Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos įgaliojimai atlikti patikrinimą – Sprendimas dėl patikrinimo – Pareiga motyvuoti – Apimtis

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 4 dalis)

2. Konkurencija – Administracinė procedūra – Sprendimas dėl patikrinimo – Nacionalinėms institucijoms adresuotas prašymas suteikti paramą

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 7 ir 8 dalys)

3. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos įgaliojimai atlikti patikrinimą – Lojalaus bendradarbiavimo su nacionalinėmis institucijomis pareiga – Sprendimas dėl patikrinimo – Teisminė kontrolė – Apimtis

(EB 10, 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 4, 7 ir 8 dalys)

4. Konkurencija – Kompetencijos pasiskirstymas tarp Komisijos ir nacionalinių konkurencijos institucijų – Komisijos teisė nuspręsti atlikti patikrinimą byloje, kuri nagrinėjama nacionalinėje konkurencijos institucijoje – Lojalaus bendradarbiavimo su nacionalinėmis institucijomis pareiga – Apimtis

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnio 1 ir 6 dalys ir 13 straipsnio 1 dalis)

5. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos įgaliojimai atlikti patikrinimą – Sprendimo dėl patikrinimo pasirinkimas – Komisijos diskrecija – Ribos

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnis)

6. Procesas – Naujų pagrindų pateikimas vykstant procesui – Sąlygos

(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas ir 48 straipsnio 2 dalis)

Summary

1. Sprendimas, kuriuo Komisija, įgyvendindama įgaliojimus, suteikiamus Reglamento Nr. 1/2003, užtikrinti, kad įmonės laikytųsi Bendrijos konkurencijos taisyklių, pagal šio reglamento 20 straipsnį nurodo atlikti patikrinimą, remiantis to paties straipsnio 4 dalimi ir teismų praktika, turi būti motyvuotas nurodant tam tikrus esminius elementus taip, kad būtų parodytas numatomo įsikišimo į įmonės vidaus reikalus pagrįstumas bei šioms įmonėms suteikta galimybė nustatyti savo pareigos bendradarbiauti apimtį ir apsaugota jų teisė į gynybą. Taip šiuose motyvuose ji turi nurodyti patikrinimo objektą ir tikslą, pažymėdama esminius įtariamo pažeidimo bruožus, aprašydama numanomą atitinkamą rinką ir įtariamų konkurencijos apribojimų pobūdį, pateikdama paaiškinimus dėl to, kaip įmonė, kurioje numatomas patikrinimas, veikiausiai dalyvavo pažeidime, dėl to, ko ieškoma, ir dėl aplinkybių, su kuriomis susijęs patikrinimas, bei dėl Bendrijos tyrėjams suteiktų įgaliojimų, dėl patikrinimo pradžios datos, dėl sankcijų, numatytų Reglamento Nr. 1/2003 23 ir 24 straipsniuose, ir dėl galimybės apskųsti sprendimą Pirmosios instancijos teisme. Komisija taip pat turi detaliai parodyti, kad disponuoja rimta dalykine informacija ir įrodymais, skatinančiais įtarti įmonę, kurioje numatomas patikrinimas, padarius pažeidimą.

Ar tokio sprendimo pagrindimas pakankamas, turi būti vertinama atsižvelgiant į aplinkybes, kuriomis jis buvo priimtas.

(žr. 49–53, 58 punktus)

2. Pagal Reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų (EB) 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo 20 straipsnio 8 dalį nacionalinė teisminė institucija, į kurią kreipiamasi pagal šio reglamento 20 straipsnio 7 dalį, turi patikrinti, ar Komisijos sprendimas dėl patikrinimo autentiškas ir ar siekiant atlikti patikrinimą numatytos prievartos priemonės nėra savavališkos ar perdėtos atsižvelgiant į patikrinimo objektą, ir kad šiam tikslui Komisija privalo jai pateikti tam tikrą informaciją.

