ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nurodant motyvus nereikalaujama tiksliai atskleisti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes klausimas, ar išdėstyti motyvai atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinamas ne tik pagal jo formuluotę, bet ir pagal kontekstą ir pagal visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas. Pažymėtina, kad motyvuoti gali būti leidžiama pateikiant nuorodą. Be to, viename akte pateikta nuoroda į kitą aktą turi būti vertinama atsižvelgiant į SESV 296 straipsnį ir nepažeidžia Europos Sąjungos institucijoms tenkančios pareigos motyvuoti.

Kalbant apie sprendimą nesuteikti galimybės susipažinti su dokumentais, kuriame, be kita ko, pateikta nuoroda į motyvus, išdėstytus patvirtinamajame sprendime, priimtame išnagrinėjus ankstesnę paraišką dėl galimybės susipažinti su dokumentais, pasakytina, kad tokia nuoroda negali pažeisti pareigos motyvuoti, nes per pirmąją procedūrą priimti pirminis sprendimas ir patvirtinamasis sprendimas buvo priimti esant pareiškėjui žinomam kontekstui, o apie per pirmąją procedūrą priimtą patvirtinamąjį sprendimą pareiškėjas žinojo iki paraiškos dėl galimybės susipažinti su dokumentais pateikimo per antrąją procedūrą ir galėjo žinoti atsisakymo suteikti galimybę susipažinti su dokumentais motyvus, kuriais prieš jį remtasi, ir juos naudingai užginčyti Sąjungos teisme.

(žr. 31, 32, 35, 37, 38 ir 41 punktus)
2017 m. rugsėjo 14 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas

Università del Salento / Komisija

(Byla T‑393/15)

„Arbitražinė išlyga – Bendroji programa „Pagrindinės teisės ir teisingumas“ – Specialioji programa „Baudžiamasis teisingumas“ – Sumų, kurias Komisija išmokėjo pagal dotacijos sutartį, susigrąžinimas – Reikalavimų įskaitymas – Dalinis ieškinio perkvalifikavimas – Reikalavimas konstatuoti skolinio reikalavimo pagal sutartį nebuvimą“

1. Teismo procesas–Kreipimasis į Bendrąjį Teismą remiantis arbitražine išlyga–Dotacijos sutartys, sudarytos pagal specialią programą pagrindinių teisių ir teisingumo srityje–Pagal Reglamentą Nr. 1605/2002 Komisijos priimtas sprendimas neteismine tvarka įskaityti skolas ir skolinius reikalavimus–Ieškinys, kuriuo siekiama panaikinti šį sprendimą ir pripažinti, kad minėtų skolinių reikalavimų nėra–Dalies ieškinio dėl panaikinimo perkvalifikavimas į ieškinį, susijusį su sutartinio pobūdžio ginču–Sąlygos (SESV 263 ir 272 straipsniai; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio d punktas; Tarybos reglamentas Nr. 1605/2002) (žr. 26–29, 31–34 punktus)

2. Teismo procesas–Teisinis ieškinio pagrindas–Ieškovui, o ne Sąjungos teismui priklausanti pasirinkimo teisė (žr. 30 punktą)

3. Ieškinys dėl panaikinimo–Sąjungos teismo jurisdikcija–Prašymas priimti deklaratyvų sprendimą–Nepriimtinumas (SESV 263 straipsnis) (žr. 68 punktą)

4. Teismo procesas–Ieškinys–Formos reikalavimai–Ginčo dalyko nustatymas–Pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka–Nedviprasmiškas ieškovo reikalavimų formulavimas (Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnis; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio d ir e punktai) (žr. 74–77 punktus)

5. Komisija–Įgaliojimai–Sąjungos biudžeto vykdymas–Skolų susigrąžinimas įskaitymo būdu–Sąlygos–Su tuo pačiu projektu susiję įskaitomi skoliniai reikalavimai–Nebuvimas–Išankstinė pareiga užtikrinti, kad fondai būtų naudojami numatytiems tikslams ir kad būtų atlikti veiksmai, pateisinę šių fondų skyrimą nepaisant numatyto įskaitymo–Nebuvimas (žr. 107, 108 punktus)

6. Institucijų aktai–Motyvavimas–Pareiga–Apimtis–Sprendimas, priimtas atsižvelgiant į adresatui žinomas aplinkybes (SESV 296 straipsnis) (žr. 112 punktą)

