ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kiek tai susiję su asmens, prašančio pripažinti registraciją negaliojančia, Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos kompetentingų instancijų ir Bendrojo Teismo vaidmenų pasiskirstymu, primintina, kad Reglamento Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo, 37 taisyklėje numatyta, jog pareiškėjas turi pateikti informaciją, įrodančią, kad jis gali pagal nacionalinę teisę remtis ankstesne nacionalinės teisės saugoma teise. Pagal šią taisyklę pareiškėjas įpareigojamas pateikti Tarnybai ne tik duomenis, įrodančius, kad jis atitinka nacionalinės teisės aktuose, kuriuos prašo taikyti, nustatytas sąlygas, kad galėtų uždrausti naudoti Europos Sąjungos prekių ženklą, remdamasis ankstesne teise, bet ir šių teisės aktų turinio įrodymus.

Antra, konkrečiau dėl Tarnybai tenkančių pareigų Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad tuo atveju, kai prašymas pripažinti Europos Sąjungos prekių ženklo registraciją negaliojančia grindžiamas ankstesne teise, saugoma pagal nacionalinės teisės nuostatą, kompetentingos Tarnybos instancijos pirmiausia turi įvertinti pareiškėjo pateiktų įrodymų galią ir apimtį, kad nustatytų minėtos nuostatos turinį. Be to, kadangi dėl Tarnybos kompetentingų instancijų sprendimo prekių ženklo savininkas gali prarasti jam suteiktą teisę, tokį sprendimą priimanti instancija privalo neapsiriboti vien nacionalinės teisės, kurią nurodo prašymą pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia pateikęs asmuo, patvirtinimu.

Trečia, pagal Reglamento Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo 65 straipsnio 1 ir 2 dalis Bendrasis Teismas kompetentingas vykdyti neribotą teisėtumo priežiūrą dėl Tarnybos atlikto pareiškėjo nurodytų nacionalinės teisės aktų, kurių teikiama apsauga jis remiasi, turinio įrodymų vertinimo.

Be to, kadangi pritaikius nacionalinę teisę tokiomis su procesu susijusiomis aplinkybėmis, kurios susiklostė nagrinėjamu atveju, Europos Sąjungos prekių ženklo savininkas gali netekti savo teisės, būtina užtikrinti, kad Bendrasis Teismas, nepaisant galimų spragų dokumentuose, pateiktuose kaip taikytinos nacionalinės teisės įrodymas, išlaikytų realią galimybę atlikti veiksmingą priežiūrą. Taigi šiuo aspektu, be teisės tikrinti pateiktus dokumentus, jam turi būti suteikta galimybė patikrinti teisės normų, kuriomis remiasi prašymą pripažinti prekių ženklo registraciją negaliojančia pateikęs asmuo, turinį, taikymo sąlygas ir svarbą. Todėl Bendrojo Teismo atliekama teisminė kontrolė turi atitikti veiksmingos teisminės gynybos principo reikalavimus.

(žr. 35–38 punktus)
Be to, pripažinus nacionaliniam teismui galimybę atlikti tokį vertinimą, jis viršytų savo kompetencijos, skirtos užtikrinti Sąjungos teisės valstybės pagalbos srityje laikymuisi, ribas ir pažeistų pareigą lojaliai bendradarbiauti su Sąjungos institucijomis valstybės pagalbos srityje. Iš tiesų negalima atmesti galimybės, kad atlikęs savo vertinimą atitinkamas nacionalinis teismas priimtų galutiniam Komisijos sprendimui priešingą sprendimą.

Sprendimo 2009/287 dėl valstybės pagalbos, kurią Lenkija suteikė kaip elektros energijos pirkimo sutarčių dalį, ir dėl valstybės pagalbos, susijusios su kompensacija savanoriškai nutraukus elektros energijos pirkimo sutartis, kurią Lenkija planuoja suteikti, 4 straipsnio 1 ir 2 dalys, atsižvelgiant į Komunikatą dėl valstybės pagalbos, susijusios su per didelėmis sąnaudomis, tyrimo metodikos, aiškintinos taip, kad kai pasikeitė įmonių, kurioms skirtas šis sprendimas, grupių struktūra, apskaičiuojant per didelių sąnaudų kompensacijos, mokėtinos įmonių grupei priklausančiam gamintojui, metinį patikslinimą pagal jas reikalaujama atsižvelgti į šį priklausymą, taigi ir į šios grupės finansinį rezultatą šio patikslinimo atlikimo dieną.

