ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
423

Pirma, reikia pažymėti, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, Komisija nepaneigė, jog 2006 m. vasario 27 d. ieškovės pateikti įrodymai turėjo „reikšmingos pridėtinės vertės“, tik todėl, kad juose tik patvirtinta jos jau turėta informacija. Komisija, be kita ko, konstatavo, kad didelį skaičių ieškovės pateiktų dokumentų ji jau turėjo, nes jie buvo surasti per jos patalpose atliktą patikrinimą (ginčijamo sprendimo 1370 konstatuojamoji dalis). Komisija taip pat nurodė, kad tam tikri ieškovės pateikti dokumentai nebuvo susiję su vienu ir tęstiniu pažeidimu (to sprendimo 1367 ir 1370 konstatuojamosios dalys) arba nepagrindė to pažeidimo egzistavimo (to sprendimo 1367 konstatuojamoji dalis).
141

Žinoma, iš jurisprudencijos matyti, kad teisės į gynybą užtikrinimo reikalavimai privalomi ne tik vykstant procedūroms, kurios gali baigtis sankcijų paskyrimu, bet ir vykstant tyrimo procedūroms prieš priimant reglamentus dėl antidempingo, kurie gali tiesiogiai ir konkrečiai paveikti atitinkamas įmones ir sukelti joms nepalankių padarinių. Konkrečiai kalbant, kad būtų paisoma suinteresuotųjų įmonių teisės į gynybą, kai per tyrimo procedūrą joms suteikiama informacija, reikia kad toms įmonėms būtų suteikta galimybė per šią procedūrą veiksmingai išreikšti nuomonę dėl nurodytų faktų ir aplinkybių tikrumo ir svarbos, taip pat dėl įrodymų, kuriais rėmėsi Komisija, grįsdama dempingo taikymo ir iš jo kylančios žalos egzistavimą (žr. 2019 m. balandžio 10 d. Sprendimo Jindal Saw ir Jindal Saw Italia / Komisija, T‑301/16, EU:T:2019:234, 65 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).
324

Šeštojo ieškinio pagrindo trečioje dalyje Vokietijos Federacinė Respublika nurodo, kad ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 3 punkte Apeliacinė komisija neturėjo nuspręsti, jog ECHA sprendimo motyvuojamojoje dalyje pateikta išvada dėl bioakumuliacijos turi būti išbraukta. Atvirkščiai, ta komisija turėjo atmesti jai pateikto apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą. Pirma, reikėtų skirti ECHA sprendimo motyvuojamąją dalį, kurioje atsispindėjo valstybių narių institucijų nuomonė, nuo to paties sprendimo rezoliucinės dalies. Vien šie motyvai nesuponuoja Reglamento Nr. 1907/2006 59 straipsnyje numatytos procedūros, per kurią būtų vertinamas patvarių, bioakumuliacinių ir toksiškų cheminės medžiagos savybių buvimas, ir registruotojai būtų išklausyti ir dalyvautų iš naujo. ECHA teiginys dėl bioakumuliacijos nėra privalomas. Teisiškai privalomą išvadą dėl BENPAT bioakumuliacinio pobūdžio būtų įmanoma padaryti tik per kitą procedūrą, pavyzdžiui, to reglamento 59 straipsnio taikymo procedūrą. ECHA sprendimo adresatai negalėjo neteisingai suprasti šio teiginio. Be to, ECHA teisiškai nėra kaip nors įpareigota riboti savo sprendimų motyvavimo tuo, kas tikrai būtina. Antra, ginčijamas sprendimas yra neaiškus. Toje rezoliucinėje dalyje nebuvo nurodyta panaikinti ECHA sprendimą, buvo tik rekomenduota išbraukti dalį motyvų, nepaaiškinant nei kaip, nei kas tai turi atlikti. Trečia, Apeliacinės komisijos teiginys, kad ECHA išvados dėl BENPAT bioakumuliacinio pobūdžio pašalinimas buvo pateisinamas tuo, kad į bylą įstojusios bendrovės nebuvo išklausytos šiuo klausimu, nepagrįstas. Vykstant procedūrai ECHA šios bendrovės pateikė argumentą, grindžiamą tuo, kad prašymai pateikti papildomos informacijos apie patvarumo kriterijų yra neproporcingi, nes bioakumuliacijos kriterijus dar nėra aiškiai apibrėžtas. Aptariamas konstatavimas atitiko šį argumentą.
83

