ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
26.

BIDS manymu, BIDS sutartys nėra tikslinis konkurencijos ribojimas. Atsižvelgiant į teisinį ir ekonominį BIDS sutarčių kontekstą, akivaizdu, kad jos nepriskirtinos tikslinių konkurencijos ribojimų kategorijai. Šiame kontekste BIDS visų pirma remiasi High Court išvadomis, kad tai nelems bendros gamybos sumažinimo ir kainų augimo. Remiantis sprendimu GlaxoSmithKline Services prieš Komisiją ( 6 ), į tokias aplinkybes turėtų būti atsižvelgiama. Liekančių perdirbėjų laisvė jų gamybos kvotų, rinkos dalių ir kainų atžvilgiu neribojama. Be to, reikia atsižvelgti į tai, kad BIDS sutartys turi teisėtą tikslą – sumažinti pajėgumų perteklių. Įmokų mokėjimai, konkuravimo draudimas ir nurodymai dėl naudojimosi bei disponavimo yra būtinos priemonės šiam tikslui pasiekti. Be to, BIDS neveikė slapta.
29.

Prieštaraudami Belgijos vyriausybės argumentui, kad šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą turėtų būti pripažintas nepriimtinu, įpėdiniai per posėdį ginčijo, kad nagrinėjama skola – ir pagal Belgijos teisę – turi pakankamai glaudų ryšį su nagrinėjamu nekilnojamuoju turtu. Šiuo atžvilgiu tarp įkeitimo (hipotekos) ir nagrinėjamo įgaliojimo įkeisti turtą nėra jokio reikšmingo skirtumo. Jie taip pat pabrėžė, kad 220000 EUR skola nebuvo nurodyta deklaracijoje, nes pagal Belgijos teisę tai draudžiama daryti, jei palikėjas mirties momentu nebuvo nuolatinis gyventojas; be to, kompetentinga nacionalinė institucija nurodė įpėdiniams to nedaryti (tai yra informacijos šaltinis, kuriuo jie galėjo remtis pagal teisėtų lūkesčių apsaugos principą) ( 9 ).
56.

Komisija, be to, teigia, kad apeliacinis skundas yra nepagrįstas. Apeliantei buvo sudarytos tinkamos galimybės pateikti reikiamus įrodymus per administracinę procedūrą, tačiau ji to nepadarė.
70.

Kaip minėta, pagal nusistovėjusią teismų praktiką priimtinumo sąlygos, kurias turi atitikti asmuo, ginčijantis pagal EB 88 straipsnio 3 dalį priimtą sprendimą, jeigu nebuvo pradėta EB 88 straipsnio 2 dalies procedūra, skiriasi pagal tai, ar ieškiniu siekiama apginti procesines teises, kuriomis ieškovas naudojasi pagal šią nuostatą, ar ginčyti „paties sprendimo, kuriuo vertinama pagalba, pagrįstumą“. Pirmuoju atveju pakanka įrodyti „suinteresuotosios šalies“ statusą 88 straipsnio 2 dalies prasme, tačiau antruoju atveju būtina įrodyti, kad ginčijamas sprendimas yra konkrečiai susijęs su ieškovu sprendimo Plaumann prasme. Be to, veikdamas tik kaip suinteresuotoji šalis EB 88 straipsnio 2 dalies prasme, ieškovas ieškinyje turi aiškiai nurodyti teisinį pagrindą, tvirtinantį, kad buvo pažeistos šia nuostata pagrįstos procesinės garantijos, arba kad buvo pažeista Komisijos pareiga pradėti formalią tyrimo procedūrą. Be to, Teisingumo Teismas iš esmės nepalieka jokios galimybės ištaisyti situaciją, kuomet tokių teisinių pagrindų nebuvo pateikta, performuluojant faktiškai pateiktus teisinius pagrindus.
37.

Be to, dėl ginčo buvimo sąlygos Teisingumo Teismas taip pat jau yra nusprendęs, kad jis neturi jurisdikcijos tuo atveju, kai šalys ginčą sukuria dirbtinai siekdamos gauti patariamąją nuomonę bendraisiais ar hipotetiniais klausimais ( 19 ) ar netgi tada, kai ieškovo reikalavimai pagrindinėje byloje buvo patenkinti po to, kai nacionalinis teismas pateikė Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą ( 20 ).
12.

