GENERALINIO ADVOKATO

MELCHIOR WATHELET IŠVADA,

pateikta 2015 m. birželio 11 d. ( 1 )

Byla C‑215/14

Société des Produits Nestlé SA

prieš

Cadbury UK Ltd

(High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, Intellectual Property (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prekių ženklai — Direktyva 2008/95/EB — 3 straipsnio 1 dalies e punktas — Sąvoka „dėl naudojimo įgytas skiriamasis požymis“ — Erdvinis prekių ženklas — Žymuo, kurį sudaro ir pačių prekių rūšies nulemta forma, ir techniniam rezultatui gauti būtina forma — Šokoladiniai batonėliai „Kit Kat““

I – Įžanga

1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/95/EB valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti ( 2 ) (toliau – Prekių ženklų direktyva) 3 straipsnio 1 dalies b punkto, e punkto i ir ii papunkčių ir šio straipsnio 3 dalies išaiškinimu.

2. Šis klausimas iškeltas nagrinėjant Société des Produits Nestlé SA (toliau – Nestlé) ir Cadbury UK Ltd (toliau – Cadbury) ginčą dėl pastarosios pareikšto protesto dėl Nestlé prašymo įregistruoti kaip Jungtinės Karalystės prekių ženklą erdvinį batonėlio, kurį sudaro keturi šokoladu dengti vafliniai piršteliai, formos žymenį.

3. Šios bylos tikslas – nustatyti, ar įmonė gali turėti galimybę užsitikrinti nuolatinį monopolį įregistruodama erdvinį žymenį kaip prekių ženklą ( 3 ).

II – Teisinis pagrindas

A – Sąjungos teisė

4. Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnis suformuluotas taip: „1. Toliau išvardyti žymenys neregistruojami arba, jeigu įregistruoti, jų registracija gali būti pripažinta negaliojančia: <...> b) prekių ženklai, neturintys jokių skiriamųjų požymių; <...> e) žymenys, susidedantys vien tik iš: i) formos, kurią nulemia pačių prekių rūšis, ii) prekių formos, būtinos techniniam rezultatui gauti, iii) formos, kuri prekėms suteikia esminę vertę; <...> 3. Neatsisakoma registruoti prekių ženklą ar jo registracija nepripažįstama negaliojančia 1 dalies b, c arba d punktuose nurodyta tvarka, jeigu iki paraiškos įregistruoti padavimo datos ir vėliau jį naudojant prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį. Bet kuri valstybė narė gali papildomai numatyti, jog ši nuostata taikoma ir tada, kai skiriamasis požymis buvo įgytas po paraiškos įregistruoti padavimo arba registravimo datos. <...>“

B – Jungtinės Karalystės teisė

5. Pagal 1994 m. Prekių ženklų įstatymo (Trade Marks Act 1994) 3 straipsnio 1 dalį neregistruojami prekių ženklai, kurie neturi skiriamojo požymio, nebent iki paraiškos įregistruoti prekių ženklą padavimo datos jie iš tikrųjų įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo.

6. Pagal to paties straipsnio 2 dalį žymuo neregistruojamas kaip prekių ženklas, jei jį sudaro tik forma, nulemta pačių prekių rūšies, arba forma, būtina techniniam rezultatui gauti.

III – Faktinės aplinkybės pagrindinėje byloje

7. Pagrindinėje byloje nagrinėjama prekė pavadinimu „Rowntree’s Chocolote Crisp“Rowntree & Co Ltd Jungtinėje Karalystėje buvo parduodama nuo 1935 m. 1937 m. prekės pavadinimas buvo pakeistas į „Kit Kat Chocolate Crisp“, o paskui sutrumpintas – „Kit Kat“. 1988 m. įmonė Nestlé įgijo Rowntree plc.

8. Daugelį metų ši prekė buvo parduodama supakuota į dvisluoksnę pakuotę: vidinę sidabro spalvos pakuotę ir išorinę pakuotę su raudonos ir baltos spalvų logotipu, kuriame įrašyti žodžiai „Kit Kat“, o dabartinę pakuotę sudaro vieno sluoksnio pakuotė su tuo pačiu logotipu. Metams bėgant logotipo dizainas tobulintas, tačiau iš esmės liko toks pat. Dabartinis šio logotipo vaizdas yra toks:

9. Nuo 1935 m. pagrindinė šios prekės forma liko beveik tokia pati, tik jos dydis laikui bėgant šiek tiek pakito. Dabar išpakuota prekė atrodo taip:

10. Pažymėtina, kad į kiekvieną pirštelį įspausti žodžiai „Kit Kat“ su ovalo, kuris yra logotipo dalis, elementais.

11. 2010 m. liepos 8 d.Nestlé pateikė paraišką įregistruoti toliau pavaizduotą erdvinį žymenį (toliau – prekių ženklas) kaip Jungtinės Karalystės prekių ženklą:

12. Taigi prašomas įregistruoti prekių ženklas nuo faktiškai gaminamos prekės formos skiriasi tuo, kad į jį neįspausti žodžiai „Kit Kat“.

13. Paraiška pateikta dėl tokių 30 klasės, kaip ji suprantama pagal Nicos sutartį, prekių: „šokoladas; šokoladiniai saldainiai; šokoladiniai konditerijos gaminiai; šokolado gaminiai; konditerijos gaminiai; šokolado produktai; kepiniai; miltiniai konditerijos gaminiai; biskvitai; sausainiai su šokolado glaistu, šokoladu glaistyti vafliniai sausainiai; pyragai; sausainiai; vafliai“.

14. Jungtinės Karalystės prekių ženklų tarnyba paraišką priėmė ir ją paskelbė, kad būtų galima pareikšti prieštaravimų. Jos teigimu, net jei prekių ženklas neturi būdingo skiriamojo požymio, pareiškėjas įrodė, kad jis įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo.

15. 2011 m. sausio 28 d.Cadbury pateikė protestą dėl paraiškos įregistruoti prekių ženklą remdamasi, be kita ko, 1994 m. Prekių ženklų įstatymo nuostatomis, kuriomis perkeliami Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies b punktas, e punkto i ir ii papunkčiai ir šio straipsnio 3 dalis.

