ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
31

Jos teigimu, per ginčijamą pranešimo procedūrą BAM neatlieka techninės kontrolės, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2007/23 9 straipsnį, o tik, remdamasis pateiktais dokumentais, patikrina instrukcijų tinkamumą. Be to, kai BAM pakeičia instrukcijas, jis neformuluoja pirotechnikos medžiagoms arba instrukcijų tinkamumui taikomų papildomų reikalavimų, be tų, kurie įtvirtinti Direktyvos 2007/23 I priede. Jo atliekama kontrolė apsiriboja pagal Direktyvą 2007/23 instrukcijoms taikytinų reikalavimų laikymosi tikrinimu ir susijusi tik su pagrindinėmis ženklinimo pareigomis, kurių nesilaikymas keltų ypač didelį pavojų žmonių sveikatai ir saugai.
33

Be to, ūkinės bendrijos, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, vieno nario lemiamas vaidmuo gaminant šių bendrijų vynus ir atstovaujant joms nepaneigia to, kad jos vykdo veiklą savarankiškai, nes kiekviena iš jų veikia savo vardu, sąskaita ir atsakomybe.
85

Be to, kaip Teisingumo Teismas pažymėjo šių sprendimų 83 punkte, identiškas aiškinimas darytinas remiantis formuluote, pačios Komisijos vartojama komunikate (2011) C 332/01 Europos Parlamentui, Tarybai ir Audito Rūmams – 2010 finansinių metų Europos Sąjungos metinės ataskaitos (OL C 332, 2011, p. 1), kurio 63 puslapyje dėl finansinių koregavimų pagal sanglaudos politiką įgyvendinimo nurodyta, kad kai valstybė narė nesutinka su Komisijos reikalaujama ar siūloma korekcija pasibaigus formaliai prieštaravimo procedūrai su valstybe nare, kuri apima mokėjimų pagal programą sustabdymą, „Komisija per tris mėnesius nuo oficialaus valstybės narės išklausymo (per šešis mėnesius 2007–2013 m. programų atveju) priima oficialų sprendimą dėl finansinės korekcijos ir pateikia vykdomąjį raštą sumoms išieškoti, kad atgautų lėšas iš valstybės narės“.
36

Be to, pirma, šis teismas ne tik konstatavo, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami produktai yra analogiški aprašytiems Reglamento Nr. 1051/2009 priedo 2 punkte (tai faktinių aplinkybių įvertinimas, kuris priklauso jo išimtinei kompetencijai), bet ir pateikė tikslų šių produktų aprašymą, kuris, be kita ko, iš esmės sutampa su minėto priedo 2 punkte pateiktu produkto aprašymu. Taigi iš šio sprendimo 9–11 ir 16 punktuose pateiktų aprašymų matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos transporto priemonės yra analogiškos minėto reglamento priedo 2 punkte nurodytoms transporto priemonėms. Iš esmės minėtas teismas konstatavo, kad visos šios transporto priemonės turi visas charakteristikas, kad būtų laikomos „traktoriais ar vilkikais“, kaip tai suprantama pagal KN 8701 pozicijos aprašymą, ir kad jos neturi nei darbinio veleno, nei hidraulinio kėlimo įrenginio, nei gervės.
14

Dėl Įstatymo Nr. 2010‑788 232 ir 233 straipsnių taikymo ir Direktyvos 2001/42 perkėlimo į nacionalinę teisę Ministras Pirmininkas, be kita ko, priėmė Dekretą Nr. 2012‑616. Jame pateiktas planų, schemų, programų ir planavimo dokumentų projektų, dėl kurių sistemingai arba tuo tikslu įgaliotai administracinės valdžios institucijai išnagrinėjus padėtį kiekvienu konkrečiu atveju turi būti atliekamas aplinkosauginis vertinimas, sąrašas. Šiame dekrete taip pat paskirta įgaliojimus aplinkosaugos srityje turinti valdžios institucija, su kuria reikia konsultuotis dėl tokio aplinkosauginio vertinimo. Be to, dekrete pateikta išsami lentelė, kurioje išvardyti planai, schemos, programos ir kiti planavimo dokumentai, dėl kurių turi būti atliekamas aplinkosauginis vertinimas.
49