Šioje byloje neginčijama, kad RCAM dalyviams taikomi tarifai, nustatomi pagal tarifų lentelę, patvirtintą pagal 1996 m. susitarimą, yra daug didesni už CNS dalyviams taikomus tarifus. Iš tiesų CNS dalyviui, gaunančiam deguonies terapijos gydymą baro kameroje, nebus išrašyta jokia sąskaita faktūra pagal fiksuotąsias išlaidas, susijusias su šiuo gydymu, nes šios išlaidos bus padengiamos iš bendro ligoninės biudžeto, nepaisant to, koks gydymas bus suteiktas šiam dalyviui. Tačiau RCAM dalyviui, kuris gauna tą patį gydymą, ligoninė išrašys sąskaitą faktūrą pagal tarifų lentelėje nurodytą sumą, į kurią įeina kintamosios ir fiksuotosios išlaidos. Taigi 1996 m. susitarime nustatoma sąskaitų faktūrų išrašymo sistema, pagal kurią RCAM dalyvaujančiam pacientui tenka padengti ir kintamąsias, ir fiksuotąsias su minėtu gydymu susijusias išlaidas, o nacionalinėje sveikatos sistemoje dalyviai nepatiria jokių išlaidų už tą patį gydymą, išrašant jiems sąskaitas faktūras. Dėl tokios skirtingos tvarkos, kiek tai susiję su gydymu deguonies terapija baro kameroje, CNS dalyvis neturi mokėti nieko už seansą, o RCAM dalyviui išrašoma 568 EUR už seansą sąskaita faktūra. Taigi suma, kurią RCAM dalyvaujančiam pacientui sąskaitoje faktūroje pateikia ligoninė, yra daug didesnė už tą, kuri būtų taikoma CNS dalyvaujančiam pacientui už tą patį gydymą ir kurią visiškai padengia CNS. Be to, iš Komisijos atsakymo į Bendrojo Teismo klausimus matyti, kad paslaugų išlaidų apskaičiavimas nėra grindžiamas nei realias išlaidas pakankamai atitinkančiais tarifais, nei realiais RCAM dalyvaujančių pacientų medicininiais duomenimis. Taigi reikia konstatuoti, kad ieškovas buvo vertinamas mažiau palankiai, palyginti su CNS dalyviais.
2

2017 m. vasario 8 d. Sprendimu C(2017) 900 final dėl procedūros pagal SESV 101 straipsnį (byla AT.40018 – Automobilių akumuliatorių perdirbimas) (toliau – ginčijamas sprendimas) Europos Komisija konstatavo, kad padarytas SESV 101 straipsnio pažeidimas rūgštinių švino automobilių akumuliatorių atliekų, naudojamų perdirbtam švinui gaminti, pirkimo sektoriuje. Šis pažeidimas, kurį darant dalyvavo keturios įmonės ar įmonių grupės, būtent: pirma, Campine NV ir Campine Recycling NV (toliau kartu – Campine), antra, Eco‑Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH ir Société de traitement chimique des métaux SAS (toliau kartu – Eco‑Bat), trečia, Johnson Controls, Inc., Johnson Controls Tolling GmbH & Co. KG ir Johnson Controls Recycling GmbH (toliau kartu – JCI) ir, ketvirta, Recylex, buvo vykdomas laikotarpiu nuo 2009 m. rugsėjo 23 d. iki 2012 m. rugsėjo 26 d. (ginčijamo sprendimo 1 ir 2 konstatuojamosios dalys ir 1 straipsnio 1 dalis).
57