16. 2013 m. birželio 20 d. sprendimu Jungtinės Karalystės prekių ženklų tarnybos ekspertas nusprendė, kad prekių ženklas neturi būdingo skiriamojo požymio ir kad jis neįgijo tokio požymio dėl naudojimo.

17. Ekspertas nusprendė, kad prašoma įregistruoti forma turi tris požymius: — bazinė stačiakampės plytelės forma, — laužymo griovelių, išdėstytų išilgai plytelės, buvimas, padėtis ir gylis ir — griovelių skaičius, nuo kurio, kaip ir nuo plytelės pločio, priklauso „pirštelių“ skaičius.

18. Eksperto teigimu, pirmasis iš šių požymių – tai forma, kurią nulemia pati prekių rūšis, todėl ji negali būti įregistruota, išskyrus „pyragus“ ir „miltinius konditerijos gaminius“, nes pastarųjų prekių ženklo forma gerokai skiriasi nuo sektoriaus normų. Kiti du požymiai reikalingi techniniam rezultatui gauti, todėl jis atmetė likusią paraiškos įregistruoti prekių ženklą dalį.

19. 2013 m. liepos 18 d.Nestlé dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, Intellectual Property (Jungtinė Karalystė) ir užginčijo teiginį, kad iki atitinkamos datos prekių ženklas nebuvo įgijęs skiriamojo požymio dėl naudojimo. Be to, Nestlé nurodo, kad prekių ženklo nesudaro vien forma, kuri būtų nulemta pačių prekių rūšies, ar forma, būtina techniniam rezultatui gauti.

20. Tą pačią dieną pareikštu priešpriešiniu apeliaciniu skundu Cadbury ginčija sprendimą tiek, kiek jame buvo pripažinta, kad, kalbant apie pyragus ir miltinius konditerijos gaminius, prekių ženklas turi būdingą skiriamąjį požymį ir jo nesudaro vien forma, kuri būtų nulemta pačių prekių rūšies, ar forma, būtina techniniam rezultatui gauti.

21. High Court of Justice visų pirma mano, kad ekspertas neturėjo daryti skirtumo tarp, pirma, pyragų ir miltinių konditerijos gaminių ir, antra, tarp visų kitų Nicos sutarties 30 klasės prekių, nesvarbu, ar tai būtų susiję su prekių ženklo skiriamojo požymio įrodymu, ar su Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto i ir ii papunkčių taikytinumu.

22. Toliau, kalbėdamas apie klausimą, ar prekių ženklas iki atitinkamos datos įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, priminęs šios srities teismo praktiką, klausia, ar tam, kad būtų įrodyta, jog prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį, pakanka, kad atitinkamą dieną didelė suinteresuotųjų asmenų dalis atpažintų prekių ženklą ir jį sietų su pareiškėjo prekėmis. Iš esmės jis mano, kad pareiškėjas veikiau turi įrodyti, jog didelė suinteresuotųjų asmenų dalis mano, kad prekių ženklas, kitaip nei bet kurie kiti galimi prekių ženklai, rodo prekių kilmę.

23. Galiausiai dėl formos, kurią nulemia pačių prekių rūšis, ir formos, kuri būtina techniniam rezultatui gauti, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad yra labai mažai teismo praktikos, susijusios su Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto i ir ii papunkčiais.

24. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi abejonių dėl Nestlé argumento, kad iš Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio, kaip jis aiškinamas Teisingumo Teismo praktikoje, aiškiai matyti, jog gali būti atsisakoma registruoti žymenį tik jeigu visi esminiai jo požymiai yra formos požymiai, būtini techniniam rezultatui gauti, ir yra linkęs pritarti Cadbury argumentui, kad nei 3 straipsnio 1 dalies e punkto tekstas, nei tikslai, kurių juo siekiama, neleidžia manyti, kad forma, kurios vieną iš esminių požymių lemia pačių prekių rūšis (kaip numatyta 3 straipsnio 1 dalies e punkto i papunktyje), o kiti du esminiai požymiai būtini techniniam rezultatui gauti (kaip numatyta 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje), galėtų būti įregistruota vien todėl, kad nė vienas iš šių pagrindų netaikomas iškart visiems trims esminiams požymiams.

25. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar pritarti Nestlé pozicijai, kad iš sprendimų Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 78 punktas) ir Lego Juris / VRDT (C‑48/09 P, EU:C:2010:516, 84 punktas) aiškiai matyti, jog Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis taikomas, kai forma būtina techniniam rezultatui gauti, kiek tai susiję su prekių paskirtimi, bet ne tuomet, kai forma būtina techniniam rezultatui, susijusiam su prekių gaminimo būdu, gauti.

IV – Prašymas priimti prejudicinį sprendimą ir procesas Teisingumo Teisme

26. Šiomis aplinkybėmis High Court of Justice nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar tam, kad įrodytų, jog naudojamas prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį, kaip tai suprantama pagal Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 3 dalį, prekių ženklo paraišką pateikusiam asmeniui pakanka įrodyti, kad tam tikru momentu didelė suinteresuotųjų asmenų dalis atpažįsta tokį ženklą ir jį sieja su pareiškėjo prekėmis taip, kad, jeigu jie turėtų nuspręsti, kas yra tuo ženklu pažymėtų prekių pardavėjas, jie nurodytų pareiškėją; ar vis dėlto pareiškėjas privalo įrodyti, kad didelė suinteresuotųjų asmenų dalis mano, jog toks ženklas (kitaip nei bet kurie kiti galimi prekių ženklai) rodo prekių kilmę? 2. Jeigu forma turi tris esminius požymius, iš kurių vieną nulemia pačių prekių rūšis, o kiti du būtini techniniam rezultatui gauti, ar pagal [Prekių ženklų direktyvos] 3 straipsnio 1 dalies e punkto i ir (arba) ii papunkčius draudžiama įregistruoti tokią formą kaip prekių ženklą? 3. Ar [Prekių ženklų direktyvos] 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis turėtų būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama įregistruoti formas, kurios būtinos norint gauti techninį rezultatą, susijusį su prekių gamybos, o ne veikimo būdu?“

27. Teisingumo Teismui rašytines pastabas pateikė šalys pagrindinėje byloje, Vokietijos, Lenkijos, Jungtinės Karalystės vyriausybės ir Europos Komisija.