Zalcburgo muitinės įstaiga atmetė Schwaninger Martin jai pateiktą prašymą skirti eksporto grąžinamąją išmoką nurodydama, kad atitinkamas vežimas pažeidė Bendrijos teisės nuostatas dėl gyvūnų apsaugos ir pirmiausia Direktyvos 91/628 normas dėl jūra vežamų gyvūnų girdymo ir šėrimo intervalų. Iš tikrųjų ji konstatavo, kad pateiktame maršruto plane nebuvo nurodytas laikas tarp jūra vežamų gyvūnų šėrimo ir girdymo intervalų ir nepateikta nuoroda apie už šiuos veiksmus atsakingą asmenį, tad, remdamasi šiomis aplinkybėmis, padarė išvadą, kad galvijai nebuvo šeriami ir girdomi 46 valandas. Be to, ji pripažino nereikšmingu vėliau vairuotojo pateiktą priesaikai tolygų pareiškimą su informacija apie gyvūnų šėrimo ir girdymo laiką per kelionę laivu.
40.

Nors kalbama apie klausimą, į kurį atsakyti turi prašymą priimti prejudicinį pateikęs teismas, neįrodyta, kad šiuo konkrečiu momentu (1998 m. sausio 1 d.) anksčiau monopolinę padėtį Italijoje užėmusi įmonė buvo palankesnėje padėtyje nei jos konkurentės. Be to, mano manymu, jei taip ir būtų, geriausia priemonė sudaryti lygias galimybes būtų ne vieno iš kategorijos (išimtinė koncesija) elemento (mokesčio mokėjimas), kuris draudžiamas pagal Bendrijos teisę ( 29 ), išsaugojimas, o kitų šios tvarkos nustatytų priemonių taikymas dominuojančioms įmonėms, užtikrinant šią lygybę, nustatant specifinius įpareigojimus (kuriuos Italia Telecom atstovas per posėdį dėl šio prejudicinio klausimo pavadino „asimetriniais“). Kaip pavyzdį galima nurodyti Direktyvos 90/388, iš dalies pakeistos Direktyva 96/19, 4a straipsnį, kuris įpareigoja valstybes nares užtikrinti, kad specialias ar išimtines teises turinčios įmonės suteiktų prieigą prie jų balso telefonijos paslaugų ar viešojo tinklo bet kuriai įmonei, turinčiai leidimą teikti tokias paslaugas ar tiekti tinklus ( 30 ).
17.

1 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad norint įregistruoti tokią sąjungą būtina parodyti ketinimus sudaryti partnerystę visam gyvenimui. Partnerystės galiojimo laikotarpiu partneriai turi teikti vienas kitam pagalbą ir rūpintis vienas kitu (2 straipsnis). Jie privalo prisidėti prie bendro gyvenimo poreikių tenkinimo, o kalbant apie išlaikymo pareigas, jiems privalomos sutuoktiniams taikomos Civilinio kodekso nuostatos (5 straipsnis). Kaip ir sutuoktiniams, partneriams taikoma bendros nuosavybės, įgytos ex post facto, finansinė sistema, nors jie gali susitarti ir dėl kitokios sistemos (6 straipsnis). Be to, kiekvienas partneris yra laikomas kito partnerio šeimos nariu (11 straipsnis). Dar vienas panašumas su Civiliniu kodeksu, kad partneriams išsiskyrus išlieka išlaikymo pareiga (16 straipsnis), o teisės į pensiją turi būti proporcingai paskirstomos (20 straipsnis).
43.

Pirma, svarbu išsiaiškinti, ar šis reikalavimas nėra neveiksmingas dėl to, kad apeliantas minėtus reikalavimus pateikė per Pirmosios instancijos teismo posėdį. Skundžiamo sprendimo 31 punkte nurodyta, kad „per posėdį apeliantas sutiko, kad jo ieškinyje ir dublike nurodyti įvairūs reikalavimai dėl panaikinimo turi tą patį dalyką, būtent prašymą panaikinti 2003 m. birželio 26 d. Sprendimą“. Tačiau Pirmosios instancijos teismo formuluotė neleidžia nuspręsti, kad formaliai atsakovas iš dalies atsiėmė ieškinį, kiek jis susijęs su šiais reikalavimais. Be to, iš posėdžio protokolo neišplaukia, kad apeliantas nusprendė iš dalies atsiimti ieškinį.
16.

