ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6

Šio reglamento 9 straipsnyje „Išlaidų sertifikavimas“ numatyta, kad tarpinių ir galutinių išlaidų ataskaitų sertifikatus parengia mokėjimo institucijos asmuo ar departamentas, kuris nepriklauso jokiai paraiškas tvirtinančiai tarnybai. Be to, šiame straipsnyje, be kita ko, nurodyta tai, ką turi patikrinti ši institucija prieš sertifikuodama tokias išlaidų ataskaitas.
52

Be to, išlaidų tinkamumo finansuoti klausimas, t. y. klausimas, ar jos yra realios, ar fiktyvios ir kiek jos tokios yra, nenagrinėtinas, nes Bendrasis Teismas priėmė sprendimą tik dėl to, ar mokėjimų sustabdymas, kurį Komisija pritaikė ANKO, buvo teisėtas ir ar atitiko minėtą punktą. Dėl įrodymų iškraipymo ANKO, be kita ko, pažymi, kad Komisija nepatikslina įrodymų, kuriuos Bendrasis Teismas iškraipė, ir neįrodo analizės klaidų, dėl kurių pagal jos vertinimą buvo iškraipyti įrodymai. Be to, ANKO ginčija, kad buvo iškraipyti pateikti įrodymai.
7

Šios nuolaidos buvo taikomos laiškams, kuriuos – ne mažiau kaip 3000 vienetų vienu kartu – klientas pateikdavo pristatyti ir kurių turėdavo pateikti iš viso ne mažiau kaip 30000 vienetų per metus arba kurių bruto pašto išlaidos per metus siekdavo ne mažiau kaip 300000 Danijos kronų (toliau – DKK) (apie 40200 EUR). Pagal šią sistemą nuolaidų dydis siekė 6–16 %; 16 % nuolaida buvo taikoma klientams, kurie per metus išsiųsdavo daugiau kaip 2 mln. siuntų arba siuntų, kurių vertė daugiau kaip 20 mln. DKK (apie 2680426 EUR). Nuolaidų skalė buvo „standartizuota“, t. y. kiekvienas klientas galėjo gauti tokią pačią nuolaidą, atsižvelgiant į visus pirkimus per atitinkamą laikotarpį – vienus metus.
40

Be to, atsižvelgiant į tikslą užkirsti kelią organizuoto nusikalstamumo įsiskverbimo reiškiniui ir su juo kovoti, apie bet kokį spaudimą, kurį kita konkurse dalyvavusi įmonė gali daryti asmeniui, su kuriuo sudaroma sutartis, siekdama, kad dėl šios sutarties vykdymo su ja būtų sudaryta subrangos sutartis, turi būti pranešta perkančiajai organizacijai ir prireikus policijai, kaip nurodyta pagrindinėje byloje nagrinėjamo teisėtumo protokolo b, c, g, h ir i punktuose.
17

Įstatymo 7/2007 25 straipsnyje numatytos tokios laikinųjų valstybės tarnautojų darbo užmokesčio taisyklės: „1. Laikiniesiems valstybės tarnautojams mokamas kiekvienam profesinės kvalifikacijos grupės pogrupiui, ar, nesant skirstymo į pogrupius, kiekvienai grupei numatytas pagrindinis darbo užmokestis ir papildomos išmokos. Be to, jiems mokami 24 straipsnio b, c ir d dalyse nurodyti ir dėl kategorijos ar pakopos, prie kurių jie priskirti, valstybės tarnyboje priklausantys priedai. 2. Pripažįstamas trimečio tarnybos stažo priedas už ištarnautą laiką iki šio Statuto įsigaliojimo, tačiau jis pradedamas mokėti tik įsigaliojus šiam statutui.“
(7)

