Keywords

Summary



Keywords

1. Konvencija dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų vykdymo – Jurisdikcija – Su trečiąja valstybe susijusi byla tarp šalių, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra toje pačioje Susitariančiojoje Valstybėje – Konvencijos 2 straipsnio taikymas

(1968 m. rugsėjo 27 d. Briuselio konvencijos 2 straipsnis)

2. Konvencija dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų vykdymo – Jurisdikcija – Konvencijos 2 straipsniu pagrįsta Susitariančiosios Valstybės teismo jurisdikcija – Jurisdikcijos atsisakymas remiantis pagrindu, susijusiu su forum non conveniens doktrina – Nepriimtinumas

(1968 m. rugsėjo 27 d. Briuselio konvencijos 2 straipsnis)

Summary

1. 1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo, iš dalies pakeistos 1978 m. spalio 9 d. Konvencija dėl Danijos Karalystės, Airijos ir Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prisijungimo, 1982 m. spalio 25 d. Konvencija dėl Graikijos Respublikos prisijungimo ir 1989 m. gegužės 26 d. Konvencija dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos prisijungimo, 2 straipsnis taikomas Susitariančiosios Valstybės teismuose nagrinėjamoje byloje tarp šalių, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra šios valstybės teritorijoje, ir turinčioje turi tam tikrą ryšį ne su kita Susitariančiąja Valstybe, o su trečiąja valstybe, nes panaši situacija taip apima santykius tarp vienos Susitariančiosios Valstybės teismų ir valstybės, kuri nėra Susitariančioji Valstybė, teismų, o ne santykius tarp kelių Susitariančiųjų valstybių teismų.

Iš tikrųjų, nors pats šios konvencijos jurisdikcijos taisyklių taikymas išties reikalauja užsienio elemento buvimo, tarptautinis nagrinėjamo teisinio santykio pobūdis dėl šios nuostatos taikymo nebūtinai turi išplaukti iš to, kad bylos esmė ar bylos šalių atitinkama nuolatinė gyvenamoji vieta yra susijusi su keliomis Susitariančiosiomis Valstybėmis. Susitariančiosios Valstybės ir trečiosios valstybės įtraukimas dėl, pavyzdžiui, ieškovo ir atsakovo nuolatinės gyvenamosios vietos pirmojoje valstybėje ir faktinių bylos aplinkybių buvimo antrojoje, nagrinėjamiems teisiniams santykiams taip pat gali suteikti tarptautinį pobūdį.

Be to, jurisdikcijos priskyrimas Susitariančiosios Valstybės teismui dėl to, kad atsakovas nuolat gyvena šios valstybės teritorijoje, net jeigu dėl savo dalyko ar ieškovo nuolatinės gyvenamosios vietos byla bent iš dalies susijusi su trečiąja valstybe, pastarosios valstybės neįpareigoja, todėl Sutarčių veikimo principas yra nepaveiktas.

(žr. 25–26, 30–31 ir 35 punktus)

2. 1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencija dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo, iš dalies pakeista 1978 m. spalio 9 d. Konvencija dėl Danijos Karalystės, Airijos ir Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prisijungimo, 1982 m. spalio 25 d. Konvencija dėl Graikijos Respublikos prisijungimo ir 1989 m. gegužės 26 d. Konvencija dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos prisijungimo, draudžia, kad Susitariančiosios Valstybės teismas atsisakytų šios konvencijos 2 straipsniu numatytos jurisdikcijos dėl to, jog valstybės, kuri nėra Susitariančioji Valstybė, teisme nagrinėti aptariamą bylą yra priimtiniau, net jei nekyla klausimas dėl kitos Susitariančiosios Valstybės teismo jurisdikcijos arba ši byla neturi jokio kito ryšio su kita Susitariančiąja Valstybe.

Iš tikrųjų konvencijos rengėjai nenumatė pagrindo, susijusio su forum non conveniens doktrina, o šios doktrinos taikymas galėtų turėti įtakos konvencijoje įtvirtintų jurisdikcijos taisyklių numatomumui ir dėl to teisinio saugumo principui, kuris yra šios konvencijos pagrindas. Be to, forum non conveniens pagrindo pripažinimas galėtų paveikti vienodą konvencijoje nustatytų jurisdikcijos taisyklių taikymą ir Bendrijoje įsisteigusių asmenų teisinę apsaugą.

(žr. 37 ir 41–43 punktus bei rezoliucinę dalį)