Valstybė narė, nepripažindama diplomų, kuriuos išdavė kompetentingos kitos valstybės narės institucijos po mokymo ar lavinimo pagal patvirtinimo susitarimą, numatantį, jog šioje valstybėje narėje privataus subjekto suteiktą mokymą ir lavinimą patvirtina minėtos institucijos, neįvykdo įsipareigojimų pagal Direktyvą 89/48 dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos, iš dalies pakeistą Direktyva 2001/19. Nepažeidžiant šios direktyvos 4 straipsnio nuostatų, jos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu kiekvienam pareiškėjui, turinčiam „diplomą“ šios direktyvos prasme, leidžiantį jam dirbti pagal reglamentuojamą profesiją valstybėje narėje, suteikiama teisė dirbti pagal tą pačią profesiją bet kurioje kitoje valstybėje narėje.

Nors tiesa, kad Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkte pateikta „diplomo“ sąvoka suteikia tam tikrų išlygų dėl šios direktyvos taikymo trečiosiose valstybėse įgytoms kvalifikacijoms, nei šios direktyvos 1 straipsnio a punktas, nei jokia kita šios direktyvos nuostata nenumato kokio nors apribojimo dėl valstybės narės, kurioje pareiškėjas turi būti įgijęs savo profesinę kvalifikaciją. Iš tikrųjų iš minėto 1 straipsnio a punkto pirmosios pastraipos aiškiai matyti, kad pakanka, jog mokymas ir išsilavinimas būtų įgytas „iš esmės Bendrijoje“. Ši sąvoka apima tiek išsilavinimą, visiškai įgytą valstybėje narėje, kuri išdavė aptariamą išsilavinimą patvirtinantį pažymėjimą, tiek išsilavinimą, iš dalies ar visiškai įgytą kitoje valstybėje narėje.

Be to, joks pagrindas negali pateisinti tokio apribojimo, nes siekiant nuspręsti, ar taikoma Direktyva 89/48, pagrindinis klausimas yra tai, ar pareiškėjas turi teisę dirbti pagal reglamentuojamą profesiją valstybėje narėje. Pagal šia direktyva įtvirtintą sistemą diplomas pripažįstamas ne atsižvelgiant į juo patvirtinto mokymo ir lavinimo vertę, bet dėl to, kad valstybėje narėje, kurioje buvo išduotas ar pripažintas, jis suteikia teisę pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją. Todėl kitoje valstybėje narėje įgyto išsilavinimo trukmės ar turinio skirtumai, palyginti su mokymu ir išsilavinimu priimančiojoje valstybėje narėje, nėra pakankami pateisinti atsisakymą pripažinti atitinkamą profesinę kvalifikaciją. Jeigu šie skirtumai yra esminiai, pagal šios direktyvos 4 straipsnį jais galima pateisinti nebent priimančiosios valstybės narės reikalavimą pareiškėjui įvykdyti vieną ar kitą kompensavimo priemonę, numatytą šioje nuostatoje.

Be to, pagal patį Direktyvos 89/48 tekstą išsilavinimas nebūtinai turi būti įgytas universitete ar aukštojo mokslo įstaigoje. Iš tikrųjų pagal šios direktyvos 1 straipsnio a punkto antrą įtrauką pakanka, kad tai būtų „kita panašaus lygio įstaiga“. Todėl šia nuostata įtvirtinta sąlyga nesiekiama užtikrinti, kad mokslo įstaiga atitiktų formalias sąlygas, susijusias su savo statusu; ji iš esmės grindžiama mokymo ir lavinimo lygiu. Ši sąlyga yra glaudžiai susijusi su išduoto diplomo požymiais. Todėl vertinti šiuo atžvilgiu turi diplomą išduodanti kompetentinga institucija, privalanti užtikrinti, jog diplomas išduodamas tik asmenims, pakankamai kvalifikuotiems dirbti pagal reglamentuojamą profesiją, kurios atžvilgiu jis suteikia teisę pradėti dirbti.

Iš tikrųjų Direktyvoje 89/48 numatyta bendroji aukštojo mokslo diplomų pripažinimo sistema yra pagrįsta valstybių narių tarpusavio pasitikėjimu jų suteikiamomis profesinėmis kvalifikacijomis. Ši sistema iš esmės įtvirtina prezumpciją, pagal kurią pareiškėjo, turinčio teisę dirbti pagal reglamentuojamą profesiją vienoje valstybėje narėje, kvalifikacijos pakanka, kad jis galėtų dirbti pagal tą pačią profesiją kitose valstybėse narėse. Šiai sistemai, kuria nėra suderinamas mokymas ir lavinimas, suteikiantis teisę pradėti dirbti pagal reglamentuojamas profesijas, būdinga tai, kad tik kompetentingos institucijos, išduodančios diplomus, suteikiančius teisę pradėti dirbti pagal minėtas profesijas, atsižvelgdamos į pagal jų profesinio mokymo ir lavinimo sistemą taikytinas normas, turi patikrinti, ar įvykdytos jų išdavimo sąlygos. Direktyvos 89/48 8 straipsnio 1 dalimi priimančioji valstybė narė aiškiai įpareigojama bet kuriuo atveju priimti kitų valstybių narių kompetentingų institucijų išduotus pažymėjimus ir dokumentus kaip įrodymus, kad diplomo pripažinimo sąlygos yra patenkintos. Priimančioji valstybė narė nepripažindama diplomų, kuriuos išdavė kompetentingos kitos valstybės narės institucijos po mokymo ir lavinimo pagal susitarimą, numatantį, jog šioje priimančiojoje valstybėje narėje privataus subjekto suteiktą mokymą ir lavinimą patvirtina minėtos institucijos, neįvykdo įsipareigojimų pagal Direktyvos 89/48 1 ir 3 straipsnius.

(žr. 26–31, 34, 35 ir 76 punktus bei rezoliucinės dalies 1 punktą)