Siekiant užtikrinti vertinimo procedūros aiškumą ir nuspėjamumą, turėtų būti apribotas ilgiausias laikotarpis, per kurį turi būti užbaigtas riziką ribojantis vertinimas. Vertinimo procedūros metu kompetentingos institucijos turėtų galėti sustabdyti tą laikotarpį tik vieną kartą ir tik tam, kad paprašytų papildomos informacijos; po to institucijos turėtų bet kuriuo atveju užbaigti vertinimą, neviršydamos ilgiausio laikotarpio, per kurį turi būti atliktas vertinimas. <...> Tai <...> neturėtų užkirsti kelio kompetentingoms institucijoms atitinkamais atvejais paprieštarauti siūlomam įsigijimui bet kuriuo ilgiausio laikotarpio, per kurį turi būti atliktas vertinimas, metu. Taigi siūlomo įsigyjančio asmens ir kompetentingų institucijų bendradarbiavimas išliktų neatskiriama vertinimo dalimi per visą vertinimo laikotarpį. Siūlomas įsigyjantis asmuo ir reglamentuojamą įstaigą, kurios akcijų paketą siūloma įsigyti, prižiūrinti kompetentinga institucija gali pradėti reguliariai palaikyti ryšius laukdami oficialaus pranešimo. Toks bendradarbiavimas turėtų reikšti nuoširdžias tarpusavio pastangas padėti vienas kitam, kad, pavyzdžiui, būtų galima išvengti nelauktų prašymų pateikti informacijos ar informacijos pateikimo vertinimo laikotarpio pabaigoje.“
Byla C‑375/14

Baudžiamoji byla

prieš

Rosanna Laezza

(Tribunale di Frosinone prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — SESV 49 ir 56 straipsniai — Įsisteigimo laisvė — Laisvė teikti paslaugas — Azartiniai lošimai — Teisingumo Teismo sprendimas, kuriuo nacionalinės teisės aktas dėl koncesijų užsiimti lažybų įmokų rinkimo veikla pripažintas nesuderinamu su Sąjungos teise — Sistemos reorganizavimas paskelbiant naują viešojo pirkimo konkursą — Nuosavo materialiojo ir nematerialiojo turto, kuris sudaro lažybų įmokų rinkimo ir valdymo veiklos tinklą, perdavimas neatlygintinai naudoti — Apribojimas — Privalomieji bendrojo intereso pagrindai — Proporcingumas“

Santrauka – 2016 m. sausio 28 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas

Laisvė teikti paslaugas — Įsisteigimo laisvė — Apribojimai — Azartiniai lošimai — Nacionalinės teisės aktai, įpareigojantys koncesininką, nutraukiantį veiklą dėl koncesijos laikotarpio pabaigos, neatlygintai perduoti naudoti nuosavą materialųjį ir nematerialųjį turtą, kuris sudaro lažybų įmokų rinkimo ir valdymo veiklos tinklą — Neleistinumas — Pateisinimas — Kova su nusikalstamumu — Proporcingumas — Nacionalinio teismo atliekamas patikrinimas

(SESV 49 ir 56 straipsniai)

SESV 49 ir 56 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia ribojamąją nacionalinę teisės nuostatą, kuria koncesininkas, nutraukęs veiklą dėl koncesijos laikotarpio pabaigos, įpareigojamas neatlygintinai perleisti nuosavą materialųjį ir nematerialųjį turtą, sudarantį lažybų įmokų rinkimo ir valdymo tinklą, jei tokiu apribojimu viršijama tai, kas būtina šia nuostata siekiamam tikslui veiksmingai pasiekti, o tai patikrinti privalo nacionalinis teismas.

Iš tiesų tokia nacionalinės teisės nuostata gali padaryti šios veiklos vykdymą mažiau patraukliu. Be to, rizika, kad įmonė be finansinio atlygio turės perduoti naudotis jai priklausantį turtą, gali sutrukdyti jai gauti pelno iš investicijų. Šiuo aspektu, nors minėta nuostata gali būti pateisinama tiek, kiek ja siekiama tikslo kovoti su nusikalstamumu azartinių lošimų srityje, o tai yra privalomasis bendrojo intereso pagrindas, galintis pateisinti pagrindinių teisių apribojimą, nacionalinis teismas turi nustatyti, ar nagrinėjamas apribojimas atitinka proporcingumo principą.

