ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
55.

Neginčytina, kad, sukuriant ilgalaikio gyventojo statusą, Direktyvoje 2003/109 yra numatytas trečiųjų šalių piliečių turimos teisės įgyvendinimas, jeigu jie atitinka šios direktyvos I ir II skyriuose numatytas sąlygas. Be to, kaip gyvenimo šalyje „laikinais pagrindais“, kurie nepatenka į minėtos direktyvos taikymo sritį, pavyzdžiai joje nurodomi tik tie atvejai, kai piliečiai turi asmeninę teisę gyventi šalyje (pavyzdžiui, dirbdami pagal programą „au pair“). Taigi vien to, kad asmuo turi atskirą teisę gyventi šalyje ( 27 ), nepakanka, kad šis gyvenimas šalyje patektų į šios direktyvos taikymo sritį ir dėl to tas asmuo galėtų tam tikromis sąlygomis įgyti ilgalaikio gyventojo statusą.
41.

Galiausiai norėčiau aptarti, kaip pažymėta ir doktrinoje, gana keistą ( 8 ) pirmojo prejudicinio klausimo, pateikto sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, formuluotę, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (Bundesfinanzhof (Federalinis finansų teismas) penktoji kolegija) įspėja atsakant į pirmąjį klausimą nesirinkti b alternatyvos (t. y. mano šioje išvadoje siūlomo atsakymo) „taikstantis su dideliu mokesčių praradimu“ ir dėl to, kad „atsakymas labai svarbus ne tik nagrinėjant šią bylą, bet ir renkant mokesčius Vokietijoje“, be to, „jeigu į pirmąjį prejudicinį klausimą reikėtų atsakyti pagal b alternatyvą, tai atitinkamai turėtų didžiulių mokestinių padarinių“.
35.

Be to, Sprendimas Liuksemburgas buvo susijęs su Komisijos pradėta pažeidimo procedūra dėl to, kad Liuksemburgas neįvykdė savo įsipareigojimų pagal atitinkamą aptariamosios direktyvos nuostatą ir susijusias Sutarties nuostatas. Formuluotė „valstybinės politikos nuostatos“ buvo pateikta valstybėms narėms skirtoje nuostatoje ( 21 ), pagal kurią joms buvo leidžiama nukrypstant nuo bendros taisyklės taikyti kitokias „darbo sutarties sąlygas“ nei nustatytosios Direktyvos 96/71 3 straipsnio 1 dalyje. Aptariamoje deklaracijoje buvo patvirtinta nuomonė, kad valstybėms narėms suteikta diskrecija buvo siauresnė, nei ją aiškino Liuksemburgas. Kaip savo išvadoje toje byloje pažymėjo generalinė advokatė V. Trstenjak, Liuksemburgo vyriausybė, kaip konstitucinis valstybės narės atstovas, negalėjo neigti žinojusi apie Deklaraciją Nr. 10. Taigi tai, kad Deklaracija Nr. 10 nebuvo paskelbta Europos [Sąjungos] Oficialiajame leidinyje, nesumažino jos teisinės reikšmės byloje prieš šią valstybę narę.
7.

BDAR 45 konstatuojamoji dalis suformuluota taip: „Kai duomenų valdytojas duomenis tvarko vykdydamas jam tenkančią teisinę prievolę arba kai duomenis būtina tvarkyti siekiant atlikti užduotį, vykdomą dėl viešojo intereso arba vykdant viešosios valdžios funkcijas, duomenų tvarkymo pagrindas turėtų būti įtvirtintas Sąjungos arba valstybės narės teisėje. Šiuo reglamentu nereikalaujama kiekvienu atskiru duomenų tvarkymo atveju specialaus teisės [akto.] Kelioms duomenų tvarkymo operacijoms gali užtekti vieno teisės akto, kai duomenų valdytojas duomenis tvarko vykdydamas jam tenkančią teisinę prievolę arba kai duomenis būtina tvarkyti siekiant atlikti užduotį, vykdomą dėl viešojo intereso arba vykdant viešosios valdžios funkcijas. Be to, Sąjungos ar valstybės narės teisėje turėtų būti nustatytas asmens duomenų tvarkymo tikslas. Be to, šiame pagrinde galėtų būti nurodytos bendrosios šio reglamento sąlygos, kuriomis reglamentuojamas asmens duomenų tvarkymo teisėtumas, nustatytos asmens duomenų valdytojo, tvarkytinų asmens duomenų rūšies, atitinkamų duomenų subjektų, subjektų, kuriems asmens duomenys gali būti atskleisti, tikslų apribojimų, saugojimo laikotarpio ir kitų priemonių, kuriomis užtikrinamas teisėtas ir sąžiningas duomenų tvarkymas, specifikacijos. Sąjungos arba valstybės narės teisėje taip pat turėtų būti nustatyta, ar duomenų valdytojas, atlikdamas užduotį, vykdomą dėl viešojo intereso arba vykdant viešosios valdžios funkcijas, turėtų būti valdžios institucija arba kitas viešosios teisės reglamentuojamas fizinis ar juridinis asmuo arba, kai tai pateisinama viešuoju interesu, įskaitant sveikatos apsaugos tikslais, tokiais kaip visuomenės sveikata ir socialinė apsauga bei sveikatos priežiūros paslaugų valdymas, privatinės teisės reglamentuojamas asmuo, toks kaip profesinė asociacija.“
66.

