GENERALINIO ADVOKATO

F. G. JACOBS IŠVADA,

pateikta 2005 m. liepos 14 d.1( )

Byla C‑316/04

Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie

prieš

College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen





1. Šioje byloje College van Beroep voor het bedrijfsleven (Prekybos ir pramonės administracinis teismas), Nyderlandai, kreipėsi į Teisingumo Teismą su prašymu išaiškinti Augalų apsaugos produktų direktyvos( ) 8 straipsnį ir Biocidinių produktų direktyvos( ) 16 straipsnį.

2. Šie straipsniai nustato minėtų direktyvų įgyvendinimo pereinamojo laikotarpio priemones.

3. Kreipiamasi iš esmės dėl toliau išdėstytų aplinkybių. Šios direktyvos įtvirtina valstybių narių pareigą nustatyti leidimų augalų apsaugos ir biocidiniams produktams suteikimo procedūras. Abiejose direktyvose numatytos nuostatos dėl nacionalinių leidimų suteikimo procedūrų taikymo pereinamuoju laikotarpiu, per kurį Bendrijos lygiu atliekamas susijusių veikliųjų medžiagų vertinimas. Per pereinamąjį laikotarpį Nyderlandai pakeitė nacionalinę leidimų suteikimo sistemą, sudarydami sąlygas automatiškai suteikti leidimą augalų apsaugos ir biocidiniams produktams, i) kuriems anksčiau buvo suteikti leidimai ir ii) kurie savo sudėtyje turi kompetentingų institucijų nustatytų veikliųjų medžiagų. Kompetentinga institucija savo sprendimu, priimtu remiantis pakeistu įstatymu, tokiu būdu nustatė tam tikrą skaičių veikliųjų medžiagų. Šio sprendimo teisėtumas yra ginčijamas, remiantis, inter alia, tuo, kad įstatymo pakeitimas yra nesuderinamas su minėtomis direktyvomis.

Bylai svarbūs Bendrijos teisės aktai

Augalų apsaugos produktų direktyva

4. Augalų apsaugos produktų direktyva reglamentuoja „augalų apsaugos produktus“ ir juose esančias „veikliąsias medžiagas“.

5. Augalų apsaugos produktai suprantami kaip „veikliosios medžiagos ir preparatai, turintys vieną ar daugiau veikliųjų medžiagų, tokio pavidalo, kokio jie tiekiami vartotojui“ (pataisytas vertimas), ir iš esmės skirti apsaugoti augalus ar augalinius produktus nuo kenksmingų organizmų( ). Taigi direktyva yra susijusi su augalams naudojamais pesticidais, fungicidais ir herbicidais.

6. Pagal 3 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo numatyti, kad augalų apsaugos produktas negali būti pateiktas į rinką ir naudojamas jų teritorijoje, kol nėra suteiktas leidimas šioje direktyvoje nustatyta tvarka.

7. Pagal 4 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo užtikrinti, kad leidimas pateikti į rinką augalų apsaugos produktus nebūtų suteikiamas, kol, pirma, jo veikliosios medžiagos nėra įrašytos į I priedo sąrašą ir neįvykdytos visos ten nustatytos sąlygos (4 straipsnio 1 dalies a punktas) ir, antra, 4 straipsnio 1 dalies b–f punktuose išdėstytos sąlygos. 4 straipsnio 1 dalies b–e punktai iš esmės yra susiję su produktų naudojimo saugumu ir veiksmingumu. Pagal 4 straipsnio 1 dalies f punktą reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų didžiausius likučių kiekius, apie juos praneštų Komisijai ir kad Komisija juos patvirtintų.

8. Priėmus direktyvą, I priedo sąrašas buvo tuščias tol, kol vyko įvairios teisės aktuose numatyto Bendrijos vertinimo proceso stadijos. Pirmasis minėto sąrašo įrašas įsigaliojo 1991 m. sausio 1 dieną. Vėlesni įrašai iki 2003 m. minėtame priede buvo daromi priimant daug direktyvų.

9. 4 straipsnio 5 dalyje numatyta:

„Leidimai bet kuriuo metu gali būti peržiūrimi, jeigu pastebėta, kad nebevykdomi 1 dalyje nurodyti reikalavimai. <...>“ (Pataisytas vertimas)

10. 8 straipsnis pavadintas „Pereinamojo laikotarpio priemonės ir leidžiančios nukrypti nuostatos“.

11. 8 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta, kad nukrypstant nuo 4 straipsnio nuostatų ir nepažeidžiant šio straipsnio 3 dalies nuostatų „valstybė narė gali per 12 metų nuo pranešimo apie šią direktyvą suteikti leidimus pateikti į vidaus rinką savo teritorijoje augalų apsaugos produktus, savo sudėtyje turinčius veikliųjų medžiagų, neįrašytų į I priedą, kurios jau dvejus metus nuo pranešimo yra rinkoje“. (Pataisytas vertimas)

12. 8 straipsnio 3 dalyje numatyta:

„Tuomet, kai valstybės narės peržiūri augalų apsaugos produktus, savo sudėtyje turinčius veikliosios medžiagos, pagal 2 straipsnio dalies nuostatas ir prieš tokį peržiūrėjimą jos gali taikyti 4 straipsnio 1 dalies b punkto i–v papunkčių ir c–f punktų nuostatas pagal nacionalines duomenų pateikimo nuostatas.“

13. 8 straipsnio 2 dalyje numatytas 12 metų terminas tam tikroms veikliosioms medžiagoms buvo pratęstas iki 2005 m. gruodžio 31 d., o kitoms – iki 2008 m. gruodžio 31 dienos( ).

14. 13 straipsnio 1 dalyje nustatyti dokumentai, kuriuos valstybės narės turi reikalauti pateikti prašant leidimo pateikti į rinką augalų apsaugos produktą. 13 straipsnio 6 dalyje numatyta:

„Nukrypdamos nuo šio straipsnio 1 dalies, veikliosioms medžiagoms, esančioms rinkoje jau dvejus metus po pranešimo apie šią direktyvą, valstybės narės gali, deramai atsižvelgusios į Sutarties nuostatas, toliau taikyti ankstesnes nacionalines taisykles dėl duomenų reikalavimų, kol tokios medžiagos nėra įrašytos į I priedą.“

15. Pagal 23 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo priimti įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję per dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą, ją įgyvendina. Pripažįstama, kad apie šią direktyvą buvo pranešta 1991 m. liepos 26 dieną.

Biocidinių produktų direktyva

16. Biocidinių produktų direktyvos preambulės 20 konstatuojamoje dalyje teigiama, kad turi būti užtikrinamas glaudus derinimas su kitais Bendrijos teisės aktais, ypač su Augalų apsaugos produktų direktyva.

