Keywords

Summary



Keywords

1. Procesas – Kreipimasis į Pirmosios instancijos teismą remiantis arbitražine išlyga

(EB 238 ir 240 straipsniai)

2. Procesas – Kreipimasis į Pirmosios instancijos teismą remiantis arbitražine išlyga – Ieškinys

(EB 238 straipsnis; Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 5a dalis)

3. Procesas – Kreipimasis į Pirmosios instancijos teismą remiantis arbitražine išlyga

(EB 238 straipsnis)

4. Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Pakankamai akivaizdus Bendrijos teisės pažeidimas

(EB 288 straipsnio antroji pastraipa)

5. Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Teisės normos, suteikiančios teisių privatiems asmenims, pažeidimas

(EB 288 straipsnio antroji pastraipa)

6. Europos Bendrijų biudžetas – Finansinis reglamentas – Viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūroms taikomos nuostatos

(Tarybos reglamento Nr. 1605/2002 101 straipsnio pirmoji pastraipa)

7. Bendrijos teisė – Principai – Teisėtų lūkesčių apsauga – Europos Bendrijų viešieji pirkimai

8. Europos Bendrijų viešieji pirkimai – Viešojo pirkimo sutarčių sudarymas derybų būdu

(EB 288 straipsnio antroji pastraipa)

9. Deliktinė atsakomybė – Sąlygos

(EB 288 straipsnio antroji pastraipa)

10. Europos Bendrijų biudžetas – Finansinis reglamentas – Viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūroms taikomos nuostatos

(Tarybos reglamento Nr. 1605/2002 101 straipsnio pirmoji pastraipa)

Summary

1. Pagal EB 238 straipsnį pareikšto ieškinio šalimis gali būti tik arbitražinės išlygos šalys. Šalims neišreiškus valios suteikti jam jurisdikciją spręsti sutartinį ginčą, Pirmosios instancijos teismas negali priimti kreipimosi dėl ginčo, nes priešingu atveju jo jurisdikcija viršytų ginčų, kurių sprendimas jam išsamiu sąrašu patikėtas EB 240 straipsniu, ribas, nes, remiantis šia nuostata, būtent valstybių narių teismų jurisdikcijai priklauso spręsti ginčus, kurių viena iš šalių yra Bendrija. Be to, šią jurisdikciją reikia aiškinti siaurai, nes tai yra išimtis iš bendros taisyklės.

Nors, remiantis pagal EB 238 straipsnį sudaryta arbitražine išlyga, Bendrijos teismo galima prašyti išspręsti ginčą, taikant sutartis reglamentuojančią nacionalinę teisę, jo jurisdikcija spręsti ginčą dėl šios sutarties turėtų būti nustatoma vadovaujantis tik EB 238 straipsniu bei pačios išlygos tekstu ir negali būti taikomos nacionalinės teisės nuostatos, kurios tariamai užkerta kelią jo jurisdikcijai.

(žr. 53, 55 punktus)

2. Nors EB 238 straipsnyje nėra nurodyta, kokia turi būti arbitražinės išlygos forma, iš Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 5a dalies, kurioje nustatyta, kad prie pagal EB 225 straipsnio 1 dalį ir EB 238 straipsnį pareikšto ieškinio turi būti pridėta Bendrijos teismams jurisdikciją suteikiančios nuostatos kopija, išplaukia, kad ši išlyga paprastai turi būti įtvirtinta raštu. Vis dėlto šio reglamento 44 straipsnio 5a dalies nuostata siekiama su įrodymais susijusių tikslų ir joje numatytas formos reikalavimas turėtų būti laikomas įvykdytu, jei iš ieškovės pateiktų dokumentų Bendrijos teismas, į kurį kreipiamasi, turi pakankamai informacijos apie bylos šalių sudarytą susitarimą nespręsti jų ginčo dėl sutarties nacionaliniuose teismuose ir perduoti jį Bendrijos teismams.

