ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
37

Be to, pagal SS aiškinamąsias pastabas dėl 4409 pozicijos ji apima medieną ir, be kita ko, tašytas ar išpjautas obliuotas lentas, kurios profiliuotos išilgai bet kurios briaunos, galo arba paviršiaus. Remiantis aiškinamosiomis pastabomis, profiliavimas pagal visą ilgį turi arba palengvinti sujungimą, arba suformuoti bagetus, naudojamus rėmams, dekoruojant sienas, baldus, duris ir kitus stalių ar baldininkų darbus. Šiuose paaiškinimuose taip pat nurodyta, kad 4409 pozicija apima grindų dangos palaidas lenteles ir frizus (apvadus), kuriuos sudaro santykinai siauros medienos dalys, su sąlyga, kad jie buvo profiliuoti, o jeigu jie buvo tik nuobliuoti, šlifuoti ar sujungti galais, pavyzdžiui, dantytaisiais dygiais, jie priskiriami prie 4407 pozicijos.
57

Be to, tiesa, kad, kaip matyti iš Edinburgo sprendimo 2 straipsnio, valstybių narių vyriausybių atstovai išreiškė norą, kad sprendimai dėl Sąjungos įstaigų ir organų būstinių vietų būtų priimami taip pat, kaip jie konkrečiai ir aiškiai įgalioti pagal SESV 341 straipsnį nustatyti Sąjungos institucijų būstinės vietą. Be to, per tarpvyriausybinę konferenciją, kurioje buvo priimta Amsterdamo sutartis, Edinburgo sprendimo tekstas buvo perkeltas kaip prie ES, EB, EAPB ir EAEB sutarčių pridėtas protokolas, dabar tapęs prie ES, ESV ir EAEB sutarčių pridėtu Protokolu Nr. 6.
40

Visų pirma skundžiamo sprendimo 76 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, kad lingvistinis, teleologinis ir kontekstinis Direktyvos 2007/46, be kita ko, jos 4 straipsnio 3 dalies antros pastraipos, aiškinimas leidžia manyti, kad ji valstybės narės viešosios valdžios institucijoms faktiškai užkerta kelią drausti, riboti ar kliudyti transporto priemonių kelių eismą dėl priežasčių, susijusių su jų gamybos ar veikimo aspektais, kuriems taikoma ši direktyva, jei šios transporto priemonės atitinka šios direktyvos reikalavimus. O skundžiamo sprendimo 3, 4, 52, 74 ir 76 punktuose priminęs, kad šie reikalavimai yra numatyti tos direktyvos „reglamentuojamojo pobūdžio aktuose“ ir jų išvestiniuose aktuose, Bendrasis Teismas iš esmės pabrėžė, kad Reglamentas 715/2007 yra „reglamentuojamojo pobūdžio aktas“, taikomas per tipo patvirtinimo procedūrą, Direktyvoje 2007/46 numatytą dėl išmetamų teršalų iš lengvųjų keleivinių ir komercinių transporto priemonių, nes išmetamieji teršalai yra vienas iš tų transporto priemonių gamybos ar veikimo aspektų, kuriems taikoma Direktyva 2007/46, kaip tai suprantama pagal jos 4 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą. Be to, kaip matyti visų pirma iš skundžiamo sprendimo 2–16 punktuose išdėstytų bylų teisinių pagrindų, Reglamentas Nr. 692/2008, Reglamentas 2016/427 ir ginčijamas reglamentas yra Reglamento Nr. 715/2007 „išvestiniai aktai“, nes pastarasis sudaro jų teisinį pagrindą ir tais aktais siekiama jį įgyvendinti.
95

Šioje byloje Bendrasis Teismas, skundžiamo sprendimo 114 punkte priminęs sąlygas, kurios turi būti įvykdytos, kad asmuo galėtų remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu, to sprendimo 116 punkte konstatavo, kad nagrinėjamu atveju būtent po to, kai Vialto atsisakė patenkinti OLAF darbuotojų prašymus leisti surinkti duomenis, šie sutiko nukrypti nuo OLAF gairėse nustatytos tvarkos, kiek tai susiję su duomenų gavimo ir tvarkymo vieta ir tam naudojama laikmena. Be to, minėto sprendimo 117 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad pagal Reglamento Nr. 2185/96 7 straipsnio 1 dalį OLAF turėjo teisę susipažinti su duomenimis, su kuriais Vialto atsisakė jai leisti susipažinti. Į tai atsižvelgdamas to sprendimo 118 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad Vialto negali remtis tuo, kad buvo pakankamai aiškiai pažeistas teisėtų lūkesčių, kurių ji turėjo dėl jos naudai nukrypstančios praktikos taikymo, apsaugos principas, nepaisant to, kad ji atsisakė tenkinti OLAF darbuotojų pagal Reglamento Nr. 2185/96 7 straipsnio 1 dalį pateiktus prašymus.
8

