ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 257/23

2022 m. kovo 25 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Komisija / Portugalijos Respublika

(Byla C-220/22)

(2022/C 257/30)

Proceso kalba: portugalų

Šalys

Ieškovė: Europos Komisija, atstovaujama I. Melo Sampaio ir M. Noll-Ehlers

Atsakovė: Portugalijos Respublika

Ieškovės reikalavimai

— Pripažinti, kad nuo 2010 m. sausio 1 d. sistemingai ir nuolat viršijusi kietųjų dalelių KD10 koncentracijos ribines vertes zonose Lisboa Norte (PT-3001), Porto pakrantė (PT-1004) ir zonoje tarp Doro ir Minjo (PT-1009) (anksčiau – Braga (PT-1001)), Portugalija neįvykdė įsipareigojimų pagal 2008 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/50/EB dėl aplinkos oro kokybės ir švaresnio oro Europoje (1) 13 straipsnio 1 dalį, siejamą su jos XI priedo B dalimi;

— pripažinti, kad visose šiose zonose nesiimdama tinkamų priemonių, kad viršijimo laikotarpis būtų kuo trumpesnis, Portugalija neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2008/50/EB 23 straipsnio 1 dalį atskirai ir šios direktyvos 23 straipsnio 1 dalį, siejamą su XV priedo A dalimi, ypač įsipareigojimo pagal 23 straipsnio 1 dalies antrą dalį;

— priteisti iš atsakovės bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Portugalijos pateikti duomenys rodo, kad ši valstybė narė nuo 2010 m. sausio 1 d. neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2008/50/EB 13 straipsnio 1 dalį, siejamą su jos XI priedo B dalimi, kiek tai susiję su Porto pakrante (PT-1004), zona tarp Doro ir Minjo (PT-1009) ir Lisboa Norte (PT-3001).

Be to, Portugalijos institucijos nepriėmė ir netaikė visų tinkamų ir būtinų priemonių, kad užtikrintų, kad kietųjų dalelių KD10 metinių koncentracijos ribinių verčių, numatytų Direktyvos 2008/50/EB 13 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su šios direktyvos XI priedo B dalimi, viršijimo laikotarpis zonose Lisboa Norte (PT-3001), Porto pakrantė (PT-1004) ir zonoje tarp Doro ir Minjo (PT-1009), būtų kiek įmanoma trumpesnis, kaip to reikalaujama pagal šios direktyvos 23 straipsnio 1 dalį.

(1) OL L 152, 2008, p. 1.
C 222/21

2022 m. balandžio 5 d. Europos Komisijos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2022 m. sausio 26 d. Bendrojo Teismo (ketvirtoji išplėstinė kolegija) priimto sprendimo byloje T-286/09 RENV, Intel Corporation / Komisija

(Byla C-240/22 P)

(2022/C 222/32)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Europos Komisija, atstovaujama F. Castillo de la Torre, N. Khan, M. Kellerbauer ir C. Sjödin

Kitos proceso šalys: Intel Corporation Inc., Association for Competitive Technology, Inc., Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)

Apeliantės reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti skundžiamą sprendimą, išskyrus jo rezoliucinės dalies 3 punktą,

— grąžinti bylą Bendrajam Teismui,

— atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimą.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliantė nurodo šešis apeliacinio skundo pagrindus.

Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas: skundžiamame sprendime atlikta Sprendimo (1) aprėpties ir trukmės kriterijų peržiūros apimtis yra ultra petita. Be to, skundžiamame sprendime padaryta teisės klaida, nes paneigtas bet koks bendras Intel veiksmų galimybės apriboti konkurenciją vertinimas, atsižvelgiant į visas reikšmingas bylos aplinkybes, ir klaidingai aiškinamos gairės, šiuo klausimu pateiktos 2017 m. rugsėjo 6 d. Teisingumo Teismo sprendime Intel / Komisija, C-413/14 P, EU:C:2017:632.

