EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS

2014 m. balandžio 30 d.

Byla F‑28/13

José Manuel López Cejudo

prieš

Europos Komisiją

„Viešoji tarnyba – Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) tyrimas – Dienpinigiai – Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 10 straipsnis – Nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimas – Atskaitymai iš darbo užmokesčio – Pareigūnų tarnybos nuostatų 85 straipsnis – Ketinimas sąmoningai suklaidinti administraciją – Pagrįstas terminas“

Dalykas: Pagal SESV 270 straipsnį, taikomą EAEB sutarčiai pagal jos 106a straipsnį, pareikštas ieškinys, kuriuo J. M. López Cejudo prašo panaikinti 2012 m. liepos 6 d. raštą, kuriuo Europos Komisijos paskyrimų tarnyba (toliau – paskyrimų tarnyba) pranešė ieškovui apie savo sprendimą susigrąžinti dienpinigius, kuriuos jis gavo 1997 ir 1998 m., su palūkanomis, ir 2012 m. gruodžio 17 d. sprendimą, kuriuo paskyrimų tarnyba atmetė ieškovo skundą dėl šių dienpinigių (toliau – sprendimas atmesti skundą).

Sprendimas: Atmesti ieškinį. Nurodyti J. M. López Cejudo padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir priteisti iš jo Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

Santrauka

1. Pareigūnai – Asmens nenaudai priimtas sprendimas – Pareiga motyvuoti – Apimtis

(SESV 296 straipsnio antra pastraipa; Pareigūnų tarnybos nuostatų 25 straipsnio antra pastraipa)

2. Pareigūnai – Išlaidų kompensavimas – Dienpinigiai – Skyrimo sąlygos

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 20 ir 71 straipsniai; VII priedo 10 straipsnio 2 dalis)

3. Pareigūnai – Nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimas – Sąlygos – Akivaizdus mokėjimo nepagrįstumas – Suinteresuotojo asmens žinojimas – Kriterijai

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 85 straipsnis; VII priedo 10 straipsnis)

4. Pareigūnai – Nepagrįstai sumokėtų sumų grąžinimas – Senaties terminas – Sąmoningai suklaidinęs administraciją tarnautojas – Negalėjimas administracijos atžvilgiu remtis šiuo terminu – Rūpestingumo pareigos principo pažeidimas – Nebuvimas

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 11, 71 straipsniai ir 85 straipsnio antra pastraipa)

1. SESV 296 straipsnio antroje pastraipoje nustatytu reikalavimu, kuris taip pat matyti iš Pareigūnų tarnybos nuostatų 25 straipsnio antros pastraipos, siekiama sudaryti Tarnautojų teismui galimybę vykdyti asmenų nenaudai priimtų sprendimų teisėtumo kontrolę ir suteikti suinteresuotiesiems asmenims pakankamai informacijos, kad jie galėtų sužinoti, ar šie sprendimai yra pagrįsti arba turi trūkumų, dėl kurių galima užginčyti jų teisėtumą. Tuo remiantis darytina išvada, kad iš esmės motyvai suinteresuotajam asmeniui turi būti pranešti kartu su jo nenaudai priimtu sprendimu. Kai paskyrimų tarnyba nurodė tinkamus motyvus sprendime atmesti skundą ir kai šiuo sprendimu patvirtinamas raštas, kuriuo ta pati tarnyba pranešė ieškovui apie sprendimą susigrąžinti dienpinigius, pirminio asmens nenaudai priimto akto teisėtumą reikia nagrinėti atsižvelgiant į sprendime atmesti skundą nurodytus motyvus, nes šie motyvai laikomi sutampančiais su minėto akto motyvais. Sprendimas laikomas pakankamai motyvuotu, kai aktas, dėl kurio skundžiamasi, priimtas atitinkamam pareigūnui žinomomis aplinkybėmis, pavyzdžiui, paaiškėjusiomis per Kovos su sukčiavimu tarnybos atliktas kelias ieškovo apklausas, ir leidžia jam suprasti jam taikomos priemonės reikšmę. Tokio požiūrio turi būti laikomasi ypač tuo atveju, kai ieškovo gerai parengtas skundas rodo, kad jis suprato, kodėl Komisija priimdama raštą nusprendė susigrąžinti ginčijamus dienpinigius.