Secretary of State prašymus atmetė. Savo sprendimus atmesti prašymus jis grindė tuo, kad studentai, dirbantys ne visą darbo dieną, ir asmenys, dirbantys au pair, negali remtis Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalimi. Ieškovai apskundė šiuos sprendimus atmesti prašymus. High Court of England and Wales (Administrative Court) patenkino šiuos ieškinius ir panaikino Secretary of State sprendimus, motyvuodamas tuo, kad ieškovai patenka į Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies taikymo sritį. Secretary of State šiuos Administrative Court sprendimus apeliacine tvarka apskundė Court of Appeal.
24.

Iš nutarties pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą aišku, kad Suomijos Respublika nusprendė Fortum grupės valdomą energijos gamybos įmonę išskaidyti į dvi savarankiškas dalis, kurių viena skirta naftai pirkti ir perdirbti, o kita – elektros energijos ir dujų gamybai. Išskaidyta buvo 2004 m. gegužės 1 d. ir taip Fortum Oil and Gas Oy pagrindu įsteigtos dvi įmonės, kurias visiškai kontroliuoja Fortum Oyj, tai yraFortum Oil Oy ir Fortum Heat and Gas Oy. Turtas ir skolos, nesusijusios su veikla naftos srityje, buvo perduoti Fortum Heat and Gas Oy.
84.

Iš to jie daro išvadą, kad skundžiamuose sprendimuose, pagal kuriuos ši išimtis netaikoma darbui valstybei per autonomines bendruomenes, nepaisoma priežasčių, dėl kurių ši nuostata priimta, ir, be to, sukuriama diskriminacija tarp pareigūnų, kurie dirbdami nuolatinėje atstovybėje teikė šiai valstybei paslaugas per centrinę administraciją, ir pareigūnų, kurie teikė tokias paslaugas per autonomines bendruomenes. Iš tiesų, apeliantų nuomone, abiem šiais atvejais pareigūnas, prieš pradėdamas dirbti Bendrijos tarnyboje, neužmezgė ilgalaikių ryšių su darbo vietos šalimi dėl perkėlimo į šią šalį laikinumo. Pagaliau turi reikšmės tai, ar pareigūno ryšys su darbo vietos šalimi yra ilgalaikis, ar ne.
112.

Antra priežastis, kurią reikia aptarti, išplaukia iš Informacijos direktyvos 9 straipsnio 2 dalies trečiosios pastraipos. Pagal šią nuostatą, valstybė narė turi pranešti Komisijai apie veiksmus, kurių ji siūlo imtis dėl Komisijos išsamiai išdėstytos nuomonės, po to Komisija pateikia pastabas dėl šių priemonių. Tačiau šiuo atveju Švedijos vyriausybė, remiantis Komisijos paaiškinimais per teismo posėdį, į išsamiai išdėstytą nuomonę reagavo tik priėmusi nagrinėjamą nacionalinį reglamentą. Tačiau teismo posėdyje Komisija teisingai pažymėjo, kad iš to neišplaukia jokios teisinės pasekmės. Tai, kad nebuvo 9 straipsnio 2 dalies trečiojoje pastraipoje numatyto Komisijos ir valstybės narės dialogo, negali lemti valstybės narės akto netaikymo. Informacijos direktyva iš principo leidžia valstybei narei priimti nacionalinę priemonę, net jei Komisija tam prieštaravo, jeigu apie šią priemonę buvo pranešta ir pasibaigė neveikimo laikotarpis. Be to, valstybė narė įpareigota iš naujo pranešti apie esminius projekto pakeitimus. Šių valstybės narės įpareigojimų veikti pakanka veiksmingai Komisijos išankstinei kontrolei, kurios siekiama Informacijos direktyva. Veiksmingai Komisijos išankstinei kontrolei taip pat nereikalinga, kad, jei valstybė narė pažeidė savo pareigą reaguoti į išsamiai išdėstytą Komisijos nuomonę, būtų numatyta sankcija, draudžianti taikyti nacionalinę priemonę.
20.