Pagal minėtą tarptautinį susitarimą, pasirašytą 2008 m. rugsėjo 3 d., ir 2015 m. gegužės 4 d.Lov nr. 575 om anlæg og drift af en fast forbindelse over Femern Bælt med tilhørende landanlæg i Danmark (Įstatymas Nr. 575 dėl Fėmarno sąsiaurio fiksuotos jungties ir Danijos vidaus jungčių statybos ir valdymo) vykdyti projektą buvo pavesta dviem Danijos valstybės įmonėms. Pirmoji – Femern A/S, įsteigta 2005 m., atsakinga už fiksuotos jungties finansavimą, statybą ir eksploatavimą. Antroji – Femern Landanlæg A/S, įsteigta 2009 m., atsakinga už Danijos kelių ir geležinkelio vidaus jungčių finansavimą, statybą ir eksploatavimą. Femern Landanlæg yra Danijos valstybei priklausančios bendrovės Sund & Bælt Holding A/S patronuojamoji bendrovė. Įsteigus Femern Landanlæg, Femern tapo jos patronuojamąja bendrove.
74

Be to, Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad ieškovų pirmojoje instancijoje palaikomas aiškinimas reikštų, jog socialiniai partneriai turi įgaliojimus priversti Komisiją veikti socialinės politikos srityje, nors pagal SESV 225 straipsnį Parlamentui paprasčiausiai suteikiama teisė prašyti Komisijos pateikti Tarybai „bet kokį atitinkamą pasiūlymą klausimais, kuriais, jo nuomone, Sutartims įgyvendinti reikalingas Sąjungos teisės aktas“, o jeigu Komisija nepateikia pasiūlymo, Parlamentui suteikiama teisė į tai, kad Komisija praneštų jam to priežastis. Be to, pagal SESV 241 straipsnį Taryba gali tiesiog paprašyti Komisijos atlikti visus tyrimus, kurie, jos nuomone, yra tinkami bendriems tikslams pasiekti, ir pateikti jai visus tinkamus pasiūlymus, o jei Komisija nepateikia pasiūlymo, Taryba turi teisę į tai, kad Komisija nurodytų to priežastis. Šios išvados negali paneigti EPSU argumentas, kad socialiniai partneriai derasi dėl atitinkamo susitarimo teksto, rengia ir tvirtina jį savarankiškai, o Parlamentas visada dalyvauja tokiame procese, nes Komisija privalo jį informuoti.
8

2002 m. gruodžio 24 d. Įstatymo, iš dalies keičiančio bendrovėms taikomą pelno mokesčių schemą ir nustatančio išankstinių sprendimų dėl mokesčių priėmimo sistemą (Moniteur belge, 2002 m. gruodžio 31 d., p. 58815) (toliau – 2002 m. gruodžio 24 d. įstatymas), 20 straipsnyje numatyta, kad Service public fédéral des Finances (Belgijos federalinė valstybinė finansų tarnyba; toliau – SPF Finances) „priima išankstinius sprendimus dėl visų prašymų, susijusių su mokesčių įstatymų taikymu“. Be to, sąvoka „išankstinis sprendimas“ apibrėžiama kaip teisės aktas, kuriuo SPF Finances pagal galiojančias nuostatas nustato, kaip įstatymas bus taikomas iki tol mokestinių padarinių nesukėlusioms aplinkybėms ar tam tikram sandoriui. Be to, nustatyta, kad išankstiniu sprendimu negali būti atleidžiama nuo mokesčio arba jis sumažinamas.
53

Be to, šios direktyvos 14 straipsnio 2 dalies a punkte nustatyta, kad, be to paties straipsnio 1 dalyje nurodyto sandorio, „prekių tiekimu“ laikomas nuosavybės teisės į turtą perdavimas už atlyginimą valdžios institucijos ar jos vardu duotu nurodymu arba pagal įstatymus.
32