Laidavimo sutarčių yra įvairių rūšių. Kadangi ši sritis nėra suderinta, laidavimo sutartims taikoma valstybių narių vidaus teisė, kurios reikšmingi aspektai gali skirtis ( 23 ). Be to, laiduotojo prievolės pagal laidavimo sutartį gali būti labai skirtingos ir skirtis nuo pagrindiniam skolininkui taikytinų prievolių, bet tai neturi poveikio šio skolininko prievolėms kreditoriaus atžvilgiu. Laiduotojas taip pat gali įsipareigoti užtikrinti visą pagrindinio skolininko skolą ar tik jos dalį ir jo įsipareigojimo trukmė gali būti ribojama sutarties, pagal kurią skolininkas yra įsipareigojęs kreditoriui, trukme. Be to, data, kai iš laiduotojo gali būti reikalaujama įvykdyti prievolę, gali skirtis nuo pagrindinės skolos grąžinimo termino datos, bet negali būti ankstesnė už pastarąją datą ir laidavimo sutarčiai gali būti taikoma kita teisė nei pagrindinei skolai.
75.

Antrasis dokumentas, t. y. Apeliacinio komiteto ataskaita „HP-SSST“, buvo susijęs su situacija, kai panašus produktas, kaip jį apibrėžė už antidempingo tyrimą atsakingos Kinijos valdžios institucijos, galėjo būti priskirtas prie trijų segmentų (pakopos A, pakopos B ir pakopos C). Šioje byloje importas dempingo kaina ir nacionaliniai pardavimai buvo susiję su skirtingais rinkos segmentais: nacionaliniai pardavimai buvo sutelkti pakopos A segmente, kuriame importuojamų produktų dalis buvo nereikšminga (sudarė 1,45 %); importas dempingo kaina buvo sutelktas į pakopos B ir pakopos C segmentus. Be to, prie pakopos B ir pakopos C priskirtų produktų kainos buvo atitinkamai dvigubai ir trigubai didesnės nei prie pakopos A priskirtų produktų. Tokiomis aplinkybėmis Kinijos institucijos nustatė, kad priverstinis kainų mažinimas vyko pakopas B ir C atitinkančiuose segmentuose, kuriuose importuota daugiausia prekių, bet pakopoje A, kurioje daugiausia prekiauta nacionaline produkcija, jokio priverstinio kainų mažinimo nebuvo ( 44 ). Taigi šios institucijos nenustatė, kad buvo priverstinai sumažintos panašaus produkto kainos, o tik konstatavo priverstinį kainų mažinimą pakopose B ir C ( 45 ).
70.