28. Be to, jos visos pareiškė savo nuomonę per 2015 m. balandžio 30 d. įvykusį posėdį.

V – Vertinimas

A – Preliminarios pastabos dėl taikytinos direktyvos

29. Direktyva, kurią prašoma išaiškinti, yra Prekių ženklų direktyva. Tačiau atitinkama teismo praktika yra daugiausia susijusi su 1988 m. gruodžio 21 d. Pirmąja Tarybos direktyva 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti ( 4 ).

30. Vis dėlto nuorodos į šią teismo praktiką išlieka svarbios. Iš tiesų, kaip pažymėjo Teisingumo Teismas Sprendime Oberbank ir kt. (C‑217/13 ir C‑218/13, EU:C:2014:2012, 31 punktas), nebuvo padaryta kokių nors reikšmingų šioje byloje nagrinėjamų Prekių ženklų direktyvos nuostatų teksto, konteksto ar tikslo pakeitimų, palyginti su tomis pačiomis Pirmosios direktyvos 89/104 nuostatomis. Iš tiesų, kaip matyti iš jos 1 konstatuojamosios dalies, Prekių ženklų direktyva buvo atliktas tik Pirmosios direktyvos 89/104 kodifikavimas.

31. Kalbant konkrečiau apie Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalį, tik e punkto įtraukos buvo pažymėtos raidėmis i, ii ir iii. Be to, tarp Pirmosios direktyvos 89/104 3 straipsnio 1 dalies e punkto pirmos ir antros ir tarp antros ir trečios įtraukų buvo panaikintas žodis „arba“ tų kalbų versijose, kuriose jis buvo ( 5 ).

B – Dėl pirmojo prejudicinio klausimo

32. Pagal Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies b punktą neregistruojami skiriamojo požymio neturintys prekių ženklai. Tačiau tos direktyvos 3 straipsnio 3 dalyje nukrypstama nuo šios taisyklės – patikslinama, kad toks prekių ženklas gali būti įregistruotas, jeigu iki paraiškos įregistruoti padavimo datos prekių ženklas įgijo tokį skiriamąjį požymį dėl naudojimo.

33. Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia, ar tam, kad įrodytų, jog „jį naudojant prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį“, kaip tai suprantama pagal Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 3 dalį, paraišką įregistruoti prekių ženklą pateikusiam asmeniui pakanka įrodyti, kad tam tikru momentu didelė suinteresuotųjų asmenų dalis atpažįsta tokį ženklą ir jį sieja su pareiškėjo prekėmis taip, kad, jeigu jie turėtų nuspręsti, kas yra tuo ženklu pažymėtų prekių pardavėjas, jie nurodytų pareiškėją; ar vis dėlto pareiškėjas privalo įrodyti, kad didelė suinteresuotųjų asmenų dalis mano, jog toks ženklas (kitaip nei bet kurie kiti galimi prekių ženklai) rodo prekių kilmę.

34. High Court of Justice teigimu, klausimu išreiškiamos abejonės, kurios išlieka Didžiosios Britanijos teismams, nors jie jau du kartus kreipėsi į Teisingumo Teismą šiuo klausimu ( 6 ).

35. Taigi ši byla suteikia Teisingumo Teismui progą apibrėžti, ar vien įrodymo, kad tam tikros prekės forma, kuria ji parduodama, yra didelės atitinkamos visuomenės dalies atpažįstama kaip žyminti konkretaus ūkio subjekto prekes, pakanka įrodyti, kad prekių ženklas įgijo skiriamąjį požymį dėl naudojimo, ar reikia įrodyti, kad atitinkama visuomenė naudoja formą ir ja pasitiki kaip komercinės kilmės garantija ( 7 ).

1. Prekių ženklo paskirtis: prekių atpažinimas ar tapačios kilmės garantija

36. Kaip buvo aiškiai apibrėžta nusistovėjusioje Teisingumo Teismo praktikoje, prekių ženklo paskirtis neatsiejama nuo jo skiriamojo pobūdžio.

37. Iš tikrųjų, prekių ženklo skiriamasis požymis pagal Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies b punktą yra viena iš bendrųjų prekių ženklo įregistravimo sąlygų. Šis skiriamasis požymis, būdingas prekių ženklui arba įgytas dėl naudojimo, reiškia, kad prekių ženklas leidžia atpažinti prašomą įregistruoti prekę arba paslaugą kaip priklausančią konkrečiai įmonei ir todėl gali atskirti šią prekę arba paslaugą nuo priklausančiųjų kitoms įmonėms ( 8 ).

38. Kitaip tariant, „pagrindinė prekių ženklo funkcija yra užtikrinti vartotojui arba galutiniam naudotojui prekių ženklu pažymėtos prekės ar paslaugos tapačią kilmę, jam leidžiant neklystant atskirti šią prekę ar paslaugą nuo kitos kilmės prekių ar paslaugų“ ( 9 ). Iš tiesų „[prekių ženklu] turi būti užtikrinama, kad visos pažymėtos prekės ar paslaugos buvo pagamintos ar suteiktos kontroliuojant vienintelei įmonei, kuriai galima priskirti atsakomybę dėl kokybės ( 10 ).

39. Prekių ženklas leidžia jo savininkui ne tik išsiskirti iš savo konkurentų, bet ir vartotojui ir galutiniam naudotojui užtikrina, kad visos prekės ar paslaugos, pažymėtos prekių ženklą sudarančiu žymeniu, yra tos pačios komercinės kilmės ( 11 ).

40. Be to, prekių ženklo skiriamasis požymis, jam būdingas arba įgytas dėl naudojimo, turi būti vertinamas atsižvelgiant, pirma, į prekes ar paslaugas, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, ir, antra, į vidutinio nagrinėjamų prekių ar paslaugų vartotojo, kuris yra pakankamai informuotas, protingai pastabus bei nuovokus, suvokimą ( 12 ).

41. Teisingumo Teismas neseniai puikiai paaiškino: „Visada būtina tikrinti, ar <...> ženklas leidžia vidutiniam, pakankamai informuotam ir protingai pastabiam bei nuovokiam [atitinkamos] prekės vartotojui atskirti šią prekę nuo kitų įmonių prekių, neatliekant analizės ir nesutelkiant ypatingo dėmesio.“ ( 13 ). Kitaip tariant, prekių ženklas, „kaip jį suvokia atitinkama visuomenė, [turi] išskirti šiuo prekių ženklu žymim[as] prek[es] ir j[as] atskirti nuo kitos komercinės kilmės prekių“ ( 14 ).