Tačiau iš Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 8 dalies ir teismų praktikos išplaukia, jog ši informacija gali būti kitur, o ne pačiame sprendime dėl patikrinimo, arba gali būti jai Komisijos perduota kitais būdais nei šiuo sprendimu.

(žr. 110 punktą)

3. Dėl patikrinimų, kuriuos gali atlikti Komisija, siekdama užtikrinti, kad įmonės laikytųsi Bendrijos konkurencijos taisyklių, Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnyje įtvirtintas aiškus skirtumas tarp Komisijos sprendimų, priimtų remiantis šio straipsnio 4 dalimi, ir paramos prašymo, pateikto nacionalinei teisminei institucijai pagal šio straipsnio 7 dalį.

Nors tik Bendrijos teismai yra kompetentingi tikrinti sprendimo, kurį Komisija priėmė remdamasi reglamento 20 straipsnio 4 dalimi, teisėtumą, tik nacionalinis teismas, kurio prašoma leidimo taikyti prievartos priemones pagal reglamento 20 straipsnio 7 dalį, kuriam gali padėti Teisingumo Teismas, jeigu pateikiamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, paliekant nacionalines apskundimo galimybes, turi nustatyti, ar informacija, kurią su šiuo prašymu pateikė Komisija, leidžia jam atlikti reglamento 20 straipsnio 8 dalyje pavestą kontrolę ir taip suteikia galimybę priimti naudingą sprendimą dėl pateikto prašymo.

Nacionalinė teisminė institucija, į kurią buvo kreiptasi pagal reglamento 20 straipsnio 7 dalį, remdamasi to paties straipsnio 8 dalimi ir teismų praktika, turi galimybę paprašyti Komisijos pateikti patikslinimus, be kita ko, dėl priežasčių, verčiančių įtarti EB 81 ir EB 82 straipsnių pažeidimą, dėl įtariamo pažeidimo sunkumo ir dėl nagrinėjamos įmonės dalyvavimo pobūdžio. Pirmosios instancijos teismo tikrinimas, kuriame iš esmės galėtų būti prieita prie išvados, kad Komisija nacionaliniam teismui neperdavė pakankamai informacijos, reikštų, kad Pirmosios instancijos teismas iš naujo vertina nacionalinio teismo jau konstatuotą aplinkybę dėl to, ar informacijos pakanka. Tačiau tokiai kontrolei negalima pritarti, nes nacionalinio teismo atliktas vertinimas gali būti tikrinamas tik pasinaudojus nacionalinėje teisėje numatytomis šios institucijos sprendimų apskundimo galimybėmis.

Todėl kaip netinkamus reikia atmesti argumentus, kuriuos nagrinėjama įmonė pateikia savo ieškiniui dėl Komisijos sprendimo atlikti patikrinimą pagrįsti, kad šiame sprendime, pažeidžiant lojalaus bendradarbiavimo su nacionalinėmis institucijomis pareigą, kuri tenka Komisijai remiantis EB 10 straipsniu, nebuvo nurodyta pakankamai informacijos, jog nacionaliniam teismui, nagrinėjančiam prašymą dėl leidimo imtis prievartos priemonių, būtų suteikta galimybė priimti sprendimą susipažinus su visomis bylos aplinkybėmis.

(žr. 119, 122–125 punktus)

4. Nors Reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta bendra taisyklė, kuria remdamosi Komisija ir nacionalinės konkurencijos institucijos privalo glaudžiai bendradarbiauti, joje nenurodyta Komisijai susilaikyti nuo patikrinimo, susijusio su tam tikra byla, kurią lygiagrečiai nagrinėja nacionalinė konkurencijos institucija.