Taip yra, pavyzdžiui, nagrinėjant bylas, susijusias su nužudymu, pakenkimu asmens fizinei sveikatai, be kita ko, seksualiniu smurtu, taip pat su sukčiavimu klastojant dokumentus, kai įrodymai daugiausia pateikiami vaizdo laikmenose ( 25 ). Tiesa, nuotraukų ar nufilmuotos medžiagos aprašymas, taip pat su jomis susiję per posėdį vykstantys ginčai leidžia teismo tarėjui susidaryti nuomonę, bet ją lemia ne įspūdis, kurį tiesiogiai sukelia nuotraukos ar nufilmuota medžiaga. Be to, net jei asmeniškai aklam teismo tarėjui galėtų padėti nešališkas trečiasis asmuo, pastarojo įsikišimas galėtų turėti įtakos nuotraukų ir nufilmuotos medžiagos suvokimui. Tarėjas bent negalėtų susidaryti savo paties nuomonės, tiesiogiai remdamasis įrodymais, o galėtų tai padaryti tik padedamas šio trečiojo asmens.
79.

Toks paprastas ir vienodas sąsajos kriterijus leidžia lengvai apimti sudėtingus atvejus, dažnai pasitaikančius jūrų transporto draudimo srityje. Visų pirma nėra neįprasta, kad jūrų transporto draudimo sutartis apima su laivu susijusią įvairaus pobūdžio riziką. Be to, gali būti, kad, kaip pagrindinėje byloje, laivininkystės bendrovė, kuri yra laivo savininkė, ne pati eksploatuoja laivą, bet patiki jo eksploatavimą trečiajai šaliai pagal laivo be įgulos frachtavimo sutartį. Visais šiais atvejais taikant taisyklę, pagal kurią rizikos buvimo vieta – „valstybėje narėje, kurioje yra atlikta registracija“, randamas aiškus, paprastas ir nuspėjamas sprendimas.
95.

Be to, pritariu tam, ką savo išvadoje byloje Schrems nurodė generalinis advokatas M. Bobek dėl to, kad Reglamente Nr. 44/2001 „nėra specialių nuostatų dėl reikalavimų perleidimo <…> ar kolektyvinio žalos atlyginimo procedūrų“: teismai, įskaitant Teisingumo Teismą, neprivalo nustatyti naujų procesinių mechanizmų, užbėgdami tokiu sudėtingu klausimu įstatymų leidėjui už akių ( 72 ), ir ne jų vaidmuo yra sukurti jurisdikcijos pagrindą ad hoc ( 73 ).
11.

Direktyvos 2011/95 2 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ nustatyta: „Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys: a) tarptautinė apsauga – pabėgėlio statusas ir papildomos apsaugos statusas, kaip apibrėžta e ir g punktuose; b) tarptautinės apsaugos gavėjas – asmuo, kuriam suteiktas pabėgėlio ar papildomos apsaugos statusas, kaip apibrėžta e ir g punktuose; c) Ženevos konvencija – 1951 m. liepos 28 d. Ženevos konvencija dėl pabėgėlių statuso su pakeitimais, padarytais 1967 m. sausio 31 d. Niujorko protokolu; d) pabėgėlis – trečiosios šalies pilietis, kuris dėl visiškai pagrįstos persekiojimo dėl rasės, religijos, tautybės, politinių pažiūrų ar priklausymo prie tam tikros socialinės grupės baimės yra už šalies, kurios pilietis jis yra, ribų ir negali arba dėl tokios baimės nepageidauja naudotis tos šalies apsauga, arba asmuo be pilietybės, kuris dėl minėtų priežasčių būdamas už šalies, kurioje yra jo ankstesnė įprastinė gyvenamoji vieta, ribų negali ar dėl tokios baimės nepageidauja į ją grįžti ir kuriam netaikomas 12 straipsnis; e) pabėgėlio statusas – valstybės narės pripažinimas, kad trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės yra pabėgėlis; f) papildomą apsaugą galintis gauti asmuo – trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės, kuris negali būti laikomas pabėgėliu, tačiau apie kurį pagrįstai galima manyti, kad jei jis būtų grąžintas į savo kilmės šalį arba – asmens be pilietybės atveju – į šalį, kurioje yra jos [jo] ankstesnė įprastinė gyvenamoji vieta, jam kiltų realus pavojus patirti 15 straipsnyje apibrėžtą didelę žalą, kuriam netaikomos 17 straipsnio 1 bei 2 dalys ir kuris negali arba dėl tokio pavojaus nepageidauja naudotis tos šalies apsauga; g) papildomos apsaugos statusas – valstybės narės pripažinimas, kad trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės yra papildomą apsaugą galintis gauti asmuo; h) tarptautinės apsaugos prašymas – trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės pateiktas prašymas dėl valstybės narės apsaugos [prašymas dėl valstybės narės apsaugos, pateiktas trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės], kuris, kaip galima suprasti, siekia pabėgėlio statuso arba papildomos apsaugos statuso ir kuris aiškiai neprašo kitokios rūšies apsaugos, kuriai netaikoma ši direktyva ir kurios galima prašyti atskirai; i) prašytojas – trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės, pateikęs tarptautinės apsaugos prašymą, dėl kurio dar nėra priimtas galutinis sprendimas; <…> n) kilmės šalis – pilietybės šalis ar šalys, o asmenų be pilietybės atveju – šalis, kurioje yra ankstesnė įprastinė gyvenamoji vieta.“
12.