Dalykas

SESV 263 straipsniu grindžiamas prašymas, pirma, panaikinti 2015 m. gegužės 4 d. Komisijos sprendimą D / C4 – B.2 – 005817, kuriuo pradėta ieškovo skolinio reikalavimo, kylančio iš sutarties dėl pirmojo projekto Entice (Explaining The Nature of Technological Innovation in Chinese Entreprises), ir ieškovo skolos, kylančios iš sutarties dėl antrojo projekto „Judicial Training and Research on EU crimes against environment and maritime pollution“, įskaitymo procedūra, antra, panaikinti visus iki šio sprendimo priimtus aktus, po jo priėmimo priimtus aktus arba kaip nors su juo susijusius aktus, trečia, įpareigoti Komisiją sumokėti ieškovui sumas, kurias ji privalo sumokėti ieškovui dėl projekto Entice, taip pat SESV 272 straipsniu grindžiamas prašymas pripažinti skolos, kurią Komisija reikalauja sumokėti dėl antrojo projekto, nebuvimą.

Rezoliucinė dalis

1. Atmesti ieškinį.
2

Ji buvo įsteigta 1989 m. kaip nauja įmonė likvidavus bendrovę Hellenic Mining and Metallurgical SA. Tuo metu, kai klostėsi pagrindinėje byloje nagrinėjamos faktinės aplinkybės, ši bendrovė turėjo tris akcininkus: Graikijos valstybei priklausė 55,2 % akcijų per tarpininkę Hellenic Republic Asset Development Fund, kuri yra privati finansų įstaiga, National Bank of Greece SA (toliau – ETE) priklausė 33,4 % akcijų, o Public Power Corporation SA (pagrindinė elektros energijos gamintoja Graikijoje, kurios didžiausia akcininkė yra valstybė) priklausė 11,4 % akcijų.
54

Antra, ieškovė iš esmės tvirtina, kad atliekant a posteriori patikrinimą Latvijos muitinės atsiųsti atsakymai turėjo trūkumų ir buvo neaiškūs. Šiuo klausimu ieškovė nurodo, jog tai, kad Latvijos muitinė nurodė, jog ginčijami sertifikatai yra „negaliojantys“, įrodo, kad minėta muitinė prisidėjo prie šių sertifikatų išdavimo. Ieškovės nuomone, neįmanoma, kad Latvijos muitinė pripažintų ginčijamų sertifikatų galiojimą tuo pat metu teigdama, kad minėtų sertifikatų nėra jos registruose. Be to, net jei ginčijamų sertifikatų nėra Latvijos muitinės registruose, tai neįrodo, kad jie yra padirbti. Iš tikrųjų, ieškovės nuomone, Latvijos muitinė neprivalėjo turėti registrų. Be to, ieškovė mano, kad šie registrai nebuvo apibrėžti Latvijos muitinės pateiktuose atsakymuose.
61

