4 straipsnio 4 dalis, siejama su 2 straipsnio k punktu, negalioja, nes pažeidžia Europos žmogaus teisių konvencijos 9 straipsnį, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 10 straipsnį ir (arba) Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 13 straipsnį dėl to, kad jose numatyta, jog gyvūnai, kuriems taikomi tam tikri skerdimo metodai, būtini religinėms apeigoms atlikti, gali būti skerdžiami tik skerdykloje, kuri patenka į Reglamento (EB) Nr. 853/2004 (2) taikymo sritį, o Flandrijos regione tokiose skerdyklose nėra pakankamai pajėgumų, kad būtų patenkinta dėl kasmetinės musulmonų Aukos šventės atsirandanti atliekant religines apeigas be apsvaiginimo paskerstų gyvūnų paklausa, o išlaidos, susijusios su laikinos, dėl musulmonų Aukos šventės patvirtintos ir kontroliuojamos skerdimo vietos įrengimu skerdyklose, kurios patenka į Reglamento (EB) Nr. 853/2004 taikymo sritį, atrodo esančios netikslingos siekiant nustatytų gyvūnų apsaugos ir visuomenės sveikatos tikslų ir nėra jiems proporcingos?

(1) 2009 m. rugsėjo 24 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1099/2009 dėl žudomų gyvūnų apsaugos (OL L 303, 2009, p. 1).

(2) 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 853/2004, nustatantis konkrečius gyvūninės kilmės maisto produktų higienos reikalavimus (OL L 139, 2004. p. 55; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 45 t., p. 14).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 232/6

2016 m. balandžio 11 d.SolarWorld AG pateiktas apeliacinis skundas dėl 2016 m. vasario 1 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-142/14 SolarWorld AG ir kt./Europos Sąjungos Taryba

(Byla C-205/16)

(2016/C 232/07)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: SolarWorld AG, atstovaujama advokato L. Ruessmann, solisitoriaus J. Beck

Kitos proceso šalys: Brandoni solare SpA, Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, Europos Sąjungos Taryba, Europos Komisija, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME)

Apeliantės reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

— pripažinti apeliacinį skundą priimtinu ir pagrįstu,

— panaikinti Bendrojo Teismo nutartį byloje T-142/14,

— priimti sprendimą dėl esmės ir panaikinti Reglamento Nr. 1239/2013 2 straipsnį arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą dėl ieškinio dėl panaikinimo esmės ir

— priteisti iš Tarybos apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Reglamento Nr. 1239/2013 (1) 2 straipsnis yra neatskiriamas nuo šio reglamento. Priemonių formos pakeitimas nekeičia reglamento, kuriuo jos nustatytos, apimties. Kompensacinės priemonės taikomos visam importui iš gamintojų, kurie pripažinti teikę žalą darančias subsidijas, o jų tikslas, neatsižvelgiant į jų formą, yra pašalinti ES gamintojams padarytą žalą. Ši apimtis nepasikeičia panaikinus 2 straipsnį.

Skundžiama nutartimi pažeidžiama apeliantės teisė, numatyta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, nes ja užkertamas kelias ES pramonei pasinaudoti teisės gynimo priemone prekybos apsaugos bylose dėl galutinių priemonių, kurios pažeidžia Pagrindinio reglamento reikalavimus. Be to, skundžiama nutartimi pažeidžiama apeliantės teisė, numatyta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 20 straipsnyje, atsižvelgiant į tai, kad dėl jos eksportuojantys gamintojai atsiduria geresnėje padėtyje nei ES pramonė, nes teismo praktikoje pripažįstama jų teisė pateikti skundą.

(1) 2013 m. gruodžio 2 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 1239/2013, kuriuo importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš Kinijos Liaudies Respublikos siunčiamiems fotovoltiniams moduliams iš kristalinio silicio ir jų pagrindinėms sudėtinėms dalims (t. y. elementams) nustatomas galutinis kompensacinis muitas (OL L 325, p. 66).
—

Be to, sanavimo sąlyga yra bendro pobūdžio, nes ji nesuteikia atrankinio pobūdžio pranašumo. Sunkumus patiriančios įmonės, kurioms taikoma sanavimo sąlyga, labai skiriasi nuo visų kitų, ypač ekonomiškai stabilių įmonių, todėl šių dviejų įmonių grupių situacija nėra panaši. Be to, nagrinėdamas, ar nėra pažeistas vienodo požiūrio principas, Bendrasis Teismas rėmėsi grynai teoriniu scenarijumi; Bendrojo Teismo lyginamos grupės praktiškai neegzistuoja teisinėje realybėje.
1.

