ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

Be to, negalima pritarti Europos Komisijos argumentams, kad šioje byloje reikėtų patikrinti, ar Belgijos teisės aktų nuostatos dėl pajamų užtikrinimo išmokos galėtų lemti netiesioginę diskriminaciją, draudžiamą pagal to paties reglamento 3 straipsnio 1 dalį.
21

Žinoma, sąvoka „atlyginimas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2000/78 3 straipsnio 1 dalies c punktą, turi būti aiškinama plačiai. Teisingumo Teismas nusprendė, kad ši sąvoka apima, be kita ko, bet kokį atlygį grynaisiais arba natūra dabartiniu metu ar ateityje su sąlyga, kad jį moka, nors ir netiesiogiai, darbdavys darbuotojui už jo darbą, nesvarbu, ar pagal darbo sutartį, ar pagal teisės nuostatas, ar savanoriškai (2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Hay, C‑267/12, EU:C:2013:823, 28 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Be to, tai, kad tam tikros išmokos mokamos po darbo santykių nutraukimo, netrukdo išmokų laikyti darbo užmokesčiu pagal šias nuostatas (2004 m. gruodžio 9 d. Sprendimo Hlozek, C‑19/02, EU:C:2004:779, 35 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
27

Šiuo požiūriu Reglamento Nr. 2201/2003 2 straipsnio 7 punkte sąvoka „tėvų pareigos“ apibrėžiama plačiai, kaip apimanti visas su vaiko asmeniu ar turtu susijusias teises ir pareigas, suteikiamas fiziniam ar juridiniam asmeniui teismo sprendimu, įstatymų nustatyta tvarka ar juridinę galią turinčiu susitarimu (Sprendimo C, C‑435/06, EU:C:2007:714, 49 punktas ir Sprendimo C., C‑92/12 PPU, EU:C:2012:255, 59 punktas). Be to, nors šio reglamento 1 straipsnio 2 dalyje pateiktas sąrašas bylų, kurioms, kaip susijusioms su „tėvų pareigomis“, taikomas šis reglamentas, tas sąrašas yra ne baigtinis, o tik pavyzdinis, kaip rodo žodžių „gali būti“ vartojimas (Sprendimo C, C‑435/06, EU:C:2007:714, 30 punktas ir Sprendimo C., C‑92/12 PPU, EU:C:2012:255, 63 punktas).
Reglamento Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą Nr. 1347/2000, 15 straipsnis turi būti aiškinamas kaip taikomas viešąja teise grindžiamam valstybės narės kompetentingos institucijos pareikštam ieškiniui dėl vaiko apsaugos, kuriuo prašoma priimti su tėvų pareigomis susijusias priemones, kai kitos valstybės narės teismui prisiėmus jurisdikciją tos kitos valstybės narės institucija turi inicijuoti kitą nei pradėtasis pirmojoje valstybėje narėje teismo procesą pagal savo vidaus teisę ir galbūt dėl kitų faktinių aplinkybių.

Iš tiesų Reglamento Nr. 2201/2003 15 straipsnis yra šio reglamento II skyriaus 2 skirsnyje, kuriame įtvirtintos visos jurisdikcijos taisyklės bylose dėl tėvų pareigų. Atsižvelgiant į šio II skyriaus 2 skirsnio struktūrą ir 15 straipsnio užimamą vietą, reikia pažymėti, kad šio straipsnio dalykinė taikymo sritis sutampa su visų šiame skyriuje numatytų jurisdikcijos taisyklių, visų pirma šio reglamento 8 straipsnio, dalykine taikymo sritimi. Šiuo klausimu iš Reglamento Nr. 2201/2003 1 straipsnio 1 ir 2 dalių bet kuriuo atveju matyti, kad šios jurisdikcijos taisyklės taikomos „civilinėms byloms“, susijusioms su šio reglamento 2 straipsnio 7 punkte apibrėžtų tėvų pareigų skyrimu, naudojimusi jomis, perdavimu, apribojimu ar atėmimu. Vis dėlto Reglamente Nr. 2201/2003 numatytos jurisdikcijos taisyklės tėvų pareigų srityje turėjo būti aiškinamos, atsižvelgiant į šio reglamento 5 konstatuojamąją dalį, taip, kad jos taikomos bylose dėl tėvų pareigų, kuriose siekiama priimti vaiko apsaugos priemones, taip pat ir tose, kurios pagal valstybės narės teisę priskiriamos prie viešosios teisės.