(žr. 56 punktą)

3. Jei Bendrijos teisėje, ypač sutarties šalių atstovavimo srityje, reikėtų pripažinti įgaliojimo turėjimo prezumpciją, būtina jos taikymo sąlyga būtų, kad ja besiremiantys tretieji asmenys įrodytų, kad bylos aplinkybės leido tikėti, jog ši prezumpcija atitiko tikrovę. Iš to išplaukia, kad ieškovas, pareiškęs ieškinį „tariamai“ tarp jo ir Komisijos sudarytos arbitražinės išlygos pagrindu, bent jau turi įrodyti, kad atsižvelgiant į bylos aplinkybes jis galėjo teisėtai manyti, jog Sprendimu 2003/523 įsteigtos Infrastruktūros ir logistikos įstaigos Briuselyje atstovas turėjo įgaliojimus prisiimti sutartinius įsipareigojimus Komisijos, veikiančios Bendrijos vardu ir sąskaita, atžvilgiu.

(žr. 60 punktą)

4. Bendrijos deliktinės atsakomybės srityje neteisėtas elgesys, kuriuo kaltinama institucija, turi būti pakankamai akivaizdus teisės normos, kuria siekiama suteikti teisių asmenims, pažeidimas. Lemiamas kriterijus pripažįstant, kad Bendrijos teisės pažeidimas pakankamai akivaizdus, yra aiškus ir rimtas atitinkamos Bendrijos institucijos savo diskrecijos ribų pažeidimas. Kai šios institucijos diskrecija yra tik labai nedidelė ar jos iš viso nėra, paprasčiausio Bendrijos teisės pažeidimo gali pakakti pakankamai akivaizdžiam pažeidimui pripažinti.

(žr. 105 punktą)

5. Bendrijos viešosios institucijos veiksmai administraciniais ir sutartiniais klausimais visuomet turi atitikti geros valios principą. Be to, asmenys negali piktnaudžiauti remdamiesi Bendrijos teisės normomis. Derybose dėl sutarties tarp Bendrijos viešosios institucijos ir konkurso dalyvio vykdant viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūrą šios teisės normos kiekvienam konkurso dalyviui suteikia teisių, kurias pažeidus gali kilti Bendrijos deliktinė atsakomybė, ir nustato tam tikrus perkančiosios organizacijos, kuri nusprendžia atsisakyti viešojo pirkimo ir nesudaryti sutarties, veiksmų apribojimus. Be to, teisėtų lūkesčių apsaugos arba jų laikymosi principas yra bendrasis Bendrijos teisės principas, suteikiantis teisių privatiems asmenims. Taikant viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūrą teisėtų lūkesčių apsaugos principas suteikia teisių bet kuriam konkurso dalyviui, kuris atsiduria situacijoje, leidžiančioje manyti, jog Bendrijos institucija, suteikdama konkrečių garantijų, sukėlė jam pagristų lūkesčių.

(žr. 107–109 punktus)

6. Iš Reglamento Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento 101 straipsnio pirmosios pastraipos visų pirma išplaukia, kad vykdydama viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrą derybų būdu perkančioji organizacija turi labai didelę diskreciją atsisakyti sudaryti sutartį, o kartu ir nutraukti pradėtas derybas dėl sutarties sudarymo.

(žr. 111 punktą)

7. Teisė remtis teisėtų lūkesčių apsauga suteikiama kiekvienam asmeniui, esančiam tokioje situacijoje, kurioje Bendrijos administracija, suteikdama jam konkrečių garantijų, sukėlė jam pagrįstų lūkesčių. Tokias garantijas, neatsižvelgiant į jų pateikimo formą, sudaro tiksli, nesąlyginė ir tikrovę atitinkanti informacija iš kompetentingų ir patikimų šaltinių. Nors šiuo atžvilgiu teisinga, kad ūkio subjektai turi iš esmės prisiimti su savo veikla susijusią ekonominę riziką ir kad dalyvaujant viešojo pirkimo konkurse į šią ekonominę riziką, be kita ko, patenka su pasiūlymo pateikimu susijusios išlaidos, teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimas, dėl kurio gali kilti Bendrijos deliktinė atsakomybė, gali būti konstatuotinas tuomet, kai prieš išrenkant nagrinėjamo pirkimo nugalėtoją konkurso dalyvis perkančiosios organizacijos skatinamas iš anksto padaryti negrįžtamų investicijų ir kartu viršyti nagrinėjamai veiklai, t. y. pasiūlymo pateikimui, būdingą riziką.