Remdamasi, be kita ko, 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendime Weig / Komisija (C‑280/98 P, EU:C:2000:627, 52–68 punktai) ir 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendime Sarrió / Komisija (C‑291/98 P, EU:C:2000:631, 91–100 punktai) patvirtinta teismo praktika apeliantė teigia, kad yra daug precedentų, kai Teisingumo Teismas manė turįs panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą dėl to, kad tikrindamas baudą šis taikė kitokį apskaičiavimo metodą nei metodas, kurį Komisija ar pats Bendrasis Teismas taikė kitoms darant atitinkamą pažeidimą dalyvavusioms įmonėms. Nors Teisingumo Teismas iš tikrųjų jau yra nusprendęs, be kita ko, 2014 m. liepos 10 d. Sprendimo Telefónica ir Telefónica de España / Komisija (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062) 181 punkte, kad Komisija neprivalo nurodyti skaičių, susijusių su baudos apskaičiavimo būdu, jis vis dėlto pažymėjo, jog „pageidautina“, kad bent jau būtų nurodyta baudos dydžio nustatymo tvarka.
25

Be kita ko, kiekvieno sutarties sudarymo kriterijaus santykinis lyginamasis svoris, jei laikomasi Direktyvos 2004/18 53 straipsnio 2 dalies trečios pastraipos, turi būti aiškiai nustatytas nuo sutarties sudarymo procedūros pradžios, taip suteikiant konkurso dalyviams galimybę objektyviai nustatyti realią sutarties sudarymo kriterijaus reikšmę kitų sutarties sudarymo kriterijų atžvilgiu tuo metu, kai perkančioji organizacija atlieka paskutinį jų vertinimą. Be to, kiekvieno sutarties sudarymo kriterijaus santykinis lyginamasis svoris negali būti keičiamas per visą procedūrą.
33

Reglamento Nr. 601/2012 20 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje patikslinta, kad ši pareiga nustatyta ne tik operatoriui, išmetusiam įprastinės eksploatacijos metu šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį, bet ir per nenumatytus įvykius, įskaitant per įrenginio eksploatacijos pradžią ir pabaigą, išmetusiam šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį. Šis sąrašas nėra baigtinis; dėl emisijos stebėsenos ir ataskaitų dėl jos teikimo taip pat turi būti atsižvelgiama į šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį, išmestą per kitus nenumatytus įvykius, kaip antai įrenginio bandomojo paleidimo laikotarpiu.
45

Be to, ar klaida buvo padaryta tyčia ar ne, vis dėlto, jei ji lemia nenuoseklumą, ji įpareigoja susijusias valstybių narių kontrolės institucijas atlikti patikrinimus ex post, o dėl to skubi vežimo kontrolė, remiantis vien Reglamento Nr. 1013/2006 VII priedu, tampa neįmanoma, jei šios dviejų tipų klaidos turi būti vertinamos vienodai bent jau pažeidimo kvalifikavimo etape.
35

Iš to matyti, kad siekdama nustatyti muitinę vertę muitinė gali nepritarti deklaruotai importuojamų prekių kainai ir taikyti antraeilius importuotų prekių muitinės vertės nustatymo metodus, numatytus Muitinės kodekso 31 straipsnyje, ir, be kita ko, panašių prekių pardavimo kainą, jeigu jos abejonės dėl šių prekių sandorio vertės išlieka po to, kai ji paprašė papildomos informacijos arba papildomų dokumentų ir atitinkam asmeniui suteikė tinkamą galimybę išdėstyti savo nuomonę dėl motyvų, kuriais grindžiamos minėtos abejonės.
9