Dėl bylos esmės šis teismas nusprendė, kad šis socialinis tinklas nepakankamai informuodavo Belgijos internautus apie atitinkamos informacijos rinkimą ir jos panaudojimą. Be to, internautų sutikimas dėl minėtos informacijos rinkimo ir tvarkymo buvo pripažintas negaliojančiu. Todėl jis įpareigojo Facebook Ireland, Facebook Inc. ir Facebook Belgium, pirma, visiems Belgijos teritorijoje įsikūrusiems internautams be jų sutikimo nebediegti slapukų, kurie išlieka aktyvūs dvejus metus įrenginyje, naudojamame, kai lankomasi interneto domeno Facebook.com vardą turinčioje arba trečiųjų asmenų interneto svetainėje, taip pat socialinio tinklo Facebook siekiamiems tikslams neproporcingu mastu nebediegti slapukų ir neberinkti duomenų naudojant socialinius papildinius, pikselius ar panašias technologijas trečiųjų asmenų interneto svetainėse, antra, nebeteikti informacijos, kuri pagrįstai galėtų suklaidinti duomenų subjektus dėl tikrosios mechanizmų, kuriuos šis socialinis tinklas parengė slapukų naudojimui, aprėpties, ir, trečia, sunaikinti visus asmens duomenis, gautus naudojant slapukus ir socialinius papildinius.
27

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl to, ar nagrinėjamu atveju CNP gali pagrįstai remtis jurisdikcijos taisyklėmis, nustatytomis Reglamento Nr. 1215/2012 II skyriaus 3 skirsnyje. Konkrečiau kalbant, jam kyla klausimas, ar CNP, kuri yra įmonė, įsigijusi reikalavimą draudikui iš žalą patyrusios šalies, kylantį iš civilinės atsakomybės draudimo, gali naudotis apsauga, kuri pagal šio skirsnio nuostatas suteikiama silpnesnėms teisinių santykių šalims. To teismo teigimu, veikiau reikėtų taikyti šio reglamento II skyriaus 2 skirsnio nuostatas, būtent to reglamento 7 straipsnio 2 arba 5 punktą. Galiausiai jam kyla abejonių dėl sąvokų „filialas“, „atstovybė“ ar „kitoks padalinys“, kaip tai suprantama pagal 7 straipsnio 5 punktą, aiškinimo.
33

Šiuo klausimu iš nacionalinio teismo Teisingumo Teismui pateiktų paaiškinimų matyti, kad netikslumas pagrindinėje byloje atsirado dėl sandorio šalių klaidos, padarytos vertinant sandorio apmokestinamąjį pobūdį, nes jos manė, kad atitinkamo pastato tiekimas apmokestinamas PVM, nors nepateikė pagal nacionalinės teisės aktus reikalaujamo bendro pareiškimo, kad renkasi šio tiekimo apmokestinimą. Be to, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo konstatuotų aplinkybių matyti, kad numatyta sankcija taikoma vienodai tiek tokiu atveju, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai per didelės PVM permokos nustatymą lemia sandorio šalių klaida, padaryta vertinant jo apmokestinamąjį pobūdį, kuriai nebūdingi sukčiavimo požymiai ir dėl kurios, anot šio teismo, taip pat nebuvo prarasta jokių mokestinių pajamų, tiek tokiu atveju, kai tokių ypatingų aplinkybių, į kurias, kaip mano šis teismas, turėtų būti atsižvelgta, nėra.
27

High Court of Justice in Northern Ireland, Queen’s Bench Division (Šiaurės Airijos Aukštasis Teisingumo Teismas, Karalienės suolo skyrius) šį skundą atmetė motyvuodamas tuo, kad Reglamente Nr. 4/2009 nėra jokios nuostatos, pagal kurią valstybės narės teismo sprendimams dėl išlaikymo šis reglamentas taikomas tik po to, kai ši valstybė narė įstojo į Sąjungą. Be to, to teismo manymu, nors Reglamento Nr. 4/2009 75 straipsnio 2 dalis netaikoma, šiuo atveju turi būti taikomas to reglamento VII skyrius pagal 75 straipsnio 3 dalį, nes Lenkijos Respublika yra Hagos protokolą pasirašiusi šalis. Todėl minėtas teismas nusprendė, kad Lenkijos teismo sprendimai pagal šį skyrių buvo tinkamai įregistruoti ir vykdomi.
33