Paveldėjimai ir palikimai yra nurodyti Direktyvos 88/361 I priedo XI skyriaus D dalyje „Asmeninio kapitalo judėjimai“. Be to, Teisingumo Teismas Sprendime Barbier ir Sprendime Van Hilten-van der Heijden yra nusprendęs, kad palikimas yra kapitalo judėjimas Sutarties 56 straipsnio prasme, išskyrus tuos atvejus, kai jo sudėtinės dalys yra vienoje valstybėje narėje ( 9 ). Be to, Direktyvos 88/361 I priedo VIII skyriuje yra nurodytos finansinės paskolos ir kreditai, nerezidentų suteikti rezidentams.
37.

Vis dėlto Komisija ieškinyje nenurodė Direktyvos 92/50 3 straipsnio 2 dalies pažeidimo. Žinoma, Komisija ieškinyje nurodo šią nuostatą ( 6 ), tačiau to nepakanka. Darydama šią nuorodą Komisija tiesiog siekia įrodyti, kad pati direktyva aiškiai įtvirtina diskriminacijos draudimą. Panašu, kad Komisija tai laiko patvirtinimu, jog valstybės narės privalo laikytis atitinkamų bendrųjų teisės principų. Be to, pagrįstoje nuomonėje Komisija taip pat nurodė tik EB 43 ir 49 straipsnių pažeidimus.
9

Iš šios nuostatos formuluotės aiškiai matyti, kad joje nustatytas tiek pramoninės nuosavybės teisių, kuriomis gali būti grindžiamas prašymas pripažinti prioritetą, pobūdis, t. y. ankstesnis dizainas arba naudingasis modelis, tiek laikotarpis, per kurį galima prašyti tokio prioriteto, t. y. šeši mėnesiai nuo pirmosios paraiškos pateikimo dienos. Tai, kad minėtoje nuostatoje nėra nuorodos į patento paraiškas, neišvengiamai turi būti suprantama taip, kad šios paraiškos nepatenka į šios nuostatos taikymo sritį. Be to, jei tarptautinė paraiška, pateikta pagal Paryžiaus konvenciją dėl pramoninės nuosavybės saugojimo, pasirašytą 1883 m. kovo 20 d. Paryžiuje ir paskutinį kartą peržiūrėtą Stokholme 1967 m. liepos 14 d. ir iš dalies pakeistą 1979 m. rugsėjo 28 d. (Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, 828 t., Nr. 11851, p. 305, toliau – Paryžiaus konvencija), galėtų pagrįsti prioriteto teisę pagal Reglamento Nr. 6/2002 41 straipsnį, tai būtų įmanoma tik jeigu tokia paraiška susijusi su naudinguoju modeliu.
23

PVM įstatymo 9 skyriaus 11 straipsnyje įtvirtintos specialios nuostatos, susijusios su tikslinimu, jei iki apmokestinamosios nuomos pradžios pasirenkamasis apmokestinimas nutraukiamas per statybos etapą. Tikslinimas atliekamas tik vieną kartą už visą likusį tikslinimo laikotarpį. Be to, pirkimo mokestis už laikotarpį nuo sprendimo leisti taikyti pasirenkamąjį apmokestinimą priėmimo iki jo galiojimo pabaigos turi būti sumokėtas valstybei kartu su delspinigiais. Pagal šias nuostatas visi atskaityti pirkimo mokesčiai turi būti nedelsiant grąžinami kartu su delspinigiais.
2.

Peter Sabo, Lesoochranárske zoskupenie VLK, Hasso Krull, 2 Celsius, Bernard Auric, Tony Lowes ir Kent Roberson, Hiite Maja SA, Association de lutte contre toutes formes de nuisance et de pollutions sur les communes de Meyreuil et Gardanne (ALNP Meyreuil – Gardanne) ir Friends of the Irish Environment CLG padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
27