Iš šios nuostatos taip pat negalima daryti išvados, kad jeigu nacionalinė konkurencijos institucija pradėjo tyrimą dėl konkrečių faktinių aplinkybių, Komisijai neišvengiamai užkertamas kelias nagrinėti bylą arba ja preliminariai domėtis. Atvirkščiai, iš šioje nuostatoje įtvirtintos bendradarbiavimo pareigos išplaukia, kad bent jau preliminariose stadijose, pavyzdžiui, vykstant tyrimui, šios institucijos gali dirbti lygiagrečiai. Iš Reglamento Nr. 1/2003 11 straipsnio 6 dalies išplaukia, kad bendradarbiavimo principas suponuoja, jog Komisija ir nacionalinės konkurencijos institucijos bent jau preliminariose nagrinėjamų bylų stadijose galėtų dirbti lygiagrečiai. Ši nuostata su sąlyga, kad su atitinkama nacionaline institucija buvo paprasčiausiai pasikonsultuota, numato, jog Komisija išsaugo galimybę pradėti procedūrą siekiant priimti sprendimą, net jei nacionalinė institucija jau nagrinėja bylą. Todėl Komisija neišvengiamai turi galėti atlikti tokį patikrinimą, kaip buvo nurodyta nagrinėjamu atveju. Sprendimas dėl patikrinimo yra tik parengiamasis bylos nagrinėjimo iš esmės aktas, kuris nelemia formalios procedūros pradžios minėto 11 straipsnio 6 dalies prasme, nes toks sprendimas dėl patikrinimo savaime neparodo Komisijos ketinimo priimti byloje sprendimo iš esmės.

Be to, Reglamento Nr. 1/2003 13 straipsnio 1 dalyje atitinkamai institucijai tik sudaryta galimybė sustabdyti procedūrą ar atmesti skundą dėl to, kad kita konkurencijos institucija nagrinėja tą pačią bylą. Taigi nepasinaudojimas šia galimybe negali reikšti, kad Komisija pažeidė savo pareigą lojaliai bendradarbiauti su valstybių narių konkurencijos institucijomis.

(žr. 128–130 punktus)

5. Proporcingumo principo paisymas reikalauja, kad tuomet, kai remdamasi Reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų (EB) 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo 20 straipsniu Komisija nusprendžia atlikti patikrinimą, numatytos priemonės nesukelia neproporcingų ir netoleruotinų nepatogumų atsižvelgiant į nagrinėjamu patikrinimu siekiamus tikslus. Vis dėlto Komisijos pasirinkimas tarp patikrinimo, atliekamo paprastu pavedimu, ir patikrinimo, nurodyto priėmus sprendimą, priklauso ne nuo tokių aplinkybių kaip ypatingas situacijos sunkumas, ypatinga skuba ar absoliučios diskrecijos būtinybė, o nuo būtinybės atlikti tinkamą tyrimą, atsižvelgiant į bylos ypatybes. Todėl, jeigu sprendimo dėl patikrinimo tikslas yra tik leisti Komisijai surinkti būtinus duomenis, siekiant įvertinti galimo Sutarties pažeidimo buvimą, toks sprendimas nepažeidžia proporcingumo principo.

Iš esmės būtent Komisija turi įvertinti, ar reikia gauti informacijos, siekiant nustatyti konkurencijos taisyklių pažeidimą, ir net jeigu jau disponuoja pažeidimo požymiais ar net pažeidimo įrodymais, Komisija gali teisėtai manyti, kad būtina nurodyti atlikti papildomus patikrinimus, leidžiančius tiksliau nustatyti pažeidimą ar jo trukmę.

(žr. 147–148 punktus)

6. Iš Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto ir 48 straipsnio 2 dalies išplaukia, kad procesą pradedančiame ieškinyje turi būti nurodytas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka ir kad vykstant procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Tačiau tai, kad per procesą Pirmosios instancijos teisme ieškovas neturėjo tam tikrų faktinių duomenų, nėra nauja faktinė aplinkybė, kuri tapo žinoma vykstant procesui. Dar būtina, kad anksčiau šis ieškovas nebūtų turėjęs galimybės žinoti šių duomenų.

(žr. 164 punktą)