Be to, priešingai, nei teigia Danske Bank, nors pagal PVM direktyvos 11 straipsnio formuluotę valstybei narei draudžiama išplėsti PVM grupės taikymo sritį subjektams, įsteigtiems ne jos teritorijoje, vis dėlto į tai, kad šioje valstybėje narėje egzistuoja PVM grupė, prireikus turi būti atsižvelgiama siekiant apmokestinti kitose valstybėse narėse, be kita ko, kai jos vertina jų teritorijoje įsisteigusio filialo mokestines prievoles.
110

Antra, Bendrasis Teismas neatsakė į argumentą, jog tai, kad asmuo buvo išklausytas nacionaliniu lygmeniu arba per pirmąjį procedūros Sąjungos lygmeniu etapą, negali kompensuoti to, kad ginčijamu aktu panaikinama galimybė būti išklausytam per tyrimą, atliekamą pagal Pagrindų direktyvos 7 straipsnio 4 dalį. Skundžiamos nutarties 68 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad vyko nacionalinė konsultavimosi procedūra ir kad Sąjungos lygmeniu vykdoma procedūra susijusi tik su atitinkamos NRI santykiais su Komisija, kitomis NRI ir EERRI. Vis dėlto skundžiamos nutarties 69 punkte jis pripažino suformuotą Komisijos praktiką raginti suinteresuotąsias šalis pateikti savo pastabas, net jeigu Pagrindų direktyva to nereikalauja. Be to, kiekviena iš šių galimybių galėjo lemti kitokią konsultavimosi procedūros Sąjungos lygmeniu baigtį. Skundžiamoje nutartyje šiuo klausimu nieko nepasakyta. Išklausymas vėlesniais etapais, pavyzdžiui, pateikus skundą pagal Pagrindų direktyvos 4 straipsnį arba per naują konsultavimosi procedūrą, kaip skundžiamos nutarties 70 ir 71 punktuose siūlo Bendrasis Teismas, gali neįvykti laiku, kad galėtų būti užtikrinta suinteresuotųjų šalių teisių apsauga.
„(1)

Pagal Sutarties 3 straipsnio 1 dalies c punktą vienas iš Bendrijos tikslų – panaikinti kliūtis tarp valstybių narių laisvam asmenų ir paslaugų judėjimui. Valstybių narių piliečiams tai visų pirma reiškia teisę dirbant savarankiškai arba pagal darbo sutartį užsiimti profesija ne toje valstybėje narėje, kurioje jie įgijo profesinę kvalifikaciją. Be to, Sutarties 47 straipsnio 1 dalis nustato, kad turi būti priimtos direktyvos dėl abipusio diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų pripažinimo. <…>
30

Šiomis aplinkybėmis, remdamasis, be kita ko, 2015 m. vasario 12 d. Sprendimu Komisija / IPK International (C‑336/13 P, EU:C:2015:83, 29 ir 30 punktai), Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 56 punkte pažymėjo, kad jei sprendimas, kuriuo skirta bauda, panaikinamas arba priimamas sprendimas dėl nepagrįstai pervestos sumos grąžinimo, jurisprudencijoje remiantis šia taisykle pripažįstama suinteresuotosios šalies teisė, kad jis būtų grąžintas į situaciją, kurioje buvo iki to sprendimo paskelbimo, o tai, be kita ko, reiškia, kad turi būti grąžinta nepagrįstai pagal panaikintą sprendimą sumokėta pagrindinė suma ir delspinigiai, nes delspinigių pervedimas yra sprendimo dėl panaikinimo įvykdymo priemonė, kaip tai suprantama pagal SESV 266 straipsnio pirmą pastraipą, tiek, kiek juo siekiama kompensuoti nuostolius, kurių kreditorius patyrė dėl to, kad negalėjo disponuoti skola, ir paskatinti skolininką kuo greičiau įvykdyti sprendimą dėl panaikinimo.
5

To paties sprendimo 7 straipsnio 2 dalyje nustatyta: „Visiško arba dalinio atsisakymo atveju pareiškėjas gali per 20 darbo dienų nuo ECB atsakymo gavimo pateikti kartotinę paraišką, prašydamas, kad ECB Vykdomoji valdyba dar kartą peržiūrėtų ECB poziciją. Be to, jei ECB per nurodytą pirminės paraiškos vykdymo 20 darbo dienų laikotarpį neatsiunčia atsakymo, pareiškėjas turi teisę pateikti kartotinę paraišką.“
41