Jo nuomone, kyla rimtų abejonių dėl teisėjų nešališkumo garantijos pagal nagrinėjamą Austrijos teisinę sistemą. Iš tiesų tol, kol teismas nepriėmė sprendimo, proceso šalis negali remtis tuo, kad teisėjas neturi kompetencijos. Be to, bylą nagrinėjantis teisėjas privalo priimti sprendimą, nors jis ir nėra kompetentingas. Taigi pagal Austrijos teisės sistemą nei teisėjui, nei proceso šalims negalima prieš priimant sprendimą remtis tuo, kad šis sprendimas gali pažeisti EŽTK 6 straipsnio 1 dalį dėl to, kad buvo nesilaikyta iš anksto nustatytos bylų paskirstymo vidaus tvarkos atitinkamame teisme, kaip yra jo nagrinėjamoje byloje.
12

Ginčijamame sprendime taip pat pažymėta, kad AGCM sprendimas jau patvirtintas res judicata galią turinčiu teismo sprendimu. Be to, ginčijamas sprendimas grindžiamas 2017 m. kovo 29 d. ir balandžio 3 d. sprendimais, kuriuose prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė, kad konkurenciją ribojantis susitarimas, kurį įgyvendino atitinkamas subjektas kitoje viešojo pirkimo procedūroje ir kuris nustatytas per administracinę procedūrą, laikytinas rimtu profesiniu nusižengimu, kaip tai suprantama pagal Viešojo pirkimo sutarčių kodekso 38 straipsnio 1 dalies f punktą ir Direktyvos 2004/18 45 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos d punktą. CNS taip pat kaltinama tuo, kad, pirma, savo pateiktuose atitinkamos viešojo pirkimo procedūros dalyvio dokumentuose nenurodė, jog AGCM pradėta prieš ją nukreipta sankcijos skyrimo procedūra, ir, antra, atitikties reikalavimams priemonių ėmėsi tik vykstant viešojo pirkimo procedūrai, todėl prasidėjus šiai procedūrai pašalinimo pagrindas nebuvo išnykęs.
4

2017 m. rugpjūčio 17 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo Xellia ir Alpharma pareiškimą, kuriame jos tvirtino, kad Jungtinės Karalystės prašymas įstoti į bylą turi būti atmestas dėl pavėluoto pateikimo, nes jis pateiktas pasibaigus Procedūros reglamento 190 straipsnio 2 dalyje nurodytam terminui, be to, tas prašymas nepagrįstas. Jos taip pat teigė, kad tai, jog ši valstybė narė nepateikė savo prašymo įstoti į bylą per nustatytus terminus ir jo nemotyvavo, neleidžia Teisingumo Teismo pirmininkui įvertinti motyvų, dėl kurių būtų pateisinama patenkinti tokį pavėluotą prašymą, ir įsitikinti, jog įstodama į bylą minėta valstybė nesiekia procesinio pranašumo. Jos nurodė, kad toks prašymas pažeidžia jų procesines teises dėl to, kad joms nepranešti jį pagrindžiantys motyvai. Todėl jos neturi galimybės ginčyti nei minėtų motyvų, nei argumentų, kuriuos ši valstybė narė gali pateikti per teismo posėdį.
13