Portugalijos Respublika ginčija 5 % fiksuoto dydžio korekciją motyvuodama tuo, kad per atitikties patvirtinimo procedūrą ir visų pirma 2013 m. rugsėjo 12 d. rašte Komisija nenurodė jokių pagrindinių patikrinimų trūkumų, kaip jie suprantami pagal Dokumentą Nr. VI/5330/97, dėl pagalbos pagal priemonę 123 gavėjų nurodytų išlaidų pagrįstumo, kad ir su kuo tai būtų susiję – jų skaičiumi, dažnumu ar griežtumu, ir taip pažeidė Reglamento Nr. 1290/2005 31 straipsnio 4 dalies c punkte numatytą „garantijų procedūrą“. Be to, Portugalijos Respublika mano, kad Komisija klaidingai jai priskyrė rezultato pareigą, kiek tai susiję su minėtų išlaidų pagrįstumo vertinimu, ir kad bet kuriuo atveju Komisijos konstatuoti trūkumai susiję tik su papildomais patikrinimais, kaip jie suprantami pagal Dokumentą Nr. VI/5330/97, todėl buvo galima taikyti nebent 2 % fiksuoto dydžio korekciją.
28

Bet kuriuo atveju, net jei nebūtų atsižvelgiama į šiuos papildomus įrodymus, ieškovė tvirtina, jog ji pateikė pakankamai įrodymų, kad įvykdytos Reglamento Nr. 207/2009 54 straipsnio 2 dalyje nustatytos sąlygos. Taigi dėl Anuliavimo skyriui pateiktų sąskaitų faktūrų už 2005 m. ir 2006 m. pažymėtina, kad Apeliacinė taryba klaidingai patvirtino, jog kiekybiniai reikalavimai yra svarbūs nustatant minimalų ginčijamo prekių ženklo naudojimo lygį. Ieškovė šiuo klausimu pažymi, kad sąvoka „naudojimas“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 54 straipsnio 2 dalį, neatitinka sąvokos „naudojimas iš tikrųjų“ ir kad šiuo atveju pakanka įrodyti, jog įstojusi į bylą šalis žinojo arba kad galėjo būti pagrįstai manoma, kad ji žinojo apie tokį naudojimą. Be to, ieškovė kaltina Apeliacinę tarybą tuo, kad ši neatsižvelgė į tai, kad nuo 2001 m. tęsiasi ginčas tarp jos, dukterinės bendrovės ir įstojusios į bylą šalies dėl ginčijamo prekių ženklo naudojimo Nyderlanduose ir Beniliukso šalyse. Be to, Apeliacinė taryba atmetė ieškovės pateiktą Austrijos dainininko pareiškimą, nurodydama, kad jame nėra objektyvaus trečiojo asmens vertinimo, tačiau šios išvados tinkamai nepagrindė.
52

Bet kuriuo atveju negalima daryti išvados, kad vienas tarnautojas būtų aukštesnės kvalifikacijos ar labiau gebantis dirbti iš karto nei kitas tarnautojas vien dėl to, kad jų atitinkamų atostogų rūšys yra skirtingos. Tokia išvada darytina ir dėl to, kad pagal ginčijamą reikalavimą tam tikriems tarnautojams, kaip antai ieškovui, neleidžiama dalyvauti konkurse, nors jie, o tai yra paradoksalu, Komisijos tarnybose per pastaruosius dvylika mėnesių dėl trumpesnių savo atostogų dirbo ilgiau nei kiti tarnautojai, kuriems vis dėlto leista dalyvauti nagrinėjamame vidaus konkurse. Be to, šiai išvadai prieštarauja Komisijos teiginys: atsakydama į Bendrojo Teismo raštu pateiktą klausimą, ji nurodė, kad šis reikalavimas suteikia galimybę į nuolatinę tarnybą paskirti tarnautojus, kurie įrodė jos nusipelnę savo darbu ir realiais jo rezultatais, o tai galėjo būti patikrinta atlikus naujausią, taigi ir patikimiausią, kiek tai įmanoma, vertinimą.
9

