Kiek tai konkrečiau susiję su tuo, kaip paskyrimų tarnyba, perkeldama iš vienos institucijos į kitą, turi atsižvelgti į pareigūno vertinimo ataskaitas, kurias parengė pirminė jo institucija, šios tarnybos negalima kaltinti dėl to, kad naudodamasi plačia diskrecija pareigų paaukštinimo srityje ji savo sprendimą dėl šio pareigūno nuopelnų grindė kartu vertinamomis visomis jo vertinimo ataskaitomis, kurios visiškai ar iš dalies susijusios su šio pareigūno vertinimo laikotarpiu nuo jo pareigų paaukštinimo ir kurias priėmė tiek naujos institucijos paskyrimų tarnyba, tiek pirminė jo institucija. Paskyrimų tarnybos taip pat negalima kaltinti tuo, kad ji šio pareigūno nuopelnus palygino taikydama bendrą procedūrą ir bendrus metodus, kuriuos naudodamasi savo diskrecija nauja institucija buvo iš naujo priėmusi visiems savo pareigūnams, kurių pareigos gali būti paaukštintos, pabrėžiant, kad ši nauja institucija neturi pareigos nusistatyti taisyklių, kuriomis būtų konkrečiai reguliuojama pareigūnų, perkeltų iš vienos institucijos į kitą, padėtis.

Tam, kad apsaugotų pareigūnų, kurie nori būti perkelti iš vienos institucijos į kitą, karjeros perspektyvas, Sąjungos institucijos turi, pirma, užtikrinti, kad perkėlimu nebūtų pakenkta perkeliamų pareigūnų karjerai, ir, antra, išnagrinėti perkelto pareigūno situaciją, siekdamos patikrinti, ar šis iš vienos institucijos į kitą perkeltas pareigūnas nebuvo nubaustas per pareigų paaukštinimo procedūrą.

Antra, paskyrimų tarnyba per parengiamąjį savo sprendimų dėl pareigų paaukštinimo priėmimo etapą gali įtraukti patariamąjį jungtinį organą, kaip antai jungtinį pareigų paaukštinimo komitetą, taip pat gali numatyti, kad šiam komitetui turi padėti kitas, taip pat jungtinis, organas, į kurio priimtus pagrįstų nuomonių projektus ji gali atsižvelgti. Pateikdami apeliacinius skundus pareigūnai, kurių pareigos gali būti paaukštintos ir kurių nepasiūlė paaukštinti jų generaliniai direktoriai ir skyrių vadovai, per apeliacinę procedūrą gali atkreipti paskyrimų tarnybos dėmesį į savo atvejus tam, kad, remdamiesi savo argumentais, minėtais pagrįstų nuomonių projektais ir atitinkamais atvejais – jungtinio pareigų paaukštinimo komiteto rekomendacijomis, ją priverstų išsamiai išnagrinėti atitinkamas jų situacijas atliekant visų pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, nuopelnų palyginimą, kurį ši tarnyba galiausiai atlieka pasibaigus pareigų paaukštinimo procedūrai tam, kad priimtų sprendimus dėl pareigų paaukštinimo.

Nors paskyrimų tarnyba neturi motyvuoti sprendimų, kuriuos priima dėl pareigų paaukštinimo, vis dėlto ji turi nurodyti šio sprendimo motyvus sprendime dėl skundo, ir tai turi padaryti individualizuotai.

Motyvavimo pakankamumas vertinamas atsižvelgiant į ginčijamo akto priėmimo faktines ir teisines aplinkybes. Kadangi pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsnį paskyrimų tarnyba turi teisę nuspręsti, kurių asmenų pareigos paaukštinamos, pakanka, kad sprendimas atmesti skundą būtų motyvuojamas nurodant, kad individualiai pareigūno situacijai taikytos teisės aktuose ir Pareigūnų tarnybos nuostatuose įtvirtintos pareigų paaukštinimo sąlygos.

Be to, kalbant apie per procedūrą, kuri turi įtakos daugeliui pareigūnų, priimto sprendimo motyvus, pažymėtina, kad iš paskyrimų tarnybos negalima reikalauti, kad ji motyvuotų savo sprendimą dėl skundo atmetimo ne tik atsižvelgdama į šiame skunde pateiktus kaltinimus, bet ir, pavyzdžiui, pateikdama paaiškinimų, dėl kokių priežasčių kiekvienas iš paaukštintinų pareigūnų turėjo daugiau nuopelnų nei skundą pateikęs asmuo. Sprendimo atmesti skundą motyvai turi būti susiję tik su tuo, ar įvykdytos teisinės sąlygos, kurios turi būti tenkinamos pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus, kad procedūra būtų teisėta, todėl paskyrimų tarnyba neturi nepaaukštintam pareigūnui atskleisti jo ir kitų pareigūnų, kurių pareigos gali būti paaukštintos, palyginamojo vertinimo ar išsamiai išdėstyti metodo, pagal kurį nusprendė, kad reikia paaukštinti tuos pareigūnus, kurie buvo paaukštinti.

(žr. 84–86 punktus)

Nuoroda:

Tarnautojų teismo praktika: 2015 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Bonazzi / Komisija, F‑88/15, EU:F:2015:150, 96–98 punktai ir nurodyta teismo praktika.