Šio įsakymo 2 straipsnyje numatyta: „1. Šiame įsakyme nurodyta referencinė kaina negali būti didesnė, nei reklamuojančio asmens nustatyta mažiausia kaina, faktiškai taikoma panašiai prekei ar paslaugai toje pačioje mažmeninės prekybos vietoje arba nuotolinės prekybos svetainėje per paskutines trisdešimt dienų iki reklamos paskelbimo. Tokia nustatyta referencinė kaina gali būti palikta tuo atveju, kai kainos sumažinimas iš eilės skelbiamas per tą pačią komercinę operaciją, bet ne ilgiau kaip vieną mėnesį nuo pirmojo sumažintos kainos paskelbimo, arba per tą patį išpardavimo ar likvidavimo laikotarpį. Prekybos kodekso L. 450‑1 straipsnyje nurodytų pareigūnų prašymu reklamuojantis asmuo privalo pateikti sąskaitas, važtaraščius, užsakymus, kasos kvitus arba bet kokį kitą dokumentą tam, kad pateisintų visas kainas, kurias jis faktiškai taikė per minėtą laikotarpį. 2. Reklamuojantis asmuo taip pat gali nurodyti kaip referencinę kainą produkto gamintojo ar importuotojo rekomenduojamą kainą arba didžiausią kainą, nustatytą remiantis ekonominio reguliavimo nuostata. Tokiu atveju jis privalo įrodyti Prekybos kodekso L. 450‑1 straipsnyje nurodytiems pareigūnams tokių nuorodų tikrumą ir tai, kad tokias kainas įprastai taiko kiti to paties produkto platintojai. 3. Tuo atveju, jeigu panašaus produkto anksčiau nebuvo prekyboje toje pačioje mažmeninės prekybos vietoje arba nuotolinės prekybos svetainėje ir jeigu tokiai prekei nebetaikoma gamintojo arba importuotojo rekomenduojama kaina, 1 straipsnyje nurodyti skelbiami kainų sumažinimai gali būti apskaičiuojami pagal paskutinę, bet ne vėliau kaip likus trejiems metams iki reklamos paskelbimo rekomenduojamą kainą. Šiuo atveju skelbime apie kainos sumažinimą reikalaujama šalia referencinės kainos pateikti įrašą „prix conseillé“ (rekomenduojama kaina) kartu nurodant metus, kuriais ši kaina taikyta. Prekybos kodekso L. 450‑1 straipsnyje nurodytų pareigūnų prašymu reklamuojantis asmuo privalo pateisinti rekomenduojamos kainos tikrumą ir tai, kad ji buvo taikoma.“
Iš Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio Direktyvos 1999/70 dėl ETUC, UNICE ir CEEP bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis priede, 2 punkto 1 dalies formuluotės matyti, kad jo taikymo sritis apibrėžta plačiai, nes jame bendrai kalbama apie „pagal terminuotas sutartis dirbančius darbuotojus, kurių darbo sutartis sudaryta arba darbo santykiai reglamentuojami pagal teisės aktus, kolektyvines sutartis arba remiantis kiekvienoje valstybėje narėje galiojančia praktika“. Be to, Bendrojo susitarimo 3 punkto 1 dalyje pateikta pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų apibrėžtis, kaip ji suprantama pagal Bendrąjį susitarimą, apima visus darbuotojus ir nedaroma skirtumo pagal tai, ar jų darbdavys yra privatus, ar viešas. Kadangi Bendrajame susitarime nenurodyta, kad koks nors konkretus sektorius nepatenka į jo taikymo sritį, jis taikomas ir gyvūnų sveikatos kontrolės sektoriui.

Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio Direktyvos 1999/70 dėl ETUC, UNICE ir CEEP bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis priede, 5 punkto 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją draudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias paeiliui sudaromų terminuotų darbo sutarčių pratęsimas viešajame sektoriuje laikomas pateisinamu objektyviomis priežastimis, kaip tai suprantama pagal šį punktą, vien dėl to, kad gyvūnų sveikatos sektoriuje dirbančio personalo atliekamos tikrinimo funkcijos yra nenuolatinio pobūdžio, nes nuolat kinta tikrintinų įstaigų veiklos apimtis, nebent (tai patikrinti turi nacionalinis teismas) sutartys pratęsiamos faktiškai siekiant patenkinti specifinį atitinkamo sektoriaus poreikį, ir tai vis dėlto negali būti grindžiama su biudžetu susijusiais argumentais. Be to, aplinkybės, kad paeiliui sudaromos terminuotos sutartys pratęsiamos, kol bus užbaigta konkurso procedūra, nepakanka, kad šios nuostatos atitiktų minėtą punktą, jeigu, atsižvelgiant į faktines aplinkybes, matyti, kad dėl to piktnaudžiaujama paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis (tai irgi turi patikrinti nacionalinis teismas).

(žr. 69 punktą ir rezoliucinę dalį)
42

Be to, kaip pažymi Komisija ir Taryba, ginčijamas reglamentas įsigaliojo 2009 m. rugsėjo mėnesį, taigi jis galioja ketverius metus, o Rusal Armenal neprašė Bendrojo Teismo teisėjo, nagrinėjančio laikinųjų apsaugos priemonių taikymą, sustabdyti šios priemonės vykdymo per šį laikotarpį. Todėl ši bylos šalis per laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrą turi įrodyti, kad neatsižvelgiant į tai, jog jos produktams Sąjungoje nuo 2009 m. taikomas 13,4 % antidempingo muitas, yra skubu priimti laikinas priemones, skirtas jos apsaugai nuo didelės ir nepataisomos žalos, kurią ji patirtų nesant tokių priemonių. Iš to matyti, kad Rusal Armenal turi pagrįsti arba žalą, kurios ji nepatyrė per ketverius metus, nors ši priskiriama ginčijamam reglamentui, arba žalą, kuri šiuo metu yra didelė ir nepataisoma, todėl laikinųjų priemonių paskyrimas yra skubus, nors Rusal Armenal jau patyrė šią žalą per ketverius proceso Bendrajame Teisme, užbaigto skundžiamu sprendimu, metus.
13