Ginčijamame sprendime Komisija, pirma, manė, kad IVF suteikiant nagrinėjamą priemonę buvo panaudoti valstybės ištekliai ir kad tai buvo Ispanijos Karalystės priemonė. Antra, Komisija teigė, kad pagalbos gavėja yra ieškovė, o ne Fundación Elche, kuris veikė kaip finansavimo įstaiga, atsižvelgiant visų pirma į priemonės tikslą palengvinti ieškovės kapitalo didinimo finansavimą. Ieškovės finansinė padėtis suteikiant priemonę buvo sunkumų patiriančios įmonės padėtis, kaip tai suprantama pagal Bendrijos Gairių dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (OL C 244, 2004, p. 2; toliau – Gairės dėl sanavimo ir restruktūrizavimo) 10 dalies a punktą arba 11 dalį. Atsižvelgdama į kriterijus, apibrėžtus Komisijos pranešime dėl [SESV 107] ir [108] straipsnių taikymo garantijomis suteikiamai valstybės pagalbai (OL C 155, 2008, p. 10; toliau – Pranešimas dėl garantijų), taip pat į ieškovės finansinę padėtį ir valstybės garantijos, dėl kurios ši gavo naudos, sąlygas, Komisija padarė išvadą, jog suteiktas nepagrįstas pranašumas, iškreipęs ar galėjęs iškreipti konkurenciją ir paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą. Be to, ieškovei tariamai suteiktą pagalbą Komisija ginčijamame sprendime kiekybiškai įvertino remdamasi orientacine norma, taikoma atsižvelgiant į jos Komunikatą dėl orientacinių ir diskonto normų nustatymo metodo pakeitimo (OL C 14, 2008, p. 6; toliau – Komunikatas dėl orientacinių normų), neatlikusi reikšmingų palyginimų, remiantis panašiais rinkoje įvykdytais sandoriais. Kiekybiškai vertindama ginčijamą pagalbą Komisija manė, kad ieškovės akcijų, įkeistų IVF taikant priešpriešinę garantiją, vertė buvo lygi beveik nuliui. Galiausiai ginčijamame sprendime Komisija manė, kad ginčijama pagalba buvo nesuderinama su vidaus rinka, visų pirma atsižvelgiant į Gairėse dėl sanavimo ir restruktūrizavimo nustatytus principus ir sąlygas.
41

Jau buvo nuspręsta, kad, kiek tai susiję su nagrinėjimo, kurį turi atlikti EUIPO apeliacinė taryba dėl sprendimo, dėl kurio pateikta apeliacija, apimtimi, ji nepriklauso nuo to, ar padavusi apeliaciją šalis nurodo konkretų pagrindą to sprendimo atžvilgiu, kritikuodama EUIPO padalinio, veikiančio kaip pirmoji instancija, atliktą teisės normos aiškinimą ar taikymą, ar juo labiau įrodymų vertinimą. Dėl to, net jei apeliaciją Apeliacinei tarybai padavusi šalis nenurodo konkretaus pagrindo, Apeliacinė taryba, atsižvelgdama į visas svarbias teisines ir faktines aplinkybes, vis dėlto turi nagrinėti, ar naujas sprendimas, kurio rezoliucinė dalis atitinka sprendimo, dėl kurio pateikta apeliacija, rezoliucinę dalį, gali būti teisėtai priimtas tuo metu, kai priimamas spendimas dėl apeliacijos (žr. 2004 m. liepos 8 d. Sprendimo Sunrider / VRDT – Espadafor Caba (VITAFRUIT), T‑203/02, EU:T:2004:225, 21 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
67