17. Direktyva yra susijusi su leidimų biocidiniams produktams suteikimu ir šių produktų pateikimu į rinką naudoti valstybėse narėse( ).

18. „Biocidiniai produktai“ yra apibrėžiami kaip „veikliosios medžiagos ir preparatai, savo sudėtyje turintys vieną arba daugiau veikliųjų medžiagų, tokio pavidalo, kokio jie tiekiami vartotojui, skirti sunaikinti, sulaikyti, nukenksminti, išvengti poveikio arba kitokiu būdu kontroliuoti kenksmingus organizmus cheminėmis arba biologinėmis priemonėmis“( ). „Kenksmingas organizmas“ yra apibrėžiamas kaip „organizmas, kurio buvimas nepageidautinas ir kurio poveikis žmonėms, jų veiklai arba jų vartojamiems ar gaminamiems produktams, taip pat gyvūnams ir aplinkai yra žalingas“( ). Išsamaus 23 tipų biocidinių produktų sąrašo, pridedamo prie direktyvos, pagrindines grupes sudaro dezinfekantai ir bendrosios paskirties biocidai, antiseptikai ir kenkėjų kontrolės produktai( ).

19. Pagal 3 straipsnio 1 dalį valstybės narės įpareigotos „nurodyti, kad biocidinis produktas nebus pateiktas į rinką ir naudojamas jų teritorijoje, jei jam nebuvo suteiktas leidimas pagal šios direktyvos nuostatas“.

20. 5 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad valstybės narės suteikia leidimą biocidiniam produktui tik tada, kai „jame esanti veiklioji medžiaga (-os) yra įrašyta (‑os) į I arba IA priedus ir laikomasi visų šiuose prieduose nustatytų reikalavimų“ ir kai įvykdomos tam tikros kitos sąlygos.

21. Priimant Biocidinių produktų direktyvą, minėtuose prieduose įrašų nebuvo; taip yra ir šiuo metu. Direktyvoje yra numatyta tvarka, pagal kurią veikliosios medžiagos po įvertinimo įtraukiamos į direktyvos priedus.

22. Pagal 8 straipsnio 2 dalį valstybės narės privalo reikalauti, kad pareiškėjas, norėdamas gauti leidimą biocidiniam produktui, kompetentingai institucijai pateiktų 8 straipsnio 4 dalyje nurodyto turinio dokumentus.

23. 16 straipsnis pavadintas „Pereinamojo laikotarpio priemonės“. Jo 1 dalyje numatyta:

„Valstybė narė, nukrypdama nuo 3 straipsnio 1 dalies, 5 straipsnio 1 dalies, 8 straipsnio 2 ir 4 dalių nuostatų <...> gali dar dešimt metų (nuo 2000 m. gegužės 14 d.) taikyti jos dabartinę biocidinių produktų pateikimo į rinką sistemą arba praktiką. Visų pirma, laikydamasi nacionalinių taisyklių, ji gali leisti pateikti į jos teritorijos rinką biocidinį produktą, turintį veikliosios medžiagos, kuri neįrašyta į I arba IA priedą šiai produktų grupei. (2000 m. gegužės 14 d.) tokios veikliosios medžiagos turi būti rinkoje kaip biocidinio produkto veikliosios medžiagos <...>“

24. 34 straipsnyje numatyta, kad valstybės narės priima reikalingas priemones, kurios, įsigaliojusios ne vėliau kaip per 24 mėnesius, įgyvendina šią direktyvą. Remiantis direktyvos 35 straipsniu, ji įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo, t. y. 1998 m. gegužės 14 dieną.

Bylai svarbi nacionalinė teisė

Nacionalinė teisė iki 2002 m. pakeitimo

25. Pagal 1962 m. Įstatymą dėl pesticidų( ) (Bestrijdingsmiddelenwet, toliau – BMW) įsteigiama Leidimų pesticidams suteikimo taryba (College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen, toliau – CTB) ir nustatoma, kad ji, remdamasi prašymu, priima sprendimus dėl leidimų pateikti į rinką ar pesticidų registravimo. 1994 m. BMW buvo pakeistas siekiant įgyvendinti Augalų apsaugos produktų direktyvą( ).

26. BMW 2 skyrių pavadinimu „Leidimų pesticidams suteikimas ir registravimas“ sudaro 2–5 straipsniai.

27. 2 straipsnio 1 dalis nustato:

„Nyderlanduose draudžiama tiekti, laikyti ar sandėliuoti, įvežti ar naudoti bet kurį pesticidą, jei nenustatyta, kad dėl jo (pateikimo į rinką) suteiktas leidimas pagal šį įstatymą, arba, kalbant apie mažos rizikos biocidinį produktą, kad jis įregistruotas.“

28. 3 straipsnio 1 dalis iš esmės perkelia Augalų apsaugos produktų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį. 3 straipsnio 1 dalies a punkto 1–10 papunkčiuose visų pirma nustatytos sąlygos, kurios iš esmės atitinka nustatytąsias direktyvos 4 straipsnio 1 dalies b punkto i–v papunkčiuose, o 3 straipsnio 1 dalies b–d punktuose – sąlygos, atitinkančios numatytąsias direktyvos 4 straipsnio 1 dalies c–e punktuose.

29. 3 straipsnio 2 dalies a punktas perkelia Augalų apsaugos produktų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies a punktą.

30. 3 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta:

„Leidimo pateikti į rinką suteikimui ir registravimui gali būti numatytos detalesnės negu 3 straipsnio 1 dalies a punkte bei 2 dalies c punkte įtvirtintos taisyklės, o vertinimo principai gali būti nustatyti teisės akte ar pagal jį.“

31. 4 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad sprendimus dėl leidimų pateikti į rinką pesticidus ar pesticidų registravimo, remdamasi prašymu, priima CTB.

32. 5 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad leidimas pateikti į rinką pesticidus ar jų registracija gali būti atnaujinami ne ilgesniam kaip 10 metų laikotarpiui, kuris turi būti nustatomas sprendime dėl leidimo pateikti į rinką ar registravimo.

2002 m. pakeitimo pagrindas

33. Kadangi pagal Augalų apsaugos produktų direktyvos 4 straipsnio 1 dalį valstybės narės leidimo tokiam produktui suteikimui yra keliama sąlyga, kad į šio produkto sudėtį įeinančios veikliosios medžiagos būtų įrašytos į direktyvos I priedą, taip pat įvykdytos kitos jame numatytos atitinkamos sąlygos, nacionalinės leidimų sistemos negalėjo tinkamai įgyvendinti direktyvos, kol minėtas priedas neturėjo bent kažkokio turinio. Kaip pirmiau minėta( ), tai nebuvo padaryta iki 1990 m. ir šiuo metu dar nėra baigta. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad 1990 m. Nyderlandų vyriausybė nusprendė numatyti augalų apsaugos produktų vertinimą ar pakartotinį vertinimą anksčiau nei Bendrija nustatė veikliųjų medžiagų vertinimą. Šį sprendimą sąlygojo intensyvus tokių produktų naudojimas Nyderlanduose ir tokios specialios aplinkybės kaip intensyvi žemdirbystė, didelis gyventojų tankumas ir didelis paviršinio vandens kiekis.