Neapmokestinimo PVM tvarka buvo taikoma taip: a) Bakati Plus užpildydavo prašymo grąžinti PVM formą, ant kurios vėliau prekių išvežimo vietos muitinės įstaiga įklijuodavo vizą ir uždėdavo antspaudą; b) antras šios formos egzempliorius būdavo grąžinamas Bakati Plus; c) Bakati Plus pagal PVM įstatymą grąžindavo pirkėjams sumokėtą PVM; ir d) pranešime dėl PVM sumokėjimo Bakati Plus paprašydavo atskaityti grąžintą sumą.
6.

Nagrinėjamu laikotarpiu TV 2, be transliuotojui mokamo mokesčio, taip pat gaudavo pajamų iš per televiziją transliuojamos reklamos laiko pardavimo. Šias pajamas atskirais laikotarpiais generuodavo atskira valstybės bendrovė TV 2 Reklame A/S, kuri dalį pelno pervesdavo TV 2 per fondą, o dalį – tiesiogiai TV 2.
58.

Dėl proporcingumo principo Komisija laikosi nuomonės, kad jo nesilaikoma, nes veiklos vykdytojai privalo prisidėti prie grynųjų sąnaudų, kurias patiria per konkursą paskirtos įmonės, kompensavimo ir kartu mokėti specialųjį įnašą. Šis įpareigojimas reikštų „dvigubą įnašą“ arba bent jau finansinių prievolių, kurias tenka vykdyti veiklos vykdytojams, padidėjimą. Komisija per teismo posėdį taip pat pažymėjo, kad specialiojo įnašo sumos yra didelės, palyginti, be kita ko, su to paties laikotarpio įnašo suma Ispanijoje.
81.

Taip pat reikia patikslinti, kad Bendrasis Teismas nenustatė, kad Parlamentas pažeidė šių institucijų kompetenciją. Iš tiesų Parlamentas ginčijamame sprendime nepateikė galutinio teisinio faktinių aplinkybių vertinimo pagal Prancūzijos baudžiamąją teisę, o tik pakartojo Prancūzijos teisminių institucijų apeliantei pareikštus kaltinimus. Be to, kadangi Parlamentas nurodė, kad tviteryje paskelbta nuotrauka iš tikrųjų buvo apeliantės padėjėjo paskelbtas ir vėliau ištrintas fotomontažas, jis tik apibendrino faktines aplinkybes, dėl kurių buvo pateiktas prašymas atšaukti imunitetą. Parlamentas nepareiškė nuomonės dėl apeliantės atsakomybės už tai, kad jos padėjėjas galimai naudojo jos tviterio paskyrą. Darytina išvada, kad, priešingai, nei, atrodo, teigia apeliantė, nagrinėjamo ginčijamo sprendimo dalys – tai tik Parlamento susipažinimas su faktinėmis aplinkybėmis. Be to, skundžiamame sprendime nėra nieko, kas leistų manyti, kad Bendrasis Teismas neteisingai suprato Parlamento pastabų prasmę ir teisinę galią.
25.