Dėl to, kad nebuvo atliktas metinis vertinimas ir tinkamas atnaujinimas rizikos analizės srityje, Komisija teigia, jog kontrolės dėl 2013 paraiškų teikimo metų sričių buvimo vietos pakeitimas neįrodo, kad atliktas rizikos veiksnių vertinimas. Be to, Komisija remia poziciją, kad per 2014 m. gegužės 20 d. dvišalį susitikimą Švedijos valdžios institucijos pripažino, kad neatliko rizikos veiksnių vertinimo, kiek tai susiję su nuotolinio stebėjimo patikrinimais. Remiantis šio susitikimo išvadomis, rizikos analizė, susijusi su nuotolinio stebėjimo patikrinimais, buvo pakeista tik nuo 2014 paraiškų teikimo metų, o ne nuo 2013 paraiškų teikimo metų. Be to, remiantis Švedijos Karalystės ieškinyje pateiktais duomenimis galima konstatuoti, jog, darant prielaidą, kad pakeitimas įvyko dėl 2013 m., jis nelėmė pagerinimo, todėl Komisijos kaltinimas lieka pagrįstas.
53

Šiuo klausimu iš 2012–2014 m. veiklos vertinimo ataskaitų, žinoma, matyti, kad ieškovui galėjo būti pateiktos kritinės pastabos, visų pirma dėl vadovavimo darbo komandai. Iš tiesų 2012 m. veiklos vertinimo ataskaitoje vertintojas pažymėjo, be kita ko, kad tais metais tikėjosi „iš [ieškovo] ir jo komandos narių taikesnio ir labiau koordinuoto darbo“, tačiau „per pirmąjį pusmetį to nepavyko pasiekti, nes kartkartėmis tarnyboje kildavo įtampa“. Toje pačioje ataskaitoje nurodyta, kad, nepaisant konstatuotos pažangos, „[ieškovui] vis dar sunkiai sekėsi optimaliai paskirstyti savo darbo laiką <…> ir deleguoti darbą savo komandos nariams“; vertintojas pažymėjo, kad ieškovas „buvo per daug užsiėmęs savo pavaldinių darbo perdarymu, taisymu ar tobulinimu“ ir tam naudojo laiką, kuris turėjo būti skirtas„jo tarnybos prioritetams ir bendriems tikslams pasiekti, tiesiogiai vadovauti komandai ir nesutarimams šalinti“. 2013 m. veiklos vertinimo ataskaitoje vertintojas pažymėjo, be kita ko, kad „[ieškovas] turi dėti papildomas pastangas, kad užtikrintų tinkamą bendravimą su tarnybos nariais, veiksmingai šalinti iškilusius nesutarimus ir sklandžiai vykdyti administracines ataskaitas, planus ir laikytis terminų“. Galiausiai 2014 m. veiklos vertinimo ataskaitoje – paskutinėje ieškovo vertinimo ataskaitoje iki ginčijamo sprendimo priėmimo – vertintojas pažymėjo, kad ieškovui „daug geriau sekėsi rengti taisykles ir revizuoti dokumentus, nei vadovauti personalui“ ir kad jis vis dar per daug savo darbo laiko skyrė „dokumentų taisymui, gerinimui ar tobulinimui, kai jo buvo prašoma pateikti tik techninę nuomonę“. Vertintojas vėl apgailestavo, kad šis laikas nebuvo skiriamas „jo tarnybos prioritetams ir bendriems tikslams pasiekti ir tiesiogiai vadovauti komandai“, ir išreiškė viltį, kad 2015 m. ieškovas taikys „sau ir savo komandai skaidresnį ir labiau koordinuotą darbo metodą“.
30