(žr. 138–139 punktus)

8. Vykdydama nekilnojamojo turto pirkimo sandorį tik su vienu partneriu dėl nekilnojamojo turto, kuris dėl derybų dėl sutarties sudarymo buvo įšaldytas, Komisija pakankamai akivaizdžiai pažeidė geros valios principą ir piktnaudžiavo savo teise nesudaryti sutarties, pavėluotai informuodama derybų partnerį apie savo sprendimą atsisakyti viešojo pirkimo ir nutraukti derybas dėl sutarties sudarymo praėjus daugiau nei dviem mėnesiams po šio sprendimo priėmimo bei tęsdama derybas dėl sutarties sudarymo žinodama, kad jos pasmerktos žlugti, ir taip atimdama iš ieškovės galimybę ieškoti kito pastato nuomininko nuo šio sprendimo dienos.

Be to, Komisija pakankamai akivaizdžiai pažeidė teisėtų lūkesčių apsaugos principą, nutraukdama derybas dėl sutarties sudarymo po to, kai paskatino savo derybų partnerį atlikti remonto darbus, kad būtų jis pasiruošęs išnuomoti šį pastatą nuo numatytos nuomos sutarties įsigaliojimo dienos. Iš tiesų jis buvo skatinamas Komisijos, kaip perkančiosios organizacijos, iš anksto padaryti negrįžtamų investicijų ir kartu viršyti nagrinėjamai veiklai, t. y. pasiūlymo viešojo pirkimo procedūroje pateikimui, būdingą riziką. Be to, jis elgėsi pagrįstai ir tikroviškai sutikdamas iš anksto padaryti reikalingas investicijas, kurios leistų vykdyti nuomos sutartį laikantis Komisijos reikalavimų, nes iš anksto gavo konkrečias Komisijos garantijas, kad pastaroji jam atlygins išlaidas už remonto darbus, kuriuos jis turėjo atlikti neturėdamas sutartinių garantijų.

Taigi nutraukdama derybas dėl sutarties sudarymo Komisija elgėsi neteisėtai, ir dėl to gali kilti Bendrijos deliktinė atsakomybė, nes leido tęstis deryboms dėl sutarties sudarymo žinodama, kad jos pasmerktos žlugti, po to, kai paskatino savo derybų partnerį atlikti remonto darbus, reikalingus pradėti pastato nuomą nuo numatytos nuomos sutarties įsigaliojimo dienos.

(žr. 131–132, 137, 153, 155–156 punktus)

9. Bendrijos viešojo pirkimo sutarčių sudarymo derybų būdu procedūroje vienašališkas derybų dėl sutarties nutraukimas priskirtinas perkančiosios organizacijos teisei nesudaryti nuomos sutarties pagal Reglamento Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento 101 straipsnio pirmosios pastraipos nuostatas. Dėl to ūkio subjektas niekada neįgyja teisės sudaryti šią sutartį. Be to, nesant sudaryto ir aiškaus susitarimo tarp šalių, konkurso dalyvis negali įgyti jokios teisės šios sutarties pagrindu, o kartu ir jokios teisės gauti iš sutarties tikėtino pelno. Iš to matyti, kad neteisėtas institucijos elgesys, kuris kyla vien iš jos naudojimosi teise atsisakyti viešojo pirkimo ir vienašališkai nutraukti derybas dėl sutarties sudarymo aplinkybių, negali būti laikomas žalos dėl prarastos galimybės sudaryti sutartį ir gauti tikėtino pelno, sudarius sutartį, atsiradimo priežastimi.

(žr. 161–162 punktus)

10. Vadovaujantis Reglamento Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento 101 straipsnio pirmąja pastraipa, veltui konkurso dalyvio dėl dalyvavimo viešojo pirkimo procedūroje patirtos sąnaudos ir išlaidos iš esmės negali sudaryti nuostolių, grąžinamų priteisiant žalos atlyginimą. Tačiau, siekiant nepažeisti teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų, ši nuostata negali būti taikoma tuomet, kai dėl Bendrijos teisės pažeidimo, padaryto vykdant konkurso procedūrą, sumažėjo konkurso dalyvio galimybės jame nugalėti arba jis tiesiogiai dėl to patyrė nepagrįstų sąnaudų ar išlaidų.

(žr. 165 punktą)