(žr. 23, 32, 34, 37, 44 punktus ir rezoliucinę dalį)
Reglamento Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 2700/2000, 78 straipsnio 3 dalį reikia aiškinti taip, kad ja draudžiamas nacionalinės teisės aktas, pagal kurį muitinei draudžiama pakartotinai atlikti patikrinimą arba tikrinimą išleidus prekes ir nustatyti tokių patikrinimų padarinius apskaičiuojant naują skolą muitinei, kiek šis draudimas susijęs su trejų metų nuo pirminės skolos muitinei atsiradimo laikotarpiu, o tai turi patikrinti nacionalinis teismas.

Iš tiesų, kadangi pasibaigus trejų metų terminui nuo skolos muitinei atsiradimo nebegalima pranešti apie naują skolą muitinei ir nustatyti pakartotinio patikrinimo arba tikrinimo išleidus prekes padarinių, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalį, pagal teisinio saugumo principą valstybėms narėms negali būti kliudoma apriboti šiame straipsnyje numatytos pakartotinio patikrinimo procedūros taikymo pasibaigus trejų metų terminui, skaičiuojant nuo pirminės skolos muitinei atsiradimo, t. y. negali būti kliudoma šiam pakartotiniam patikrinimui taikyti tokį senaties terminą. Tačiau per šį trejų metų laikotarpį valstybės narės teisės aktuose turi būti leidžiama muitinei iš naujo imtis priemonių susidariusiai situacijai sureguliuoti po pakartotinio patikrinimo arba tikrinimo išleidus prekes pagal Muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalį, be kita ko, keičiant skolą muitinei. Be to, turi būti leidžiama imtis tokios priemonės net pasibaigus minėtam periodui susiklosčius tokiai situacijai, kai skola muitinei atsiranda, kaip tai suprantama pagal šio kodekso 221 straipsnio 4 dalį, dėl veiksmo, dėl kurio jo atlikimo momentu buvo galima iškelti baudžiamąją bylą, o tai turi patikrinti nacionalinis teismas.

Be to, teisėtų lūkesčių apsaugos principas nedraudžia muitinei atlikti vėlesnių pakartotinių patikrinimų arba tikrinimų išleidus prekes ir nustatyti jų padarinių, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 78 straipsnio 3 dalį. Iš tiesų per šį trejų metų nuo pirminės skolos muitinei atsiradimo laikotarpį apmokestinamasis asmuo, kaip ūkio subjektas, turi prisiimti riziką, kad muitinė peržiūrės sprendimą dėl skolos muitinei, atsižvelgdama į naują informaciją, kurią ji gaus per patikrinimus, ir imtis būtinų priemonių nuo jos apsisaugoti.

(žr. 36, 37, 41, 42, 46 punktus ir rezoliucinę dalį)
46

Be to, skundžiamo sprendimo 148 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad aplinkybė, jog įmonėms, dalyvavusioms darant vientisą pažeidimą, apimantį šešių valstybių narių teritoriją ir tris prekių pogrupius, turėjo būti skirta bauda, apskaičiuota taikant „pažeidimo sunkumo“ ir „papildomo dydžio“ koeficientus, kurie yra didesni už taikytus skiriant sankciją apeliantei, nepateisintų to, kad Bendrasis Teismas, naudodamasis neribota jurisdikcija, skirtų jai baudą, kuri nebūtų pakankamai atgrasanti atsižvelgiant į pažeidimo, kurį darant ji dalyvavo, sunkumą. Taigi, to sprendimo 149 punkte jis nusprendė, kad 15 % „pažeidimo sunkumo“ ir „papildomo dydžio“ koeficientai yra tinkami atsižvelgiant į išvadas, pateiktas to paties sprendimo 148 punkte, ir 2006 m. gaires.
40

Be to, minėto sprendimo 53 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad valstybės narės pateiktas pranešimas apie pagalbą nesukuria galutinai suformuotos teisinės situacijos, kuri Komisiją priverstų priimti sprendimą dėl jos suderinamumo su vidaus rinka taikant taisykles, galiojančias to pranešimo pateikimo dieną.
56