Ieškovė nurodo, kad dizainų vaizdai buvo tokios kokybės, kuri leido juos atgaminti. Kaip numatyta Reglamento Nr. 2245/2002 4 straipsnio 1 dalies d ir e punktuose, jie buvo neutraliame fone, nebuvo nei retušuoti, nei taisyti naudojantis korektūroms skirtu skysčiu; be to, jie buvo tokios kokybės, kad buvo galima aiškiai išskirti visas objekto, kurio apsaugos prašoma, detales, ir buvo galima jį sumažinti arba padidinti. Sąjungos teisės aktuose numatyti tik šie reikalavimai. Apeliacinės tarybos atsisakymas nustatyti padavimo datą dėl to, kad vaizdai neleidžia nustatyti, ar prašoma puodelio, butelio ar jų abiejų derinio apsaugos, yra klaidingas, nes toks klausimas galėtų būti keliamas tik teisių pažeidimo byloje ir neturėtų trukdyti nustatyti padavimo datos. Be kita ko, galėtų būti atsižvelgiama į Apeliacinės tarybos argumentus nagrinėjant klausimą dėl to, ar dizainas registruotinas. Ieškovės nuomone, Reglamento Nr. 6/2002 36 straipsnio 1 dalies c punkte ir Reglamento Nr. 2245/2002 10 straipsnio 1 dalies c punkte, siejamuose su šio reglamento 4 straipsnio 1 dalies e punktu, nustatyti reikalavimai tik dizaino vaizdo kokybei, bet ne turiniui. Iš Reglamento Nr. 6/2002 45 ir 46 straipsnių struktūros matyti, kad šioms registracijos paraiškoms turėjo būti suteikta padavimo data.
Taigi tarnautojas negali remtis nei tuo, kad pats atsisakė dalyvauti vertinimo pokalbyje dėl to, kad jo baiminosi, nes jo ir vertintojo santykiai buvo įtempti, nei situacija, kuri susiklostė dėl jo paties, siekiant šiuo atžvilgiu užginčyti vertinimo ataskaitos arba vertinimo procedūros teisėtumą.

Europos Centrinio Banko tarnautojo vertinimo ataskaita negali būti galutinai patvirtinta nesuteikus atitinkamam tarnautojui galimybės būti tinkamai išklausytam, o vertinimo ataskaitos parengimo procedūros pažeidimas, atsiradęs dėl pokalbio su tarnautoju nebuvimo, yra ir teisės būti išklausytam pažeidimas. Be tiesioginio vertintojo ir vertinamojo pokalbio vertinimas negali visiškai atlikti savo, kaip žmogiškųjų išteklių valdymo priemonės ir atitinkamo asmens profesinio tobulėjimo priemonės, funkcijos.

Vertinant Europos Centrinio Banko tarnautojus vertinamo asmens ir vertintojo nesutarimai ir tam tikras pastarojo susierzinimas savaime nereiškia, jog vertintojas negalės objektyviai įvertinti suinteresuotojo asmens nuopelnų. Šiomis aplinkybėmis vertinimo ataskaitoje pateikti vertinimai, net jei jie neigiami, savaime negali būti laikomi įrodymais, kad ši ataskaita parengta šališkai ir neobjektyviai.

Vis dėlto esant pakankamai tikslių, objektyvių ir nuoseklių įrodymų, kuriais galima pagrįsti teiginio dėl antrojo vertintojo subjektyvaus nešališkumo stokos tikrumą ar tikėtinumą, reikia pripažinti, kad vertinimo ataskaitoje yra pažeidimų, galinčių pateisinti jos panaikinimą. Šios išvados nepaneigia argumentas, kad nors antrojo vertintojo elgesys galėjo sukelti sunkumų, quod not, jo įsikišimas neturėjo įtakos bendram atitinkamo tarnautojo vertinimui, nes antrasis vertintojas tik patvirtino pirmojo vertintojo pateiktą kritiką. Šiuo aspektu pastarojo nešališkumas neužkerta kelio daryti išvadą, kad antrame vertinime padaryta pažeidimų dėl to, kad antrasis vertintojas buvo šališkas, nes ir dėl vieno vertintojo veiksmų gali būti neteisėta visa vertinimo ataskaita. Iš tikrųjų pagal Europos Centriniame Banke nustatytą vertinimo procedūrą antrojo vertintojo, kuris yra pirmojo viršininkas, vertinimas yra garantija atitinkamam darbuotojui, kuris turi pasitikėti šio viršininko patirtimi ir nešališkumu. Juo labiau kad remiantis Europos Centrinio Banko vertinimo vadovu antrojo vertintojo vaidmuo yra papildyti pirmojo vertintojo vertinimą, peržiūrėti pirmųjų vertintojų vertinimus, siekiant užtikrinti sąžiningą ir teisingą požiūrį padalinyje, ir spręsti ginčus kilus dideliems nesutarimams tarp pirmojo vertintojo ir vertinamo asmens.