Be to, Komisija tvirtina, kad velionių sutuoktiniai arba jų vaikai, kurie neturi kito nekilnojamojo turto, yra panašioje situacijoje, nesvarbu, ar jie yra rezidentai, ar nerezidentai. Ji remiasi 2010 m. balandžio 22 d. Sprendimo Mattner (C‑510/08, EU:C:2010:216) 36 punktu, kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad negalima konstatuoti jokio objektyvaus nevienodą mokestinį vertinimą pateisinančio rezidentų ir nerezidentų skirtumo, nes mokesčių už dovanojamą turtą suma skaičiuojama pagal nekilnojamojo turto vertę ir dovanotojo bei dovanojamo turto gavėjo šeiminį ryšį ir nė vienas iš šių kriterijų nepriklauso nuo dovanotojo arba dovanojamo turto gavėjo gyvenamosios vietos. Be to, anot Komisijos, nagrinėjamame Graikijos teisės akte numatytas paveldimo turto mokestis yra pagrįstas paveldimo nekilnojamojo turto verte, velionio ir įpėdinių šeiminiu ryšiu ir tuo, ar įpėdiniai turi kito nekilnojamojo turto, nesvarbu, ar atitinkamas turtas realiai yra ar tampa įpėdinių pagrindine gyvenamąja vieta.
49

Be to, Pagrindų sprendimo 8 straipsnio 1 dalies c punkto aiškinimas, kad Europos arešto orderis išduodamas būtinai remiantis kitu nei šis orderis nacionaliniu teismo sprendimu, kuris tam tikromis aplinkybėmis gali būti priimtas nacionalinio arešto orderio forma, grindžiamas ne tik šios nuostatos tekstu, bet ir kontekstu ir Pagrindų sprendimo siekiamais tikslais, į kuriuos pagal Teisingumo Teismo praktiką reikia atsižvelgti aiškinant šią nuostatą (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2015 m. liepos 16 d. Sprendimo Lanigan, C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474, 35 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
24

Be to, Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad KN ir SS paaiškinimai yra svarbūs aiškinant įvairių tarifinių pozicijų apimtį, tačiau neturi privalomosios teisinės galios. Todėl šių aiškinimo taisyklių turinys turi atitikti KN nuostatas ir negali keisti jų turinio. Paaiškėjus, kad jos prieštarauja KN pozicijų formuluotėms arba skyriaus ar skirsnio paaiškinimams, reikėtų nukrypti nuo KN paaiškinimų (žr., be kita ko, Sprendimo JVC France, C‑312/07, EU:C:2008:324, 34 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Reglamento Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje pavartota tyrimo sąvoka yra autonomiška Sąjungos teisės sąvoka, kurią reikia aiškinti atsižvelgiant, be kita ko, į įprastą jos reikšmę ir vartojimo kontekstą. Tyrimu pagal šią nuostatą laikytina struktūrizuota ir formalizuota Komisijos procedūra, kurios tikslas yra surinkti ir išanalizuoti informaciją, kad ši institucija galėtų užimti poziciją, vykdydama savo funkcijas, numatytas ES sutartyje ir SESV. Šia procedūra nebūtinai turi būti siekiama nustatyti pažeidimą ar nusižengimą ar dėl jo persekioti. Tyrimo sąvoka taip pat gali apimti Komisijos veiklą, kuria siekiama nustatyti faktus, kad būtų galima įvertinti tam tikrą situaciją.

Be to, tam, kad procedūrą būtų galima laikyti tyrimu, nebūtina, kad vykdant savo funkcijas Komisijos pozicija būtų įforminta sprendimu, kaip jis suprantamas pagal SESV 288 straipsnio ketvirtą pastraipą. Tokia pozicija, be kita ko, gali būti ataskaitos ar rekomendacijos formos. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad, tai, ar Komisija pati prašo informacijos iš valstybių narių, ar gauna ją pagal teisės aktus, neturi reikšmės nustatant, ar reikia procedūrą laikyti tyrimu.

Taigi tyrimu, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečią įtrauką, laikytina Komisijos pagal Direktyvos 98/34, nustatančios informacijos apie techninius standartus, reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarką, 9 straipsnio 2 dalį pateikta išsami nuomonė; ši nuomonė yra oficiali priemonė, kurioje paaiškinama šios institucijos teisinė pozicija dėl valstybės narės pateikto techninio reglamento projekto atitikties, be kita ko, laisvam prekių judėjimui ir ūkio subjektų įsisteigimo laisvei.