42. Iš šios teismo praktikos matyti, kad paraišką įregistruoti prekių ženklą pateikęs asmuo negali apsiriboti įrodymu, kad vidutinis atitinkamų prekių arba paslaugų vartotojas, pakankamai informuotas ir protingai pastabus bei nuovokus, atpažįsta prekių ženklą ir jį sieja su jo prekėmis. Jis turi pateikti įrodymą, kad šiam vidutiniam pakankamai informuotam ir protingai pastabiam bei nuovokiam vartotojui prekių ženklas, kurį prašoma įregistruoti, kitaip nei bet kurie kiti galimi prekių ženklai, rodo išimtinę atitinkamų prekių kilmę ir leidžia neklystant jas atskirti.

2. Įrodinėjimo ribos kalbant apie žymens naudojimą kaip įregistruoto prekių ženklo elemento ar kartu su įregistruotu prekių ženklu

43. Nestlé teigimu, nebūtina naudoti prekių ženklą atskirai, kad dėl naudojimo jis galėtų įgyti skiriamąjį požymį. Prekių ženklas gali tapti atpažįstamas ir kartu įgyti skiriamąjį požymį naudojant įregistruoto prekių ženklo elementą kaip šio prekių ženklo dalį arba kitą prekių ženklą kartu su jau įregistruotu prekių ženklu. Šiais atvejais užtenka, kad dėl tokio „jungtinio“ naudojimo suinteresuotieji asmenys iš tiesų manytų, kad atitinkama prekė ar paslauga, pažymėta prekių ženklu, kurį prašoma įregistruoti kartu su kitu elementu, priklauso konkrečiai įmonei.

44. Nesutinku su tokiu aiškinimu.

45. Tiesa, Teisingumo Teismas dėl skiriamojo požymio įgijimo dėl naudojimo turėjo progą pažymėti, kad suinteresuotieji asmenys turi atpažinti prekę ar paslaugą kaip pagamintą ar suteiktą tam tikros įmonės dėl ženklo naudojamo kaip „prekių ženklo“, tačiau tai nebūtinai reiškia, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas turi būti naudojamas savarankiškai ( 15 ).

46. Iš tiesų, Teisingumo Teismo teigimu, žodžiai „ženklo, kaip prekių ženklo naudojimas“ turi būti suprantami tik kaip nurodantys prekių ženklo naudojimą siekiant, kad atitinkami suinteresuotieji asmenys atpažintų prekę ar paslaugą kaip priklausančią konkrečiai įmonei. Tačiau toks atpažinimas ir kartu skiriamojo požymio įgijimas gali atsirasti tiek dėl įregistruoto prekių ženklo elemento naudojimo kaip šio prekių ženklo dalies, tiek dėl kito prekių ženklo naudojimo kartu su įregistruotu prekių ženklu ( 16 ).

47. Tačiau Sprendime Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:432) Teisingumo Teismas pažymėjo, jog bet kuriuo atveju „pakanka, kad dėl tokio naudojimo suinteresuotieji asmenys prekes ar paslaugas, ženklinamas [tik] prašomu įregistruoti prekių ženklu, iš tikrųjų suvoktų kaip tam tikros įmonės prekes ar paslaugas“ ( 17 ).

48. Kitaip tariant, nors prašomas įregistruoti prekių ženklas gali būti įgijęs skiriamąjį požymį kartu su kitu prekių ženklu, tam tikru momentu, kad jam pačiam būtų suteikta prekių ženklui, kaip visumai, teikiama apsauga, jis turi pats vienas atlikti prekės kilmės atpažinimo funkciją.

49. Tai yra įrodinėjimo klausimas, kurį kalbėdama apie sudėtinį prekių ženklą labai gerai paaiškino generalinė advokatė J. Kokott išvadoje byloje Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:61), kurioje ji teigė, kad „skiriamajam požymiui, įgytam naudojant sudėtinio prekių ženklo dalį, įrodyti nepakanka rašytine forma užfiksuoti sudėtinio prekių ženklo naudojimą. Papildomai turi būti įrodyta, kad suinteresuotųjų asmenų grupė atskirai naudojamą ginčijamą sudėtinę dalį suvokia kaip žyminčią atitinkamoje įmonėje pagamintą prekę ir taip atskiriančią vienos įmonės prekes nuo kitos įmonės prekių.“ ( 18 )

50. Kaip aiškindamas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalį aiškiai nurodė Teisingumo Teismas, „nepaisant klausimo, ar žymuo naudojamas kaip įregistruoto prekių ženklo dalis, ar kartu su įregistruotu prekių ženklu, esminė sąlyga yra tai, kad dėl tokio naudojimo suinteresuotieji asmenys manytų, kad žymeniu, kurį prašoma įregistruoti kaip prekių ženklą, [ir tik juo – papildomai pridurčiau] žymimos prekės yra pagamintos konkrečios įmonės“ ( 19 ).

51. Toks aiškinimas buvo patvirtintas Teisingumo Teismo toje byloje padaryta pastaba, kad įregistruotas prekių ženklas, kuris naudojamas tik kaip sudėtinio prekių ženklo sudedamoji dalis ar kartu su kitu prekių ženklu, ir toliau turi būti suvokiamas kaip nagrinėjamos prekės kilmės nuoroda, kad šis naudojimas atitiktų „naudojimo iš tikrųjų“ sąvoką ( 20 ).

52. Taigi pagrindinėje byloje kyla klausimas, ar forma, kuria Nestlé prašo įregistruoti kaip prekių ženklą, naudojama atskirai nuo pakuotės ir nedarant jokios nuorodos į „Kit Kat“, leidžia neklystant atpažinti prekę kaip Nestlé parduodamą „Kit Kat“ batonėlį ir atskirti ją nuo bet kokio kito galimo prekių ženklo ( 21 ).

53. Iš esmės kompetentinga institucija turi nuspręsti, ar suinteresuotieji asmenys arba bent didelė jų dalis dėl atitinkamo prekių ženklo atpažįsta prekę arba paslaugą kaip priklausančią išimtinai konkrečiai įmonei, t. y. kaip tos pačios komercinės kilmės prekę ( 22 ).