Be to, atsižvelgiant į remiantis su ECB kasmetinės atlyginimų ir priedų peržiūros procedūra (angl. Annual Salary and Bonus Review (ASBR)) susijusių gairių 3 punktu nustatytą vertinimo procedūros ir ASBR procedūros netiesioginį ryšį, nors jomis siekiama skirtingų tikslų, jos turi būti nuoseklios, todėl taip pat reikia panaikinti sprendimą dėl su atitinkamu tarnautoju susijusios ASBR.

(žr. 98, 99, 106, 108 ir 112 punktus)
Nors Europos Centrinis Bankas gali savo nuožiūra, įgyvendindamas įgaliojimus, jam suteiktus Reglamento Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms, iš dalies pakeisto Reglamentu 2015/62, 429 straipsnio 14 dalimi, taikyti minėtoje dalyje nustatytą nukrypti leidžiančią nuostatą arba jos netaikyti, šia laisve turi būti naudojamasi su sąlyga, kad nebūtų pažeisti šia nukrypti leidžiančia nuostata siekiami tikslai ir kad ji liktų veiksminga. Iš to neišvengiamai matyti, kad bankas negali remtis motyvais, dėl kurių Reglamento Nr. 575/2013 429 straipsnio 14 dalimi suteikta galimybe praktiškai negalima pasinaudoti nepadarant tos nuostatos neveiksminga ir neatsižvelgiant į tikslus, dėl kurių ji buvo įdiegta.

Todėl Europos Centrinis Bankas negali netaikyti Reglamento Nr. 575/2013 429 straipsnio 14 dalies kredito įstaigos pozicijoms dėl viešosios finansų įstaigos, remiantis argumentais, neatskiriamais nuo pozicijų, kurioms taikoma ši nuostata. Taip yra argumento, kad šios kredito įstaigos pozicijos dėl šios finansų įstaigos figūruoja jos balanso turto dalyje, atveju. Iš tiesų, kiek tai susiję su pozicijomis, kurių atžvilgiu šioje nuostatoje numatyta galimybė, kad į jas nebus atsižvelgta apskaičiuojant kredito įstaigos sverto koeficientą, dėl savo pobūdžio turi būti įtraukiamos į tos įstaigos balanso turto dalį, argumentas, grindžiamas tuo, kad pozicijos dėl viešosios finansų institucijos yra įtrauktos į kredito įstaigos turto dalį, negali pagrįstai pateisinti atsisakymo leisti taikyti prašomą nukrypti leidžiančią nuostatą. Dėl panašių priežasčių tas pats pasakytina apie argumentą, kad minėtos pozicijos sudaro dalį sumų, kurias turi kredito įstaiga kaip reguliuojamuosius taupomuosius indėlius, kurie vis dar priskirti prie jos balanso įsipareigojimų dalies.