Apeliacinė taryba nusprendė, kad, atsižvelgiant, be kita ko, į 2012 m. lapkričio 13 d. sprendimą (T‑83/11 ir T‑84/11, EU:T:2012:592), prisotinimo nagrinėjamame sektoriuje idėja šiuo atveju negali būti nurodyta ar nustatyta a priori ir glaustai, kaip būdavo anksčiau. Ji manė, kad, atsižvelgiant į technologinių sprendimų gausos principo svarbą ir reikšmę ir siekiant nustatyti konkretaus dizaino individualias savybes, būtina, kad šalis, kuri juo remiasi, t. y. ieškovė, pateiktų pakankamai aiškius, tikslius ir nuoseklius įrodymus. Be to, ginčijamų sprendimų 41 punkte ji pridūrė, kad šie įrodymai turi būti aktualūs. Ji priminė, kad šiuo tikslu šalims nustatytas naujas terminas argumentams ir įrodymams šiuo klausimu pateikti. Ji nusprendė, kad konkrečiai dokumentai, kuriuos ieškovė pateikė 2014 m. kovo 12 d. pastabų priede, t. y. vieno iš jos katalogų ištraukos, įstojusios į bylą šalies katalogo ištraukos, penkių kitų sektoriaus įmonių katalogų (Tubes, Tubor, The Radiator Company, Metalform ir Rondra) ištraukos ir paveikslėlis, kuriame palyginamas pagal ginčijamus dizainus pagamintas radiatorius ir vienas iš ankstesnių dizainų, nebuvo išsamūs, nes katalogų ištraukose buvo parodyti tik keli šildymo radiatorių, kuriuos siūlo tik penki gamintojai, modeliai ir nebuvo nurodytas visas šių ar kitų gamintojų siūlomų gaminių asortimentas. Be to, Apeliacinė taryba pažymėjo, kad kai kurios radiatorių reprodukcijų kopijos buvo labai blogos kokybės, todėl ji negalėjo teisingai įvertinti jų linijų ir kontūrų, ir kad paveikslėliai buvo paimti iš katalogų, o ne iš dizainų registracijos paraiškų. Galiausiai ginčijamų sprendimų 46 punkte Apeliacinė taryba pažymėjo, kad nagrinėjamuose kataloguose nebuvo nurodyta data arba nurodyti 2004 ir 2006 m. Be to, Apeliacinė taryba nurodė, kad didelės pasiūlos atitinkamame sektoriuje įrodymai turi būti nuoseklesni ir tikslesni, pavyzdžiui, tai gali būti kiti katalogai ir dokumentai, susiję su daugelio konkuruojančių įmonių siūlomais gaminiais, sektoriaus ekspertų pareiškimai, gamintojų ir vartotojų asociacijų pareiškimai, atitinkamame sektoriuje veikiančių didžiųjų platintojų kainų sąrašai ir galiausiai trečiųjų bendrovių atlikti sektoriaus tyrimai. Apeliacinė taryba padarė išvadą, kad visų pateiktų dokumentų nepakanka technologinių sprendimų gausos lygiui nustatyti ir juo labiau ieškovės tvirtinimo dėl prisotinimo nagrinėjamame sektoriuje teisingumui patikrinti. Apeliacinė taryba pridūrė, kad kai kurie pateiktuose įrodymuose pavaizduoti dizainai net ir vizualiai skiriasi nuo kitų ieškovės pateiktų pavyzdžių.
36

Trečia, kalbant apie nurodytos neturtinės žalos dydį, ieškovės teisingai nurodo, kad apskritai jų nurodytos neturtinės žalos neįmanoma tiksliai apskaičiuoti. Be to, jos nurodo tam tikras aplinkybes, kurios, jų nuomone, pateisina reikalaujamos kompensacijos dydį. Taip pat jos įvertina savo žalos sumą. Galiausiai per posėdį ieškovės patikslino laikotarpį, per kurį jos patyrė nurodytą neturtinę žalą. Tačiau ši aplinkybė nesutrukdė Europos Sąjungos Teisingumo Teismui gintis. Iš tiesų, pirma, per posėdį jis galėjo pareikšti poziciją šiuo klausimu. Antra, jis pateikia nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, susijusį su prašymo atlyginti nurodytą neturtinę žalą senaties termino pasibaigimu. Trečia, jis teigia, kad ieškovės nepateikė neturtinės žalos egzistavimo ir priežastinio ryšio įrodymų. Ketvirta, Europos Sąjungos Teisingumo Teismas galiausiai nurodo, kad ieškovių patirta neturtinė žala vertintina ne daugiau nei 5000 EUR.
52

Be to, primintina ir tai, kad Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta, jog kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turi teisę į veiksmingą jų gynybą teisme tame straipsnyje nustatytomis sąlygomis. Pagal to paties straipsnio antrą pastraipą kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad jo bylą per kuo trumpesnį laiką viešai ir teisingai išnagrinėtų pagal įstatymą įsteigtas nepriklausomas ir nešališkas teismas.
22