54. Tačiau tikslus įmonės gamintojos – šioje byloje Nestlé, o ne Cadbury – teisinio tapatumo nustatymas, man atrodo, viršija žinias, kurių galima pagrįstai tikėtis iš suinteresuotųjų asmenų, kaip jie suprantami pagal Teisingumo Teismo praktiką, t. y. vidutinių atitinkamos prekių ir paslaugų rūšies vartotojų, kurie yra pakankamai informuoti, protingai pastabūs bei nuovokūs, suvokimą ( 23 ).

55. Todėl, atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, manau, kad į pirmąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti, jog paraišką įregistruoti prekių ženklą pateikusiam asmeniui nepakanka įrodyti, kad suinteresuotieji asmenys atpažįsta prašomą įregistruoti prekių ženklą ir jį sieja su šio asmens prekėmis arba paslaugomis. Jis turi pateikti įrodymą, kad tik prašomas įregistruoti prekių ženklas, kitaip nei bet kurie kiti galimi prekių ženklai, rodo išimtinę atitinkamų prekių arba paslaugų kilmę ir leidžia neklystant jas atskirti.

C – Dėl antrojo prejudicinio klausimo

56. Pagrindinėje byloje nagrinėjama forma turi tris esminius požymius: pirmasis nulemtas pačios prekių rūšies, o du kiti yra būtini techniniam rezultatui gauti.

57. Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar pagal Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto i ir (arba) ii papunkčius draudžiama įregistruoti šią formą kaip prekių ženklą. Kitaip tariant, iš esmės jis klausia dėl galimybės kumuliatyviai taikyti Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkte įtvirtintus kriterijus.

1. Preliminariosios pastabos dėl Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punktu siekiamo tikslo

58. Prekių ženklų teisė yra viena pagrindinių konkurencijos sistemos Europos Sąjungoje sudedamųjų dalių. Šioje sistemoje, kaip jau nurodžiau nagrinėdamas pirmąjį prejudicinį klausimą, kad pritrauktų klientus prekių ar paslaugų kokybe, kiekviena įmonė turi turėti galimybę įregistruoti kaip prekių ženklus tokius žymenis, kad vartotojas galėtų neklysdamas atskirti šias prekes ar paslaugas nuo kitokios kilmės prekių ar paslaugų ( 24 ).

59. Prekės forma yra vienas iš žymenų, galinčių sudaryti prekių ženklą, jeigu ji, kaip bet koks kitas Prekių ženklų direktyvos 2 straipsnyje apibrėžtas žymuo, gali atskirti vienos įmonės prekes ir paslaugas nuo kitos įmonės prekių ir paslaugų ir nėra minėtos direktyvos 3 straipsnyje numatytų pagrindų atsisakyti jį įregistruoti arba pripažinti įregistravimą negaliojančiu.

60. Šiuos atsisakymo registruoti pagrindus tikslinga aiškinti atsižvelgiant į bendrąjį interesą, kuriuo grindžiamas kiekvienas iš jų ( 25 ). Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkte numatytų atsisakymo registruoti pagrindų ratio legis yra išvengti, kad prekių ženklo teisės apsauga suteiktų jo savininkui techninių sprendimų ar naudingų prekės savybių, kurių vartotojas gali ieškoti konkurentų prekėse, monopolį ( 26 ). Taigi 3 straipsnio 1 dalies e punktu siekiama neleisti išplėsti prekių ženklo suteikiamos apsaugos taip, kad ji apimtų daugiau nei žymenis, kurie leidžia atskirti prekes ar paslaugas nuo konkurentų siūlomų prekių ar paslaugų, taip sutrukdant konkurentams laisvai siūlyti parduoti prekes, apimančias šiuos techninius sprendimus ar funkcines savybes, konkuruojančias su prekių ženklo savininko prekėmis ( 27 ).

61. Kitaip tariant, kaip Teisingumo Teismas visai neseniai konstatavo Sprendime Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233), Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto i papunktyje nurodytu draudimu registruoti formas, kurias nulemia pačių prekių rūšis, arba šios dalies e punkto ii papunktyje numatytas tik funkcines formas, arba pagal tos pačios dalies e punkto iii papunktį – formas, kurios prekėms suteikia esminę vertę, tiesiogiai „siekiama išvengti, kad išimtinė ir nuolatinė prekių ženklo suteikiama teisė galėtų lemti kitų teisių, kurių ribotą galiojimo laikotarpį teisės aktų leidėjas norėjo nustatyti, nuolatinį galiojimą“ ( 28 ).

62. Iš tiesų, visi trys Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkte nurodyti pagrindai skirti tam, kad esminiai atitinkamos prekės požymiai, kuriuos atspindi jos forma, liktų viešai prieinami ( 29 ).

2. Dėl galimybės kumuliatyviai taikyti tris pagrindus, nurodytus Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkte

63. Atsakymas į antrąjį prejudicinį klausimą yra Sprendime Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233).

64. Iš tiesų, paklaustas, ar Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punktas turi būti aiškinamas taip, kad atsisakymo registruoti pagrindai, nurodyti šios nuostatos e punkto i ir ii papunkčiuose, gali būti taikomi „kartu“, Teisingumo Teismas atsakė neigiamai.

65. Tačiau nereikia pamiršti šio atsakymo taikymo srities. Nors šioje byloje Teisingumo Teismas buvo nusprendęs, jog Pirmosios direktyvos 89/104 3 straipsnio 1 dalies e punktas turi būti aiškinamas taip, kad šios nuostatos pirmoje ir trečioje įtraukose nustatyti atsisakymo registruoti pagrindai negali būti taikomi kartu, tai nereiškia, kad šios direktyvos (arba Prekių ženklų direktyvos) 3 straipsnio 1 dalies e punkte nustatyti atsisakymo registruoti pagrindai negali būti kumuliatyviai taikomi tai pačiai formai.