Antrasis apeliacinio skundo pagrindas: skundžiamame sprendime atlikta tokio pat produktyvaus konkurento kriterijaus (AEC kriterijus) peržiūra pažeidžia Komisijos teisę į gynybą.

Trečiasis apeliacinio skundo pagrindas: skundžiamame sprendime atlikta Sprendime nustatyto AEC kriterijaus, kiek tai susiję su bendrove Dell, peržiūra yra klaidinga, kiek tai susiję su įrodymų standartais, iškraipo aiškią įrodymų prasmę, pateikia prieštaringus motyvus ir pažeidžia Komisijos teisę į gynybą.

Ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas: skundžiamame sprendime atlikta Sprendime nustatyto AEC kriterijaus, kiek tai susiję su bendrove Hewlett-Packard, peržiūra yra klaidinga, kiek tai susiję su įrodymų standartais, pažeidžia Komisijos teisę į gynybą ir joje padaryta keletas kitų teisės klaidų.

Penktasis apeliacinio skundo pagrindas: skundžiamame sprendime atlikta Sprendime nustatyto AEC kriterijaus, kiek tai susiję su bendrove Lenovo, peržiūra klaidingai aiškina AEC kriterijų ir SESV 102 straipsnį, iškraipo įrodymus ir pažeidžia Komisijos teisę į gynybą.

Šeštasis apeliacinio skundo pagrindas: kadangi skundžiamame sprendime remiamasi Sprendime nustatyto AEC kriterijaus peržiūra, siekiant iš dalies panaikinti Sprendimą, jame tinkamai neatsižvelgta į Sprendimo išvadų poveikį AEC kriterijui.

(1) 2009 m. gegužės 13 d. Komisijos sprendimas C (2009) 3726 final dėl procedūros pagal [SESV 102] straipsnį ir EEE susitarimo 54 straipsnį (byla COMP/C-3/37.990 – Intel).
2.

Ar Susitarimo 30 straipsnio 2 dalies nuostata, siejama su jo 30 straipsnio 1 dalies c punkto nuostata, turi būti aiškinama taip, kad pastarojoje nuostatoje nurodyti asmenys į Susitarimo 31 straipsnio 1 dalies taikymo ratione personae sritį patenka tuomet, kai jie, kaip Sąjungos piliečiai, per visą pereinamąjį laikotarpį be pertraukų gyveno Jungtinėje Karalystėje ir jiems tuo pat metu per visą pereinamąjį laikotarpį iki jo pabaigos buvo taikomi vienos tos pačios valstybės narės teisės aktai, ar ši nuostata turi būti aiškinama taip, kad Susitarimo 30 straipsnio 1 dalies c punkte nurodyti asmenys nepatenka į Susitarimo 31 straipsnio 1 dalies taikymo ratione personae sritį, kai jie pasibaigus pereinamajam laikotarpiui išvyko iš savo nuolatinės gyvenamosios vietos Jungtinėje Karalystėje?
C 213/17

2021 m. rugpjūčio 6 d.Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona (Ispanija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje F C C ir M A B / Caixabank S.A., anksčiau – Bankia S.A.

(Byla C-484/21)

(2022/C 213/21)

Proceso kalba: ispanų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovai: F C C ir M A B

Atsakovas: Caixabank S.A., anksčiau – Bankia S.A.

Prejudiciniai klausimai

1. Ar tai, kad ieškinio, kuriame reikalaujama taikyti nesąžiningos sąlygos, kaip antai sąlygos dėl išlaidų, ekonomines pasekmes, senaties terminas prasideda anksčiau, nei ši sąlyga buvo pripažinta negaliojančia kaip nesąžininga, atitinka Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 38 straipsnį, ES teisės veiksmingumo principą ir Direktyvos 13/93 (1) 6 straipsnio 1 dalį bei 7 straipsnio 1 dalį?

