13.

Galiausiai reikia atsižvelgti į Direktyvoje 2004/38 įtvirtintus naujus dalykus. Netgi jeigu minėtame sprendime Akrich pateiktas aiškinimas nėra apribotas konkrečiomis ginčo aplinkybėmis (piktnaudžiavimu teise), jis buvo priimtas galiojant Reglamentui Nr. 1612/68 ir jį taikant. Be to, pagal Direktyvos 2004/38 trečią konstatuojamąją dalį ji skirta ne tik sisteminti, bet ir persvarstyti esamus teisės instrumentus, kad būtų „sustiprinta“ visų Sąjungos piliečių laisvo judėjimo ir apsigyvenimo teisė. Iš Reglamento Nr. 1612/38 pavadinimo matyti, kad jis reguliavo tik darbuotojų „laisvą judėjimą“ Bendrijoje, o Direktyva 2004/38, kaip numatyta ir EB 18 straipsnyje, susijusi ne tik su Sąjungos piliečių teise laisvai „judėti“, bet ir „gyventi“ valstybių narių teritorijose. Kitaip tariant, laisvu darbuotojų judėjimu ir jam reguliuoti priimtais teisės aktais iš esmės buvo siekiama pašalinti darbuotojų mobilumo kliūtis. Taigi daugiausia dėmesio buvo skirta valstybių narių priemonių, kurios galėtų trukdyti išvykti iš ir grįžti į valstybę narę, atgrasančiam pobūdžiui. Iš tokio požiūrio išplaukia minėto sprendimo Akrich ratio decidendi. Priminęs, kad Bendrijos teisės nuostatų struktūra užtikrina Bendrijoje laisvą darbuotojų judėjimą, kurio įgyvendinimas neleidžia suteikti blogesnių sąlygų migruojančiam darbuotojui ir jo šeimai, Teisingumo Teismas padarė išvadą, jog kai valstybėje narėje įsikūręs Sąjungos pilietis, susituokęs su trečiosios valstybės piliečiu, neturinčiu teisės gyventi šioje valstybėje narėje, išvyksta dirbti pagal darbo sutartį į kitos valstybės narės teritoriją, nesuteikiant Reglamento Nr. 1612/68 10 straipsnyje numatytos teisės gyventi šioje valstybėje narėje kartu su sutuoktiniu nesudaromos mažiau palankios sąlygos nei tos, kuriomis jis naudojosi prieš minėtam Sąjungos piliečiui pasinaudojus Sutarties numatytomis laisvo asmenų judėjimo galimybėmis, ir neatrodo, kad Sąjungos pilietis būtų atgrasomas nuo naudojimosi EB 39 straipsnyje numatyta judėjimo laisve. Atvirkščiai, kai valstybėje narėje įsikūręs Sąjungos pilietis, susituokęs su trečiosios valstybės piliečiu, turinčiu teisę gyventi šioje valstybėje narėje, išvyksta dirbti pagal darbo sutartį į kitos valstybės narės teritoriją, dėl šio persikėlimo neturėtų būti prarasta teisė teisėtai gyventi kartu, todėl Reglamentas Nr. 1612/68 numato šiam sutuoktiniui teisę apsigyventi toje kitoje valstybėje narėje ( 22 ). Dabar Direktyvoje 2004/38 pagrindinis dėmesys sutelktas į laisvą gyvenimą valstybių narių teritorijose. Taigi linkstama užtikrinti ne tik mobilumą, bet ir gyvenimo kitoje valstybėje narėje stabilumą ir ilgą trukmę. Remiantis šiuo požiūriu lengva prieiti prie išvados, kad išankstinio teisėto apsigyvenimo reikalavimas, siekiant pasinaudoti Direktyvoje 2004/38 numatyta gyvenimo teise trečiųjų valstybių piliečiams, Sąjungos piliečio šeimos nariams, gali daryti įtaką tam, ar Sąjungos pilietis pasiliks gyventi valstybėje narėje, kurią laisvai pasirinko. Jeigu jo šeimos gyvenimas pasikeičia ir šeimos narys negali pasinaudoti Bendrijos teise prie jo prisijungti, nes anksčiau teisėtai negyveno kitoje valstybėje narėje, Sąjungos pilietis bus skatinamas išvykti iš valstybės narės, kurioje jis buvo pasirinkęs įsikurti, gyventi kitoje valstybėje, valstybėje narėje ar trečiosiose šalyse, kur jie galėtų vėl gyventi kaip viena šeima. Teisės gyventi įprastą šeimos gyvenimą pažeidimas, kilęs dėl išankstinio teisėto apsigyvenimo reikalavimo, taip pat darys įtaką teisės apsigyventi veiksmingumui. Be to, nėra jokio pagrindo skirtingai vertinti šeimos gyvenimo pažeidimą, kuriuo varžoma Sąjungos piliečių teisė persikelti į kitą valstybę narę, ir teisės apsigyventi kitoje valstybėje narėje pažeidimą. Taigi, kadangi Direktyva 2004/38, kaip ir Reglamentas Nr. 1612/68 ( 23 ), turi būti aiškinama atsižvelgiant į pagrindinę teisę į šeimos gyvenimo gerbimą, darytina išvada, kad Direktyvos 2004/38 numatyta trečiųjų valstybių piliečių, Sąjungos piliečio šeimos narių, teisė gyventi negali būti ribojama reikalavimu būti teisėtai gyvenusiam kitoje valstybėje narėje.