Atsižvelgiant į tai, kad Sprendimas 2009/287, kaip nurodyta jo 4 straipsnio 2 dalyje, grindžiamas būtent Per didelių sąnaudų tyrimo metodika ir skirtas taikyti per didelių sąnaudų kompensacijoms, mokėtinoms 2006–2025 m. laikotarpiu, darytina išvada, kad jame vadovaujamasi ta pačia progresine logika kaip ir šioje metodikoje, todėl jis aiškintinas remiantis „dinaminiu“ požiūriu. Dėl šios priežasties per didelių sąnaudų kompensacijos metinis tikslinimas atliktinas atsižvelgiant į faktinę rinkos padėtį kompensacijos dydžio skaičiavimo momentu, todėl reikia vertinti konkurencijos pokyčius atitinkamoje rinkoje. Darytina išvada, kad visi elektros energiją gaminančių bendrovių nuosavybės struktūros pokyčiai patenka į šio sprendimo taikymo sritį, todėl nacionalinės valdžios institucijos ar teismai turi į juos atsižvelgti, koreguodami metinės per didelių sąnaudų kompensacijos dydį.

(žr. 51–53, 56 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
SESV 267 straipsnio pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad Europos Sąjungos Teisingumo Teismas yra kompetentingas prejudicinėje byloje aiškinti suderintą standartą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 89/106 dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su statybos produktais, derinimo, iš dalies pakeistos Direktyva 93/68, 4 straipsnio 1 dalį, ir kurio nuorodas Europos Komisija paskelbė Europos Sąjungos oficialiojo leidinio C serijoje.

Iš tiesų Teisingumo Teismas yra kompetentingas aiškinti teisės aktus, kurie, nors buvo priimti organų, kurie negali būti kvalifikuojami kaip Sąjungos institucijos, įstaigos ar organai, vis dėlto yra Sąjungos teisės akto įgyvendinimo ar taikymo priemonės pobūdžio, nes tokią išvadą pagrindžia pats SESV 267 straipsnio tikslas užtikrinti vienodą visų nuostatų, kurios yra Sąjungos teisės sistemos dalis, taikymą, siekiant išvengti, kad jų poveikis nesiskirtų nuo jų aiškinimo skirtingose valstybėse narėse. Be to, tai, kad Sąjungos teisės aktas nėra įpareigojantis, nėra kliūtis Teisingumo Teismui priimti sprendimą dėl šio akto aiškinimo per prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą, remiantis SESV 267 straipsniu.

Suderintas standartas, priimtas remiantis Direktyva 89/106 ir kurio nuorodos buvo paskelbtos Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, yra Sąjungos teisės dalis, todėl remiantis tokio standarto nuostatomis nustatoma, ar Direktyvos 89/106 4 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta atitikties prezumpcija taikoma atitinkamam produktui, ar ne. Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad nors statybos produkto atitiktis esminiams reikalavimams, įtvirtintiems Direktyvoje 89/106, iš tiesų gali būti įrodyta, prireikus – kitomis priemonėmis nei atitikties suderintiems standartams įrodymai, tai nepaneigia su suderintu standartu susijusios teisės poveikio buvimo. Be to, nors tokio suderinto standarto parengimas, žinoma, patikėtas privatinės teisės subjektui, vis dėlto tai yra būtina ir griežtai apibrėžta šioje direktyvoje įtvirtintų esminių reikalavimų įgyvendinimo priemonė, parengta Komisijos iniciatyva ir jai vadovaujant bei prižiūrint, o šios priemonės teisinis poveikis turi būti iš anksto Komisijos paskelbtas Europos Sąjungos oficialiojo leidinio C serijoje.