Taigi, kaip, atrodo, matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos, pagrindinėje byloje nagrinėjamą garantiją naudotos transporto priemonės pirkėjui teikia ūkio subjektas, kuris nesusijęs su šios transporto priemonės pardavėju ir nedalyvauja parduodant, todėl ši garantija, patikrinus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, neturi būti pardavėjo suteikta garantija. Be to, naudotos transporto priemonės pirkėjas gali ją nusipirkti be garantijos ir turi galimybę, netarpininkaujamas šios transporto priemonės pardavėjo, sudaryti garantijos sutartį su kita bendrove nei Mapfre warranty. Galiausiai iš Prancūzijos vyriausybės per posėdį Teisingumo Teismui pateiktos garantijos knygelės matyti, kad Mapfre warranty tam tikromis aplinkybėmis pasilieka teisę nutraukti garantijos sutartį ir tai neturi įtakos transporto priemonės pardavimo sutarčiai.
30

Šiuo atveju nesvarbu, kad kalėdinė premija finansuojama kitaip nei pati pensija, nes toks reikalavimas prieštarautų Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnio 2 daliai, dėl jo labai sumažėtų šio reglamento veiksmingumas, be to, šio reikalavimo negalima nustatyti, atsižvelgiant į Sprendimą Noteboom (C‑101/04, EU:C:2005:51, 27 punktas), nes tai, kad prieveiksminė konstrukcija de plus (be to) vartojama nurodant atitinkamų išmokų finansavimo būdą, reiškia, kad tai nebuvo esminis Teisingumo Teismo argumentas.
69

Pagal to paties Reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Ispanijos Karalystė laimėjo bylą apeliaciniame procese ir buvo pritarta jos ieškiniams Bendrajame Teisme, remiantis Ispanijos Karalystės reikalavimais, reikia priteisti iš Komisijos, be jos pačios bylinėjimosi išlaidų, šios valstybės narės pirmojoje instancijoje ir per apeliacinį procesą patirtas bylinėjimosi išlaidas.
35

Tačiau jam kyla klausimas, kaip reikėtų atskirti šį atvejį nuo to, kai pagal darbo sutartį veikla iš pradžių vykdoma vienoje valstybėje narėje, paskui kitoje, t. y. kai susiklosto Reglamento Nr. 1408/71 13 straipsnio 2 dalies a punkte numatyta situacija, nes iš tiesų tas pats asmuo negali tuo pačiu metu dirbti dviejose skirtingose vietose. Todėl šio reglamento 14 straipsnio 2 dalies frazė „[paprastai] [d]viejų ar daugiau valstybių narių teritorijoje pagal darbo sutartį dirbančiam“ taip pat reiškia veiklą, kuri vykdoma nepertraukiamai kelių valstybių narių teritorijoje. Vis dėlto per griežtas aiškinimas būtų nepalankus darbuotojų judėjimo laisvei, nes tai reikštų, kad darbuotojams, kurių neapima to 14 straipsnio 2 punkto speciali taisyklė, būtų taikomas minėto reglamento 13 straipsnio 2 dalies a punktas ir dėl to dažnai keistųsi jiems taikytini teisės aktai.
35

Be to, pagal tos pačios direktyvos 28 konstatuojamąją dalį „[a]utorių teisių apsauga pagal šią direktyvą apima išimtinę teisę kontroliuoti kūrinio, užfiksuoto materialioje laikmenoje, platinimą“. Pagal tą pačią konstatuojamąją dalį „[t]eisių turėtojui [Sąjungoje] pirmą kartą pardavus kūrinio originalą ar jo kopijas arba kai originalas ar jo kopijos yra parduodamos jam leidus, išnaudojama teisė kontroliuoti to objekto perpardavimą [Sąjungoje]“.
7