Ar 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (1), 220 straipsnio 2 dalies b punkte minima importuotojo pareiga veikti sąžiningai turi būti apibrėžiama taip, kad ji: a) apima importuotojo pareigą patikrinti eksportuotojo gauto „A“ sertifikato išdavimo aplinkybes (prekių sudedamųjų dalių sertifikatus, eksportuotojo indėlį gaminant prekes ir kt.)? b) [reiškia, jog] importuotojas veikė nesąžiningai vien dėl to, kad nesąžiningai veikė eksportuotojas (pavyzdžiui, kai eksportuotojas neatskleidžia eksporto valstybės muitinės institucijoms tikrosios sąnaudų kilmės, prekių sudedamųjų dalių vertės ir kt.)? c) [reiškia, jog] pareiga veikti sąžiningai neįvykdyta vien dėl to, kad eksportuotojas pateikė eksporto valstybės muitinės institucijoms neteisingą informaciją, net jeigu pačios muitinės institucijos padarė klaidų išduodamos sertifikatą?
1.

Ar 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 604/2013, kuriuo išdėstomi valstybės narės, atsakingos už trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės vienoje iš valstybių narių pateikto tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijai ir mechanizmai (1) (toliau – Reglamentas „Dublinas III“), 3 straipsnio 3 dalį a) reikia aiškinti taip, kad valstybės narės gali pasinaudoti teise išsiųsti prašytoją į saugią trečiąją šalį tik kol nustatoma atsakinga valstybė narė, ar šia teise taip pat galima pasinaudoti ir nustačius atsakingą valstybę narę? b) Ar atsakyti į pirmiau pateiktą klausimą reikėtų kitaip tuo atveju, kai valstybė narė nustato, kad ji yra atsakinga valstybė narė, ne tada, kai prašymas pirmą kartą pateikiamas jos institucijoms pagal Reglamento „Dublinas III“ 7 straipsnio 2 dalį ir to paties reglamento III skyrių, bet kai priima prašytoją iš kitos valstybės narės po to, kai pateikiamas prašymas jį perduoti arba atsiimti pagal Reglamento „Dublinas III“ V ir VI skyrius?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 16/23

2015 m. lapkričio 12 d.LG Electronics, Inc. pateiktas apeliacinis skundas dėl 2015 m. rugsėjo 9 d. Bendrojo Teismo (trečioji kolegija) priimto sprendimo byloje T-91/13, LG Electronics, Inc./Europos Komisija

(Byla C-588/15 P)

(2016/C 016/29)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: LG Electronics, Inc., atstovaujama advokatų G. van Gerven, T. Franchoo

Kita proceso šalis: Europos Komisija

Apeliantės reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti skundžiamą sprendimą,

— visiškai arba iš dalies panaikinti 2012 m. gruodžio 5 d. Komisijos sprendimo C(2012) 8839 1 straipsnio 1 dalies d punktą, 1 straipsnio 2 dalies g punktą, 2 straipsnio 1 dalies d ir e punktus, 2 straipsnio 2 dalies d ir e punktus, kiek jie susiję su apeliante, ir (arba)

— sumažinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio 1 dalies d ir e punktuose ir 2 straipsnio 2 dalies d ir e punktuose atsakovei skirtas baudas,

— priteisti iš Komisijos bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliantė pateikia keturis apeliacinio skundo pagrindus.

Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas: Bendrasis Teismas pažeidė apeliantės teisę į gynybą, kai patvirtino Komisijos sprendimą administracinėje procedūroje nelaikyti LDP atsakove ir nesiųsti jai pranešimo apie kaltinimus. Atmetęs LGE ieškinį Bendrasis Teismas pažeidė proporcingumo principą, kiek tai susiję su LGE rūpinimosi pareigos apibrėžimu.

Antrasis apeliacinio skundo pagrindas: Bendrasis Teismas pažeidė SESV 101 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 (1) 23 straipsnio 2 dalį, nes nusprendė, kad Komisija teisingai nustatė LGE baudos dydį remdamasi jos ir Philips – kuri nėra ta pati įmonė kaip LDP – tiesioginiais pardavimais EEE per perdarytus produktus.

Trečiasis apeliacinio skundo pagrindas: be to, Bendrasis Teismas pažeidė SESV 101 straipsnį, Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį ir asmeninės atsakomybės principą, nes nusprendė, kad Komisija teisingai nustatė LGE baudos dydį remdamasi Philips tiesioginiais pardavimais EEE per perdarytus produktus.

Ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas: Bendrasis Teismas pažeidė vienodo požiūrio principą, nes nusprendė, kad Komisija teisingai LGE taikė metodą, susijusį su tiesioginiais pardavimais EEE per perdarytus produktus, bet netaikė jo Samsung SDI.