(žr. 34, 35, 40, 42, 43, 47 punktus, rezoliucinės dalis 1 punktą)
Kalbant apie valstybei narei skirtos periodinės baudos už Teisingumo Teismo sprendimo, kuriuo konstatuojamas įsipareigojimų pagal Direktyvos 91/271 dėl miesto nuot[e]kų valymo nuostatas neįvykdymas, dydį ir formą, reikia priminti, kad, kiek tai susiję su pažeidimo sunkumu, šia direktyva siekiama apsaugoti aplinką. Miesto nuotekų valymo sistemų nebuvimas arba nepakankamumas gali daryti neigiamą poveikį aplinkai ir turi būti laikomi itin bloga situacija. Be to, sunkinančia aplinkybe reikia pripažinti tai, kad atitinkama valstybė narė pareiškia, jog beveik 20 metų, skaičiuojant nuo datos, kai aptariamas įsipareigojimas užtikrinti miesto nuotekų antrinio valymo atitiktį turėjo būti pasiektas, negalėjusi įvykdyti viso aptariamo sprendimo. Toks pažeidimas yra ne tik itin ilgai trunkantis, bet ir, be kita ko, atsižvelgiant į pirmiau nurodytą tikslą, neabejotinai sunkus. Vis dėlto daromo neigiamo poveikio aplinkai dydis daugiausia priklauso nuo aglomeracijų, susijusių su inkriminuojamu įsipareigojimų neįvykdymu, skaičiaus. Be to, šį pažeidimą reikia laikyti sunkesniu apskaičiuojant vienkartinę sumą nei apskaičiuojant periodinę baudą.

(žr. 71, 74, 75, 97 punktus)
Kai egzistuoja prekybos kliūtys arba yra tikėtina, kad jų atsiras ateityje dėl to, kad valstybės narės dėl tam tikro gaminio ar tam tikros gaminių rūšies ėmėsi ar imasi skirtingų priemonių, kuriomis gali būti užtikrintas skirtingas apsaugos lygis ir dėl to trukdoma laisvam atitinkamo (-ų) gaminio (-ių) judėjimui Sąjungoje, SESV 114 straipsnis Sąjungos teisės aktų leidėjui suteikia teisę veikti nustatant tinkamas priemones, atsižvelgiant į šio straipsnio 3 dalį ir ESV sutartyje minėtus ar teismo praktikoje suformuluotus teisės principus, ypač proporcingumo principą.

Direktyvos 2014/40 dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo 7 straipsnyje numatytu draudimu pateikti rinkai būdingo kvapo ar skonio, kaip antai mentolio, tabako gaminius nepažeidžiamas proporcingumo principas.

Iš tiesų šiuo draudimu gali būti sudarytos palankesnės sąlygos sklandžiam tabako ir susijusių gaminių vidaus rinkos veikimui ir jis taip pat yra tinkamas siekiant užtikrinti aukštą žmonių, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos lygį. Tam tikros kvapiosios medžiagos yra ypač patrauklios jaunimui ir jomis skatinama pradėti vartoti tabaką. Šiuo klausimu pažymėtina, jog kadangi Sąjungos teisės aktų leidėjas galėjo visoms būdingo kvapo ar skonio medžiagoms nustatyti tokią pačią teisinę tvarką, nes jų objektyvūs požymiai iš esmės panašūs į kitų būdingo kvapo ar skonio tabako gaminių objektyvius požymius, nes jų kvapu ar skoniu maskuojamas arba mažinamas tabako dūmų aitrumas, šio draudimo tinkamumas įgyvendinti žmonių sveikatos apsaugos tikslą negali būti paneigtas tik dėl konkrečios kvapiosios medžiagos.