34. Kadangi iki 2000 m. nebuvo pasiektas pakankamas progresas, CTB nusprendė pirmenybę teikti veikliųjų medžiagų vertinimui ir sudarė jų sąrašą pagal pavojaus, keliamo žmonėms, gyvūnams ir aplinkai, dydį. Didelį pavojų šių faktorių atžvilgiu keliančios veikliosios medžiagos buvo įrašytos į A sąrašą. Veikliosios medžiagos, kurios, CTB manymu, nekėlė didelio pavojaus ar kėlė mažą pavojų, buvo įrašytos atitinkamai į B ar C sąrašą.

35. Produktų, kurių veiklioji (‑os) medžiaga (‑os), įrašytos (‑ų) į B ar C sąrašą, atžvilgiu CTB priėmė vadinamuosius „procesinius pratęsimo sprendimus“, pagal kuriuos galiojantys leidimai pasibaigus terminui, pateikus paraišką, automatiškai pratęsiami. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas 2002 m. liepos 2 d. priėmė sprendimą, kuriame nustatė, kad CPT nėra kompetentinga tokiu būdu pratęsti leidimus. Todėl BMW buvo papildytas 25d straipsniu, įsigaliojusiu 2002 m. gruodžio 4 d., siekiant numatyti teisinį pagrindą CTB praktikai.

2002 m. pakeitimas – 25d straipsnis

36. Iš esmės 25d straipsnis įtvirtina automatišką leidimo atnaujinimo tvarką – be išsamaus vertinimo, kurio paprastai reikalaujama pagal BMW 3 straipsnio 1 dalį – anksčiau leistiems produktams, kurių veikliąsias medžiagas nustatė CTB. Nustatydama veikliąsias medžiagas CTB privalo „atsižvelgti į“ jų poveikį, nurodytą BMW 3 straipsnio 1 dalies a punkto 3‑10 papunkčiuose, perkeliančiuose direktyvos 4 straipsnio 1 dalies b punkto iii-v‑papunkčius. Aišku, kad veikliosios medžiagos, CTB nustatytos pagal 25d straipsnį (bet kuriuo atveju šios veikliosios medžiagos yra susijusios su šia byla) yra į B ir C sąrašus įtrauktos veikliosios medžiagos.

37. 25d straipsnis nustato:

„1 Nukrypstant nuo 3, 3a, 4 straipsnio 1 dalies ir 5 straipsnio 1 dalies nuostatų arba pagal jas priimtų teisės aktų nuostatų, pesticidų, kurių veikliąją (‑sias) medžiagą (‑as) nustatė (CTB), leidimas pateikti į rinką suteikiamas arba jis registruojamas be apribojimų nuo 3 dalyje nurodytos datos.

2. Nustatant 1 dalyje nurodytą veikliąją medžiagą atsižvelgiama į šios medžiagos poveikius, nurodytus 3 straipsnio 1 dalies a punkto 3‑10 papunkčiuose.

3. Pirmoje dalyje nurodytas leidimas pateikti į rinką arba registracija įsigalioja nuo tada, kai pasibaigia leidimas pateikti į rinką bei registracija pagal 4 straipsnį (ir) nukrypstant nuo 5 straipsnio 1 dalies galioja iki Bendrijos nuostatos, susijusios su veikliąja medžiaga 3 straipsnio 2 dalies a punkto prasme, įgyvendinimo datos, tačiau bet kuriuo atveju jie lieka galioti po 2003 m. liepos 26 d. arba 2010 m. gegužės 15 d., jei vėliausiai iki vienos arba kitos datos nebuvo priimta Bendrijos nuostata, nurodanti, ar susijusi veiklioji medžiaga gali būti naudojama augalų apsaugos arba biocidinio produkto sudėtyje.

<…>

6. 1 dalis:

a) netaikoma pesticidams, kuriems pagal Bendrijos teisės aktus negali būti išduodami leidimai pateikti į rinką ir kurie negali būti registruojami;

b) netaikoma pesticidams, kuriems leidimai pateikti į rinką ar registracija pagal Bendrijos teisės aktus turi būti atšaukiami nuo tada, kai teisės aktas turi būti įgyvendintas;

c) taikoma tik pesticidams, kurių sudėtyje yra veiklioji medžiaga, kuri jau buvo parduota iki 1993 m. liepos 26 d. augalų apsaugos produkto atveju arba iki 2000 m. gegužės 15 d. – biocidinio produkto atveju ir nebuvo nustatyta 3 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytame Bendrijos teisės akte;

d) taikoma tik pesticidams, kuriems buvo suteiktas leidimas, arba pesticidams, kuriems leidimas paskutinį kartą buvo suteiktas 2001 m. sausio 1 d., arba registruotiems pesticidams;

<…>“

38. Nyderlandų vyriausybė savo pastabose teigia, kad 25d straipsnis yra skirtas įgyvendinti Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalį ir Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį. Vyriausybė posėdyje taip pat teigė, kad su paraiška automatiškai suteikti leidimą 25d straipsnio pagrindu turi būti patiekiami visi dokumentai.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

39. CTB 2002 m. birželio 12 d. Sprendimu daugelį veikliųjų medžiagų kvalifikavo kaip veikliąsias medžiagas BMW 25d straipsnio prasme. Sprendimas buvo priimtas remiantis 25d straipsniu ir įsigaliojo kartu su jo nuostatomis, t. y. 2002 m. gruodžio 4 dieną. Neginčijama, kad šių veikliųjų medžiagų savo sudėtyje turintys augalų apsaugos produktai buvo rinkoje jau praėjus dvejiems metams po pranešimo apie Augalų apsaugos produktų direktyvą, o biocidiniai produktai, savo sudėtyje turintys šių veikliųjų medžiagų, jau 2000 m. gegužės 14 d. buvo rinkoje, taip pat kad šiems produktams buvo prieš tai suteiktas leidimas pagal BMW; vadinasi, šiems produktams leidimas buvo suteiktas automatiškai.

40. 2004 m. gegužės 12 d. Sprendimu CTB paskelbė, kad Pietų Olandijos aplinkos asociacijos fondo (Stichting Zuidhollandse Milieufederatie, toliau – Fondas) prieštaravimai dėl 2002 m. birželio 12 d. Sprendimo yra nepagrįsti.