Be to, kadangi nacionalinė procesinė norma, pagal kurią kitos valstybės narės teismui prisiėmus jurisdikciją būtina, kad atitinkama šios valstybės narės institucija inicijuotų kitą nei pradėtasis pirmojoje valstybėje narėje procesą, gali būti taikoma tik po to, kai įprastai jurisdikciją turintis šios pirmosios valstybės narės teismas priima sprendimą, kuriuo prašo perduoti bylą kitos valstybės narės teismui pagal Reglamento Nr. 2201/2003 15 straipsnio 1 dalį, ir po to, kai šis kitas teismas priima sprendimą prisiimti jurisdikciją pagal tos paties straipsnio 5 dalį, ji negali būti laikoma šių sprendimų priėmimo kliūtimi.

(žr. 29–32, 36, 38 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
Direktyvos 2000/78, nustatančios vienodo požiūrio įdarbinimo ir darbo srityse bendruosius pagrindus, 2 straipsnio 2 dalis, siejama su šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiama nacionalinės teisės nuostata, kurioje numatyta, kad pretendentams į policijos pajėgų pareigūnų, vykdančių visas šioms pajėgoms pavestas operatyvines ar vykdomąsias funkcijas, pareigas neturi būti suėję 35 metai.

Taigi ši nuostata įtvirtina amžiaus kriterijumi tiesiogiai grindžiamą skirtingą požiūrį, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2000/78 1 straipsnį ir 2 straipsnio 2 dalies a punktą. Vis dėlto konkrečių fizinių pajėgumų turėjimas yra su amžiumi susijusi savybė, o su asmenų ir turto apsauga, nusikalstamas veikas padariusių asmenų sulaikymu ir priežiūra bei prevenciniu patruliavimu susijusioms funkcijoms vykdyti gali prireikti naudoti fizinę jėgą. Šių funkcijų pobūdis susijęs su konkrečiais fiziniais pajėgumais, nes fizinis nepasirengimas vykdant šias funkcijas gali sukelti reikšmingų pasekmių ne tik patiems policijos pareigūnams ir tretiesiems asmenims, bet ir viešosios tvarkos palaikymui. Tuo remiantis reikia daryti išvadą, kad konkrečių fizinių pajėgumų turėjimas trims atitinkamos valstybės narės autonominės srities policijos užduotims atlikti, t. y. užtikrinti asmenų ir turto apsaugą, garantuoti kiekvieno asmens galimybę laisvai naudotis savo teisėmis ir laisvėmis, taip pat piliečių saugumą, gali būti laikomas esminiu ir lemiamu profesiniu reikalavimu, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2000/78 4 straipsnio 1 dalį, taikomu siekiant verstis atitinkama profesija.

Be to, tokia nacionalinės teisės nuostata gali būti pripažinta, pirma, tinkama siekiant užtikrinti atitinkamos policijos operatyvumą ir gerą veikimą, ir, antra, neviršijančia to, kas būtina šiam tikslui pasiekti. Atsižvelgiant į nerimą keliantį galimą atitinkamos autonominės srities policijos tarnybų nepajėgumą tinkamai vykdyti veiklą, sunkių fizinės parengties testų rengimas vykdant priėmimo į tarnybą konkursą, kurių neišlaikę asmenys pašalinami iš konkurso, negalėtų būti alternatyvi mažiau varžanti priemonė. Siekiant minėto tikslo, reikia atkurti tam tikrą amžiaus struktūrą, dėl to konkrečių fizinių pajėgumų turėjimo vertinimas turi būti ne statinis, t. y. tik vykstant konkursui, o dinaminis – reikia atsižvelgti ir į naujai paskirto pareigūno būsimos tarnybos metus.