Be to, konstatuotina, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas užtikrino, kad draudimo naudoti mentolį, kaip būdingo kvapo ar skonio medžiagą, neigiamos ekonominės ir socialinės pasekmės būtų sumažintos. Iš tiesų Sąjungos teisės aktų leidėjas suderino minėto draudimo ekonomines pasekmes su imperatyviu reikalavimu remiantis SESV 114 straipsnio 3 dalimi užtikrinti aukšto lygio sveikatos apsaugą, kiek tai susiję su gaminiu, pasižyminčiu kancerogeninėmis, mutageninėmis arba toksiškomis reprodukcijai savybėmis. Šiuo klausimu pažymėtina, jog vien dėl to, kad pagal Sąjungos teisėkūros procedūrą priimamu aktu viena valstybė narė gali būti paveikta labiau nei kitos, negali būti pažeistas proporcingumo principas, jeigu įvykdytos jo taikymo sąlygos. Direktyva 2014/40 daro poveikį visoms valstybėms narėms ir pagal ją reikia, kad būtų užtikrinta esamų skirtingų interesų pusiausvyra, atsižvelgiant į šia direktyva siekiamus tikslus. Todėl siekis užtikrinti tokią pusiausvyrą, atsižvelgiant ne į vienos valstybės narės konkrečią situaciją, bet į visų Sąjungos valstybių narių situaciją, negali būti laikomas prieštaraujančiu proporcingumo principui.

(žr. 50, 81, 82, 84, 99, 102, 103 punktus)
Pagal Europos Sąjungos teisę, visų pirma pagal veiksmingumo principą, draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos tam, kad būtų galima pareikšti ieškinį dėl žalos, patirtos dėl teisės normos viešųjų pirkimų srityje pažeidimo, atlyginimo, reikia, kad prieš tai būtų konstatuotas atitinkamos sutarties sudarymo procedūros neteisėtumas dėl to, kad iš anksto nebuvo paskelbta apie pirkimą, kai šiam prašymui dėl neteisėtumo konstatavimo taikomas šešių mėnesių naikinamasis terminas, pradedamas skaičiuoti nuo kitos dienos po to, kai buvo nuspręsta sudaryti nagrinėjamą viešojo pirkimo sutartį, nepaisant to, ar prašymą pateikęs asmuo galėjo žinoti, kad šis perkančiosios organizacijos sprendimas neteisėtas.

Jeigu ieškinių dėl žalos atlyginimo priimtinumas priklausytų nuo išankstinio atitinkamos sutarties sudarymo procedūros neteisėtumo dėl to, kad iš anksto nebuvo paskelbta apie pirkimą, konstatavimo, kai šiam prašymui dėl neteisėtumo konstatavimo taikomas šešių mėnesių naikinamasis terminas, nepaisant to, ar asmuo, kurio teisės pažeistos, žino apie teisės normos pažeidimą, gali padaryti praktiškai neįmanomą arba pernelyg sudėtingą teisės pareikšti ieškinį dėl žalos atlyginimo įgyvendinimą. Reikia nurodyti, kad jeigu pranešimas apie pirkimą nepaskelbiamas iš anksto, šis šešių mėnesių terminas gali būti nepakankamas asmeniui, kurio teisės pažeistos, surinkti būtiną informaciją, kad galėtų pateikti prašymą, ir tai sudarytų kliūčių pateikti tokį ieškinį.

(žr. 41, 42, 46 punktus ir rezoliucinę dalį)
59

Antra, kiek tai susiję su apeliantės dalyvavimo darant pažeidimą santechninės armatūros prekių Italijos rinkoje įrodymų, kuriais rėmėsi Komisija, reikšmingumu, Bendrasis Teismas arba neišnagrinėjo apeliantės argumentų, be kita ko, dėl ypatingo American Standard Inc. vaidmens Italijos rinkoje ir apeliantės dalyvavimo įvairiuose susitikimuose, arba juos klaidingai atmetė kaip nepagrįstus ar kaip nereikšmingus (pavyzdžiui, skundžiamo sprendimo 132 punkte). Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas suklydo, kai konstatavo, kad apeliantės atstovas Costagli dalyvavo 2001 m. vasario 1 d. susitikime, nors buvo įrodyta, kad jo ten nebuvo. Be to, skundžiamo sprendimo 106 punkte Bendrasis Teismas klaidingai atmetė argumentą, susijusį su įrodymų, gautų per grupės „Euroitalia“ susitikimus, nepatikimumu, teigdamas, kad iš Grohe Beteiligungs GmbH spausdintų užrašų matyti, jog RAF Rubinetteria SpA buvo numačiusi kainų padidinimą 3 %.
2

