Keywords

Summary



Keywords

1. Nuosavi Europos Bendrijų ištekliai – Importo muitų grąžinimas arba atsisakymas juos išieškoti – Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnis

(Tarybos reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a punktas ir 13 straipsnis; Komisijos reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnis)

2. Žemės ūkis – Bendras rinkų organizavimas – Cukrus – Virškvotinė produkcija (C cukrus)

(Tarybos reglamentas Nr. 1785/81; Komisijos reglamentas Nr. 2670/81)

Summary

1. Reglamento Nr. 1430/79 dėl importo arba eksporto muitų grąžinimo arba atsisakymo juos išieškoti 13 straipsnis, kuris numato, kad importo muitai grąžinami arba juos atsisakoma išieškoti išimtinėmis aplinkybėmis, kurios susidaro ne dėl tyčinių ar akivaizdžiai neatsargių suinteresuotojo asmens veiksmų, negali būti pagrindas atsisakyti išieškoti arba grąžinti pagal Reglamento Nr. 2670/81, nustatančio išsamias įgyvendinimo taisykles dėl virškvotinės cukraus produkcijos, 3 straipsnį už vidaus rinkoje parduotą C cukrų mokėtinas sumas.

Pirma, ši suma nėra gaunama dėl to, kad C cukraus kiekis kerta Bendrijos išorinę sieną, o kaip tik priešingai, – todėl, kad šis kiekis nebuvo išvežtas iš Bendrijos, arba todėl, kad jis buvo išvežtas nesilaikant Reglamente Nr. 2670/81 nustatytų sąlygų ir terminų. Todėl ši suma nepatenka nė į vieną Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a punkte vardijamų kategorijų, t. y. importo muitus, lygiaverčio poveikio mokėjimus ir žemės ūkio importo mokesčius, ir todėl nėra importo muitas šio reglamento 13 straipsnio prasme.

Antra, niekas neįrodo, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas siekė pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtiną sumą prilyginti importo muitams, nurodytiems Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a punkte, pastarojo reglamento 13 straipsnio taikymo tikslais. Pirma, šia suma ir Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a punkte numatytais importo muitais siekiama skirtingų tikslų. Antra, nei iš Reglamento Nr. 1785/81 26 straipsnio, nei iš Reglamento Nr. 2670/81 trečios konstatuojamosios dalies ir 3 straipsnio neišplaukia, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs, jog iš trečiųjų šalių įvežančio cukrų importuotojo bei vidaus rinkoje parduodamo C cukraus gamintojo padėtis būtų tokia pati. Trečia ir galiausia, ta aplinkybė, kad, pirma, Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a punkte numatyti žemės ūkio importo mokesčiai ir kiti importo privalomieji mokėjimai ir, antra, pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtina suma yra dalis Bendrijos nuosavų išteklių, nėra svarbi nustatant, ar ši suma patenka į Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnio taikymo sritį. Iš tikrųjų, Bendrijos nuosavus išteklius sudaro labai įvairaus pobūdžio ir taip pat pagal skirtingas sistemas gaunamos įplaukos.

Trečia, nors tam tikrais išimtiniais atvejais ūkio subjektas gali remtis reglamento, kuris paprastai jam neturėtų būti taikomas, taikymu pagal analogiją, jei pagrindžia, kad jam taikomos teisinės nuostatos, pirma, yra labai panašios į tas, kurias jis prašo taikyti pagal analogiją, ir, antra, turi spragą, nesuderinamą su bendraisiais Bendrijos teisės principais, o toks taikymas pagal analogiją leistų ją užpildyti, pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį turintis sumokėti Bendrijos cukraus gamintojas nėra tokioje pačioje padėtyje kaip importo muitus turintis sumokėti iš trečiųjų šalių įvežantis cukrų importuotojas, todėl konstatuotina, kad šioms dviem ūkio subjektų kategorijoms netaikomos labai panašios teisinės nuostatos.

(žr. 32–35, 42, 46, 48, 51–52 punktus)

2. Išskyrus Bendrijos teisės aktų leidėjo specialiai numatytus atvejus, Bendrijos teisėje nėra tokio bendrojo teisės principo, pagal kurį nacionalinė valdžios institucija negali taikyti galiojančios Bendrijos teisės taisyklės, jei ši taisyklė suinteresuotajam asmeniui yra per griežta, o Bendrijos teisės aktų leidėjas būtent to akivaizdžiai būtų siekęs išvengti, jei priimdamas šią taisyklę būtų tokį atvejį numatęs. Vadinasi, teisingumo išlyga neleidžia nukrypti nuo Bendrijos teisės nuostatų taikymo, išskyrus jei tai numatyta pačiuose teisės aktuose arba tais atvejais, kai teisės aktai pripažįstami negaliojančiais.

Bendrijos teisės aktų leidėjas nesuteikė nacionalinėms valdžios institucijoms teisės, motyvuojant teisingumo išlyga, grąžinti arba atsisakyti išieškoti sumą, mokėtiną dėl vidaus rinkoje parduodamo C cukraus pagal Reglamento Nr. 2670/81, nustatančio išsamias įgyvendinimo taisykles dėl virškvotinės cukraus produkcijos, 3 straipsnį. Vadinasi, išskyrus force majeure atvejį, Reglamentas Nr. 1785/81 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo bei minėtas Reglamentas Nr. 2670/81 neleidžia patenkinti prašymo atsisakyti išieškoti ar grąžinti tokią sumą.

Be to, galimybės, motyvuojant teisingumo išlyga, grąžinti arba atsisakyti išieškoti pagal Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnį mokėtiną sumą nebuvimas nepažeidžia nei lygybės, nei teisinio saugumo principo.

Pirmiausia kalbant apie lygybės principą, C cukraus gamintojas nėra panašioje padėtyje kaip iš trečiųjų šalių įvežamo cukraus importuotojas, nes, pirma, vidaus rinkoje parduoto C cukraus negalima nei prilyginti importuotam cukrui, nei jų vienodai vertinti. Antra, C cukraus gamintojo, kurio gaminiai yra panaudojami atliekant sukčiavimo veiksmus, padėtis neturėtų būti lyginama su gamintojo, kurio C cukrus išvežamas laiku ir Reglamento Nr. 2670/81 1 straipsnio 1 dalyje nustatytomis sąlygomis, padėtimi. Kalbant apie teisinio saugumo principą, Reglamento Nr. 2670/81 3 straipsnio nuostata yra aiški ir tiksli, kadangi ji numato sumos išieškojimą bet kuriuo, išskyrus force majeure , atveju, kai C cukrus nėra išvežamas šio reglamento 1 straipsnio 1 dalyje numatytomis sąlygomis ir terminais.

(žr. 63–66, 73–75, 77, 81–82 punktus)