41. Fondas pateikė skundą College van Beroep voor het bedrijfsleven. Iš esmės Fondas tvirtino, kad BMW 25d straipsnis yra nesuderinamas su Augalų apsaugos produktų direktyva. Pagal minėtą direktyvą augalų apsaugos produktams leidimas gali būti suteikiamas tuo atveju, kai yra nustatoma, kad jie atitinka direktyvos 4 straipsnyje numatytus kriterijus. Direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje kalbama apie „leidimų suteikimą“ ir taip nurodoma visa 4 straipsnyje numatyta procedūra.

42. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad BMW 25d straipsnis ir nustatyta procedūra, ir vertinimu skiriasi nuo vertinimo sistemos pagal BMW 2 skyrių. Procedūros atžvilgiu 25d straipsnis įtvirtina automatišką leidimų pesticidams suteikimą, o pagal BMW 2 skyriaus nuostatas yra priimamas individualus sprendimas kiekvieno leidimo suteikimo atveju. Dėl vertinimo 25d straipsnis numato veikliųjų medžiagų tyrimą, o 2 skyriuje numatytas pesticidų vertinimas. Pagal intensyvumą toks vertinimas ir tyrimas labai skiriasi. Įprastai tiriant augalų apsaugos produktą pagal BMW 3 ir 3a straipsnius, yra atliekamas išsamus veikliųjų medžiagų ir jų terminio skilimo produktų vertinimas, atitinkantis Augalų apsaugos produktų bei Biocidinių produktų direktyvų nuostatas dėl leidimų suteikimo tvarkos. Tačiau automatiško leidimo pesticidams suteikimo pagrindas yra veikliųjų medžiagų nustatymas pagal BMW 25d straipsnio 2 dalyje nurodytą šių medžiagų poveikį žmogaus, gyvūnų sveikatai ir aplinkai.

43. College van Beroep voor het bedrijfsleven sustabdė bylos nagrinėjimą ir kreipėsi į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, pateikdamas šešis klausimus( ).

44. Savo rašytines pastabas pateikė Fondas, 3M Nederland BV ir kitas 81 suinteresuotasis asmuo( ), įstojęs į pagrindinę bylą (toliau – 3M Nederland), Danijos, Prancūzijos, Nyderlandų vyriausybės bei Komisija. Nyderlandų vyriausybė nurodė, jog jos pastabos yra pateikiamos ir CTB vardu.

Pirmasis klausimas

45. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmuoju klausimu klausia, ar nacionalinis teismas gali taikyti Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnį arba Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnį pasibaigus atitinkamai Augalų apsaugos produktų direktyvos 23 straipsnyje ir Biocidinių produktų direktyvos 34 straipsnyje numatytam laikotarpiui. Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą akivaizdu, jog teiraujamasi, ar 8 ir 16 straipsniai yra tiesioginio veikimo. Tik teigiamo atsakymo atveju, prašymą prejudicinį sprendimą priimti pateikusio teismo manymu, jis galėtų nustatyti, jog BMW 25d straipsnis yra suderinamas su minėtomis nuostatomis.

46. Fondas ir 3M Nederland teigia, kad į abi pirmojo klausimo dalis turėtų būti atsakyta teigiamai. Danijos vyriausybė tvirtina, kad Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 ir 3 dalys pasibaigus įgyvendinimo terminui tiesiogiai veikia tik tuo atžvilgiu, kad nacionalinis teismas gali vertinti, ar nacionalinė institucija laikosi šiomis nuostatomis nustatytos tvarkos. Tačiau remdamasis 8 straipsnio 2 ir 3 dalimis, gamintojas ar prekybininkas neturi teisės reikalauti suteikti leidimą pateikti į rinką.

47. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, nacionalinis teismas, nagrinėdamas bylą, susijusią su atitinkama direktyva, turi aiškinti nacionalinės teisės aktus, priimtus iki ar po direktyvos, kuo labiau atsižvelgdamas į susijusios direktyvos formuluotę ir jos tikslą, kad būtų pasiektas direktyvoje numatytas rezultatas( ). Todėl Komisija ir Nyderlandų vyriausybė teigia, jog yra akivaizdu, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui yra būtinas atitinkamų Augalų apsaugos produktų direktyvos bei Biocidinių produktų direktyvos nuostatų išaiškinimas, nepaisant to, ar joms yra būdingas tiesioginis veikimas. Todėl aš manau, kad nėra būtina atsakyti į pirmąjį klausimą tokį, koks jis suformuluotas, nes nacionaliniam teismui reikiamą atsakymą suteiks atsakymai į likusius klausimus. Tuo labiau kad, pasak Nyderlandų vyriausybės, nagrinėjamos nacionalinės nuostatos – t. y. BMW 25d straipsnis – yra skirtos įgyvendinti Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalį ir Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį, o tai patenka į antrojo, trečiojo ir ketvirtojo klausimų turinį.

Antrasis klausimas

48. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antruoju klausimu klausia, ar Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio prasmė tokia pati kaip ir Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalies. Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šis klausimas kilo dėl to, kad BMW 25d straipsnis yra susijęs ir su augalų apsaugos, ir su biocidiniais produktais. Prašymą priimi prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, jog Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio 1 dalis numato valstybės narės galimybę pereinamojo laikotarpio metu toliau taikyti savo dabartinę biocidinių produktų pateikimo į rinką sistemą. Iš esmės yra klausiama, ar Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama kaip ir 16 straipsnio 1 dalis, kuri leidžia valstybėms narėms pereinamojo laikotarpio metu išlaikyti savo biocidinių produktų pateikimo į rinką „dabartinę sistemą arba praktiką“, kad ir kaip ta sistema ar praktika veiktų.

49. Kadangi prašymą priimi prejudicinį sprendimą pateikęs teismas trečiuoju klausimu prašo išaiškinti Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnį, o ketvirtuoju klausimu – Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalį, šiuos klausimus reikia nagrinėti pirmiau, o atsakymas į antrąjį klausimą bus akivaizdus.

Trečiasis klausimas

50. Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar i) Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama kaip pareiga neveikti; ii) jei atsakymas neigiamas, ar jis nustato nacionalinių taisyklių dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką pakeitimų apribojimus, ir iii) jei taip, kokius apribojimus.

51. Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą akivaizdu, jog nacionalinis teismas iš esmės teiraujasi, ar įsigaliojus Biocidinių produktų direktyvai valstybė narė gali pakeisti savo sistemą ar praktiką i) tik tuo atveju, jei vertinimas, susijęs su leidimų biocidiniams produktams suteikimu, yra atliekamas pagal direktyvoje nustatytą tvarką; ii) tik tuo atveju, jei pakeitimai nedaro įtakos veikiančiai sistemai ar praktikos schemai arba iii) remiantis Teisingumo Teismo sprendimu Inter-Environnement Wallonie( ), pakeitimams taikomi tik tie apribojami, kurie pagal EB 10 straipsnį yra taikytini direktyvos įgyvendinimo laikotarpiu.