(žr. 45–48, 51–53 punktus)
Vadinasi, prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl akto galiojimo yra, kaip ir ieškinys dėl panaikinimo, Sąjungos aktų teisėtumo kontrolės būdas (žr. 1987 m. spalio 22 d. Sprendimo Foto-Frost, 314/85, EU:C:1987:452, 16 punktą; 1991 m. vasario 21 d. Sprendimo Zuckerfabrik Süderdithmarschen ir Zuckerfabrik Soest, C‑143/88 ir C‑92/89, EU:C:1991:65, 18 punktą; 2005 m. gruodžio 6 d. Sprendimo ABNA ir kt., C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ir C‑194/04, EU:C:2005:741, 103 punktą ir 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba, C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 95 punktą).

Šis esminis Sąjungos teisminės apsaugos sistemos bruožas būdingas ir sprendimų, numatančių ribojamųjų priemonių fiziniams ar juridiniams asmenims priėmimą BUSP srityje, teisėtumo kontrolei. Iš tikrųjų nei iš ES sutarties, nei iš SEV sutarties nematyti, kad Bendrajame Teisme pareikštas ieškinys dėl panaikinimo bendrai pagal SESV 256 ir 263 straipsnių nuostatas yra vienintelis būdas kontroliuoti sprendimų, numatančių ribojamąsias priemones fiziniams ar juridiniams asmenims, teisėtumą, atmetant galimybę, be kita ko, pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl akto galiojimo. Šiuo klausimu ESS 24 straipsnio 1 dalies antros pastraipos paskutiniame sakinyje daroma nuoroda į SESV 275 straipsnio antrą pastraipą siekiant nustatyti ne tai, per kokios rūšies procedūrą Teisingumo Teismas gali peržiūrėti tam tikrų sprendimų teisėtumą, bet tai, kokios rūšies sprendimų teisėtumą gali kontroliuoti Teisingumo Teismas per bet kurią procedūrą, jeigu jos dalykas – tokia teisėtumo kontrolė. Vadinasi, atsižvelgiant į tai, kad už sprendimo, kuriame nustatomos ribojamosios priemonės fiziniams ar juridiniams asmenims, įgyvendinimą iš dalies atsakingos valstybės narės, prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl akto galiojimo atlieka esminę funkciją siekiant užtikrinti veiksmingą teisminę gynybą, be kita ko, tada, kai, kaip yra pagrindinėje byloje, tiek nacionalinių įgyvendinimo priemonių, tiek BUSP srityje priimto atitinkamo sprendimo teisėtumas ginčijami per nacionalinę teismo procedūrą. Iš tiesų, kadangi valstybės narės privalo užtikrinti jų nacionalinės politikos atitiktį Sąjungos pozicijoms, patvirtintoms remiantis SESV 29 straipsniu priimtais Tarybos sprendimais, matyti, jog galimybė atlikti tokių sprendimų teisminę kontrolę yra būtina, kai juose numatytas ribojamųjų priemonių fiziniams ar juridiniams asmenims priėmimas.

(žr. 68–71 punktus)
Kiek tai susiję su sąlyga, kad toks atmetimo pagrindas taikomas kiekvienam žymeniui, sudarytam „vien“ iš prekės formos, būtinos techniniam rezultatui gauti, Teisingumo Teismas patikslino, kad vieno arba kelių nedidelių savarankiškų elementų buvimas žymenyje, kurio visus pagrindinius elementus lėmė tuo žymeniu perteikiamas techninis sprendimas, neturi įtakos išvadai, jog tokį žymenį sudaro vien prekės forma, būtina techniniam rezultatui gauti. Be to, Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje įtvirtintas atsisakymo pagrindas taikomas tik tada, kai visos žymens pagrindinės savybės yra funkcinio pobūdžio, todėl remiantis šia nuostata negalima atsisakyti registruoti tokio žymens kaip prekių ženklo, jei nagrinėjama prekės forma turi didelį nefunkcinio pobūdžio elementą, pavyzdžiui, dekoratyvinį ar išgalvotą, kurių vaidmuo formoje yra svarbus.