(žr. 30, 34–36, 47, 48, 50 punktus ir rezoliucinę dalį)
Byla C‑144/15

Staatssecretaris van Financiën

prieš

Customs Support Holland BV

(Hoge Raad der Nederlanden prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Bendrasis muitų tarifas — Kombinuotoji nomenklatūra — 2304, 2308 ir 2309 pozicijos — Sojos baltymų koncentrato klasifikavimas“

Santrauka – 2016 m. kovo 3 d. Teisingumo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas

Muitų sąjunga – Bendrasis muitų tarifas – Tarifinės pozicijos – Sojos baltymų koncentratas, naudojamas kaip kombinuotojo pašaro mažiems veršeliams sudedamoji dalis – Priskyrimas prie Kombinuotosios nomenklatūros 2309 pozicijos

(Tarybos reglamento Nr. 2658/87, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 948/2009, I priedas, 2309 pozicija)

Reglamento Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 948/2009, I priede pateikta Kombinuotoji nomenklatūra turi būti aiškinama taip, kad sojos baltymų koncentratas, naudojamas kaip kombinuotojo pašaro mažiems veršeliams sudedamoji dalis, priskirtinas prie šios nomenklatūros 2309 pozicijos.

Šiuo klausimu, kiek tai susiję su Kombinuotosios nomenklatūros 2309 pozicija, „produktas“ pagal šią poziciją suprantamas kaip apdorotas produktas arba medžiagų mišinys. Kad produktą būtų galima priskirti prie Kombinuotosios nomenklatūros 2309 pozicijos, jis turi būti naudojamas gyvūnų pašarams ir būti visiškai apdorotas arba gautas sumaišius įvairias medžiagas. Be to, iš Kombinuotosios nomenklatūros 23 skirsnio 1 pastabos matyti, kad šios nomenklatūros 2309 pozicija apima produktus, naudojamus gyvūnams šerti, nenurodytus kitur, pagamintus apdorojant augalines arba gyvūnines medžiagas taip, kad jos dėl to yra praradusios pagrindines pirminės medžiagos savybes, išskyrus augalines atliekas, augalines liekanas ir šalutinius tokio apdorojimo produktus.

Tam, kad sojos baltymų koncentratą būtų galima priskirti prie kombinuotosios nomenklatūros 2309 pozicijos, jis turi būti gautas taip, kad augalinė medžiaga, iš kurios jis pagamintas, prarastų pagrindines savybes. Šiuo klausimu pasakytina, kad apdorojant sojų miltus, iš kurių gaunamas šis produktas, siekiama konkretaus zootechninio tikslo, nes apdorojama siekiant gauti baltymų koncentratą, kurį, priešingai nei sojų miltus, galėtų įsisavinti maži veršeliai. Taigi tokio produkto objektyvūs požymiai ir objektyvios savybės, konkrečiai kalbant, tai, kad pašalintos tam tikros sojų miltų sudedamosios dalys arba jų gerokai sumažinta, kad produktas būtų tinkamas dėti į konkrečios rūšies gyvūnų pašarą, leidžia manyti, kad šis produktas atitinka sąlygas, reikalingas norint jį priskirti prie Kombinuotosios nomenklatūros 2309 pozicijos.