52. Minėtoje byloje Teisingumo Teismas nusprendė, kad per direktyvai perkelti skirtą laiką valstybės narės privalo susilaikyti nuo priemonių, galinčių labai pažeisti direktyvos siekiamą tikslą, priėmimo ir kad šis vertinimas patenka į nacionalinio teismo kompetenciją, kiek tai susiję su nacionalinėmis nuostatomis.

53. Fondas palaiko pirmąjį nacionalinio teismo nurodytą variantą ir teigia, kad leidimas valstybėms narėms toliau taikyti jų dabartinę sistemą pagal 16 straipsnį reiškia, jog sistema iš esmės turi būti išlaikoma, o pakeitimai galimi tik tuo atveju, jei jie įtvirtina labiau direktyvą atitinkančią sistemą.

54. Toks aiškinimas manęs neįtikina. 16 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad jis yra taikomas nukrypstant nuo 3 straipsnio 1 dalies, 5 straipsnio 1 dalies, 8 straipsnio 2 ir 4 dalių nuostatų. Šios nuostatos sudaro direktyvoje numatytos leidimų suteikimo procedūros pagrindą: pagal 3 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo „nurodyti, kad biocidinis produktas nebus pateiktas į rinką ir naudojamas jų teritorijoje, jei jam nebuvo suteiktas leidimas pagal šios direktyvos nuostatas“, 5 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad valstybės narės suteikia leidimą biocidiniam produktui tik tada, kai „jame esanti veiklioji medžiaga (‑os) yra įrašyta (‑os) į I arba IA priedus ir laikomasi visų šiuose prieduose nustatytų reikalavimų“ ir kai įvykdomos tam tikros kitos sąlygos, o pagal 8 straipsnio 2 dalį valstybės narės privalo reikalauti, kad pareiškėjas, norėdamas gauti leidimą biocidiniam produktui, kompetentingai institucijai pateiktų 8 straipsnio 4 dalyje nurodyto turinio dokumentus.

55. Akivaizdu, jog valstybės narės pereinamojo laikotarpio metu nepriėmė priemonių, visiškai atitinkančių šias nuostatas, nes I ir IA prieduose veikliosios medžiagos dar nebuvo įrašytos. Matyt, 16 straipsnio 1 dalis buvo specialiai suformuluota siekiant išspręsti tokią situaciją.

56. Būtina turėti omenyje, kad 16 straipsnio 1 dalis įtvirtina pereinamojo laikotarpio nuostatas, taikomas dešimt metų srityje, kurioje aplinkos ir sveikatos bei apsaugos klausimai turi didžiausią reikšmę. Sistemai ar praktikai, kuri galioja šio periodo pradžioje, pakeitimai gali būti akivaizdžiai būtini, atsižvelgiant į mokslo vystymąsi.

57. Tačiau tai nereiškia, kad valstybės narės turi neribotą galią keisti savo teisės aktus per Biocidinių produktų direktyvos nustatytą pereinamąjį laikotarpį. Remiantis Teisingumo Teismo sprendimu Inter-Environnement Wallonie, pastebėtina, jog valstybė narė negali pakeisti savo teisės aktų taip, kad būtų labai pažeidžiamas direktyva siekiamas tikslas. Biocidinių produktų direktyva nustato i) „taisyklių dėl naudoti skirtų biocidinių produktų pateikimo į rinką metmenis“( ), kurių pagrindu nustatyta leidimų suteikimo procedūra; ii) abipusį leidimų pripažinimą ir iii) veikliųjų medžiagų, galimų naudoti biocidiniuose produktuose, sąrašo nustatymą Bendrijos lygiu( ). Todėl, mano manymu, valstybė narė neturi teisės pakeisti savo teisės aktų taip, kad, pavyzdžiui, biocidiniai produktai, kuriems leidimas buvo suteiktas anksčiau, galėtų būti pateikiami į rinką naudoti be leidimo.

58. Šiuo atveju nacionalinės teisės pakeitimas palengvino leidimų suteikimo procedūrą tiems biocidiniams produktams, kurių sudėtyje yra veikliųjų medžiagų, kurios, pirma, įrašytos į nacionalinius sąrašus kompetentingai institucijai nustačius, kad jos nekelia didelio pavojaus ar kelia tik mažą pavojų žmonėms, gyvūnams bei aplinkai, ir kurioms, antra, anksčiau buvo suteikti leidimai. Tokiems produktams, pateikus paraišką, gali būti automatiškai suteikiamas leidimas. Šis leidimas pasibaigia, jei būtina įgyvendinti priimtus Bendrijos teisės aktus dėl susijusių veikliųjų medžiagų.

59. Mano manymu, tokia priemonė neturėtų labai pažeisti Biocidinių produktų direktyva siekiamo tikslo. Tačiau, kaip Teisingumo Teismas aiškiai nurodė sprendime Inter-Environnement Wallonie, o Komisija tvirtina ir šioje byloje, vertinimą tiek, kiek tai yra susiję su nacionalinės nuostatos aiškinimu, turi atlikti nacionalinis teismas.

Ketvirtasis klausimas

60. Jei atsakymas į antrąjį klausimą yra neigiamas, nacionalinis teismas pateikia ketvirtąjį klausimą. Antruoju klausimu teiraujamasi, ar Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio prasmė tokia pati kaip ir Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalies. Tačiau, kaip jau buvau minėta, mano manymu, atsakymas į ketvirtąjį klausimą labiau padės atsakyti į antrąjį klausimą, o ne atvirkščiai. Todėl siūlau ketvirtąjį klausimą nagrinėti anksčiau už antrąjį.

61. Ketvirtuoju klausimu klausiama, ar Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalis reiškia, kad kai valstybė narė leidžia pateikti į jos teritorijos rinką augalų apsaugos produktus, savo sudėtyje turinčius veikliųjų medžiagų, neįrašytų į šios direktyvos I priedą, kurios jau dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos buvo rinkoje („esami augalų apsaugos produktai“), taip pat turi būti atsižvelgiama į i) 4 straipsnio nuostatas ir (arba) ii) 8 straipsnio 3 dalies nuostatas.

62. Šio klausimo abi dalys išties yra viena su kita susijusios, nes pagal 8 straipsnio 2 dalį suteikiant esamiems augalų apsaugos produktams leidimą pateikti į rinką tam tikros 4 straipsnio nuostatos taikomos tik tuo atveju, kai yra taikytinos 8 straipsnio 3 dalies nuostatos.