(1) 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205).
iii)

Skundžiamame sprendime padaryta klaida, nes, lyginant žodinį prekių ženklą ir sudėtinį prekių ženklą, nepakankamai svarbos suteikta antrojo prekių ženklo vaizdiniams elementams, kurių nėra pirmajame prekių ženkle ir kurie gali atskirti šiuos du prekių ženklus, taip apribojant savo vertinimą vien žodinių elementų palyginimu. Be to, skundžiamame sprendime iš palyginimo nepagrįstai pašalintas pirmasis ankstesnio prekių ženklo žodis (Mc) ir nemanyta, kad toks priešdėlis, pridėtas prie vardo, dėl plataus paplitimo bendrai laikomas škotiškos kilmės patronimu, dėl to jį anglų kalba taria visa atitinkama visuomenė, o ne tik jos anglosaksų dalis.
1.

Ar klausimą, ar tai yra viešas paskelbimas, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2001/29 (1) 3 straipsnio 1 dalį ir (arba) Direktyvos 2006/115/EB (2) 8 straipsnio 2 dalį, visada reikia vertinti remiantis tais pačiais kriterijais, būtent tuo, kad — naudotojas, gerai suprasdamas savo elgesio pasekmes, atlieka veiksmą, siekdamas tretiesiems asmenims suteikti prieigą prie saugomo kūrinio, kurios be šio veiksmo jie nebūtų turėję, — „visuomenė“ reiškia neapibrėžtą potencialių kūrinio gavėjų skaičių ir apima pakankamai didelį [asmenų] skaičių; neapibrėžtumas yra tada, kai kalbama apie „asmenis apskritai“, taigi ne apie asmenis, priklausančius privačiai grupei, o „pakankamai didelis asmenų skaičius“ reiškia, kad turi būti viršytas tam tikras minimalus jų skaičius, taigi labai mažas arba visiškai nedidelis atitinkamų asmenų skaičius neatitinka kriterijaus, nes svarbu yra ne tik tai, kiek asmenų tuo pačiu metu turi prieigą prie to paties kūrinio, bet taip pat ir kiek jų turi tą prieigą prie kūrinio paeiliui; — kūrinys skelbiamas naujai visuomenei, t. y. visuomenei, į kurią kūrinio autorius neatsižvelgė, kai leido juo naudotis viešai paskelbiant, nebent vėliau jis būtų skelbiamas specialiu techniniu metodu, kuris skiriasi nuo pirminio paskelbimo, ir — nėra nereikšminga tai, ar atitinkamu naudojimo veiksmu siekiama komercinių tikslų, be to, ar visuomenė šį paskelbimą yra pasirengusi priimti ir yra „pasiekiama“ ne atsitiktinai, bet tai nėra viešo paskelbimo privaloma sąlyga?
4.

Ketvirtajame apeliacinio skundo pagrinde teigiama, kad nustatydamas baudą Bendrasis Teismas atsižvelgė į bendrovių, įsigytų jau baigiantis laikotarpiui, su kuriuo siejamas esą padarytas pažeidimas, apyvartą ir šią apyvartą paskirstė per visą inkriminuojamo dalyvavimo darant pažeidimą laikotarpį. Tai prieštarauja Bendrojo Teismo pozicijai kitame sprendime, priimtame byloje Esso (2). Sprendime Esso tokioje pačioje byloje tuo pačiu metu Bendrasis Teismas nusprendė, kad dėl atitinkamo Komisijos elgesio dirbtinai padidinama apyvarta, kuria remiantis apskaičiuojama bauda. Šis nevienodas požiūris yra Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalies pažeidimas. Kadangi Bendrasis Teismas neišreiškė nuomonės dėl apeliantės kaltinimų, skundžiamas sprendimas taip pat yra nepakankamai pagrįstas (SESV 296 straipsnis). Be to, apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas padarė klaidą apskaičiuodamas apyvartą, todėl į apyvartą atsižvelgiama du kartus, o tai pažeidžia Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalį.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 329/9

2014 m. liepos 23 d. Vilniaus miesto apylinkės teismo (Lietuva) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje ERGO Insurance SE, veikianti per ERGO Insurance SE Lietuvos filialą prieš If P&C Insurance AS, veikiančią per If P&C Insurance AS filialą

(Byla C-359/14)

2014/C 329/11

Proceso kalba: lietuvių

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Vilniaus miesto apylinkės teismas

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: ERGO Insurance SE, veikianti per ERGO Insurance SE Lietuvos filialą

Atsakovė: If P&C Insurance AS, veikianti per If P&C Insurance AS filialą

Prejudiciniai klausimai

1. Ar Europos Parlamento ir Tarybos 2008 m. liepos [birželio] 17 d. reglamento Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma I) (1) 4 straipsnio 4 dalies nuostata „Kai taikytinos teisės neįmanoma nustatyti pagal 1 ar 2 dalį, sutarčiai taikoma valstybės, su kuria ji glaudžiausiai susijusi, teisė“ turi būti aiškinama taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios yra susiklosčiusios nagrinėjamoje byloje, turėtų būti taikoma Vokietijos teisė?