Šie prašymai buvo pateikti nagrinėjant du ginčus – C & J Clark International Ltd (toliau – Clark) ir Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Jungtinės Karalystės mokesčių ir muitų tarnyba) ginčą ir Puma SE (toliau – Puma) ir Hauptzollamt Nürnberg (Niurnbergo centrinė muitinė) ginčą dėl antidempingo muito, kurį Clark ir Puma sumokėjo pagal ginčijamus reglamentus už avalynės su batviršiais iš odos importą į Europos Sąjungą.
16

Paskelbus pranešimą apie Reglamentu Nr. 1470/2001 nustatytų priemonių galiojimo pabaigą (OL C 254, 2005, p. 2), Komisija gavo Community Federation of Lighting Industry of Compact Fluorescent Lamps Integrated, veikiančios Osram GmbH (toliau – Osram) vardu, prašymą dėl peržiūros.
39

Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 2008/115 7 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad ji prieštarauja tokiai nacionalinei tvarkai, pagal kurią neteisėtai valstybės narės teritorijoje esantis trečiosios šalies pilietis laikomas keliančiu pavojų viešajai tvarkai, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, vien dėl to, kad yra įtariamas padaręs pagal nacionalinę teisę baudžiamą nusikalstamą veiką arba už ją buvo nuteistas baudžiamąja tvarka. Be to, šis teismas klausia, ar tuo atveju, kai būtinas nuteisimas, nuosprendis turi būti įsiteisėjęs.
43

Komisija taip pat daro nuorodą į Europos ligų prevencijos ir kontrolės centro, įsteigto 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 851/2004 (OL L 142, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 8 t., p. 346), parengtą ataskaitą. Pagal šią 2013 m. spalio mėn. paskelbtą ataskaitą pavadinimu „Men who have sex with men (MSM), Monitoring implementation of the Dublin Declaration on Partnership to Fight HIV / AIDS in Europe and Central Asia: 2012 progress“ būtent Prancūzijoje iš visų ištirtų valstybių ŽIV paplitimas vyrų, turėjusių lytinių santykių su vyrais, grupėje yra didžiausias.
6

Sprendimo 2011/273, iš dalies pakeisto Sprendimu 2011/522, 3 straipsnio 1 dalyje taip pat nurodyti „iš režimo politikos naudos gaunantys arba jį remiantys asmenys“. Be to, Sprendimo 2011/273, iš dalies pakeisto Sprendimu 2011/522, 4 straipsnio 1 dalyje numatyta įšaldyti lėšas, priklausančias, be kita ko, „priede [esančiame sąraše] išvardytiems <...> iš režimo naudos gaunantiems arba jį remiantiems asmenims bei subjektams ir su jais susijusiems asmenims ir subjektams“.
30

Šiomis aplinkybėmis Fővárosi Törvényszék nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar turi būti pripažinta, kad vartotojui yra nepalankus teismo procesas, per kurį jis vietos teisme pareikšdamas ieškinį dėl sutarties (jos bendrųjų sąlygų) pripažinimo negaliojančia negali taip pat prašyti, kad šios sutarties sąlyga būtų pripažinta nesąžininga, dėl to ši byla būtų teisminga apygardos teismui (törvényszék)? Iš esmės kitos sutarties šalies pradėtoje byloje vartotojas vietos teisme gali nurodyti, koks sutarties sąlygos nesąžiningumo pagrindas, o bylos perdavimas apygardos teismui reiškia, kad vartotojas apdedamas didesniais mokesčiais. 2. Ar būtų atkurta pusiausvyra, jei vartotojas vietos teisme pradėtoje byloje dėl sutarties pripažinimo negaliojančia turėtų galimybę taip pat remtis tuo, kad tam tikros šios sutarties sąlygos yra nesąžiningos, ir dėl to byla ir toliau būtų teisminga tokiam vietos teismui?“
24