63. Tokį aiškinimą siūlo Fondas ir Danijos bei Prancūzijos vyriausybės, remdamiesi tuo, kad 8 straipsnio 3 dalis, reikalaujanti, kad valstybė narė taikytų 4 straipsnio 1 dalies b punkto i–v papunkčiuose ir c–f punktuose nustatytus reikalavimus, yra taikoma tuomet, kai valstybė narė „peržiūri augalų apsaugos produktus, savo sudėtyje turinčius veikliųjų medžiagų, pagal 8 straipsnio 2 dalies nuostatas“. Šios bylos šalys tvirtina, jog atsakymas į abi ketvirtojo klausimo dalis turi būti teigiamas.

64. Monsanto( ) byloje Teisingumo Teismo buvo klausiama, ar 8 straipsnio 3 dalis yra taikytina, kai, remiantis 8 straipsnio 2 dalimi, valstybei narei yra pateikiama paraiška pirmajam leidimui pateikti į rinką esamą bazinį augalų apsaugos produktą, ir dėl to valstybė narė privalo patikrinti, ar jis atitinka 4 straipsnio 1 dalies b punkto i–v papunkčiuose ir c–f punktuose nustatytus reikalavimus( ).

65. Monsanto tvirtino, kad pagal 8 straipsnio 2 ir 3 dalis valstybė narė negali suteikti leidimo pateikti į rinką savo teritorijoje naujo augalų apsaugos produkto, nebent paraiškoje suteikti leidimą yra pateikiama informacija, pagal kurią galima nustatyti, jog produktas atitinka 4 straipsnio 1 dalies b–f punktuose nustatytus reikalavimus( ).

66. Teisingumo Teismas nurodė, kad 8 straipsnio 3 dalyje numatytas peržiūrėjimas „reiškia, kad augalų apsaugos produkto pateikimas į rinką jau buvo leistas, o tai ypač matyti iš 4 straipsnio 5 dalies formuluotės <…>, pagal kurią augalų apsaugos produktų, į kurių sudėtį įeina I priede išvardytos veikliosios medžiagos, leidimas bet kuriuo metu gali būti peržiūrimas, jeigu pastebima, kad nebevykdomi leidimo suteikimui keliami reikalavimai“. Teisingumo Teismas taip pat nurodė:

„Tačiau bazinis augalų apsaugos produktas, dėl kurio teikiama paraiška pagal 8 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą <…> pirmajam leidimui pateikti į rinką negali būti laikomas augalų apsaugos produktu, kuriam jau buvo suteiktas leidimas pateikti į rinką.“

Todėl, kai yra pateikiama tokia paraiška gauti leidimą pateikti į rinką, negali būti nė kalbos apie susijusio augalų apsaugos produkto peržiūrėjimą pagal 8 straipsnio 3 dalį <...>

<…>

Iš to seka, kad (Augalų apsaugos produktų direktyva) nereikalauja paraiškos pirmajam leidimui pateikti į rinką bazinį (esamą) augalų apsaugos produktą <…> įvertinimo pagal direktyvos 4 straipsnio 1 dalies b punkto i–v papunkčiuose ir c–f punktuose nustatytus reikalavimus.“( )

67. Iš šio sprendimo aiškiai išplaukia, kad tuomet, kai valstybė narė suteikia leidimą pateikti į rinką esamus augalų apsaugos produktus savo teritorijoje, nėra būtina atsižvelgti į šios direktyvos 4 straipsnį arba 8 straipsnio 3 dalį. Taigi, kaip nurodo 3M Nederland, Nyderlandų vyriausybė ir Komisija, į ketvirtąjį prašymą priimti prejudicinį sprendimą patekusio teismo klausimą turėtų būti atsakyta neigiamai.

68. Tačiau Fondas tvirtina, jog pagal 8 straipsnio 3 dalies formuluotę, kuri taikoma, kai valstybė narė peržiūri augalų apsaugos produktus, savo sudėtyje turinčius veikliųjų medžiagų „pagal šio straipsnio 2 dalies nuostatas“, šios nuostatos yra taikytinos kiekvienu atveju, kai valstybė narė suteikia leidimą pateikti į rinką pagal minėto straipsnio 2 dalį.

69. Pripažįstu, kad nors Teisingumo Teismo sprendimas Monsanto byloje atrodo nedviprasmiškas, mane trikdo tariamas konfliktas tarp Teisingumo Teismo nustatyto aiškinimo ir akivaizdžios Fondo pasitelktų žodžių reikšmės. Jei 8 straipsnio 3 dalis yra taikytina, kai valstybės narės „peržiūri augalų apsaugos produktus, savo sudėtyje turinčius veikliųjų medžiagų, pagal šio straipsnio 2 dalį“, kodėl ji turėtų būti netaikoma, kai valstybė narė suteikia leidimus pateikti į rinką pagal minėto straipsnio 2 dalį? Mane taip pat glumina Teisingumo Teismo rėmimasis 4 straipsnio 5 dalimi, siekiant išaiškinti 8 straipsnio 3 dalį: kaip 4 straipsnio 5 dalis, kuri yra susijusi su augalų apsaugos produktais, savo sudėtyje turinčiais I priede įrašytų veikliųjų medžiagų, gali būti susijusi su pereinamojo laikotarpio nuostatomis, specialiai numatytomis tiems atvejams, kai susijusios veikliosios medžiagos nėra įtrauktos į I priedą?

70. Mano manymu, atsakymas turėtų būti toks, koks išdėstytas toliau. 8 straipsnio 3 dalis yra skirta suteikti valstybėms narėms teisę taikyti augalų apsaugos produktams, savo sudėtyje turintiems veikliųjų medžiagų, dar neįtrauktų į I priedą, tačiau prieš tai leistiems pagal 8 straipsnio 2 dalį, tokią pačią procedūrą, kokia yra numatyta 4 straipsnio 5 dalyje augalų apsaugos produktams, savo sudėtyje turintiems veikliųjų medžiagų, įrašytų į I priedą. Toks aiškinimas paaiškina frazę „pagal šio straipsnio 2 dalį“, – nors ji galėtų būti aiškiau išreikšta, labiau atsižvelgiant į ankstesnį leidimo suteikimą, o ne į „peržiūrėjimą“, su kuriuo yra susijusi 8 straipsnio 3 dalis( ). Kartu jis paaiškina Teisingumo Teismo rėmimąsi 4 straipsnio 5 dalimi, siekiant pagrįsti 8 straipsnio 3 dalies išaiškinimą.