Reglamento Nr. 1907/2006 20 straipsnyje nurodytos „[ECHA] pareigos“. Šio straipsnio 5 dalyje numatyta, kad „pagal [to] straipsnio 2 dalį priimti [ECHA] sprendimai gali būti apskundžiami vadovaujantis [Reglamento Nr. 1907/2006] 91, 92 ir 93 straipsniais“. To paties straipsnio 2 dalis susijusi su ECHA atliekamu kiekvienos registracijos dokumentacijos „išsamumo“ patikrinimu, įskaitant duomenis apie mokesčio sumokėjimą. Vis dėlto pažymėtina, kad taip tikrinant „nevertinama pateiktų duomenų ar pagrindimo kokybė arba atitikimas“. Be to, Reglamento Nr. 1907/2006 20 straipsnio 2 dalies trečioje ir ketvirtoje pastraipose numatyta, kad jei registracijos dokumentacija yra „neišsami“ ir jei „per nustatytą terminą registruotojas nepapildo registracijos dokumentacijos“, ECHA „ją atmeta“. Tačiau šiuo atveju, nepaisant to, kad ginčijamas sprendimas nėra pagrįstas Reglamento Nr. 1907/2006 20 straipsnio 2 dalimi, jame neatsisakyta registruoti nagrinėjamų medžiagų.
66

Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad visų pirma suvestinėje ataskaitoje Komisija akcentavo ginčijamų GAAB standartų įgyvendinimą nustatant atitinkamą nacionalinį reguliavimą dar ir dėl to, kad nacionalinėmis taisyklėmis būtų suteikta galimybė atlikti patikras ir skirti sankcijas dėl šių standartų nesilaikymo. Be to, dėl standartų „Minimali dirvožemio danga“ ir „Kraštovaizdžio ypatumų išsaugojimas“ Latvijos Respublika bent jau pripažino, kad šių standartų taikymas buvo aktualus nedidelei žemės ūkio paskirties žemės daliai, nors būtent dėl šios priežasties jų įgyvendinimas būtų neproporcingas. Tačiau, atsižvelgiant į esminį patikros ir sankcijos reikalavimą, Latvijos Respublika negali remtis savo tariama diskrecija arba proporcingumo principu, kad pateisintų visišką minėtų standartų neįgyvendinimą. Be to, kaip matyti iš šio sprendimo 40 punkte nurodytos teismo praktikos, Komisija galėjo akcentuoti tokį šių standartų įgyvendinimą dar ir dėl to, kad siekė visapusiškos ir veiksmingos patikros ir sankcijos sistemos įgyvendinimo.
24

Primintina, kad pagal SESV 263 straipsnio šeštą pastraipą ieškinys dėl panaikinimo pareiškiamas per du mėnesius nuo ginčijamo akto paskelbimo arba nuo pranešimo apie jį ieškovui dienos arba, jei to nebuvo padaryta, nuo tos dienos, kai ieškovas apie jį sužinojo. Iš SESV 297 straipsnio 2 dalies trečios pastraipos taip pat matyti, kad apie sprendimus, kuriuose nurodomi jų adresatai, kaip tai yra šioje byloje, pranešama tiems adresatams ir jie įsigalioja nuo tokio pranešimo momento. Be to, pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 102 straipsnio 2 dalį šis terminas dėl nuotolių pratęsiamas dešimčiai dienų.
27

Toliau dėl pavojaus užsikrėsti paukščių gripu per laukinius paukščius EFSA priminė, kad šie paukščiai turėjo įtakos patenkant virusui į Aziją, Vidurio Rytus, Europą ir Afriką. Nors nuo 2006 m. nuomonės pateikimo palyginti nedaug rūšių buvo užkrėsta eksperimentiniais tikslais, vis dėlto ji pažymėjo, kad laukiniai paukščiai, įtraukti į šį užkrėtimo procesą, apimdavo daugiau rūšių, nei buvo manoma anksčiau, be kita ko, per pasklidusias užkrėstas išmatas, nepasireiškus simptomams arba net jų nesant. Atsižvelgiant į 2006–2008 m. pastebėtą laukinių paukščių užsikrėtimo H5N1 virusu atvejų skaičių, pavojus užsikrėsti LPPG per laukinius paukščius atrodė kaip „įprastas“, o ne kaip labai retas ar labai dažnas įvykis. Negalima buvo atmesti galimybės, kad nuo 2006 m. šis virusas nuolat buvo laukinių paukščių populiacijoje, nes virusas gali plisti taip, jog šis faktas nebus nustatytas. Taigi, EFSA teigimu, buvo „nuolatinis“ pavojus, kad naminiai paukščiai Europoje užsikrės per infekuotus laukinius paukščius.
198