2012 m. balandžio 12 d.Wojewódzki Sąd Administracyjny we Szczecinie (Ščecino vaivadijos administracinis teismas) atmetė Gmina Międzyzdroje skundą dėl šio sprendimo. Šis teismas, be kita ko, konstatavo, kad savivaldybė negalėjo vienais mokestiniais metais vienu kartu patikslinti visų atliktų atskaitų, nes pagal Direktyvos 2006/112 187 straipsnį nacionalinis įstatymų leidėjas nustatė atskaitos tikslinimo per dešimties metų laikotarpį tvarką.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Glaxosmithkline Biologicals SA ir Glaxosmithkline Biologicals, Niederlassung der Smithkline Beecham Pharma GmbH & Co. KG (toliau kartu – GSK) ir Comptroller General of Patents, Designs and Trade Marks (toliau – Patent Office) ginčą dėl pastarojo atsisakymo išduoti GSK du papildomos apsaugos liudijimus (toliau – PAL).
Vartotojų apsauga – Nesąžiningos sąlygos sutartyse su vartotojais – Direktyva 93/13 – Nesąžininga sąlyga, kaip tai suprantama pagal 3 straipsnį – Sąvoka – Vartojimo sutarties sąlyga dėl hipoteka įkeistu turtu užtikrintos paskolos sutarties nutraukimo prieš terminą – Pardavėjo arba tiekėjo teisė vienašališkai nutraukti paskolos sutartį be išankstinio įspėjimo ir reikalauti sumokėti likusią skolos dalį bei palūkanas dėl to, kad per ribotą laiko tarpą skolininkas nevykdė įsipareigojimų – Nacionalinio teismo atliekamas tokios sąlygos nesąžiningumo vertinimas – Kriterijai

(Tarybos direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 ir 3 dalys, priedo 1 punkto e ir g papunkčiai ir 2 punkto a papunktis)
Aiškinantis, ar konkreti sutarties sąlyga yra nesąžininga, Direktyvos 93/13 dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 4 straipsnyje numatyta, kad tai vertinama atsižvelgiant į prekių ar paslaugų, dėl kurių buvo sudaryta sutartis, pobūdį ir vadovaujantis visomis sutarties sudarymo aplinkybėmis. Šiomis aplinkybėmis taip pat reikia įvertinti pasekmes, kurias ši sąlyga gali sukelti sutarčiai atsižvelgiant į taikytiną teisę, o dėl to reikia išnagrinėti nacionalinę teisės sistemą.

Remiantis tuo darytina išvada, kad Teisingumo Teismas, naudodamasis savo kompetencija aiškinti Sąjungos teisę pagal SESV 267 straipsnį, gali išaiškinti bendrus kriterijus, kuriuos Sąjungos teisės aktų leidėjas naudoja tam, kad apibrėžtų nesąžiningos sąlygos sąvoką. Vis dėlto jis negali nuspręsti dėl šių bendrų kriterijų taikymo konkrečiai sąlygai, kuri turi būti išnagrinėta atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes.

Todėl atitinkamas nacionalinis teismas turi nustatyti, ar tam tikra kredito sutarties sąlyga, kurioje numatyta neproporcingai didelė sankcija vartotojo nenaudai, atsižvelgiant į visas šios sutarties sudarymo aplinkybes, turi būti laikoma nesąžininga, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 3 ir 4 straipsnius. Jeigu taip būtų, tada šis teismas turėtų nustatyti visas dėl to pagal nacionalinę teisę kylančias pasekmes, kad užtikrintų, jog ši sąlyga nebūtų privaloma šiam vartotojui. Be to, pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį šis teismas turi įvertinti, ar sutartis gali likti galioti be šios galimos nesąžiningos nuostatos.

(žr. 59–61, 63 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)