66. Iš tiesų, motyvuodamas savo sprendimą Teisingumo Teismas iš pradžių nurodo, kad Pirmosios direktyvos 89/104 (taip pat ir Prekių ženklų direktyvos) 3 straipsnio 1 dalies e punkte nurodyti trys atsisakymo registruoti pagrindai yra savarankiški. Tai reiškia, kad kiekvienas iš jų turi būti taikomas atskirai nuo kiekvieno iš kitų dviejų ( 30 ). Iš to Teisingumo Teismas daro išvadą, kad jei bent vienas iš šioje nuostatoje nurodytų kriterijų yra tenkinamas, žymuo, kurį sudaro vien prekės forma ar šios formos grafinis vaizdas, negali būti įregistruotas kaip prekių ženklas ( 31 ). Teisingumo Teismas patikslina, jog šiuo atveju nesvarbu, kad šio žymens negalima registruoti dėl kelių atsisakymo registruoti pagrindų, jei tam žymeniui nors vienas pagrindas taikytinas visiškai ( 32 ).

67. Kaip teigė generalinis advokatas M. Szpunar savo išvadoje byloje Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:322), tokiu siūlomu Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto aiškinimu „neatmetama galimybė lygiagrečiai atlikti tų pačių aplinkybių analizę vienos ar kelių sąlygų, apie kurias kalbama konkrečiose įtraukose, tenkinimo požiūriu“ ( 33 ). Tačiau negalima taikyti šios nuostatos tuo atveju, kai nė vienas joje nurodytų pagrindų nėra taikytinas visiškai ( 34 ).

68. Taigi tai reiškia, kad Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkte nustatyti skirtingi atsisakymo registruoti pagrindai gali būti kumuliatyviai taikomi tai pačiai formai, jeigu kiekvienas ir bet kuriuo atveju bent vienas iš jų yra jai „visiškai“ taikytinas.

69. Bet koks kitoks aiškinimas prieštarautų Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto tikslui, kuriuo pagal nusistovėjusią teismo praktiką, pakartotą Sprendime Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233, 19 punktas), siekiama išvengti, kad prekių ženklo teisės apsauga suteiktų jo savininkui techninių sprendimų ar naudingų prekės savybių, kurių vartotojas gali ieškoti konkurentų prekėse, monopolį ( 35 ) arba, kalbant apskritai, kad išimtinė ir nuolatinė prekių ženklo suteikiama teisė galėtų lemti kitų teisių, kurių ribotą galiojimo laikotarpį teisės aktų leidėjas norėjo nustatyti, nuolatinį galiojimą ( 36 ).

70. Kaip savo rašytinėse pastabose pažymi Lenkijos vyriausybė, kiekvienu iš Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkte išvardytų atsisakymo registruoti pagrindų siekiama tam tikrą aspektą, kuris skirtingai susijęs su prekės forma (pati prekių rūšis, būtinybė gauti techninį rezultatą arba jos esminė vertė), apsaugoti nuo bet kokio monopolio. Todėl būtų paradoksalu aiškinti šią nuostatą kaip draudžiančią kumuliatyvų minėtų pagrindų taikymą, nes tai reikštų, kad galimybė vienai formai nustatyti daugiau nei vieną aspektą, saugotiną pagal minėto 3 straipsnio 1 dalies e punktą, panaikintų būtinybę saugoti vieną iš šių aspektų arba net kiekvieną ( 37 ).

71. Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, manau, jog į antrąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti: Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punktas turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama įregistruoti kaip prekių ženklą tam tikrą formą, jeigu ši forma turi tris esminius požymius, iš kurių vienas nulemtas pačių prekių rūšies, o du kiti yra būtini techniniam rezultatui gauti, jeigu bent vienas iš minėtų pagrindų jai taikytinas visiškai.

D – Dėl trečiojo prejudicinio klausimo

72. Savo trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia Teisingumo Teismo dėl Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunkčio, pagal kurį neleidžiama registruoti žymenų, susidedančių iš „prekių formos, būtinos techniniam rezultatui gauti“. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar žodžiai „būtinos techniniam rezultatui gauti“ reiškia tik atitinkamų prekių veikimo būdą, ar jie taikomi ir šių prekių gamybos būdui.

73. Pažodžiui aiškinant Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktį, į jo taikymo sritį nepatenka formos, kurias nulemia gamybos būdas.

74. Pirma, tekste aiškiai ir išimtinai nurodyta tik „prekių“ forma, visiškai neminint gamybos proceso. Antra, apie formą yra kalbama kaip apie būtiną rezultatui gauti. Laiko požiūriu prekė yra ankstesnė nei techninis rezultatas. Tik šis rezultatas, kuris neišvengiamai yra norima ir siekiama formos pasekmė, nurodytas Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje.

75. Tačiau gali būti, kad šis techninis rezultatas gali būti gautas tik dėl specialaus gamybos proceso. Pavyzdžiui, pagrindinėje byloje būtent griovelių buvimas suteikia prekei formą, būtiną siekiamam techniniam rezultatui gauti, t. y. leisti vartotojui lengvai atskirti biskvito pirštelius vienus nuo kitų. Tačiau prekės kraštų kampas ir griovelių kraštų kampas yra nulemti specialaus šokolado liejimo proceso, t. y. prekės gamybos būdo ( 38 ).

76. Be to, remdamasis Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkte numatytų atsisakymo registruoti pagrindų tikslu išvengti, kad prekių ženklo teisės apsauga suteiktų jo savininkui techninių sprendimų ar naudingų prekės savybių, kurių vartotojas gali ieškoti konkurentų prekėse, monopolį, Teisingumo Teismas dėl Pirmosios direktyvos 89/104 3 straipsnio 1 dalies e punkto pirmoje įtraukoje nurodytų žymenų, kuriuos sudaro tik prekės forma, būtina techniniam rezultatui gauti, yra nusprendęs, kad „šia nuostata siekiama atsisakyti registruoti formas, kurių pagrindinės savybės atlieka techninę funkciją, nes prekių ženklo suteikiamoms teisėms būdingas išskirtinumas sutrukdytų konkurentams siūlyti tokią funkciją apimančias prekes arba [bent] laisvai pasirinkti techninį sprendimą, kurį jie pageidauja pritaikyti, kad įtrauktų tokią funkciją į jų prekę“ ( 39 ).

77. Jungtuko „arba“, kurį pabrėžia žodis „bent“, vartojimas reiškia, kad Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis taikomas dviem skirtingiems atvejams. Pirmasis susijęs su pačia preke (kuri apima norimą funkciją, t. y. siekiamą techninį rezultatą). Antruoju atveju, kuris neišvengiamai skiriasi, į nagrinėjamos nuostatos taikymo sritį patenka techninis sprendimas, kurį gamintojas nori pritaikyti, kad savo prekei suteiktų minėtą funkciją. Techninis sprendimas, taikomas tam, kad prekei būtų suteikta tikra funkcija, akivaizdžiai yra „gamybos proceso“ parafrazė ( 40 ).