(žr. 36, 38, 40, 41, 49 punktus ir rezoliucinę dalį)
17

Teisingumo Teismas 2012 m. lapkričio 22 d. Sprendime M (C‑277/11, EU:C:2012:744), be kita ko, konstatavo, kad kalbant apie tokią sistemą, kuri nustatyta byloje, kurioje priimtas šis sprendimas, pagal kurią numatytos dvi atskiros viena po kitos einančios prašymų suteikti atitinkamai pabėgėlio statusą ir papildomos apsaugos statusą nagrinėjimo procedūros, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi užtikrinti, kad per kiekvieną iš šių procedūrų būtų paisoma prašytojo pagrindinių teisių ir ypač teisės būti išklausytam, dėl ko iki sprendimo nesuteikti prašomos apsaugos priėmimo jam turėtų būti suteikta tinkama galimybė pateikti pastabas. Pagal tokią sistemą aplinkybė, kad suinteresuotasis asmuo jau buvo tinkamai išklausytas, kai buvo nagrinėjamas jo prašymas suteikti pabėgėlio statusą, nereiškia, kad šio formalumo nereikia laikytis per papildomos apsaugos prašymo nagrinėjimo procedūrą.
25

Be to, Italijos Respublika daro nuorodą į teisėkūros procedūrą, užbaigtą priimant Direktyvą 2004/80, per kurią iš pradžių buvo planuojama numatyti konkrečias taisykles, susijusias būtent su minimalių standartų nustatymu kompensacijų nukentėjusiesiems nuo nusikaltimų srityje. Tačiau šio pradinio tikslo buvo atsisakyta. Todėl šios direktyvos 12 straipsnis apėmė tik tas kompensacijų sistemas, kurios priimant šią direktyvą jau buvo numatytos valstybėse narėse, o pagal šio straipsnio 2 dalį tokios sistemos neturinčios valstybės narės įpareigojamos ją įtvirtinti. Vis dėlto Italijos Respublikoje jau buvo numatyta daugybė kompensacijų už įvairius smurtinius tyčinius nusikaltimus formų.
46

Dėl klausimo, ar tokie nacionalinės teisės aktai, kaip nagrinėjamieji pagrindinėje byloje, yra kapitalo judėjimo ribojimas, reikia pažymėti, kad, kaip minėta šio sprendimo 36–38 punktuose, jeigu bendrovė, kurios buveinė arba vadovybė yra Portugalijos teritorijoje, gauna dividendus iš toje pačioje teritorijoje buveinę arba vadovybę turinčios bendrovės ir jeigu dividendus mokanti bendrovė, be kita ko, apmokestinama pelno mokesčiu ir nuo jo neatleidžiama, dividendus gaunanti bendrovė gali juos atskaityti nuo mokesčio bazės. Tokia atskaita yra visa arba dalinė, atsižvelgiant į tai, ar tenkinamos CIRC 46 straipsnio 1 dalies b ir c punktuose nustatytos sąlygos, ar ne. Be to, CIRC 46 straipsnio 11 dalyje nustatyta, kad to paties 46 straipsnio 1 dalyje nustatyta atskaita mažinama 50 %, jeigu pajamos gaunamos iš pelno, kuris realiai nebuvo apmokestintas.
51

Be to, argumentas dėl interinidad darbo sutarties pabaigos numatomumo nėra grindžiamas objektyviais ir skaidriais kriterijais ne tik dėl to, kad tokia interinidad darbo sutartis faktiškai gali tapti ilgalaikė, kaip ir ieškovės pagrindinėje byloje, kurios sutartiniai darbo santykiai truko daugiau nei dešimt metų, atveju, bet ir dėl to, kad tokį argumentą paneigia aplinkybė, jog panašiose situacijose pagal atitinkamus nacionalinės teisės aktus kompensacija nutraukiant darbo sutartį išmokama pagal terminuotas darbo sutartis dirbantiems darbuotojams, priskiriamiems prie kitų kategorijų.
57

Tokios išvados nepaneigia Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 1 dalies trečioje ir ketvirtoje pastraipose vartojami žodžių junginiai „kiek įmanoma“ ir „iš esmės“. Nors šie žodžių junginiai Komisijai suteikia tam tikrą diskreciją nustatyti ex ante santykinius taršos rodiklius tais atvejais, kai negalima santykinio taršos rodiklio apskaičiuoti nuo galutinių produktų, jie nesuteikia jai galimybės nukrypti nuo suderinto ir sektoriams taikomo apyvartinių taršos leidimų suteikimo principo. Be to, šių žodžių junginių analizė, atsižvelgiant į kontekstą, leistų patvirtinti, jei reikėtų, aiškinimą, kad turi būti nustatomi „atskirų sektorių ir jų pošakių“ex ante santykiniai taršos rodikliai, nes būtent tokie žodžiai vartojami Direktyvos 2003/87 10a straipsnio 2 dalyje.
21