Vėliau tą pačią dieną per pokalbį su asmeniu, atsakingu už vaikų prižiūrėtojus, ir dalyvaujant darbuotojų atstovui, K. Kaltoft paprašė nurodyti priežastis, dėl kurių jis yra vienintelis iš darbo atleidžiamas vaikų prižiūrėtojas. Pagrindinės bylos šalys sutaria, kad per šį susitikimą buvo iškeltas K. Kaltoft nutukimo klausimas. Tačiau šalys nesutaria dėl to, kaip per susitikimą buvo prieita prie K. Kaltoft nutukimo klausimo, kaip ir dėl to, ar buvo teigiama, kad jo nutukimas yra sprendimo atleisti iš darbo pagrindas.
91

Pagal 2012 m. lapkričio 1 d. įsigaliojusio Procedūros reglamento 172 straipsnį bet kuri iš atitinkamos Bendrojo Teismo nagrinėtos bylos šalių, turinti suinteresuotumą, kad apeliacinis skundas būtų patenkintas arba atmestas, gali per du mėnesius nuo apeliacinio skundo įteikimo pateikti į jį atsiliepimą. Be to, Procedūros reglamento 176 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad 172 straipsnyje nurodytos šalys per terminą, kuris atitinka atsiliepti į apeliacinį skundą nustatytą terminą, gali pateikti priešpriešinį apeliacinį skundą. Galiausiai minėto reglamento 176 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad priešpriešinis apeliacinis skundas turi būti pateiktas atskiru dokumentu, skirtingu nei atsiliepimas į apeliacinį skundą.
48

Be to, teismo posėdyje Bulgarijos vyriausybė nurodė, kad nežinia, kokio tikslo siekiama šiuo visiškai formaliu reikalavimu nutraukti tokią veiklą, o galbūt jokio tikslo apskritai nėra. Ši vyriausybė pridūrė, kad tas reikalavimas buvo beprasmis ir nelogiškas, be to, nuostata, kurioje jis buvo įtvirtintas, savarankiškai dirbantiems asmenims nebetaikoma nuo 2012 m. sausio 1 d. ir šiuo metu Bulgarijoje svarstomas jos panaikinimas pagal darbo sutartį dirbančių asmenų atžvilgiu.
3

Reglamento Nr. 2371/2002 7 straipsnyje „Komisijos nepaprastosios priemonės“ nurodyta: „1. Jei dėl žvejybos atsiranda rimtos grėsmės požymių gyvųjų vandens išteklių arba jūros ekosistemos apsaugai ir reikia nedelsiant veikti, Komisija pagrįstu valstybės narės prašymu arba savo iniciatyva gali nuspręsti imtis nepaprastųjų priemonių, kurios gali trukti ne ilgiau kaip šešis mėnesius. Komisija gali priimti naują sprendimą nepaprastosioms priemonėms pratęsti dar ne ilgiau kaip šešiems mėnesiams. 2. Valstybė narė perduoda prašymą vienu metu Komisijai, kitoms susijusioms valstybėms narėms ir Regioninėms konsultacinėms taryboms. Per penkias darbo dienas nuo to laiko, kai Komisija gauna prašymą, jos gali pateikti jai savo raštiškus komentarus. Komisija priima sprendimą per 15 darbo dienų nuo šio straipsnio 1 dalyje nurodyto prašymo gavimo. 3. Nepaprastosios priemonės pradedamos taikyti iškart. Apie jas pranešama susijusioms valstybėms narėms ir paskelbiama Oficialiajame leidinyje. 4. Susijusios valstybės narės gali perduoti Komisijos sprendimą Tarybai per 10 darbo dienų nuo pranešimo gavimo. 5. Taryba per vieną mėnesį nuo tos dienos, kai klausimas buvo jai perduotas, kvalifikuota balsų dauguma gali priimti kitokį sprendimą.“
(21)