Pajamų mokesčio įstatymo 6.2 straipsnis „Atsižvelgimas į asmeninio pobūdžio atskaitymus“ suformuluotas taip: „1. Asmeninio pobūdžio atskaita sumažina iš darbo ir būsto per kalendorinius metus gautas pajamas, tačiau jos negali būti mažesnės už nulį. 2. Jeigu asmeninio pobūdžio atskaita iš darbo ir būsto per kalendorinius metus gautų pajamų nesumažina, ji sumažina iš taupymo ir investicijų per kalendorinius metus gautas apmokestinamąsias pajamas, tačiau jos negali būti mažesnės už nulį. 3. Jeigu asmeninio pobūdžio atskaita iš darbo ir būsto arba iš taupymo ir investicijų per kalendorinius metus gautų pajamų nesumažina, ji sumažina iš didelio dalyvavimo valdant kapitalą per kalendorinius metus gautas pajamas, tačiau jos negali būti mažesnės už nulį. 4. Taikant 1 ir 3 dalis, iš darbo ir būsto ir iš didelio dalyvavimo valdant kapitalą per kalendorinius metus gautos pajamos nustatomos neatsižvelgiant į paliktinas pajamas. 5. Sumažinimo atveju pirmiausia atsižvelgiama į išlaidas, susijusias su 6.1 straipsnio 2 dalies d punkte nurodytomis konkrečiomis išlaikymo sąnaudomis.“
80

Be to, atsakydama į per posėdį pateiktą Teisingumo Teismo klausimą dėl laipsniškai mažėjančios periodinės baudos veiksmingumo atsižvelgiant į tai, kad šalių pozicijos labai skiriasi, Komisija tvirtino, kad ji ir Italijos Respublika nesutaria dėl to, kokių priemonių ši valstybė narė turi imtis, kad įgyvendintų Direktyvos 75/442 4 straipsnį. Tokiomis aplinkybėmis Komisija įsitikinusi, kad tuo atveju, jei Teisingumo Teismas šiame sprendime patvirtintų Komisijos taikomą šio 4 straipsnio aiškinimą, Italijos Respublika laikytųsi šio sprendimo ir toliau teiktų jai informaciją apie priemones, kurių imtasi dėl kiekvieno sąvartyno.
14

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad vienintelė priežastis, dėl kurios jis naudojo tą kamerą, buvo siekis apsaugoti savo ir savo šeimos turtą, sveikatą ir gyvybę. Iš tiesų, ir jis, ir jo šeima per keletą metų buvo ne kartą užpulti nežinomo asmens, kuris nebuvo surastas. Be to, 2005 ir 2007 m. keletą kartų buvo išdaužyti jo šeimai priklausančio namo langai.
19

ClientEarth kreipėsi į High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) prašydama įpareigoti Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs peržiūrėti šiuos planus taip, kad visuose juose būtų paaiškinta, kaip kuo greičiau ir vėliausiai nuo 2015 m. sausio 1 d. bus laikomasi azoto dioksido ribinių verčių, kaip numatyta Direktyvos 2008/50 22 straipsnyje.
8

Be to, pagal 1972 m. spalio 26 d. Respublikos prezidento dekreto Nr. 640 dėl spektaklių mokesčio (decreto del Presidente della Republica n. 640 – imposta sugli spettacoli) (1972 m. lapkričio 11 d. nuolatinis GURI Nr. 292 priedas), iš dalies pakeisto 1999 m. vasario 26 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 60, 3 straipsnį lošimų namai, kurie turi mokėti pramogų mokestį, nuo šiol yra atleisti nuo pareigos grąžinti šį mokesti lankytojams, lošėjams ir lažybų dalyviams. Mokesčio bazę sudaro suma už lankytojams parduotus bilietus ir teigiamas skirtumas tarp gautos per dieną sumos ir lošėjams išmokėtos laimėjimų sumos, taip pat bet kokios kitos pajamos, susijusios su lošimų veikla.
22

Komisija taip pat teigia, kad skundžiamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas, kiek Bendrasis Teismas rėmėsi klaidingu savo paties praktikos išaiškinimu to sprendimo 45 punkte. Be to, to sprendimo 49 ir 144 punktuose nurodyti motyvai yra prieštaringi.
9