Antra, kiek ieškovė teigia, kad nenurodyti pakankami motyvai ir pažeista jos teisė būti išklausytai (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 188 punktą), ji iš esmės tvirtina, kad Komisija nepakankamai išnagrinėjo jos argumentus ir ADMN studiją, kuriuos ji pateikė per administracinę procedūrą. Anot ieškovės, savo prašyme dėl Direktyvos 2004/17 30 straipsnio taikymo ji išsamiai išdėstė tai, kad atitinkama prekių rinka apima adresuotų ir neadresuotų dienraščių, savaitraščių ir mėnraščių platinimą Austrijoje. Pateikdama nuorodą į ADMN studiją ji tvirtina, kad, be jos, laikraščius ir žurnalus visoje šalyje platino dar du tinklai. Be to, savo prašyme ji nurodė, kad bet koks konkurentas galėjo nevaržomas platinti laikraščius ir žurnalus ir kad dienraščių sektoriuje jos rinkos dalis buvo [konfidencialu] %. Net įtraukus laikraščių ir žurnalų, leidžiamų kas savaitę ar kas mėnesį, platinimą ieškovė, turėdama [konfidencialu] % rinkos dalį, susidūrė su tiesiogine kitų platintojų konkurencija. Anot ieškovės, atsižvelgiant į ADMN studiją, Komisija bet kuriuo atveju turėjo, kaip numatyta Pranešimo dėl rinkos apibrėžimo 41 punkte, tiksliai apibrėžti atitinkamą rinką, priešingai, nei ji padarė ginčijamo sprendimo 6 konstatuojamojoje dalyje. Be to, anot jos, jos konkurentai Austrijoje jau turėjo tinklus ir galėjo bet kuriuo momentu patekti į rinką.
43

Dėl Slovėnijos Respublikos argumentų šiuo klausimu, kad nustatytos klaidos ekstrapoliacija pažeidžia rungimosi principą ir atitinkamo ūkininko teisę būti išklausytam ir kad ekstrapoliacijos taikymas laikantis pagrindinių teisių reikštų, kad turi būti atlikti visų plotų matavimai, o tai prieštarauja Reglamento Nr. 1122/2009 44 konstatuojamojoje dalyje numatytam supaprastinimo tikslui ir siekiui sumažinti nereikalingas išlaidas ir administracinę naštą, primintina, kad pagrindinis sprendimo dėl sąskaitų patvirtinimo tikslas – užtikrinti, kad nacionalinės valdžios institucijos išlaidas darė laikydamosi Sąjungos teisės taisyklių (1999 m. balandžio 22 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija, C‑28/94, Rink., EU:C:1999:191, 49 punktas). Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką galutinis sprendimas dėl sąskaitų patvirtinimo turi būti priimtas pasibaigus specialiai rungimosi procedūrai, per kurią atitinkamos valstybės narės turi būti suteiktos visos reikiamos garantijas savo nuomonei pareikšti (žr. 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Vokietija / Komisija, C‑245/97, Rink., EU:C:2000:687, 47 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Taigi, sąskaitų tikrinimo procedūra – tai procedūra, pradėta prieš valstybę narę, o ne prieš atitinkamą ūkininką, kuris per šią procedūrą neturi teisės būti išklausytas. Be to, konstatuotina, kad ekstrapoliuojant imties rezultatus likusioms grupėms joks žemės paskirties sklypas nepripažįstamas neatitinkančiu reikalavimų. Taip pat pažymėtina, kad taikant tokią ekstrapoliaciją siekiama sumažinti išlaidas bei administracinę naštą ir užtikrinti patikimą patikrinimų vietoje rezultatą, atsižvelgiant į jų supaprastinimo tikslą.
Siekiant įvertinti, ar valstybės priemonė yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnį, reikia nustatyti, ar palaikomai įmonei buvo suteikta ekonominė nauda, kurios ji normaliomis rinkos sąlygomis nebūtų gavusi.

Taigi siekiant nustatyti, ar viešosios valdžios institucijų dalyvavimas turi valstybės pagalbos požymių, reikia įvertinti, ar panašiomis aplinkybėmis privatus investuotojas, kuris yra tokio dydžio, kad būtų galima jį palyginti su viešąjį sektorių administruojančiomis įstaigomis, imtųsi tokios priemonės.