78. Todėl manau, jog į trečiąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti taip: Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama kaip prekių ženklą registruoti formą, kuri būtina techniniam rezultatui gauti ne tik kalbant apie prekių veikimo būdą, bet ir atsižvelgiant į būdą, kaip jie pagaminti.

VI – Išvada

79. Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, Intellectual Property prejudicinius klausimus: 1. Paraišką įregistruoti prekių ženklą pateikusiam asmeniui nepakanka įrodyti, kad suinteresuotieji asmenys atpažįsta prašomą įregistruoti prekių ženklą ir jį sieja su šio asmens prekėmis arba paslaugomis. Jis turi pateikti įrodymą, kad tik prašomas įregistruoti prekių ženklas, kitaip nei bet kurie kiti galimi prekių ženklai, rodo išimtinę atitinkamų prekių arba paslaugų kilmę ir leidžia neklystant jas atskirti. 2. 2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/95/EB valstybių narių teisės aktams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti 3 straipsnio 1 dalies e punktas turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama įregistruoti kaip prekių ženklą tam tikrą formą, jeigu ši forma turi tris esminius požymius, iš kurių vienas nulemtas pačių prekių rūšies, o du kiti yra būtini techniniam rezultatui gauti, jeigu bent vienas iš minėtų pagrindų jai taikytinas visiškai. 3. Direktyvos 2008/95 3 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktis turi būti aiškinamas taip, kad juo draudžiama kaip prekių ženklą registruoti formą, kuri būtina techniniam rezultatui gauti ne tik kalbant apie prekių veikimo būdą, bet ir atsižvelgiant į būdą, kaip jie pagaminti.

( 1 ) Originalo kalba: prancūzų.

( 2 ) OL L 299, p. 25.

( 3 ) Nors ši byla susijusi su prašymu įregistruoti Jungtinės Karalystės prekių ženklą, nagrinėjama forma taip pat buvo įregistruota kaip Bendrijos prekių ženklas tam tikroms prekėms, priklausančioms peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti (toliau – Nicos sutartis) 30 klasei. Cadbury pareiškė apeliaciją dėl šios registracijos pripažinimo negaliojančia, kuri buvo atmesta Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) antrosios apeliacinės tarybos sprendimu. Ieškinys dėl šio sprendimo šiuo metu yra nagrinėjamas Europos Sąjungos Bendrajame Teisme; bylai suteiktas numeris T‑112/13, tačiau jos nagrinėjimas sustabdytas, kol bus priimtas sprendimas šioje byloje. Trečioji registracijos procedūra, susijusi su nagrinėjamo prekių ženklo, kurį sudaro du piršteliai, versija, savo ruožtu sustabdyta VRDT apeliacinėje taryboje.

( 4 ) OL L 40, 1989, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92.

( 5 ) Žr., pavyzdžiui, versijas anglų ir vokiečių kalbomis, palyginti su versijomis prancūzų ir italų kalbomis.

( 6 ) Tačiau Teisingumo Teismas dar neturėjo progos atsakyti į šį klausimą. Iš tiesų, pirmoji byla buvo atsiimta (Teisingumo Teismo pirmininko nutartis Nestlé, C‑7/03, EU:C:2003:268), o antroji buvo nagrinėjama remiantis Pirmosios direktyvos 89/104 2 straipsniu, tačiau Teisingumo Teismas konstatavo, kad nėra žymens, galinčio sudaryti prekių ženklą, ir nesprendė klausimo, susijusio su dėl naudojimo įgytu skiriamuoju požymiu, kaip jis suprantamas pagal šios direktyvos 3 straipsnį (Sprendimas Dyson, C‑321/03, EU:C:2007:51).

( 7 ) Šis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo užduoto pirmojo prejudicinio klausimo performulavimas yra antrojo ir trečiojo klausimo, kuriuos High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division pateikė byloje, kurioje buvo priimta Teisingumo Teiismo pirmininko nutartis Nestlé (C‑7/03, EU:C:2003:268), kompiliacija.

( 8 ) Žr. sprendimus Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 35 punktas) ir Oberbank ir kt. (C‑217/13 ir C‑218/13, EU:C:2014:2012, 38 punktas).

( 9 ) Sprendimas Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 30 punktas); kursyvu išskirta mano. Tai yra nusistovėjusi Teisingumo Teismo praktika. Žr., be kita ko, sprendimus Hoffmann-La Roche (102/77, EU:C:1978:108, 7 punktas), HAG GF (C‑10/89, EU:C:1990:359, 14 punktas), Loendersloot (C‑349/95, EU:C:1997:530, 24 punktas), Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, 28 punktas) ir Pi-Design ir kt. / Yoshida Metal Industry (C‑337/12 P–C‑340/12 P, EU:C:2014:129, 42 punktas).

( 10 ) Sprendimas Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 30 punktas). Kaip aiškina profesorius M. Monteagudo, prekių ženklas – tai ne tik nagrinėjamas „žymuo“, bet ir ryšys tarp jo ir juo žymimos prekės (arba paslaugos), kuris leidžia jį diferencijuoti arba individualizuoti kitų tokių pat arba panašių prekių (arba paslaugų), kurias siūlo kiti asmenys, atžvilgiu. Tai yra esminė ženklo funkcija – prekės kilmės atpažinimo funkcija (M. Monteagudo „Los requisitos de validez de una marca tridimensional (Comentario a la Sentencia del TJCE de 18 de junio de 2002, asunto C‑299/99, caso ‘Koninklijke Philips Electronics NV v. Remington Consumer Products Ltd’)“, Actas de derecho industrial y derecho de autor, 2002, p. 391–408, ypač p. 397).

( 11 ) Y. Basire „La fonction patrimoniale de la marque“, Légicom, Nr. 44, 2010, p. 17–26, ypač p. 24 ir 25.

( 12 ) Šiuo klausimu žr. sprendimus Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 59 ir 63 punktai), Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:432, 25 punktas) ir Oberbank ir kt. (C‑217/13 ir C‑218/13, EU:C:2014:2012, 39 punktas).