71. Kartu pažymėtina, kad nei 4 straipsnio 5 dalis, nei 8 straipsnio 3 dalis nebuvo įtrauktos į Komisijos pasiūlymą( ), į pakeistą pasiūlymą( ) arba antrą kartą pakeistą pasiūlymą( ) dėl šios direktyvos. Kadangi pastarąjį dokumentą Komisija pateikė 1991 m. kovo 21 d., o direktyva buvo priimta per mažiau nei keturis mėnesius, akivaizdu, jog abi nuostatos buvo įtrauktos vėlyvoje teisės aktų leidybos stadijoje, taip pat tikėtina, kad tuo pačiu metu. O tai patvirtina požiūrį, kad šios nuostatos yra susijusios (tai taip pat gali paaiškinti, tačiau nepateisina nelabai tinkamos 8 straipsnio 3 dalies formuluotės).

72. Mano siūlomas aiškinimas taip pat paaiškina 8 straipsnio 2 dalies frazę „nepažeidžiant šio straipsnio 3 dalies“, kuria remdamasi Prancūzijos vyriausybė tvirtina, kad 8 straipsnio 3 dalyje nustatyti reikalavimai yra taikytini leidimo suteikimui pagal 8 straipsnio 2 dalį. Mano manymu, ši frazė paprasčiausiai reiškia, kad leidimo pateikti į rinką suteikimas pagal 8 straipsnio 2 dalį savaime negarantuoja, jog nebus atliekamas peržiūrėjimas pagal 8 straipsnio 3 dalį.

73. Fondas ir Prancūzijos vyriausybė siekia atsiriboti nuo išaiškinimo Monsanto byloje, remdamiesi tuo, kad ta byla buvo susijusi su baziniu augalų apsaugos produktu. Fondas daro išvadą, kad esminis sprendimo pagrindas yra tai, kad buvo taikytina tik 13 straipsnio 6 dalis, kuri nustato papildomą nuo 4 straipsnio leidžiančią nukrypti nuostatą, o ne 8 straipsnio 2 ar 3 dalis. Prancūzijos vyriausybė teigia (nors penktojo klausimo kontekste tai ginčija), kad Teisingumo Teismo išvada – jog peržiūrėjimas, numatytas 8 straipsnio 3 dalyje, nėra taikytinas esantiems augalų apsaugos produktams, – yra pagrįsta tuo, kad su byla susijęs produktas buvo bazinis, o tai nėra ta pats, kas naujas produktas.

74. Neįmanoma suderinti šių požiūrių su sprendimo Monsanto byloje turiniu. Sutinku, jog Teisingumo Teismas nurodė, kad nagrinėjama paraiška patenka į 13 straipsnio 6 dalies taikymo sritį( ). Tačiau tolesniame punkte jis nurodė:

„Todėl per Direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalyje numatytą pereinamąjį laikotarpį valstybės narės gali taikyti savo pateikimo į rinką savo teritorijoje augalų apsaugos produktų, savo sudėtyje turinčių veikliųjų medžiagų, neįrašytų į direktyvos I priedą, kurios jau dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos yra rinkoje, schemas ar praktiką.“

75. Man yra akivaizdu, kad nors 13 straipsnio 6 dalis – kuri yra susijusi tik su reikalavimais duomenims – buvo pripažinta taikytina paraiškai dėl leidimo pateikti į rinką bazinį augalų apsaugos produktą, turintį veikliosios medžiagos, kuri jau dvejus metus nuo panešimo apie šią direktyvą yra rinkoje, pateiktai per perinamąjį laikotarpį, ši nuostata taikytina kartu su 8 straipsnio 2 dalimi, susijusia su sąlygomis, kurios turi būti įvykdytos pieš suteikiant leidimą pateikti į rinką, o ne vietoj jos. Žinoma, šios dvi nuostatos yra susijusios: 8 straipsnio 2 dalis, kaip Teisingumo Teismas nurodė Monsanto byloje, leidžia valstybėms narėms taikyti savo schemą ar praktiką dėl leidimų pateikti į rinką savo teritorijoje suteikimo esamiems augalų apsaugos produktams, o 13 straipsnio 6 dalis leidžia valstybėms narėms toliau taikyti nacionalinės taisykles dėl reikalavimų duomenims, jei veikliosios medžiagos nėra įrašytos į I priedą.

76. Aptariant Prancūzijos vyriausybės argumentą, pažymėtina, kad minėtame sprendime nėra nieko, kas leistų teigti, jog, Teisingumo Teismo manymu, dėl direktyvoje nustatyto reglamentavimo paraiškos pirmajam leidimui pateikti į rinką bazinį ir nebazinį esamą augalų apsaugos produktą yra traktuojamos skirtingai.

77. Todėl aš laikausi nuomonės, jog į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo ketvirtojo klausimo abi dalis turėtų būti atsakyta neigiamai.

Išvada dėl antrojo klausimo

78. Pateikęs atsakymų į trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus pasiūlymus, dabar galiu peržiūrėti antrąjį klausimą, kuriuo nacionalinis teismas teiraujasi, ar Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnis turi tą pačią prasmę, kaip Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalis.

79. 16 straipsnis suteikia teisę valstybei narei toliau „taikyti jos dabartinę biocidinių produktų pateikimo į rinką sistemą arba praktiką“ ir numato, kad „laikydamasi nacionalinių taisyklių, ji gali leisti pateikti į jos teritorijos rinką biocidinį produktą“, kuris atitinka tam tikrus kriterijus. Todėl sistema arba praktika, pagrįsta leidimų suteikimu, yra tik viena iš sistemų ir praktikų, tačiau nebūtinai vienintelė, kurią direktyva leidžia valstybėms narėms toliau taikyti per pereinamąjį laikotarpį.

80. Tačiau, kaip jau buvo pažymėta kalbant apie trečiąjį klausimą( ), valstybė narė neturi neribotos galios keisti savo nacionalinės teisės per Biocidinių produktų direktyvoje nustatytą pereinamąjį laikotarpį. Iš Teisingumo Teismo sprendimo Inter-Environnement Wallonie( ) išplaukia, jog tai, kad per tą laikotarpį valstybė daro nacionalinės teisės pakeitimus, kurie gali labai pažeisti direktyva siekiamus tikslus, yra neteisėta.

81. Pagal 8 straipsnio 2 dalį valstybės narės gali „suteikti leidimus pateikti į vidaus rinką savo teritorijoje augalų apsaugos produktus“, atitinkančius tokius pat kriterijus. Todėl leidimų suteikimo sistema ar praktika yra vienintelė sistema ar praktika, kurią pagal direktyvą valstybė narė gali taikyti per pereinamąjį laikotarpį.