Be to, Parlamentas tvirtina, kad ginčijamu reglamentu pažeidžiamos Reglamente Nr. 1316/2013 įtvirtintos teisės normos, nes išsamūs finansavimo prioritetai nustatomi ne atskirame akte, kaip reikalaujama pagal pastarąjį reglamentą. Reglamente Nr. 1316/2013 daromas skirtumas tarp paties teisės aktų leidėjo priimtų nuostatų, deleguotųjų aktų ir įgyvendinimo priemonių, kurias patvirtinti yra įgaliota Komisija. Šio reglamento 21 straipsnio 3 dalyje Komisijai suteikiami įgaliojimai nustatyti finansavimo prioritetus vadovaujantis minėtame reglamente nurodytais bendraisiais tikslais ir konkretiems sektoriams skirtais tikslais. Be to, šiame straipsnyje numatyta, kad nustatyti finansavimo prioritetai turi atsispindėti darbo programose, kurias Komisija priima kaip įgyvendinimo aktus. Darytina išvada, kad teisės aktų leidėjas nusprendė įtraukti „tarpinį etapą“ tarp EITP finansavimo programos pagrindinių elementų nustatymo tame pačiame reglamente ir konkretaus šios programos įgyvendinimo, atliekamo įgyvendinimo aktais.
14

Reglamento Nr. 1013/2006 I C priedo „Specialūs pranešimo ir judėjimo dokumentų pildymo nurodymai“ 26 punktas suformuluotas taip: „15 langelis (žr. II priedo 1 dalies 8–10 ir 14 punktus): 15 langelio a eilutėje nurodykite siunčiančios, tranzito ir paskirties šalių <...> pavadinimus arba kiekvienos šalies kodą naudodami ISO standarto 3166 sutrumpinimus <...>. Šio langelio b eilutėje, jei taikytina, nurodykite kiekvienos šalies atitinkamos kompetentingos institucijos kodą, o c eilutėje – sienos kirtimo punkto ar uosto pavadinimą ir, jei taikytina, muitinės kaip atvykimo į konkrečią šalį ar išvykimo iš jos punkto kodą. Informaciją apie atvykimo ir išvykimo punktus tranzito šalyse pateikite c eilutėje. Jei konkreti siunta vežama per daugiau kaip tris tranzito šalis, atitinkamą informaciją pateikite priede. Priede nurodykite numatomą maršrutą nuo atvykimo ir išvykimo punktų kartu su kitais galimais variantais ir alternatyvų maršrutą esant nenumatytoms aplinkybėms.“
48

Ši vyriausybė teigia, pirma, kad nuginčijus bendrą pareigą pasirašyti sutartį su vienintele socialinių partnerių pasirinkta valdymo įstaiga pagal esamas papildomas socialinio draudimo sistemas būtų sukelta sunkių pasekmių, nes tai, be 142000 ir 117476 nekilnojamojo turto ir duonos ir konditerijos gaminių sektorių samdomųjų darbuotojų, paveiktų ir 2400000 visų profesinių sektorių samdomųjų darbuotojų. Dėl to būtų pažeistas rizikos pasidalijimo principas, kaip jis buvo įgyvendintas, ir šis pažeidimas būtų labai rimtas atsižvelgiant į šias sistemas, kurioms būdingas didelis solidarumas, ir paveiktų tiek jų finansinę pusiausvyrą, tiek jomis numatytas garantijas. Todėl šiuo nuginčijimu būtų pakenkta garantijoms, kurias samdomieji darbuotojai šiuo metu turi pagal šias sistemas. Be to, dėl to gali būti pradėta masiškai bylinėtis nacionaliniuose teismuose.
22