2. Ar tai, kad nesąžiningos sąlygos senaties termino pradžia laikoma data, kai teismas, turintis teisę formuoti jurisprudenciją, kaip antai Tribunal Supremo, nurodo, kad tam tikra sąlyga yra nesąžininga, neatsižvelgiant į tai, ar konkretus vartotojas žino šio sprendimo turinį, atitinka Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 38 straipsnį, ES teisės veiksmingumo principą ir Direktyvos 13/93 6 straipsnio 1 dalį bei 7 straipsnio 1 dalį?

3. Ar tai, kad ilgalaikėje sutartyje nustatyta, jog ieškinio, kuriuo siekiama pareikalauti padengti išlaidas, patirtas dėl hipotekos sudarymo, senaties terminas pradedamas skaičiuoti nuo mokėjimo atlikimo momento, nes tuo metu nesąžiningos sąlygos pasekmės išnykusios ir nėra rizikos, kad ši sąlyga vėl bus taikoma, atitinka Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 38 straipsnį, ES teisės veiksmingumo principą ir Direktyvos 13/93 6 straipsnio 1 dalį ir 7 straipsnio 1 dalį?

(1) 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyva 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288).
C 382/19

2021 m. liepos 15 d. ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S pateiktas apeliacinis skundas dėl 2021 m. gegužės 5 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-561/18 ITD ir Danske Fragtmænd / Komisija

(Byla C-442/21 P)

(2021/C 382/25)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantės: ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S, atstovaujamos advokat L. Sandberg-Mørch

Kitos proceso šalys: Europos Komisija, Jørgen Jensen Distribution A/S, Dansk Distribution A/S, Danijos Karalystė

Apeliančių reikalavimai

Apeliantės Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti 2021 m. gegužės 5 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-561/18, kiek jame atmesti apeliančių pateikti pagrindai dėl to, kad Komisijai kilo didelių sunkumų padaryti išvadai, kad kompensacija už universaliųjų pašto paslaugų įsipareigojimo (toliau – UPĮ) vykdymą yra suderinama pagalba; kad Komisijai kilo didelių sunkumų konstatuojant, jog valstybės garantija yra esama pagalba; ir kad Komisijai taip pat kilo didelių sunkumų nagrinėjant klaidingą sąnaudų paskirstymą,

— nurodyti atsakovei padengti savo ir apeliančių bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

1. Pirma, apeliantės teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir iškraipė faktines aplinkybes nuspręsdamas, kad Komisijai nekilo didelių sunkumų, kiek tai susiję su GII neįtraukimu į nematerialiąją naudą (t. y. įmonės reputacija ir galėjimas bet kur teikti paslaugas), kuria Post Danmark naudojasi prisiimdama UPĮ.

2. Antra, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad Komisijai nekilo didelių sunkumų konstatuojant, kad pagalba yra suderinama remiantis bendrosiomis nuostatomis dėl VESP įsipareigojimui užtikrinti UPĮ vykdymą, tačiau paskui leido teikti pagalbą, iš kurios finansuojamos su darbuotojų atleidimu susijusios išlaidos vykdant Post Danmark pertvarkymą ir (arba) restruktūrizaciją.
3)

Ar pagal to paties Bendrojo susitarimo 4 punktą yra draudžiama nacionalinės teisės norma, t. y. D.lgs. 75/2017 (Įstatyminis dekretas Nr. 75/2017) (kaip jis aiškinamas minėtame circolare ministeriale n. 3/2017 (Ministro įsakymas Nr. 3/2017)) 20 straipsnio 1 dalis, kuria, nors pripažįstama galimybė stabilizuoti viešųjų mokslinių tyrimų įstaigose pagal terminuotas sutartis dirbančių tyrėjų padėtį (tačiau tik jei iki 2017 m. gruodžio 31 d. jie išdirbo bent trejus metus), pagal terminuotas sutartis dirbantiems universiteto tyrėjams šia galimybe pasinaudoti neleidžiama tik dėl to, kad D.lgs. 75/2017 22 straipsnio 16 dalimi darbo santykiams, nors jie pagal įstatymą grindžiami darbo sutartimi, taikomos „viešosios teisės normos“, nepaisant to, kad pagal 1. 240/2010 22 straipsnio 9 dalį ta pati maksimalios trukmės taisyklė taikoma tiek mokslinių tyrimų įstaigų, tiek universitetų tyrėjams, kurie pagal paskesniame 24 straipsnyje nurodytas sutartis arba pagal tame pačiame 22 straipsnyje nurodytas mokslinių tyrimų užduotis gali nustatyti terminuotus darbo santykius su universitetais ir su mokslinių tyrimų įstaigomis?
2020 m. sausio 17 d.Conseil d'État (Belgija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje E. M. T. / Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