Be to, ieškovė mano, kad ginčijamoje rezoliucijoje suformuota galutinė Parlamento pozicija. Paskesnis Parlamento dalyvavimas procedūroje pagal ESS 7 straipsnį, t. y. pritarimas Tarybos nutarimui, skiriasi nuo pradinio pasiūlymo. Tai yra susiję su kitos institucijos priimtu teisės aktu, kurio turinys ir dalykas skiriasi. ESS 7 straipsnyje nustatytos procedūros negalima lyginti su teisėkūros procedūra. Todėl ginčijama rezoliucija nėra analogiška Komisijos pasiūlymams dėl teisėkūros procedūra priimamų teisės aktų. ESS 7 straipsnyje nustatyta procedūra yra unikali sankcijų procedūra, kurios visuose etapuose sukuriamos teisinės pasekmės, net jei nepradedamas kitas etapas. Iš tiesų visiškai neaišku, ar priimtoje ginčijamoje rezoliucijoje nustatytą neteisėtumą galima ištaisyti vėlesniame etape, nes nėra jokių garantijų, kad Taryba galiausiai priims dėl to sprendimą.
39.

2017 m. kovo 15 d. Sprendimo Aquino (C‑3/16, EU:C:2017:209) 32–34 punktuose Teisingumo Teismas priminė, kad SESV 267 straipsnio trečioje pastraipoje numatyta pareiga pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą taikoma bendradarbiaujant nacionaliniams teismams, kurie įpareigoti taikyti Sąjungos teisę, ir Teisingumo Teismui, kad visose valstybėse narėse būtų užtikrintas tinkamas Sąjungos teisės taikymas ir vienodas aiškinimas. Šios SESV 267 straipsnio trečioje pastraipoje numatytos prašymo pateikimo pareigos tikslas, be kita ko, yra neleisti kurioje nors valstybėje narėje susiformuoti Sąjungos teisės normų neatitinkančiai nacionalinei jurisprudencijai. Be to, galutinės instancijos teismas pagal apibrėžtį yra paskutinė instancija, kurioje privatūs asmenys gali remtis Sąjungos teisėje jiems pripažįstamomis teisėmis. Galutinės instancijos teismai privalo nacionaliniu lygmeniu užtikrinti vienodą teisės normų aiškinimą ( 18 ).
63.

Be to, nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha (Kastilijos-La Mančos aukštesnysis teisingumo teismas), be kita ko, pabrėžia, kad Sąjungos pilietė neturėjo galimybės nurodyti šių ypatingų aplinkybių, taigi ir remtis priklausomumo santykio buvimu, Ispanijos administracija, regis, tai neigia.
37.

Šiomis aplinkybėmis Sąd Rejonowy Gdańsk‑Południe w Gdańsku (Pietų Gdansko apylinkės teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Pamatinio sprendimo [2005/214] 1 straipsnio a punkto, 9 straipsnio 3 dalies, 20 straipsnio 1 dalies ir 2 straipsnio b punkto nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad perduotas vykdyti sprendimas, kuriuo piniginė sankcija skirta juridiniam asmeniui, turi būti įvykdytas vykdančiojoje valstybėje, nepaisant to, kad pagal nacionalines nuostatas, kuriomis į nacionalinę teisę perkeliamas šis pamatinis sprendimas, nenumatyta galimybė įvykdyti sprendimo, kuriuo tokia sankcija skiriama juridiniam asmeniui? 2. Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Pamatinio sprendimo [2005/214] 1 straipsnio a punkte ir 9 straipsnio 3 dalyje vartojama sąvoka „juridinis asmuo“ turi būti aiškinama: a) pagal sprendimą priėmusios valstybės teisės aktų nuostatas (1 straipsnio c punktas); b) pagal sprendimą vykdančios valstybės narės teisės aktų nuostatas (1 straipsnio d punktas) ar c) kaip savarankiška Sąjungos teisės sąvoka, ir ar todėl ji taip pat apima juridinio asmens filialą, nors vykdančiojoje valstybėje šis filialas neturi teisinio subjektiškumo?“
39.

Mano nuomone, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenustatė konkrečių faktinių aplinkybių, kurios padėtų Teisingumo Teismui nustatyti, ar pagrindinėje byloje yra tam tikras tarptautinis susidomėjimas perkant komunos vaistines ( 13 ). Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atkreipė dėmesį į tai, kad nagrinėjamame konkurse pagal nacionalinę teisę galėjo dalyvauti visi ES valstybių narių pilnamečiai, dirbantys vaistininkais, ir remdamasis 2014 m. vasario 13 d. Sprendimu Sokoll-Seebacher (C‑367/12, EU:C:2014:68) ir 2010 m. birželio 1 d. Sprendimu Blanco Pérez and Chao Gómez (C‑570/07 ir C‑571/07, EU:C:2010:300, 40 punktas) nurodė, kad atitinkami nacionalinės teisės aktai gali turėti tarpvalstybinį poveikį. Be to, Consiglio di Stato (Valstybės Taryba), be kita ko, taip pat paminėjo ES taisykles dėl vaistininkų kvalifikacijos pripažinimo ( 14 ).
11.