Be to, kaip Teisingumo Teismui pateiktose pastabose pažymėjo Komisija, iš Direktyvos 95/46 10 straipsnio c punkto antros įtraukos ir Reglamento 2016/679 13 straipsnio 2 dalies b ir c punktų, siejamų su šio reglamento 42 konstatuojamąja dalimi, matyti, kad, siekiant duomenų subjektui užtikrinti tikrą pasirinkimo laisvę, sutarties sąlygos neturi klaidinti duomenų subjekto dėl galimybės sudaryti sutartį, net jeigu jis atsisako duoti sutikimą dėl jo duomenų tvarkymo. Nesant tokios informacijos, šio subjekto sutikimas dėl jo asmens duomenų tvarkymo negali būti laikomas nei duotu laisva valia, nei, be to, duotu žinomai ar esant tinkamai informuotam.
46

Be to, pagal Įstatymo dėl konkurencijos apsaugos 36 straipsnio 1 dalį CNMC privalo ne vėliau kaip per 18 mėnesių priimti sprendimą, kuriuo užbaigiama sankcijų skyrimo už konkurenciją ribojančius veiksmus procedūra, ir apie jį pranešti, o šio įstatymo 38 straipsnio 1 dalyje nurodoma, kad šiam terminui pasibaigus procedūra nutraukiama, neatsižvelgiant į suinteresuotųjų šalių, ypač galimų pareiškėjų, valią.
29

Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą taip pat matyti, kad ginčas pagrindinėje byloje susijęs su laikotarpiu nuo 2010 m. sausio 1 d. iki 2014 m. gruodžio 31 d., o 2018 m. balandžio 30 d. sprendimas – su laikotarpiu nuo 2011 m. sausio 1 d. iki 2014 m. lapkričio 30 d. Be to, ginčo šioje byloje dalykas, t. y. prašymas išbraukti iš PVM mokėtojų registro nuo 2002 m. ir grąžinti Rumunijos viešųjų finansų administracijos per nagrinėjamą laikotarpį surinktą PVM, skiriasi nuo bylos, kurioje priimtas minėtas sprendimas, dalyko.
44

Iš tiesų, nesant tokios normos, apie sprendimus, susijusius su prašytojais, kurie nenurodė vietos dokumentams įteikti, jiems negalėtų būti oficialiai pranešta ir sprendimai negalėtų turėti poveikio. Be to, jei minėtos institucijos adresu pateikus pranešimą nebūtų pradėti skaičiuoti terminai, nustatyti dėl su pareiškėjais susijusių sprendimų, šie sprendimai galėtų būti apskųsti teisme be laiko apribojimų ar net niekada netaptų galutiniai, todėl kompetentingoms nacionalinėms institucijoms būtų užkirstas kelias padaryti reikiamas išvadas dėl neigiamų sprendimų, be kita ko, kiek tai susiję su atitinkamų prašytojų gyvenimu šalyje.
3