(žr. 34 ir 36–38 punktus)

Nuoroda:

Teisingumo Teismo praktika: 1981 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Michel / Parlamentas, 195/80, 22 punktas; 1990 m. kovo 7 d. Sprendimo Hecq / Komisija, C‑116/88 ir C‑149/88, 26 punktas; 2008 m. vasario 28 d. Sprendimo Neirinck / Komisija, C‑17/07 P, 50 punktas.

Tarnautojų teismo praktika: 2012 m. vasario 13 d. Nutarties Marcuccio / Komisija, F‑118/11 R, 73 punktas; 2013 m. kovo 19 d. Sprendimo Infante Garcia-Consuegra / Komisija, F‑10/12, 14 punktas ir jame nurodyta teismų praktika; 2013 m. liepos 11 d. Sprendimo Tzirani / Komisija, F‑46/11, 138–140 punktai.

2. Kai pareigūnas turi pakeisti gyvenamąją vietą, kad atitiktų Pareigūnų tarnybos nuostatų 20 straipsnio reikalavimus, dienpinigiais iš esmės siekiama kompensuoti išlaidas ir nepatogumus, patirtus dėl būtinybės persikelti ir laikinai įsikurti naujo paskyrimo vietoje. Taigi dienpinigiai skiriami, jeigu įvykdytos dvi sąlygos: pirma, tam, kad suinteresuotasis asmuo atitiktų Pareigūnų tarnybos nuostatų 20 straipsnyje nustatytus reikalavimus, jis turi būti pakeitęs gyvenamąją vietą ir, antra, dėl būtinybės persikelti ar laikinai įsikurti paskyrimo vietoje suinteresuotasis asmuo turi būti patyręs išlaidų ar nepatogumų. Kadangi šios dvi sąlygos taikomos kartu, dienpinigiai negali būti skirti tam pareigūnui, kuris neįrodo, kad patyrė tokių išlaidų ar nepatogumų. Nors iš tikrųjų teisė į dienpinigius atsiranda dar prieš tai, kai suinteresuotasis asmuo perkelia savo gyvenamąją vietą į savo paskyrimo arba naujo paskyrimo vietą, Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 10 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje nustatyta, kad dienpinigiai jokiu atveju nemokami ilgiau kaip iki tos dienos, kai pareigūnas persikelia, kad įvykdytų Pareigūnų tarnybos nuostatų 20 straipsnyje nustatytus reikalavimus. Taigi persikėlimo diena – tai galutinis terminas, kuriam suėjus automatiškai nutraukiamas dienpinigių mokėjimas. Tačiau šis teisės į dienpinigius praradimo pagrindas nepašalina suinteresuotajam asmeniui norint gauti šią išmoką taikomo reikalavimo įvykdyti bent dvi Pareigūnų tarnybos nuostatų 20 straipsnyje nustatytas sąlygas.

(žr. 43, 44, 46 ir 47 punktus)

Nuoroda:

Teisingumo Teismo praktika: 1987 m. vasario 5 d. Sprendimo Mouzourakis / Parlamentas, 280/85, 9 punktas.

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1992 m. liepos 10 d. Sprendimo Benzler / Komisija, T‑63/91, 20 punktas.

Tarnautojų teismo praktika: 2008 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Baniel-Kubinova ir kt. / Parlamentas, F‑131/07, 17 ir 24 punktai; minėto Sprendimo Infante Garcia-Consuegra / Komisija 29 punktas ir jame nurodyta teismų praktika.

3. Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 85 straipsnio pirmą pastraipą tam, kad būtų galima susigrąžinti nepagrįstai sumokėtą sumą, reikia pateikti įrodymų, kad jos gavėjas iš tikrųjų žinojo, kad gauna ją nepagrįstai, arba kad nepagrįstumas buvo toks akivaizdus, jog jis negalėjo to nežinoti. Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad kiekvienas įprastai apdairus pareigūnas turi būti susipažinęs su Pareigūnų tarnybos nuostatais. Be to, atsižvelgiant į atitinkamo pareigūno pareigų grupę, aukštą lygį, ilgą darbo stažą ir didelę patirtį, susijusią tiek su biudžeto klausimais, tiek su paskyrimo vietų kaita, jis negali pagrįstai teigti, kad nuostatos dėl dienpinigių jam pasirodė sudėtingos ir kad jis negalėjo atlikti reikiamų patikrinimų.