82. Nors Teisingumo Teismas Monsanto( ) byloje nurodė, kad per pereinamąjį laikotarpį, numatytą 8 straipsnio 2 dalyje, „valstybės narės turėtų ir toliau taikyti savo schemas ar praktiką dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką savo teritorijoje“, nemanau, kad Teisingumo Teismas siekė perrašyti šią nuostatą – žinoma, jis ir negalėtų to padaryti. Veikiau, mano manymu, Teisingumo Teismas nagrinėjo prielaidą, kad valstybės narės esama sistema ar praktika dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką yra paremta leidimų suteikimu. Tokia išvada gali išplaukti iš pirmesnių sprendimo punktų ir iš to, kad būtent tokia nacionalinė sistema buvo nagrinėjama toje byloje.

83. Vadinasi, Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalis leidžia valstybėms narėms tokių produktų pateikimui į rinką taikyti tik leidimų suteikimo sistemą ar praktiką, o Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio 1 dalis nenumato tokių apribojimų. Tačiau mažai tikėtina, kad šis skirtumas galėtų turėti didelę praktinę reikšmę, nes Augalų apsaugos produktų direktyvos priėmimo metu „daugelyje valstybių narių galiojo taisyklės, reglamentuojančios leidimų augalų priežiūros produktams suteikimą“( ).

Penktasis klausimas

84. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas penktuoju klausimu iš esmės klausia, ar „peržiūrėjimas“ pagal Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 3 dalį apima ir vertinimą BMW 25d straipsnio prasme, pagal kurį veikliosios medžiagos yra nurodomos, o tai sąlygoja, kad augalų apsaugos produktai, savo sudėtyje turintys veikliųjų medžiagų, yra leidžiami arba registruojami pagal įstatymą.

85. Nagrinėdamas ketvirtąjį klausimą paaiškinau, kodėl, mano manymu, „peržiūrėjimas“ 8 straipsnio 3 dalies prasme reiškia leidimų, valstybių narių išduotų per pereinamąjį laikotarpį, peržiūrėjimą, kuris per minėtą periodą turėtų prilygti peržiūrėjimui leidimų, išduotų pasibaigus šiam periodui, pagal direktyvos 4 straipsnio 5 dalį. Ši nuostata numato, kad valstybės narės turi peržiūrėti tokius leidimus, „jei pastebėta, kad nebevykdomi (4 straipsnio 1 dalyje) nurodyti reikalavimai”. 8 straipsnio 3 dalis suteikia teisę valstybėms narėms peržiūrėti leidimus, suteiktus pagal 8 straipsnio 2 dalį: prieš tokį peržiūrėjimą pagal 8 straipsnio 3 dalį valstybės narės privalo „taikyti 4 straipsnio 1 dalies b punkto i–v papunkčiuose ir c–f punktuose nustatytus reikalavimus pagal nacionalines duomenų pateikimo nuostatas“, kad nuspręstų, ar peržiūrėti augalų apsaugos produktus( ).

86. Kaip iš esmės teigia Fondas ir Prancūzijos vyriausybė, šioje byloje nacionalinis teismas turėtų nustatyti, ar BMW 25d straipsnyje numatytas vertinimas prilygsta tokiam peržiūrėjimui. Aš tik paminėsiu, kad pagal prašymo priimti prejudicinį sprendimą teismo bei Nyderlandų vyriausybės pateiktą informaciją apie šią nuostatą ir jos veikimą galima daryti prielaidą, kad nagrinėjama nacionalinė teisė nustato procedūrą, pagal kurią yra pateikiama paraiška leidimams prekiauti esamais augalų apsaugos produktais, o iš to matyti, kad labiau tikėtina, jog ji įgyvendina 8 straipsnio 2 dalį, o ne šio straipsnio 3 dalį.

Šeštasis klausimas

87. Šeštuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar 8 straipsnio 3 dalies nuostatos taikytinos tik duomenų pateikimui prieš peržiūrėjimą, ar ir peržiūrėjimo organizavimui, ir vykdymo būdui.

88. Mano manymu, 8 straipsnio 3 dalyje nėra numatyta nieko, kas leistų spręsti, jog ši nuostata reguliuoja, kaip peržiūrėjimas turi būti organizuojamas ir vykdomas. Iš tiesų negaliu suprasti, kaip bet kokios taisyklės, reguliuojančios peržiūrėjimo organizavimą ir vykdymą, gali būti kildinamos iš nuostatos, kuri paprasčiausiai reikalauja, kad valstybės narės turi „taikyti 4 straipsnio 1 dalies b punkto i–v papunkčių ir c–f punktų nuostatas pagal nacionalines duomenų pateikimo nuostatas“. 4 straipsnio 1 dalies b–e punktuose nustatyti reikalavimai iš esmės yra susiję su saugumu ir veiksmingumu naudojant atitinkamą produktą. Pagal 4 straipsnio 1 dalies f punktą yra reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų didžiausius likučių kiekius ir praneštų Komisijai, kuri juos turi patvirtinti. Kaip Teisingumo Teismas nurodė Monsanto byloje, šie reikalavimai yra kriterijus, pagal kurį valstybės narės privalo nuspręsti, ar atlikti augalų apsaugos produktų peržiūrėjimą( ). Todėl 8 straipsnio 3 dalies nuostatos yra visiškai nesusijusios su peržiūrėjimo organizavimu ir vykdymu.

Išvada

89. Todėl aš manau, kad į College van Beroep voor het bedrijfsleven pateiktus klausimus turėtų būti atsakyta taip:

1. Per 1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/8/EB dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką 16 straipsnio 1 dalyje nustatytą laikotarpį valstybės narės negali keisti savo nacionalinių nuostatų dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką taip, kad pakeistos nuostatos galėtų labai pažeisti direktyvos siekiamą tikslą, o ar taip yra ginčijamų nacionalinių nuostatų atveju, turi įvertinti nacionalinis teismas.

2. Kai valstybė narė pagal 1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką 8 straipsnio 2 dalį suteikia leidimą pateikti į rinką augalų apsaugos produktus, savo sudėtyje turinčius veikliųjų medžiagų, neįrašytų į šios direktyvos I priedą, kurios jau dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos yra rinkoje, ji neprivalo atsižvelgti į šios direktyvos 4 straipsnio ar 8 straipsnio 3 dalies nuostatas.

3. Nacionalinis teismas turi įvertinti, ar pakeisto 1962 m. Įstatymo dėl pesticidų (Bestrijdingsmiddelenwet) 25d straipsnyje numatytas vertinimas gali būti prilyginamas „peržiūrėjimui“ Direktyvos 91/414/EEB 8 straipsnio 3 dalies prasme.

4. Direktyvos 91/414/EEB 8 straipsnio 3 dalies nuostatos nenustato, kaip „peržiūrėjimas“ šio straipsnio prasme turi būti organizuojamas ir vykdomas.