2. Jei atsakymas į pirmąjį klausimą yra neigiamas, tai ar Europos Parlamento ir Tarybos 2007 m. liepos 11 d. reglamento Nr. 864/2007 dėl nesutartinėms prievolėms taikytinos teisės (Roma II) (2) 4 straipsnyje įtvirtinta taisyklė turi būti aiškinama taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios yra susiklosčiusios nagrinėjamoje byloje, ginčui tarp vilkiko ir priekabos draudikų taikytina teisė turi būti nustatoma pagal vietos, kurioje dėl eismo įvykio atsirado žala, valstybės teisę?

(1) OL L 177, p. 6.

(2) OL L 199, p. 40.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 184/12

2014 m. kovo 29 d. Christoph Klein pateiktas apeliacinis skundas dėl 2014 m. sausio 21 d. Bendrojo Teismo (pirmoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-309/10, Christoph Klein/Europos Komisija

(Byla C-120/14 P)

2014/C 184/16

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Apeliantas: Christoph Klein, atstovaujamas advokatų H.-J. Ahlt ir M. Ahlt

Kitos proceso šalys: Europos Komisija, Vokietijos Federacinė Respublika

Apelianto reikalavimai

Apeliantas prašo:

panaikinti 2014 m. sausio 21 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-309/10;

pripažinti, kad Komisija, nepriėmusi sprendimo nuo 1998 m. vykstančioje procedūroje pagal apsaugos sąlygą, susijusioje su ginčijamais vaistais, Komisija pažeidė įsipareigojimus pagal Direktyvą 93/42 ir Europos Sąjungos teisės aktus ir todėl padarė apeliantui tiesioginę žalą;

įpareigoti Komisiją atlyginti ieškovui padarytą žalą, kurią dar reikės įvertinti;

priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas;

nepatenkinus nurodytų reikalavimų, panaikinti 2014 m. sausio 21 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-309/10 ir bylą grąžinti Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Neteisingai taikydamas nuostatas, susijusias su reikalavimų, kylančių iš Europos Sąjungos deliktinės atsakomybės, senaties terminu, Bendrasis Teismas pažeidė Statuto 46 straipsnį tiek, kiek jis neatsižvelgė į tai, kad patenkintas prašymas taikyti teisinę pagalbą, dėl kurio nutrūksta senaties terminas, turi būti prilyginamas ieškinio pateikimui.

Be to, Bendrasis Teismas pažeidė Direktyvos 93/42 (1) 8 ir 18 straipsnius tiek, kiek manė, kad šie du straipsniai yra tarpusavyje nesuderinami. Priešingai, teisinga yra tai, kad abi nuostatos turi būti taikomos kartu. Be to, Bendrojo Teismo prielaida nėra pakankamai pagrįsta.

Be to, Bendrasis Teismas pažeidė Europos Sąjungos teisę tiek, kiek jis padarė teisės klaidą, vertindamas Vokietijos valdžios institucijų pradėtą procedūrą ne kaip procedūrą pagal apsaugos sąlygą.

Dėl daugiau nei 10 metų trukusios procedūros Komisijoje yra pažeisti Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnis ir gero administravimo principas. Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, neatsižvelgdamas į šiuos pažeidimus.

Galiausiai Bendrojo Teismo nagrinėjamoje byloje yra procedūros pažeidimų. Nebuvo atsižvelgta į keletą dokumentų, kurie patvirtina ieškovo argumentus. Taip pat į Europos Parlamento pastabas ir teisinius argumentus, kuriais pasinaudojo apeliantas, buvo paprasčiausiai neatsižvelgta.

(1) 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva 93/42/EEB dėl medicinos prietaisų (OL L 169, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 12 t., p. 82).
2.

Jei Direktyva 93/13/EEB aiškintina kaip draudžianti nacionalinės teisės nuostatas, kaip antai Ispanijos teisės aktus, kuriais neleidžiama per vėlesnį dokumento (teismo kanclerio dekreto, kuriuo užbaigiama teismo įsakymo procedūra) priverstinio vykdymo procesą in limine litis ir ex officio tikrinti, ar sutartyje, kuria remiantis išduotas šis dekretas, yra nesąžiningų sąlygų, nes pagal nacionalinę teisę toks dokumentas laikomas turinčiu res judicata galią (LEC 551 ir 552 straipsniai, skaitomi kartu su LEC 816 straipsnio 2 dalimi)?