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendime nėra jokios nuorodos, kad, nepaisant to, jog IFN ir IFN‑Holding negali pasinaudoti galimu SESV 107 straipsnio ir 108 straipsnio 3 dalies pažeidimu, atsakymas į pirmąjį prejudicinį klausimą būtų būtinas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nagrinėjamam ginčui išspręsti.
37

Tuo atveju, jei Teisingumo Teismas pritartų šiam antrajam aiškinimui, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat abejoja dėl sąlygų, reikalingų tam, kad ūkio subjektas galėtų pasinaudoti teise pratęsti terminą, ir dėl laiko, kiek toks terminas gali būti pratęstas. Iš tiesų Direktyvos 1999/13 II B priede nenurodyta, pavyzdžiui, tai, ar teisė į termino pratęsimą priklauso nuo kompetentingų institucijų leidimo, o gal ji gali būti suteikiama atskirai. Šiame priede taip pat nenurodyta, kaip konkrečiai turi būti tobulinami pakaitalai su nedideliu tirpiklio kiekiu arba be jo arba kokia turi būti jų stadija, kad būtų pratęstas terminas. Be to, jame nepatikslinti kriterijai, pagal kuriuos turi būti nustatyta pratęsto termino trukmė.
47

Dėl pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies reikia taip pat pažymėti, kad šia nuostata, kuri įtvirtinta atsižvelgiant į to paties reglamento 7 konstatuojamąją dalį, nustatoma speciali tvarka, apibrėžianti specialias normaliosios vertės apskaičiavimo taisykles importo iš ne rinkos ekonomikos valstybių, prie kurių priskirtina ir Armėnija, atveju. Kiek tai susiję su minėtu importu, šios nuostatos a punkte numatyta, kad normalioji vertė apskaičiuojama pagal trečiosios rinkos ekonomikos valstybės kainą arba apskaičiuotą vertę, arba pagal kainą, taikomą importuojant iš tokios trečiosios valstybės į kitas valstybes, įskaitant Sąjungą, o jei tai neįmanoma – remiantis kuriuo nors kitu pagrįstu pagrindu, įskaitant už panašų produktą Sąjungoje faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą, kuri prireikus tinkamai pakoreguojama, kad būtų įskaičiuojama pagrįsta pelno norma. Be to, minėtos nuostatos b punkte nustatyta, kad, atliekant su importu iš bet kurios ne rinkos ekonomikos valstybės, kuri tyrimo pradžios dieną yra PPO narė, susijusius antidempingo tyrimus, normalioji vertė bus apskaičiuojama pagal straipsnio 1–6 dalis, jei remiantis vieno ar kelių gamintojų, kurių veikla turi būti tiriama, paduotais tinkamai pagrįstais skundais ir c punkte išdėstytais kriterijais ir tvarka įrodoma, kad minėtam gamintojui ar gamintojams dėl panašaus aptariamo gaminio gamybos ar pardavimo taikomos rinkos ekonomikos sąlygos.
31

Kaip savo išvados 48, 51, 53, 56 ir 58 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, kitos aplinkybės patvirtina, kad, atsižvelgiant į šio sprendimo 26 punkte minėtus kriterijus, pagrindinėje byloje įvyko „verslo perdavimas“, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2001/23 1 straipsnio 1 dalį. Tai matyti iš to, kad TAP pakeitė AIA galiojančiose užsakomųjų skrydžių sutartyse su turizmo operatoriais (tai reiškia, kad TAP perėmė AIA klientus), iš to, kad TAP plėtojo užsakomųjų skrydžių veiklą maršrutais, kuriais anksčiau skrydžius vykdė AIA (tai reiškia, kad TAP tęsė anksčiau AIA vykdytą veiklą), iš to, kad TAP įdarbino kai kuriuos AIA darbuotojus ir pavedė jiems atlikti tokias pačias užduotis, kokias jie anksčiau atliko pastarojoje bendrovėje (tai reiškia, kad TAP perėmė dalį AIA darbuotojų), ir galiausiai iš to, kad TAP nuo 1993 m. gegužės 1 d. perėmė dalį užsakomųjų skrydžių, kuriuos AIA vykdė iki 1993 m. vasario mėn., kai buvo likviduota, o tai patvirtina, kad perduota veikla praktiškai nebuvo sustabdyta.
6