( 13 ) Sprendimas Voss of Norway / VRDT (C-445/13 P, EU:C:2015:303, 92 punktas).

( 14 ) Ten pat (94 punktas).

( 15 ) Šiuo klausimu žr. Sprendimą Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:432, 26 ir 27 punktai).

( 16 ) Šiuo klausimu žr. Sprendimą Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:432, 29 ir 30 punktai). Dėl 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) 7 straipsnio 3 dalies, kuri iš esmės atitinka Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 3 dalį, žr. Sprendimą Colloseum Holding (C‑12/12, EU:C:2013:253, 27 punktas).

( 17 ) 30 punktas, kursyvu išskirta mano.

( 18 ) 43 punktas.

( 19 ) Sprendimas Colloseum Holding (C‑12/12, EU:C:2013:253, 28 punktas). Kursyvu išskirta mano.

( 20 ) Ten pat (35 punktas).

( 21 ) Nors žodžiai „Kit Kat“ yra įspausti ant kiekvieno biskvitą „Kit Kat“ sudarančio pirštelio, ant formos, kurią prašoma įregistruoti, nėra jokio užrašo ir ji atitinkamų asmenų galėtų būti suvokiama kaip susijusi su kitų įmonių prekėmis. Šiuo atveju ji neturėtų reikalaujamo skiriamojo požymio. Tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

( 22 ) Šiuo klausimu žr. Y. Basire „La fonction patrimoniale de la marque“, Légicom, Nr. 44, 2010, p. 17–26, ypač p. 25.

( 23 ) Sprendimai Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 59 ir 63 punktai), Nestlé (C‑353/03, EU:C:2005:432, 25 punktas) ir Oberbank ir kt. (C‑217/13 ir C‑218/13, EU:C:2014:2012, 39 punktas).

( 24 ) Šiuo klausimu žr. Sprendimą Lego Juris / VRDT (C‑48/09 P, EU:C:2010:516, 38 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

( 25 ) Šiuo klausimu žr. Sprendimą Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233, 17 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).

( 26 ) Ten pat (18 punktas).

( 27 ) Šiuo klausimu žr. Sprendimą Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 78 punktas).

( 28 ) 19 punktas. Be to, šio sprendimo 20 punkte Teisingumo Teismas priduria, jog „Prekių ženklų direktyvos 3 straipsnio 1 dalies e punkto pirmoje įtraukoje nurodytu atsisakymo registruoti pagrindu siekiama to paties tikslo kaip ir šios nuostatos antros ir trečios įtraukų atveju“. Nurodytosios teisės daugiausia susijusios su teisėmis, kurios suteikiamos patentams ir pramoniniam dizainui taikomomis nuostatomis (šiuo klausimu žr. generalinio advokato D. Ruiz-Jarabo Colomer išvadą byloje Philips (C‑299/99, EU:C:2001:52, 30 punktas)). Dėl šių nuostatų tikslų skirtumo taip pat žr. generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:322, 35–37 punktai). Doktrinoje žr., be kita ko, B. Vanbrabant „La propriété intellectuelle – Nature juridique et régime patrimonial“, Briuselis, Larcier, 2015 (numatoma išleisti), 1 t., p. 352; M. Monteagudo „Los requisitos de validez de una marca tridimensional (Comentario a la Sentencia del TJCE de 18 de junio de 2002, asunto C-299/99, caso ‘Koninklijke Philips Electronics NV v. Remington Consumer Products Ltd’)“, Actas de derecho industrial y derecho de autor, 2002, p. 391–408, ypač p. 403 ir 404).

( 29 ) Šiuo klausimu dėl Pirmosios direktyvos 89/104 žr. generalinio advokato M. Szpunar išvadą byloje Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:322, 28 punktas).

( 30 ) Sprendimas Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233, 39 punktas).

( 31 ) Ten pat (40 punktas). Ši išvada nėra nauja. Teisingumo Teismas nagrinėjamą nuostatą taip aiškino Sprendime Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 76 punktas) ir tai pakartojo Sprendime Benetton Group (C‑371/06, EU:C:2007:542, 26 punktas, trečia įtrauka).

( 32 ) Sprendimas Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233, 41 punktas). Kursyvu išskirta mano.

( 33 ) 105 punktas.

( 34 ) Ten pat (99 punktas).

( 35 ) Šiuo klausimu, be Sprendimo Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233), žr. sprendimus Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 78 punktas), Linde ir kt. (C‑53/01–C‑55/01, EU:C:2003:206, 72 punktas) ir Lego Juris / VRDT (C‑48/09 P, EU:C:2010:516, 43 punktas).

( 36 ) Šiuo klausimu žr. Sprendimą Hauck (C‑205/13, EU:C:2014:2233, 19 punktas), taip pat dėl techninių sprendimų – Sprendimą Lego Juris / VRDT (C‑48/09 P, EU:C:2010:516, 45 ir 46 punktai).

( 37 ) Gana įdomu pažymėti, kad U. Suthersanen savo Sprendimo Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377) komentare neginčija galimybės sujungti visas tris išimtis, numatytas Pirmosios direktyvos 89/104 3 straipsnio 1 dalies e punkte. Klausimas kyla dėl to, kokie testai turi būti atlikti siekiant apibrėžti, ar forma neregistruojama remiantis vienu (arba, pridurčiau, dviem) ar trimis pagrindais, numatytais šioje nuostatoje (U. Suthersanen „The European Court of Justice in Philips v Remington – Trade Marks and Market Freedom“, Intellectual Property Quarterly Nr. 3, 2003, p. 257–283, ypač p. 258).

( 38 ) Remiantis eksperto pastabomis, kurias prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pakartojo prašymo priimti prejudicinį sprendimą 29 punkte.

( 39 ) Sprendimas Philips (C‑299/99, EU:C:2002:377, 79 punktas). Kursyvu išskirta mano.

( 40 ) Iván L. Sempere Massa teigimu, yra daugelis vertinimo, ar produkto forma atlieka techninę funkciją, kriterijų. Iš jų autorius nurodo formos, kuriai jau buvo gautas patentas, pavyzdį ir dar atvejį, kai gamintojas produkto reklamoje nurodo techninius šios formos naudojimo arba jos gamybos privalumus (I. L. Sempere Massa „La protección de las formas como marca tridimensional“, Tirant, Valensija, 2011, ypač p. 101).