(Byla C-20/20)

(2020/C 95/22)

Proceso kalba: prancūzų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Conseil d'État

Šalys pagrindinėje byloje

Kasatorius: E. M. T.

Kita kasacinio proceso šalis: Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides

Prejudicinis klausimas

Ar 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos (nauja redakcija) (1) 46 straipsnis, pagal kurį prašytojai turi turėti teisę į veiksmingą teisių gynimo priemonę, kad galėtų apskųsti sprendimus, „priimt[us] dėl tarptautinės apsaugos prašymo“, ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis, siejami su minėtos Direktyvos 2013/32/ES 20 ir 26 straipsniais, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama tokia nacionalinės proceso teisės nuostata, kaip 1980 m. gruodžio 15 d.Loi sur l’accès au territoire, le séjour, l’établissement et l’éloignement des étrangers (Įstatymas dėl užsieniečių atvykimo į šalies teritoriją, gyvenimo, įsikūrimo šalyje ir išsiuntimo iš jos) 39/57 straipsnis, kuriame yra nustatytas dešimties „kalendorinių“ dienų terminas nuo administracinio sprendimo įteikimo, per kurį galima apskųsti sprendimą dėl paskesnio tarptautinės apsaugos prašymo atmetimo, „kai skundą pateikia užsienietis, kuris sprendimo įteikimo metu yra atitinkamoje vietoje, nustatytoje [to paties įstatymo] 74/8 ir 74/9 straipsniuose, arba yra perduotas vyriausybei“, ir visų pirma nepaisant to, kad po minėto administracinio sprendimo įteikimo pareiškėjas turi susirasti naują advokatą, pasinaudodamas nemokama teisine pagalba, kad inicijuotų skundo pateikimo procesą?

(1) OL L 180, 2013, p. 60.
2.

Ar 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 7 straipsnio 1 dalis ir jos dvidešimta ir dvidešimt ketvirta konstatuojamosios dalys pagal kurias sutartys turi būti rašomos aiškia, suprantama kalba ir vartotojui faktiškai turi būti suteikiama galimybė išnagrinėti visas sąlygas, o kilus abejonių turi būti interpretuojama vartotojo naudai ir valstybių narių teismai arba administracinės institucijos privalo disponuoti pakankamomis bei veiksmingomis priemonėmis apsisaugojant nuo nuolatinio nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais taikymo, siejamos su 2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinančios Tarybos direktyvą 87/102/EEB 10 straipsnio 1 ir 2 dalimis ir jos 31 konstatuojamąja dalimi, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiama tokia nuostata kaip Lenkijos civilinio proceso kodekso 339 straipsnio 2 dalis, suprantama taip, kad ji kliudo nacionaliniam teismui įvertinti ieškovo pateiktą vartojimo kredito sutartį, ar joje nėra nesąžiningų sąlygų, patikrinti, ar sutartyje pateikiama visa pagal teisės aktus reikalaujama informacija, ir kartu joje nurodoma priimant sprendimą už akių remtis tik ieškovo teiginiais be įrodymų analizės atsižvelgiant į „pagrįstas abejones“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą? Ar atsižvelgiant į 2015 m. spalio 1 d. Teisingumo Teismo sprendimą ERSTE Bank Hungary (C-32/14, EU:C:2015:637, 62 punktas), 2014 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Kušionova (C-34/13, EU:C:2014:2189, 56 punktas) ir 2009 m. spalio 6 d. Sprendimą Asturcom Telecomunicaciones (C-40/08, EU:C:2009:615, 47 punktas) taip pat priimtinas toks Lenkijos civilinio proceso kodekso 339 straipsnio 2 dalies aiškinimas, kad gali būti priimtas sprendimas už akių su vartotojais susijusioje byloje dėl vartojimo kredito grąžinimo be ieškovo pateiktos prie ieškinio sutarties vertinimo, ar joje nėra nesąžiningų sąlygų, taip pat be patikrinimo, ar sutartyje pateikiama visa pagal teisės aktus reikalaujama informacija, remiantis tik ieškovo teiginiais dėl faktinių aplinkybių?
1.

