19.

Gerechtshof te’s-Gravenhage nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar prekių ženklo savininkas gali prieštarauti (tiesioginiam ar netiesioginiam) trečiojoje valstybėje pagamintų prekių, žymimų prekių ženklu (direktyvos) ir (arba) (reglamento) prasme, įvežimui į valstybės narės teritoriją (šiuo atveju Nyderlandų ir Beniliukso valstybių teritorija) be jo sutikimo prekių vežimo tranzitu arba tranzitinės prekybos atveju toliau nurodyta prasme? 2. Ar direktyvos 5 straipsnio 1 dalies pirmojo sakinio, 5 straipsnio 3 dalies b ir c punktų, reglamento 9 straipsnio 1 dalies pirmojo sakinio ir 9 straipsnio 2 dalies b ir c punktų nuostatų prasme žodžiai „naudoti žymenį komercinėje veikloje“ apima originalių prekių (žymimų prekių ženklu direktyvos, Beniliukso valstybių vienodo prekių ženklų įstatymo arba reglamento prasme), kurios į EEE buvo importuotos ne prekių ženklo savininko arba be jo sutikimo, kurios pagamintos ne EEE ir kurių muitų statusas yra ne Bendrijos prekės (pavyzdžiui, T1 arba administracinis lydimasis dokumentas), sandėliavimą muitinėje arba muitinės sandėlyje valstybės narės teritorijoje? 3. Ar atsakant į pirmąjį ir antrąjį klausimus turi reikšmės tai, ar buvo nustatyta šių prekių galutinė paskirties vieta, arba – ar dėl šių prekių buvo sudaryta (pirkimo) sutartis su klientu trečioje valstybėje jų įvežimo į minėtą teritoriją momentu? 4. Ar atsakant į pirmąjį, antrąjį ir trečiąjį klausimus yra svabios šios papildomos aplinkybės: a) aplinkybė, kad prekiautojas, kuris yra nagrinėjamų prekių savininkas arba gali jomis disponuoti ir (arba) verčiasi paraleline prekyba, įsikūręs valstybėje narėje; b) aplinkybė, kad valstybėje narėje įsikūręs prekiautojas siūlo pirkti arba pardavinėja minėtas prekes iš šios valstybės narės kitam prekiautojui, įsikūrusiam valstybėje narėje, kai pristatymo vieta (dar) nėra žinoma; c) aplinkybė, kad valstybėje narėje įsikūręs prekiautojas siūlo pirkti arba pardavinėja minėtas prekes iš šios valstybės narės kitam prekiautojui, įsikūrusiam valstybėje narėje, kai nustatyta siūlomų pirkti arba parduotų prekių pristatymo vieta, bet ne galutinė paskirties vieta, neatsižvelgiant į tai, yra ar nėra aiški nuoroda arba sutarties apribojimas, patikslinantys, kad tai ne Bendrijos (tranzitinės) prekės; d) aplinkybė, kad valstybėje narėje įsikūręs prekiautojas siūlo pirkti arba pardavinėja minėtas prekes ne EEE įsikūrusiam prekiautojui, kai prekių pristatymo vieta ir (arba) paskirties vieta nustatyta arba ne; e) aplinkybė, kad valstybėje narėje įsikūręs prekiautojas siūlo pirkti arba pardavinėja minėtas prekes ne EEE įsikūrusiam prekiautojui, kuris, remiantis (paralelinio) prekiautojo žiniomis arba pagrįstais įtarimais, šias prekes perparduos arba pristatys galutiniams vartotojams EEE? 5. Ar, esant trečiajame ir ketvirtajame klausimuose nurodytoms aplinkybėms, pirmajame klausime minėtose nuostatose nurodytą žodį „siūlyti“ reikia suprasti ta prasme, kad jis nurodo taip pat ir siūlymą (pirkti) originalias prekes (nepažymėtas prekių ženklu direktyvos, Beniliukso valstybių vieningo prekių ženklų įstatymo arba reglamento prasme), kurios į EEE buvo importuotos ne prekių ženklo savininko arba be jo sutikimo, kurios pagamintos ne EEE, kurių muitų statusas yra ne Bendrijos prekės (pvz., T1 arba administracinis lydimasis dokumentas) ir kurios sandėliuojamas muitinės tarnyboje arba muitinės sandėlyje valstybės narės teritorijoje? 6. Kuriai šaliai tenka įrodinėjimo pareiga dėl pirmajame, antrajame ir penktajame klausimuose nurodytų veiksmų?“