Be to, kadangi Reglamento Nr. 575/2013 429 straipsnio 14 dalyje kalbama tiktai apie viešojo sektoriaus subjektų pozicijas, kurioms taikoma valstybės garantija, dėl atsisakymo, kuris grindžiamas iš esmės argumentu, kad valstybė gali nevykdyti mokėjimo įsipareigojimų, nevertinant tokios galimybės tikimybės konkrečios valstybės atveju, būtų praktiškai neįmanoma pasinaudoti šioje nuostatoje numatyta galimybe. Be to, kadangi Europos Centrinis Bankas neįvertino nemokėjimo galimybės tikimybės, sprendime, kuriuo atsisakomo taikyti Reglamento Nr. 575/2013 429 straipsnio 14 dalyje numatytą galimybę, pabrėžus tik kredito įstaigos pozicijų, susijusių su viešąja finansų institucija, apimtį, savaime negalima pateisinti atsižvelgimo į šias pozicijas apskaičiuojant sverto koeficientą. Iš tiesų, ši apimtis galėtų būti svarbi tik tuo atveju, jei, atitinkamai valstybei neatlikus mokėjimo, ši kredito įstaiga negalėtų iš šios finansų institucijos gauti sumų, pervestų reguliuojamų taupomųjų indėlių forma, ir turėtų priverstinai parduoti turtą.

(žr. 77, 79–81, 84, 85, 89 ir 92 punktus)
2.

Europos Sąjungos Taryba, Europos Komisija, Europos išorės veiksmų tarnyba (EIVT) ir misija Eulex Kosovo padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir ieškovo bylinėjimosi išlaidas, patirtas per apeliacinį procesą Teisingumo Teisme nagrinėjant bylą C‑43/17 P ir per pradinį procesą Bendrajame Teisme nagrinėjant bylą T‑602/15, skaičiuojant nuo to momento, kai toje byloje jos atskirais dokumentais pateikė nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus.
36

Antra, Komisija išnagrinėjo, ar 2001 m. kapitalo didinimas yra valstybės pagalba. Šiuo klausimu pirmiausia Komisija nusprendė, kad 2001 m. kapitalo didinimas buvo finansuojamas Land bendro biudžeto lėšomis, taigi iš valstybės išteklių, ir yra priskirtinas valstybei. Be to, Komisija nusprendė, kad Fraport įnašas 2001 m. didinant kapitalą, pirma, buvo atliktas panaudojant valstybės lėšas, nes Fraport yra daugiausia valstybinio kapitalo bendrovė, kurios išteklius tiesiogiai arba netiesiogiai kontroliuoja valstybė, antra, šis įnašas priskirtinas valstybei, nes Fraport save laiko „nesavarankiška, valstybei priklausančia įmone“, ir kad FFHG valdyba tiesiogiai derėjosi su Land ir Land Hessen, o Land tiesiogiai skatino Fraport dalyvauti vykdant 2001 m. kapitalo didinimą. Be to, Komisija nusprendė, kad 2001 m. kapitalo didinimas suteikė atrankinį pranašumą FFHG, nes sprendimas dėl rekapitalizavimo iš principo neatitiko rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio ūkio subjekto principo. Galiausiai Komisija konstatavo, kad, atsižvelgiant, be kita ko, į Frankfurto Hano oro uosto dydį ir jo nedidelį atstumą nuo kitų Europos Sąjungos oro uostų, 2001 m. kapitalo didinimas galėjo turėti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai ir iškraipyti konkurenciją.
4

Be to, 2006 m. sutartyje ieškovė įsipareigojo teikti rinkodaros paslaugas, kurias sudarė, be kita ko, reklama jos interneto svetainėje, o PBPPR už tai turėjo mokėti 250000 EUR sumą už dvejus pirmuosius metus, jei vykdomi 156 skrydžiai per metus. Jei šio minimalaus skrydžių skaičiaus nebūtų pasiekta, suma turėjo būti proporcingai pakoreguota. Trečiaisiais metais mokama po 12,50 EUR už kiekvieną išskrendantį keleivį (nustatyta 250000 EUR metinė viršutinė riba). Be to, buvo numatyta, kad pratęsus 2006 m. sutartį ieškovei už ketvirtus ir penktus metus bus mokamos sumos už kiekvieną išskrendantį keleivį.