Kadangi negavo jokios papildomos informacijos apie siūlomų priemonių priėmimą, 2010 m. kovo 22 d. Komisija išsiuntė Airijai naują oficialų pranešimą; į jį Airija atsakė 2010 m. gegužės 18 d., 2010 m. liepos 22 d. ir 2010 m. rugsėjo 13 d. raštais. 2010 m. liepos 22 d. rašte Airijos institucijos nurodė, kad naujasis teisės aktas, kurį patvirtino Parlamentas, įsigalios liepos mėn. pabaigoje. Dėl Derrybrien jėgainių Airijos institucijos dar kartą nurodė, kad, kai tik pakeitimo procedūra bus pradėta taikyti, jėgainių valdytojas pateiks prašymą išduoti pakaitinį leidimą, prie kurio bus pridėtas poveikio aplinkai taisomasis vertinimas, „įskaitant informaciją apie priemones, skirtas vykdant projektą padarytai žalai aplinkai ištaisyti“. 2010 m. rugsėjo 13 d. raštu Airijos valdžios institucijos pranešė Komisijai apie Planning and Development (Amendment) Act 2010 (No. 30 of 2010) (2010 m. Planavimo ir plėtros (pakeitimo) įstatymas (2010 m. Nr. 30), toliau – PDAA) priėmimą. To įstatymo XA dalyje nustatyta pakaitinio leidimo suteikimo procedūra.
6.

6 straipsnyje „Konsultacijos ir teisių gynimo priemonės“ nurodyta: „1. Valstybės narės užtikrina, kad būtų nustatyta privaloma reguliarių oro uosto valdymo organo ir oro uosto naudotojų arba oro uosto naudotojų atstovų ar asociacijų konsultacijų procedūra, taikoma oro uosto mokesčių sistemos veikimui, oro uosto mokesčių dydžiui ir prireikus teikiamų paslaugų kokybei. Tokios konsultacijos rengiamos bent kartą per metus, nebent paskutinių konsultacijų metu būtų susitarta kitaip. Tais atvejais, kai sudarytas daugiametis oro uosto valdymo organo ir oro uosto naudotojų susitarimas, konsultacijos rengiamos laikantis tokio susitarimo. Valstybės narės pasilieka teisę prašyti dažniau rengti konsultacijas. 2. Valstybės narės užtikrina, kad esant galimybei sistema ar oro uosto mokesčių dydis [oro uosto mokesčių sistema ar dydis] būtų keičiam[i] oro uosto valdymo organo ir oro uosto naudotojų susitarimu. Šiuo tikslu oro uosto valdymo organas pasiūlymą keisti sistemą ar oro uosto mokesčių dydį [oro uosto mokesčių sistemą ar dydį] bei siūlomų pakeitimų pagrindimą pateikia oro uosto naudotojams ne vėliau kaip likus keturiems mėnesiams iki jų įsigaliojimo, išskyrus atvejus, kai esama išskirtinių aplinkybių, kurios turi būti pagrįstos oro uosto naudotojams. Prieš priimdamas sprendimą, oro uosto valdymo organas surengia konsultacijas dėl siūlomų pakeitimų su oro uosto naudotojais ir atsižvelgia į jų nuomonę. Paprastai oro uosto valdymo organas paskelbia sprendimą ar rekomendaciją ne vėliau kaip likus dviem mėnesiams iki jo(s) įsigaliojimo. Jei oro uosto valdymo organas ir oro uosto naudotojai nesusitaria dėl siūlomų pakeitimų, oro uosto valdymo organas pagrindžia savo sprendimą atsižvelgdamas į oro uosto naudotojų nuomonę. 3. Valstybės narės užtikrina, kad nesusitarus dėl oro uosto valdymo organo priimto sprendimo dėl oro uosto mokesčių, kiekviena šalis galėtų kreiptis į 11 straipsnyje nurodytą nepriklausomą priežiūros instituciją, kuri išnagrinėtų, ar sistemos arba oro uosto mokesčių dydžio [oro uosto mokesčių sistemos arba dydžio] pakeitimas yra pagrįstas. 4. Oro uosto valdymo organo sprendimu nustatytas sistemos ar oro uosto mokesčių dydžio [oro uosto mokesčių sistemos ar dydžio] pakeitimas, jei jis perduotas nagrinėti nepriklausomai priežiūros institucijai, įsigalioja tik tada, kai ta institucija išnagrinėja šį klausimą. Nepriklausoma priežiūros institucija, gavusi klausimą, per keturias savaites priima laikiną sprendimą dėl oro uosto mokesčių pakeitimo įsigaliojimo, išskyrus tuos atvejus, kai galutinis sprendimas gali būti priimtas per tą patį laikotarpį. 5. Valstybė narė gali nuspręsti netaikyti 3 ir 4 dalių oro uostų mokesčių dydžio ar struktūros pakeitimams tuose oro uostuose, kuriems: a) pagal nacionalinę teisę galioja privaloma procedūra, pagal kurią oro uostų mokesčius arba jų maksimalų dydį nustato arba patvirtina nepriklausoma priežiūros institucija <…>.“
44.