Kalbant apie viešųjų kreditų susigrąžinimą, nereikia vertinti, ar nagrinėjamos viešosios įstaigos elgėsi kaip viešieji investuotojai, kurių įsikišimas turėtų būti lyginamas su privačių investuotojų, kurie laikosi bendros ar sektorių struktūrinės politikos ir vadovaujasi ilgalaikėmis investuoto kapitalo grąžos perspektyvomis, veiksmais. Iš tiesų šios viešosios įstaigos turi būti prilyginamos privačiam kreditoriui, siekiančiam, kad būtų sumokėtos sumos, kurias jam skolingas finansinių sunkumų patiriantis skolininkas.

Šiomis aplinkybėmis gali būti protinga ūkio subjektui, kuris turi bendrovės akcijų ir dar jai suteikė garantiją, imtis priemonių, nors ir patiriant dėl to išlaidų, kai dėl jų galima gerokai sumažinti, ar net pašalinti riziką prarasti savo kapitalo ir riziką, kad bus pareikalauta įvykdyti garantiją. Konkrečiai kalbant, gali būti ekonomiškai pagrįsta valstybei narei pritarti priemonėms, pavyzdžiui, sumažėjusios vertės turto perleidimui, jei taip ji patirs ribotų išlaidų, ir kils mažai rizikos, o nesiėmus šių priemonių labai tikėtina, kad ji patirs didesnių nuostolių nei minėtos išlaidos.

Be to, vien dėl to, jog valstybė narė jau atliko pagalbai priskiriamas kapitalo injekcijas į įmonę, a priori neatmetama galimybė, kad vėlesnė kapitalo injekcija gali būti laikoma atitinkančia rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus investuotojo kriterijų. Analizuojant vėlesnę priemonę lemiamą poveikį turi tai, ar valstybės elgesys atitinka ekonominio pagrįstumo kriterijų.

Galiausiai rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus investuotojo kriterijus nėra išimtis, kuri taikoma tik valstybės narės prašymu. Šis kriterijus, kai jis taikytinas, yra vienas iš elementų, į kuriuos Komisija turi atsižvelgti siekdama nustatyti pagalbos buvimą.

(žr. 54–57, 59, 60, 65, 66, 74 punktus)
Viešųjų pirkimų srityje nustatant, ar veiklą tiesiogiai veikia konkurencija, taigi ir ar ji patenka į Direktyvos 2004/17 dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo taikymo sritį, kriterijai ir metodas, kuriais remiantis turi būti vertinamas tiesioginis konkurencijos veikimas pagal šios direktyvos 30 straipsnį, nebūtinai yra tokie patys, kaip tie, kurie naudojami atliekant vertinimą pagal SESV 101 ir 102 straipsnius ar Reglamentą Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės.

Pagal Direktyvos 2004/17 30 straipsnio 2 dalį sprendžiant, ar veiklą tiesiogiai veikia konkurencija, reikia remtis kriterijais, kurie atitinka ESV sutarties nuostatas dėl konkurencijos. Vis dėlto šios nuostatos formuluotė nereikalauja, kad šie kriterijai būtų būtent nustatyti Sąjungos teisės nuostatose dėl konkurencijos. Be to, Direktyva 2004/17 nėra Sąjungos konkurencijos teisės dalis. Jos teisinis pagrindas yra EB 47 straipsnio 2 dalis, 55 ir 95 straipsniai. Kaip matyti, be kita ko, iš Direktyvos 2004/17 2, 3 ir 9 konstatuojamųjų dalių, Sąjungos taisyklių dėl viešųjų pirkimų pagrindinis tikslas – laisvas paslaugų judėjimas ir atvėrimas neiškraipytai konkurencijai visose valstybėse narėse. Direktyva 2004/17 siekiama konkurencijai Sąjungoje atverti rinkas, kurioms ji taikoma, skatinant kuo didesnį valstybių narių ūkio subjektų suinteresuotumą. Sprendimo 2014/184, pagal kurį tam tikroms Austrijos pašto sektoriaus paslaugoms netaikoma Direktyva 2004/17, 8 konstatuojamojoje dalyje pagrįstai nurodytas tikslas, kurio siekiama Direktyvoje 2004/17 siekiant nustatyti siektiną faktinės konkurencijos lygį, kad pagal šios direktyvos 30 straipsnį būtų galima konstatuoti, jog veiklą tiesiogiai veikia konkurencija. Be to, nei SESV 101 ir 102 straipsniuose, nei Reglamente Nr. 139/2004 neminima veiklos, kurią „tiesiogiai veikia konkurencija“, sąvoka, nurodyta Direktyvos 2004/17 30 straipsnio 2 dalyje.