Ar pagal SESV 267 straipsnį nacionalinis teismas, kurio sprendimai nėra skundžiami teismine tvarka, iš principo privalo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, susijusį su klausimu dėl Europos Sąjungos teisės išaiškinimo, net ir tais atvejais, kai tą klausimą jam pateikia viena iš proceso šalių po to, kai pradėtas teismo procesas arba šalis tampa proceso šalimi, arba po to, kai byloje priimamas pirmasis sprendimas, arba net po to, kai Europos Sąjungos Teisingumo Teismui pirmą kartą pateikiamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą?
C 288/15

2019 m. balandžio 12 d. Curtea de Apel Constanța (Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Ira Invest SRL/Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

(Byla C-304/19)

(2019/C 288/19)

Proceso kalba: rumunų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Curtea de Apel Constanța

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantė, ieškovė pirmoje instancijoje: Ira Invest SRL

Kita apeliacinio proceso šalis, atsakovė pirmoje instancijoje: Agenția de Plăți și Intervenție pentru Agricultură — Centrul Județean Tulcea

Prejudicinis klausimas

Ar Reglamento (ES) Nr. 1307/2013 (1) 4 straipsnio 1 dalies b, c, e ir f punktų, 10 straipsnio, 21 straipsnio 1 dalies ir 32 straipsnio 1–5 dalių nuostatos turėtų būti aiškinamos taip, kad jomis draudžiami tokie nacionalinės teisės aktai, kuriais, tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, teisės į išmokas ūkininkams nesuteikiamos dėl to, kad žemės sklypai su akvakultūros objektais, naudojami kaip ariamoji žemė, nėra „žemės ūkio paskirties žemė“, kaip apibrėžta to reglamento 4 straipsnyje?

(1) 2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1307/2013, kuriuo nustatomos pagal bendros žemės ūkio politikos paramos sistemas ūkininkams skiriamų tiesioginių išmokų taisyklės ir panaikinami Tarybos reglamentas (EB) Nr. 637/2008 ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 73/2009 (OL L 347, 2013, p. 608).
—

pirmasis papildomas pagrindas: ST teigia, kad Bendrojo Teismo išvada, kad „Bronner“ atsisakymo tiekti sąlygos pagal SESV 102 straipsnį netaikomos, kai yra ex ante reguliavimo prieigos įpareigojimas, yra neteisinga. Be to, Bendrojo Teismo argumentas, kad „Bronner“ būtinumo sąlyga neprivalo būti patenkinama, kai ex ante akte jau buvo patvirtintas „apeliantės prieigos prie vietinės kilpos poreikis“ ir, kad atsižvelgiant į tai, Komisijai nereikia (iš naujo) svarstyti „būtinumo“ pagal 102 straipsnį, yra teisės klaida;
C 112/29

2019 m. sausio 25 d.Sigma Alimentos Exterior, S.L. pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. lapkričio 15 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-239/11 Sigma Alimentos Exterior / Komisija

(Byla C-50/19 P)

(2019/C 112/35)

Proceso kalba: ispanų

Šalys

Apeliantė: Sigma Alimentos Exterior, S.L., atstovaujama advokato M. Muñoz Pérez

Kita proceso šalis: Europos Komisija

Apeliantės reikalavimai

— Patenkinti šį apeliacinį skundą.