2010 m. lapkričio 4 d. Įstatymo Nr. 183 dėl vyriausybės įgaliojimų sunkaus ir varginančio darbo, įstaigų reorganizavimo, atostogų, buvimo darbe ir pateisinamo neatvykimo į darbą, socialinės apsaugos priemonių, įdarbinimo paslaugų, užimtumo skatinimo paslaugų, mokymo, moterų įdarbinimo, kovos su nelegaliu darbu priemonių, įdarbinimo viešajame sektoriuje ir darbo ginčų srityse (Legge n. 183 – Deleghe al Governo in materia di lavori usuranti, di riorganizzazione di enti, di congedi, aspettative e permessi, di ammortizzatori sociali, di servizi per l’impiego, dì incentivi all’occupazione, di apprendistato, di occupazione femminile, nonché misure contro il lavoro sommerso e disposizioni in tema di lavoro pubblico e di controversie di lavoro) (GURI, Nr. 262, paprastasis priedas, 2010 m. lapkričio 9 d., toliau – Įstatymas Nr. 183/2010) 16 straipsnyje numatyta, kad viešojo administravimo įstaigos, nurodytos 2001 m. kovo 30 d. Įstatyminio dekreto Nr. 165, kuris vėliau buvo pakeistas, 1 straipsnio 2 dalyje, tais atvejais, kai jos pirmą kartą taiko 2008 m. birželio 25 d. Dekreto įstatymo Nr. 112 (GURI, Nr. 147, paprastasis priedas, 2008 m. birželio 25 d.) 73 straipsniu įtvirtintas nuostatas, gali per 180 dienų nuo Įstatymo Nr. 183/2010 įsigaliojimo, laikydamosi teisingumo ir sąžiningumo principų, persvarstyti sprendimus, kuriais leista darbo visą darbo laiką sutartį pakeisti į darbo ne visą darbo laiką sutartį, jeigu šie sprendimai buvo priimti prieš įsigaliojant minėtam 2008 m. Dekretui įstatymui Nr. 112, su pakeitimais pertvarkytam į 2008 m. rugpjūčio 6 d. Įstatymą Nr. 133 (GURI, Nr. 195, paprastasis priedas, 2008 m. rugpjūčio 21 d.).
2

Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant Hauck GmbH & Co. kg, pagal Vokietijos teisę įsteigtos bendrovės (toliau – Hauck), ginčą su Stokke A/S, Stokke Nederland BV, Peter Opsvik ir Peter Opsvik A/S (toliau kartu – Stokke ir kt.) dėl prašymo pripažinti Beniliukso prekių ženklo, susidedančio iš žymens, kuris turi Stokke ir kt. parduodamos vaikiškos kėdutės formą, registraciją negaliojančia.
15

Staatsanwaltschaft Würzburg pateikė Bambergo regiono aukštesniajam teismui (Oberlandesgericht Bamberg) kasacinį skundą, kuriame nurodė, kad nagrinėjamoje byloje Ženevos konvencijos 31 straipsnis netaikytinas, nes suinteresuotasis asmuo į Vokietijos teritoriją atvyko ne tiesiogiai iš valstybės, kurioje buvo persekiojamas, o iš kitos nei Vokietijos Federalinė Respublika valstybės narės, t. y. iš Graikijos Respublikos. Be to, šis straipsnis taikytinas tik neteisėtam atvykimui ir dėl to iš Vokietijos valdžios institucijų negali būti atimta galimybė skirti sankcijų už su tuo susijusius nusikaltimus.
42

Antra, kadangi Sprendimo 2006/105 3 straipsnio 2 dalies c punktu draudžiama vežti naminius paukščius apsaugos zonos ribose, t. y. vežti nevykdant jokio gyvūnų pakrovimo ar iškrovimo, iš to darytina išvada, kad a fortiori naminių paukščių vežimas į šioje zonoje esančias ūkio patalpas, kaip antai tos, į kurias ketinta vežti nagrinėjamu atveju, taip pat draudžiamas. Be to, kaip teigia Komisija, šio sprendimo 6 straipsnyje numatytos išimtys taikomos tik vežant apsaugos zonos ribose ir iš jos. Taigi šios išimtys netaikomos vežant į šią zoną už jos ribų, kaip yra pagrindinės bylos atveju.
10