Valstybėms narėms nustatant taisykles, kuriomis užtikrinama, kad sutartis būtų laikoma negaliojančia, siekiama, kad sutarties šalių teisės ir pareigos nebebūtų privalomi [privalomos] ir vykdomi [vykdomos]. Sutarties pripažinimo negaliojančia pasekmės turėtų būti nustatytos pagal nacionalinę teisę. Todėl nacionalinėje teisėje gali būti numatytas, pavyzdžiui, visų sutartinių įsipareigojimų panaikinimas atgaline data (ex tunc) arba, priešingai, – panaikinimas taikomas tik toms pareigoms, kurios dar turėtų būti vykdomos (ex nunc). Tai neturėtų suteikti galimybės netaikyti griežtų sankcijų, jeigu visos arba beveik visos sutartyje numatytos pareigos jau buvo įvykdytos. Tokiais atvejais valstybės narės turėtų numatyti alternatyvias sankcijas atsižvelgdamos į tai, kiek sutartis dar galioja pagal nacionalinę teisę. Be to, pagal nacionalinę teisę turi būti nustatytos pasekmės, susijusios su galimu visų sumų, kurios galėjo būti sumokėtos, susigrąžinimu, taip pat su kitomis galimomis restitucijos formomis, įskaitant vertę atitinkančią restituciją, kai restitucija natūra yra negalima.
28

Šiomis aplinkybėmis Juzgado de lo Social no 1 de Benidorm nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar [Darbuotojų statuto] 57 straipsnyje, skaitomame kartu su [LPL] 116 straipsnio 2 dalimi, numatyta taisyklė, pagal kurią [Ispanijos] valstybė darbdavio nemokumo atveju turi tiesiogiai darbuotojams sumokėti darbo užmokestį, susikaupusį vykstant procesui, per kurį ginčijamas atleidimas iš darbo, už laikotarpį, viršijantį šešiasdešimt <…> darbo dienų nuo ieškinio pateikimo kompetentingam teismui, patenka į [Direktyvos 2008/94], ypač jos 1 straipsnio 1 dalies, 2 straipsnio 3 ir 4 dalių, 3, 5 ir 11 straipsnių, taikymo sritį? 2. Jei Teisingumo Teismo atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, ar [Ispanijos] valstybės praktika darbdavio nemokumo atveju mokėti tiesiogiai darbuotojams darbo užmokestį, susikaupusį vykstant procesui, per kurį ginčijamas atleidimas iš darbo, už laikotarpį, viršijantį šešiasdešimt <…> darbo dienų nuo ieškinio pateikimo kompetentingam teismui, tik tais atvejais, kai atleidimą iš darbo teismas pripažino neteisėtu, o ne niekiniu, prieštarauja [Chartijos] 20 straipsniui ir bet kuriuo atveju bendrajam Sąjungos teisės lygybės ir nediskriminavimo principui? 3. Be to, ar teismas, kaip antai teikiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą, galėtų netaikyti teisės normos, pagal kurią [Ispanijos] valstybė gali darbuotojams tiesiogiai jų darbdavio nemokumo atveju mokėti darbo užmokestį, susikaupusį vykstant procesui, per kurį ginčijamas atleidimas iš darbo, už laikotarpį, viršijantį šešiasdešimt <…> darbo dienų nuo ieškinio pateikimo kompetentingam teismui, tik tuo atveju, kai atleidimą iš darbo teismas pripažino neteisėtu, o ne niekiniu, nors lyginant šiuos abu atvejus, [kiek tai susiję] su darbo užmokesčiu, susikaupusiu vykstant procesui, per kurį ginčijamas atleidimas iš darbo, jokių objektyvių skirtumų nenustatyta?“
56

Be to, svarbu priminti, kad Sąjungos teisės aktais sukurta dotacijų sistema grindžiama, be kita ko, tuo, kad naudos gavėjas įvykdo tam tikrus įsipareigojimus, suteikiančius jam teisę gauti numatytą finansinę paramą (žr. Sprendimo Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening ir kt., C‑383/06–C‑385/06, EU:C:2008:165, 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
24

Be to, dėl atsakymo į klausimą, ar nacionalinės teisės aktai patenka į vienos arba kitos judėjimo laisvės sritį, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad reikia atsižvelgti į nagrinėjamo teisės akto tikslą (žr., be kita ko, Sprendimo Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑35/11, EU:C:2012:707, 90 punktą ir Sprendimo Cadbury Schweppes ir Cadbury Schweppes Overseas, C‑196/04, EU:C:2006:544, 31–33 punktus).