— Panaikinti 2018 m. lapkričio 15 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-239/11 (1).

— Panaikinti 2011 m. sausio 12 d. Komisijos sprendimo 2011/282/ES (2) 1 straipsnio 1 dalį.

— Nepatenkinus ankstesnių reikalavimų, panaikinti skundžiamo sprendimo 4 straipsnį.

— Priteisti iš atsakovės bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Šis apeliacinis skundas grindžiamas dviem pagrindais, kurių antrasis susideda iš trijų dalių:

— klaidingas Sprendimo World Duty Free (3) aiškinimas, pagal kurį nustatyti klaidingi palyginamumo kriterijai, o tai savo ruožtu lemia neteisingą vertinimą, kad esama atrankumo, ir atitinkamai neteisėtos pagalbos vertinimą, taip pažeidžiant SESV 107 straipsnio nuostatas.

— Remiantis klaidingu trijų pakopų metodo, kuriuo Komisija naudojosi nustatydama, ar buvo suteikta neteisėta pagalba, analize, padaryta klaidinga išvada, jog tai, kad gali kilti teisinių kliūčių tarpvalstybiniams deriniams, neprieštarauja ginčijamai priemonei būti atrankine. Todėl sprendimas yra klaidingas šiais aspektais: — Klaida nustatant, kad nacionaline bendra mokesčių sistema, pažeistos SESV 107 straipsnio nuostatos, susijusias su neteisėtos valstybės pagalbos skirstymu į kategorijas; — Klaida, nes nebuvo atsižvelgta į tai, kad nagrinėjama priemonė buvo bendra priemonė, taip, be to, pažeidžiant SESV 107 straipsnio nuostatas; — Klaida vertinant, ar buvo nacionalinės bendrosios mokesčių sistemos, kuri yra orientacinė sistema, išimtis, taip pažeidžiant SESV 107 straipsnį.

Apeliantė teigia, kad Europos Sąjungos Bendrasis Teismas padarė kelis SESV 107 straipsnio 1 dalies ir fiskalinio neutralumo principo pažeidimų ir kad įvairiais aspektais jis iš esmės papildė Komisijos ginčijamame sprendime išdėstytus argumentus. arba netgi pakeitė juos savais, kas savaime būtų pakankamas pagrindas panaikinti skundžiamą sprendimą.

(1) 2018 m. lapkričio 15 d. Sprendimas Sigma Alimentos Exterior / Komisija (T-239/11, nepaskelbtas Rinkinyje, EU:T:2018:781).

(2) 2011 m. sausio 12 d. Komisijos sprendimas 2011/282/ES dėl Ispanijos įgyvendintos finansinės prestižo vertės amortizacijos mokesčių tikslais įsigyjant užsienio bendrovės akcijų Nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) (OL L 135, 2011, p. 1).

(3) 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimas Komisija / World Duty Free Group ir kt. (C-20/15 P ir C-21/15 P, EU:C:2016:981).
—

Panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 1 dalį tiek, kiek 2011 m. sausio 12 d. Komisijos sprendime 2011/282/ES dėl Ispanijos įgyvendintos finansinės prestižo vertės amortizacijos mokesčių tikslais įsigyjant užsienio bendrovės akcijų Nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) (2) ginčijama priemonė pripažinta valstybės pagalba.
1.