1939 m. vasario 20 d. Įstatymo dėl architekto profesinio vardo ir architekto profesijos apsaugos (loi du 20 février 1939 sur la protection du titre et de la profession d’architecte, Moniteur belge, 1939 m. kovo 25 d., p. 1942), iš dalies pakeisto 2008 m. lapkričio 21 d. Įstatymu, kuriuo perkeliamos Direktyva 2005/36/EB ir Direktyva 2006/100/EB bei iš dalies keičiami 1939 m. vasario 20 d. Įstatymas dėl architekto profesinio vardo ir architekto profesijos apsaugos ir 1963 m. birželio 26 d. Įstatymas dėl Architektų asociacijos įsteigimo (loi du 21 novembre 2008 transposant les directives 2005/36/CE et 2006/100/CE et modifiant les lois des 20 février 1939 sur la protection du titre et de la profession d’architecte et 26 juin 1963 créant un Ordre des Architectes, Moniteur belge, 2009 m. vasario 11 d., p. 11596; toliau – 1939 m. vasario 20 d. įstatymas), 1 straipsnyje nustatyta: „1. Niekas negali naudoti architekto profesinio vardo <...>, jei neturi diplomo, įrodančio, kad sėkmingai įvykdė šiam diplomui gauti keliamus reikalavimus. 2. Nepažeidžiant šio straipsnio 1 ir 4 dalių ir šio įstatymo 7 ir 12 straipsnių, Belgijos ir kitų Europos bendrijos valstybių narių ar kitos valstybės, kuri yra [1992 m. gegužės 2 d.] Europos ekonominės erdvės susitarimo [(OL L 1, 1994 m., p. 3, toliau – EEE susitarimas)] šalis, piliečiai Belgijoje gali naudoti architekto profesinį vardą, jei turi šio įstatymo, iš dalies pakeisto pagal [Direktyvos 2005/36] 21 straipsnio 7 dalies antrą pastraipą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje skelbiamais patikslinimais, 1 priedo b punkte nurodytą diplomą, pažymėjimą ar kitą kvalifikaciją patvirtinantį dokumentą. Visi šie pakeitimai oficialiu pranešimu skelbiami Moniteur belge. 2.1. Belgijos valstybė pripažįsta 2 priedo a punkte nurodytus kitų valstybių narių išduotus architekto kvalifikaciją patvirtinančius dokumentus, išduodamus baigus mokymo kursą, prasidėjusį vėliausiai tame priede nurodytais referenciniais akademiniais metais, net jei šie kvalifikaciją patvirtinantys dokumentai neatitinka 1 priedo a punkte nurodytų minimalių reikalavimų. Belgijos valstybė savo teritorijoje jiems suteikia tokią pačią galią kaip ir jos pačios išduodamam architekto kvalifikaciją patvirtinančiam dokumentui, kiek tai susiję su teisės verstis architekto profesija įgijimu ir vertimusi šia veikla. <...> 2.2. Nepažeidžiant 2.1. dalies pripažįstami valstybių narių piliečiams išduoti pažymėjimai, kuriuos išdavė valstybės narės, nustačiusios teisės verstis architekto veikla įgijimo ir vertimosi šia veikla taisykles nuo tokių datų: <...> Pirmoje pastraipoje nurodyti pažymėjimai patvirtina, kad jų turėtojui ne vėliau kaip šią datą suteikta teisė naudoti architekto profesinį vardą ir pagal minėtas taisykles jis iš tikrųjų vertėsi atitinkama veikla bent trejus metus iš eilės per penkerių metų laikotarpį iki pažymėjimo išdavimo. <...>“
22

Šią abejonę mokesčių administratorius pateisino tvirtindamas, kad tiekimas nebuvo atliktas, o 2010 m. lapkričio 29 d. sąskaita faktūra buvo sukčiavimo sistemos, kuri per patikrinimą buvo įrodyta, dalis. Iš tiesų, kadangi Agra Plani nebuvo įregistruota nacionalinėje javų tarnyboje, pagal nacionalinę teisę ji negalėjo prekiauti javais, o to FIRIN negalėjo nežinoti. Be to, FIRIN bendra atliktų mokėjimų suma Agra Plani nuo 2010 m. lapkričio 30 d., sudariusi 4170000 BGN, t. y. didesnę nei pagal sąskaitą faktūrą mokėtiną sumą, tą dieną buvo pervesta į York Skay sąskaitą. Taip pat tą pačią dieną 3600000 BGN sumą York Skay pervedė į FIRIN banko sąskaitą.