Direktyvos 2011/7 2, 3, 8, 9, 11, 19 ir 22 konstatuojamosiose dalyse nustatyta: „(2) Ekonominės veiklos vykdytojai vidaus rinkoje daugiausiai tiekia prekes ir teikia paslaugas kitiems ekonominės veiklos vykdytojams ir viešosios valdžios institucijoms atidėdami mokėjimą – tiekėjas suteikia savo klientui laiko apmokėti sąskaitą faktūrą (pagal šalių susitarimą, kaip nurodyta tiekėjo sąskaitoje faktūroje, arba kaip nustatyta teisės aktuose). (3) Pagal ekonominės veiklos vykdytojų sudarytus komercinius sandorius ar jų su viešosios valdžios institucijomis sudarytus komercinius sandorius daug mokėjimų vykdomi vėliau, nei nustatyta sutartyje ar bendrosiose komercinėse sąlygose. Nors prekės jau būna pristatytos arba paslaugos suteiktos, daugeliu atvejų atitinkamos sąskaitos faktūros apmokamos kur kas vėliau nei iki nustatyto galutinio termino. Toks pavėluotas mokėjimas turi neigiamą poveikį likvidumui ir apsunkina finansinį įmonių valdymą. Be to, neigiamai veikiamas ir įmonių konkurencingumas bei pelningumas, nes vėluojant mokėjimams kreditoriui gali tekti ieškoti išorinio finansavimo. <…> <…> (8) Ši direktyva turėtų būti taikoma tik mokėjimams, kuriais atlyginama už komercinius sandorius. Šia direktyva neturėtų būti reglamentuojami sandoriai su vartotojais, su kitais mokėjimais susiję delspinigiai, pavyzdžiui, mokėjimai pagal čekių ir vekselių įstatymus arba mokėjimai, atlikti kompensuojant padarytą žalą, įskaitant išmokas, gaunamas iš draudimo bendrovių. Be to, valstybės narės turėtų turėti galimybę netaikyti šios direktyvos nuostatų skoloms, kurioms taikoma bankroto procedūra, įskaitant skolos restruktūrizavimo procedūrą. (9) Ši direktyva turėtų reglamentuoti visus komercinius sandorius, neatsižvelgiant į tai, ar jie vykdomi tarp privačių ar valstybės įmonių, ar tarp įmonių ir viešosios valdžios institucijų <…>. Todėl ji taip pat turėtų reglamentuoti visus komercinius sandorius tarp pagrindinių rangovų ir jų tiekėjų bei subrangovų. <…> (11) Prekių tiekimas ir paslaugų teikimas už atlygį, kuriems taikoma ši direktyva, taip pat turėtų apimti viešųjų darbų, statybos ir civilinės inžinerijos darbų planavimą ir vykdymą. <…> (19) Norint atgrasinti nuo pavėluoto mokėjimo būtina, kad kreditoriams būtų tinkamai kompensuojamos pavėluoto mokėjimo išieškojimo išlaidos. Į išieškojimo išlaidas taip pat turėtų būti įtraukta dėl pavėluoto mokėjimo patirtų administracinių ir vidaus išlaidų kompensacija ir tokiems atvejams šioje direktyvoje turėtų būti nustatyta mažiausia suma, kuri gali būti išmokama kartu su delspinigiais už pavėluotą mokėjimą. <…> <…> (22) Pagal šią direktyvą neturėtų būti draudžiama atlikti mokėjimų dalimis arba pakopinių mokėjimų. Vis dėlto kiekvienas mokėjimas ar jo dalis turėtų būti atliekami laikantis sąlygų, dėl kurių susitarta, ir jiems turėtų būti taikomos šioje direktyvoje nustatytos pavėluoto mokėjimo taisyklės.“
26

Septinta, skundžiamo sprendimo 53–55 punktuose Bendrasis Teismas tariamai supainiojo reikalavimą motyvuoti ir šių motyvų, susijusių su ginčijamo sprendimo teisėtumu iš esmės, pagrįstumą. Šios painiavos požymį Komisija įžvelgia remdamasi aplinkybe, kad skundžiamo sprendimo 53 punkte Bendrasis Teismas nusprendė, jog atrankos kriterijai buvo būtini siekiant įvertinti, ar, vertindama profesinę patirtį, nagrinėjamo viešo konkurso atrankos komisija „neperžengė savo diskrecijos ribų“. Be to, Komisija laiko svarbiu faktu tai, kad skundžiamo sprendimo 54 ir 55 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, jog ginčijamas sprendimas nepakankamai motyvuotas ne dėl to, kad jis neleido kandidatui sužinoti jo pašalinimo iš konkurso priežasčių, bet dėl to, kad jis neleido jam pateikti kitų kaltinimų dėl šio sprendimo teisėtumo.
34

Be to, iš Direktyvos 1999/31 25 konstatuojamosios dalies matyti, kad tiems sąvartynams, kurie buvo uždaryti prieš perkeliant šią direktyvą į nacionalinės teisės aktus, neturėtų būti taikomos joje numatytos uždarymo tvarkos nuostatos. Be to, pagal šios direktyvos 18 straipsnio 1 dalį, siejamą su jos 19 straipsniu, ne vėliau kaip per dvejus metus nuo 1999 m. liepos 16 d. valstybės narės priima jai įgyvendinti būtinus įstatymus ir kitus teisės aktus.
49

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės įsitikinti, kad, atsižvelgiant į aplinkybių rimtumą ir mastą, nebuvo įmanoma organizuoti atitinkamos tarnybos taip, kad kiekvienas jos narys galėtų pasinaudoti poilsio laiku, kaip to reikalaujama pagal Direktyvą 2003/88.
39