Be to, Deutsche Bahn nurodo, kad kai kurie gavėjai SEPA erdvėje nepajėgs šio kreditingumo patikrinimo integruoti į mokėjimo būdą, kurį taiko pats operatorius, ir daugelyje valstybių narių nebus galima to padaryti ekonomiškai priimtinomis sąlygomis. Joks operatorius neteiks informacijos apie kreditingumą SEPA lygiu. Kai kurios SEPA valstybės narės negalės gauti jokios informacijos arba gaus tik dalinę informaciją apie kliento kreditingumą. Todėl gavėjas negalėtų tinkamai sumažinti rizikos, kad tie klientai nesumokės pagal SEPA tiesioginio debeto schemą, ir, jei būtų reikalaujama siūlyti tiesioginio debeto mokėjimo galimybę klientams, įsisteigusiems tose šalyse, gavėjas sąmoningai prisiimtų neprognozuojamą riziką. Be to, dėl skirtingų mokėjimo įpročių ir (arba) klientų lūkesčių skirtingose SEPA valstybėse susidarytų labai skirtingos išlaidos įsigyjant informaciją apie klientų mokumą, todėl galėtų būti neekonomiška vienoje valstybėje narėje suteikti prioritetą tiesioginiam debetui, palyginti su kitais ne tokiais brangiais mokėjimo būdais.
49.

Šis principas yra viena iš rungimosi principo išraiškų; pagal rungimosi principą bylos šalys privalo turėti galimybę ginčyti bylą nagrinėjančiam teismui pateiktus įrodymus viešame posėdyje. Jeigu kaltinimas visiškai ar iš dalies grindžiamas liudytojo parodymais, per rungimosi principu pagrįstą bylos nagrinėjimą pateikta informacija gali būti naudinga tik tuomet, jeigu įmanoma įvertinti liudytojo ir jo parodymų patikimumą ( 18 ). Tad jeigu pasikeičia bylą nagrinėjančio teismo sudėtis, siekiant užtikrinti šių principų laikymąsi, liudytoją turi iš naujo apklausti kitos sudėties bylą nagrinėjantis teismas, ypač jeigu to liudytojo parodymai yra esminis ir lemiamą reikšmę turintis įrodymas, kurio įrodomoji galia priklauso nuo to, kokį įspūdį sukelia liudytojas.
6.

58 straipsnyje numatyta, kad: „1. Perkančiosios organizacijos, norinčios sudaryti viešųjų darbų koncesijų sutartis, savo ketinimą paskelbia skelbime. 2. Į 77 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka Komisijos patvirtintos formos skelbimus dėl viešosios darbų koncesijos sutarties įtraukiama VII C priede nurodyta informacija, be to, jei reikia, bet kokia kita, perkančiosios organizacijos nuomone, naudinga informacija. 3. Skelbimai publikuojami 36 straipsnio 2–8 dalyse nustatyta tvarka. 4. 37 straipsnis, reglamentuojantis skelbimų publikavimą, taip pat taikomas ir viešosioms darbų koncesijoms“.