(žr. 61–63 punktus)

Nuoroda:

Teisingumo Teismo praktika: 1979 m. spalio 11 d. Sprendimo Berghmans / Komisija, 142/78, 9 punktas.

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1999 m. gegužės 19 d. Sprendimo Connolly / Komisija, T‑34/96 ir T‑163/96, 168 punktas; 2004 m. liepos 15 d. Sprendimo Gouvras / Komisija, T‑180/02 ir T‑113/03, 111 punktas; 2007 m. gegužės 16 d. Sprendimo F / Komisija, T‑324/04, 144 ir 145 punktai ir juose nurodyta teismų praktika.

Tarnautojų teismo praktika: 2008 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Ritto / Komisija, F‑18/08, 29 punktas; 2014 m. kovo 12 d. Sprendimo CR / Parlamentas, F‑128/12, 45 punktas.

4. Apskritai Pareigūnų tarnybos nuostatų 85 straipsniu siekiama ginti finansinius Europos Sąjungos interesus atsižvelgiant į specifinius santykius tarp Sąjungos institucijų ir jų tarnautojų, t. y. asmenų, kuriuos su šiomis institucijomis sieja ypatinga lojalumo pareiga, dabar formaliai įtvirtinta Pareigūnų tarnybos nuostatų 11 straipsnyje. Pareigūnų tarnybos nuostatų 85 straipsnio antros pastraipos antras sakinys susijęs su situacija, kai tarnautojas, siekdamas nepagrįstai gauti tam tikrą sumą, sąmoningai suklaidina paskyrimų tarnybą, pavyzdžiui, nepateikdamas jai visos informacijos dėl jo asmeninės situacijos arba nepranešdamas jai apie jo asmeninės situacijos pokyčius, arba imdamasis gudrybių, kad šiai tarnybai būtų sunkiau pastebėti, jog suma, kurią jis gavo, sumokėta nepagrįstai, įskaitant klaidingos arba netikslios informacijos pateikimą.

Dienpinigiai – tai kurį laiką mokama kartotinio pobūdžio išmoka. Todėl suinteresuotasis asmuo turi atitikti jų skyrimo sąlygas ne tik kai teikia pirmą prašymą juos skirti, bet ir per visą jų mokėjimo laikotarpį. Taigi šis asmuo privalo, pirmiausia vykdydamas lojalumo pareigą, pranešti administracijai apie bet kurį pasikeitimą, galintį turėti įtakos jo teisei į aptariamą išmoką. Be to, jeigu suinteresuotasis asmuo turi abejonių, jis gali užduoti klausimų administracijai ir nurodyti jai, kaip supranta Pareigūnų tarnybos nuostatų VII priedo 10 straipsnį, kad įsitikintų, jog jam buvo sumokėta pagrindinė išmokų, numatytų taikant Pareigūnų tarnybos nuostatų 71 straipsnį, dalis.

Reikia atmesti kaip nepagrįstą argumentą, kad iš esmės administracija, siekdama remtis Pareigūnų tarnybos nuostatų 85 straipsnio antros pastraipos antru sakiniu, per penkerius metus nuo pažeidimo padarymo turi įrodyti, kad suinteresuotasis asmuo sąmoningai ją suklaidino, ir kad jei tai neįrodyta, laikytina, jog yra suėjęs senaties terminas. Iš tikrųjų pateikiant tokį argumentą nepaisoma pačios šios nuostatos formuluotės ir, jei jis būtų pripažintas priimtinu, ši nuostata visiškai netektų veiksmingumo. Suinteresuotasis asmuo, atsižvelgiant į jo ketinimus suklaidinti, taip pat negali kaltinti paskyrimų tarnybos tuo, kad ji nesilaikė rūpestingumo pareigos tada, kai pareigūnas pats nesilaikė lojalumo pareigos, formaliai įtvirtintos Pareigūnų tarnybos nuostatų 11 straipsnyje.

(žr. 66, 67, 69, 78, 79 ir 103 punktus)

Nuoroda:

Pirmosios instancijos teismo praktika: 2005 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Thommes / Komisija, T‑195/03, 126 punktas.

Tarnautojų teismo praktika: minėto Sprendimo CR / Parlamentas 61 punktas.