Be to, atsižvelgiant į tai, kad Direktyva 97/13 taikoma tiek esamiems, tiek būsimiems leidimams, kaip matyti iš jos 26 konstatuojamosios dalies, šios direktyvos 22 straipsnyje nustatyta pereinamojo laikotarpio tvarka, taikoma jos įsigaliojimo dieną galiojusiems leidimams. Taigi, pirma, pagal šio straipsnio 1 dalį suteikiamas papildomas vienų metų laikotarpis, kuris baigiasi 1999 m. sausio 1 d., kad esami leidimai būtų suderinti su taikomais reikalavimais. Antra, minėto straipsnio 2 dalyje numatyta galimybė pratęsti sąlygų, susijusių su esamais leidimais, galiojimą, tačiau su sąlyga, kad šios sąlygos nesuteikia specialių ar išimtinių teisių, kurios buvo panaikintos arba turi būti panaikintos pagal Sąjungos teisę, ir kad šis galiojimo pratęsimas neturi įtakos teisėms, kurias kitos įmonės turi pagal Sąjungos teisę. Galiausiai to paties straipsnio 3 dalyje numatyta, kad minėti įpareigojimai turi būti suderinti su direktyva iki 1999 m. sausio 1 d., antraip jie taps neveiksmingi, nebent atitinkamos valstybės narės prašymu Komisija šį terminą atidėtų.
41

Savo klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikę teismai iš esmės siekia išsiaiškinti, pirma, ar Pagrindų sprendimo 2002/584 6 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad sąvoka „išduodančioji teisminė institucija“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, apima valstybinį kaltinimą palaikančius valstybės narės prokurorus, kuriems vadovauja ir kuriuos kontroliuoja jų tiesioginiai vadovai, ir, antra, ar 2019 m. gegužės 27 d. Sprendimo OG ir PI (Liubeko ir Cvikau prokuratūros) (C‑508/18 ir C‑82/19 PPU, EU:C:2019:456) 75 punkte nurodytas reikalavimas kontroliuoti, ar laikomasi Europos arešto orderio išdavimo baudžiamojo persekiojimo vykdymo tikslais sąlygų ir, be kita ko, jo proporcingumą, tenkinamas, kai išduodančiojoje valstybėje narėje teismas vykdo šią kontrolę ir nagrinėja sprendimo išduoti Europos arešto orderį proporcingumą iki jo priėmimo, ir ar, to nepadarius, šis reikalavimas tenkinamas, kai to sprendimo teisminė kontrolė taip pat gali būti vykdoma po to, kai prašomas perduoti asmuo iš tikrųjų perduodamas.
14

Audiencia Provincial de Murcia (Mursijos provincijos teismas, Ispanija), kuriam CVVP pateikė apeliacinį skundą dėl to sprendimo, konstatavo, kad Pardo neginčija, kad augina veislės ‘Nadorcott’ medžius ir kad neturi veislės savininko sutikimo. Tas teismas nusprendė, kad vykdydama savo veiklą ši bendrovė atliko teises pažeidžiančius veiksmus ir kad toliau veisiant šiuos medžius šie veiksmai tęsiasi. Be to, jis nusprendė, kad Reglamento Nr. 2100/94 96 straipsnis turi būti suprantamas taip, kad ieškiniams dėl teisių pažeidimo, atlikto mažiau nei prieš trejus metus iki CVVP ieškinių pareiškimo, nėra taikomas senaties terminas, o ieškinių dėl veiksmų, atliktų daugiau nei prieš trejus metus iki šio įvykio, senaties terminas buvo suėjęs.
17

Be to, Komisijos teigimu, perkelti deleguotąją direktyvą FPRD II yra būtina siekiant visiškai įgyvendinti investuotojų teises, įtvirtintas direktyvoje FPRD II. Šios deleguotosios direktyvos neperkėlimas turėtų neigiamų pasekmių šiems investuotojams, kuriems nebūtų taikoma direktyvoje FPRD II nustatyta apsaugos tvarka, kuri yra išsamesnė nei numatyta direktyvoje FPRD I. Be to, minėtos deleguotosios direktyvos neperkėlimas valstybėje narėje turi poveikį Europos finansų rinkai, investuotojams ir visiems piliečiams, kaip šios finansų rinkos dalyviams. Todėl reikia atmesti Slovėnijos Respublikos argumentus, kuriais siekiama įrodyti, kad šiuo atveju visiško šios deleguotosios direktyvos perkėlimo į Slovėnijos teisę nebuvimas neturėjo neigiamų pasekmių finansų rinkai.