Tos pačios direktyvos 7 straipsnio „Teisė gyventi šalyje ilgiau kaip tris mėnesius“ 1 ir 2 dalyse nustatyta: „1. Visi Sąjungos piliečiai turi teisę gyventi kitos valstybės narės šalyje [teritorijoje] ilgiau kaip tris mėnesius, jei jie: a) yra darbuotojai ar savarankiškai dirbantieji priimančiojoje valstybėje narėje arba b) turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai ir turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje, arba c) – yra priimti į privačią arba valstybinę instituciją, akredituotą ar finansuojamą priimančiosios valstybės narės pagal savo įstatymų ar kitų teisės aktų praktiką, turėdami pagrindinį studijų kurso baigimo tikslą, įskaitant profesinį rengimą, ir — turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje ir užtikrina atitinkamą nacionalinę instituciją pateikdami deklaraciją ar kitokiu jų pasirinktu lygiaverčiu būdu, kad jie turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai, arba d) yra Sąjungos pilietį, kuris atitinka a, b arba c punkto reikalavimus, lydintys ar kartu vykstantys šeimos nariai. 2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodyta gyvenimo šalyje teisė taikoma šeimos nariams, kurie nėra valstybės narės piliečiai, lydintiems ar vykstantiems kartu su Sąjungos piliečiu priimančiojoje valstybėje narėje, jei toks Sąjungos pilietis atitinka 1 dalies a, b arba c punkto reikalavimus.“
„1.

Ar EB 39 straipsnį reikia aiškinti taip, kad valstybė narė, kurioje mokesčių mokėtojas susijęs darbo santykiais, apmokestindama pajamų mokesčiu turi atsižvelgti į asmeninę ir šeimos padėtį, jei šis mokesčių mokėtojas tik dalį mokestinio laikotarpio dirbo šioje valstybėje narėje, o gyveno kitoje valstybėje narėje, visas arba beveik visas pajamas per šį laikotarpį gavo darbo vietos valstybėje, per šiuos metus dirbo ir gyveno kitoje valstybėje bei per visą mokestinį laikotarpį negavo visų arba beveik visų pajamų pirmojoje darbo vietos valstybėje?
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą, pirma, Union of Shop, Distributive and Allied Workers (USDAW) ir B. Wilson su WW Realisation 1 Ltd, likviduojama bendrove (toliau – Woolworths), ir, antra, USDAW su Ethel Austin Ltd (toliau – Ethel Austin) ir Secretary of State for Business, Innovation and Skills (verslo, inovacijų ir profesinio rengimo reikalų ministras, toliau – verslo reikalų ministras) dėl Woolworths ir Ethel Austin vykdyto atleidimo iš darbo teisėtumo. Verslo reikalų ministras įstojo į pagrindinę bylą, nes tuo atveju, jei iš Woolworths arba Ethel Austin būtų priteista sumokėti vadinamąsias apsaugines išmokas, tačiau jos negalėtų šio įpareigojimo įvykdyti, verslo reikalų ministras turėtų sumokėti prašymą pateikusiems darbuotojams tokio dydžio kompensaciją, kuri, jo nuomone, padengtų šią skolą neviršijant įstatyme nustatyto maksimalaus dydžio.
52

Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas nusprendė, jog, be to, dar reikia, kad šis poveikis nebūtų nereikšmingas (šiuo klausimu, be kita ko, žr. Sprendimo Béguelin Import, 22/71, EU:C:1971:113, 16 punktą; Sprendimo Manfredi ir kt., C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 42 punktą ir Sprendimo Erste Group Bank ir kt. / Komisija, EU:C:2009:576, 36 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).