Be to, pagal Sprendimo 2005/15 dėl Direktyvos 2004/17 30 straipsnyje numatytos procedūros taikymo būdų 2 konstatuojamąją dalį Direktyvos 2004/17 30 straipsnio 1 dalyje numatytos sąlygos turi būti nagrinėjamos tik pagal šią direktyvą, nepakenkiant konkurencijos taisyklių taikymui. Be to, iš tos direktyvos 40 konstatuojamosios dalies matyti, kad jos 30 straipsniu atitinkamiems subjektams turėtų būtų suteikta teisinio tikrumo, taip pat užtikrintas tinkamas sprendimų priėmimo procesas, kad per trumpą laikotarpį būtų užtikrintas vienodas Sąjungos teisės taikymas šioje srityje. Šios konstatuojamosios dalys patvirtina tai, kad nagrinėdama pagal Direktyvos 2004/17 30 straipsnį pateiktą prašymą Komisija neturi savaime taikyti Sutartyje dėl ESV konkurencijos srityje numatytų kriterijų ir metodų.

(žr. 26, 28, 29 punktus)
1

2013 m. liepos 15 d. ieškovas Bürgerausschuss für die Bürgerinitiative Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe, kurį sudaro Hans Heinrich Hansen, Hunor Kelemen, Karl-Heinz Lambertz, Jannewietske Annie De Vries, Valentin Inzko, Alois Durnwalder ir Anke Spoorendonk, pateikė Europos Komisijai pasiūlymą dėl Europos piliečių iniciatyvos „Minority SafePack – one million signatures for diversity in Europe“ (toliau – pasiūlyta EPI); jos dalykas, remiantis pagal 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 211/2011 dėl piliečių iniciatyvos (OL L 65, 2011, p. 1; klaidų ištaisymas OL L94, 2012, p. 49) 4 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą, siejamą su šio reglamento II priedu, pateikta minimalia informacija (toliau – privaloma informacija), buvo raginimas „Europos Sąjungai gerinti tautinėms ir kalbinėms mažumoms priklausančių asmenų apsaugą ir stiprinti kultūrinę ir kalbinę įvairovę Sąjungoje“. Iš tos pačios privalomai pateiktos informacijos matyti, kad Europos piliečių iniciatyva (EPI) buvo siekiama raginti Europos Sąjungą „priimti kelis teisėkūros aktus, kad būtų pagerinta tautinėms ir kalbinėms mažumoms priklausančių asmenų apsauga ir sustiprinta kultūrinė ir kalbinė įvairovė [jos teritorijoje]“ ir kad „šie aktai turi apimti priemones dėl regioninių ir mažumų kalbų, švietimo ir kultūros, regioninės politikos, dalyvavimo, lygybės, masinės informacijos šaltinių turinio ir regionų valdžios institucijų teikiamos valstybės paramos“.
32

Tokia pareiga iš esmės pakartota VRDT atliekamo nagrinėjimo gairėse, kuriomis ši rėmėsi per teismo posėdį ir kuriose, pateikiant nuorodą į šio sprendimo 31 punkte minėtą Sprendimą VRDT / National Lottery Commission (EU:C:2014:186), įtvirtinti jos turimi įgaliojimai visomis, jos nuomone, tinkamomis priemonėmis vertinti protestą pareiškusio asmens nurodytos taikytinos teisės nuostatų turinį, taikymo sąlygas ir apimtį (VRDT atliekamo nagrinėjimo gairių C dalies 4 skirsnio 4.1 punktas). Per teismo posėdį VRDT primygtinai teigė, kad šiais vertinimo įgaliojimais tik siekiama užtikrinti tinkamą protestą pareiškusio asmens nurodytų teisės aktų vertinimą, tačiau dėl to jis neatleidžiamas nuo įrodinėjimo pareigos. Be to, anot jos, šie vertinimo įgaliojimai negalėjo priversti VRDT prisiimti protestą pareiškusio asmens pareigos nurodyti bylai svarbius teisės aktus.