Ar, nepaisant to, kad valstybės narės turi teisę nustatyti, kada bendrovės užima dominuojančią padėtį (ir nustatyti joms konkrečius įpareigojimus), Sąjungos teisei, visų pirma SESV 63 straipsnyje įtvirtintam laisvo kapitalo judėjimo principui, prieštarauja ginčijamo sprendimo priėmimo metu galiojusi 2005 m. liepos 31 d.Decreto legislativo n. 177 (Įstatyminis dekretas Nr. 177) 43 straipsnio 11 dalies nuostata, pagal kurią „bendrovės, įskaitant kontroliuojamąsias ar asocijuotąsias bendroves, kurių pajamos, gaunamos iš elektroninių ryšių sektoriaus, kaip apibrėžta 2003 m. rugpjūčio 1 d.Decreto legislativo n. 259 (Įstatyminis dekretas Nr. 259) 18 straipsnyje, viršija 40 % visų iš šio sektoriaus gaunamų pajamų, negali integruotoje ryšių sistemoje gauti pajamų, kurios sudarytų daugiau kaip 10 % tos sistemos“? Šis klausimas teikiamas turint omenyje, kad, vadovaujantis Codice delle comunicazioni elettroniche (Elektroninių ryšių kodeksas) 18 straipsniu, minėtas sektorius aprėpia tik rinkas, kurioms taikomas ex ante reguliavimas, nepaisant to, kad visuotinai žinoma, jog informavimas (kurio pliuralizmą siekiama užtikrinti šia teisės norma) vis didėja dėl to, kad auga naudojimosi internetu, asmeniniais kompiuteriais ir mobiliojo ryšio telefonais mastas, todėl neracionalu į šį sektorių neįtraukti, inter alia, mažmeninių mobiliojo ryšio paslaugų vien dėl to, kad jos yra teikiamos įprastomis rinkos sąlygomis. Be to, kaip nurodyta pirmiau, turi būti atsižvelgiama į tai, kad, kaip tik pradėjus nagrinėti šią bylą, Institucija apibrėžė elektroninių ryšių sektoriaus ribas minėto 43 straipsnio 11 dalies taikymo tikslais, atsižvelgdama tik į tas rinkas, kurios buvo bent vieną kartą ištirtos po Elektroninių ryšių kodekso įsigaliojimo, t. y. nuo 2003 m. iki šiol, ir į pajamas, nustatytas paskutinio patikrinimo, atlikto 2015 m., metu.
2.

Ar Bendrijos teisę, konkrečiai, PVM direktyvos nuostatas (ypač jos 183 straipsnį) ir lygiavertiškumo, veiksmingumo bei proporcingumo principus atitinka valstybės narės teisės aktai ir praktika, pagal kuriuos, nagrinėjant atitinkamas nuostatas dėl palūkanų už vėlavimą, skiriama, ar nacionalinė mokesčių institucija mokesčio negrąžino vadovaudamasi tuo metu galiojusiomis nacionalinės teisės nuostatomis, kurios, beje, pažeidė Bendrijos teisę, ar taip elgėsi pažeisdama tokias nuostatas, ir pagal kuriuos, kiek tai susiję su sukauptų PVM palūkanų suma, kurią grąžinti nebuvo galima pareikalauti per protingą terminą dėl nacionalinėje teisėje numatyti reikalavimai, Teisingumo Teismo pripažinti prieštaraujančia Sąjungos teisei, nurodomi du atskiri laikotarpiai, dėl to — per pirmąjį laikotarpį apmokestinamieji asmenys turi teisę gauti tik palūkanas už vėlavimą, atitinkančias centrinio banko nustatytą bazinę normą, turint omenyje tai, kad Vengrijos mokesčių institucijos, per protingą terminą nesumokėdamos į sąskaitas faktūras įtraukto PVM, neveikė neteisėtai, nes tuo metu vis dar galiojo Bendrijos teisei prieštaraujantys Vengrijos teisės aktai, o — per antrąjį laikotarpį turi būti mokamos už centrinio banko nustatytą bazinę normą dvigubai didesnės palūkanos – jos, be kita ko, nagrinėjamos valstybės narės teisės sistemoje taikomos vėlavimo atvejais – vien dėl pavėluoto palūkanų už vėlavimą, priklausančių už pirmąjį laikotarpį, išmokėjimo?