Apribodamas Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje įtvirtinto atmetimo pagrindo taikymą tik žymenims, kuriuos sudaro „vien“ prekės forma, „būtina“ techniniam rezultatui gauti, teisės aktų leidėjas manė, kad visos prekės formos tam tikra prasme yra funkcinės ir kad dėl to būtų netinkama atsisakyti registruoti prekės formą kaip prekių ženklą tik dėl to, kad ji turi funkcinių savybių. Žodžiais „vien“ ir „būtina“ ši nuostata užtikrina, kad būtų atsisakoma įregistruoti tik tokias prekių formas, kurios tik įgyvendina techninį sprendimą, taigi kurių įregistravimas kaip prekių ženklo iš tiesų trukdytų kitoms įmonėms panaudoti tą techninį sprendimą. Iš tiesų toks įregistravimas pernelyg sumažintų konkurentų galimybes išleisti į rinką prekės formas, kuriomis įgyvendinamas toks pat techninis sprendimas.

Tai, kad į Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalį įtrauktas draudimas registruoti kaip prekių ženklus žymenis, kurie yra vien prekių forma, būtina techniniam rezultatui gauti, užtikrina, kad įmonės negalėtų remtis prekių ženklų teise siekdamos neribotą laiką naudotis su techniniais sprendimais susijusiomis išimtinėmis teisėmis.

Be to, teisės aktų leidėjas ypač griežtai įtvirtino draudimą registruoti kaip prekių ženklus formas, būtinas techniniam rezultatui gauti, nustatydamas, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkte įtvirtintiems atmetimo pagrindams netaikoma to paties 7 straipsnio 3 dalyje numatyta išimtis. Todėl, iš šio reglamento 7 straipsnio 3 dalies matyti, kad net jei prekės forma, būtina techniniam rezultatui gauti, dėl konkretaus naudojimo įgijo skiriamąjį požymį, ją draudžiama įregistruoti kaip prekių ženklą.

Taigi, Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies e punkto ii papunktyje įtvirtinta kliūtis, galinti uždrausti įregistruoti kaip prekių ženklą žymenį, kurį sudaro vien prekės forma, būtina techniniam rezultatui gauti, net jeigu toks žymuo galėtų atlikti pagrindinę prekių ženklo funkciją – užtikrinti vartotojui atitinkamų prekių ar paslaugų kilmės tapatumą ir leisti jam neklystant šias prekes ar paslaugas atskirti nuo kitos kilmės prekių ar paslaugų.

(žr. 33–35 punktus)
Kai viešojo pirkimo sutartis nepatenka į 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo, iš dalies pakeistos 2013 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 1336/2013, taikymo sritį, bet kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą, SESV 49 ir 56 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama tokia nacionalinės teisės nuostata, kokia yra Lietuvos Respublikos viešųjų pirkimų įstatymo 24 straipsnio 5 dalis, kurioje numatyta, kad jeigu darbų pirkimo sutarčiai vykdyti pasitelkiama subrangovų, pagrindinius darbus, kuriuos nustato perkančioji organizacija, privalo atlikti pats tiekėjas.

Pagrindinėje byloje, kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos, viena vertus, pagal Viešųjų pirkimų įstatymo 24 straipsnio 5 dalį siekiama užtikrinti tinkamą darbų atlikimą. Vis dėlto, nors neatmestina galimybė, kad toks tikslas gali pateisinti tam tikrus teisės pasitelkti subrangovus apribojimus (šiuo klausimu žr. 2004 m. kovo 18 d. Sprendimo Siemens ir ARGE Telekom, C‑314/01, EU:C:2004:159, 45 punktą ir 2016 m. liepos 14 d. Sprendimo Wrocław – Miasto na prawach powiatu, C‑406/14, EU:C:2016:562, 34 punktą), reikia pripažinti, kad tokia nacionalinės teisės nuostata, kokia yra Viešųjų pirkimų įstatymo 24 straipsnio 5 dalis, viršija tai, kas būtina šiam tikslui pasiekti, nes ji apskritai draudžia pasinaudoti tokia teise darbams, perkančiosios organizacijos kvalifikuotiems kaip „pagrindiniai“, atlikti. Iš tiesų šis draudimas taikomas neatsižvelgiant į sutartyje apibrėžtą ekonominės veiklos sektorių, darbų pobūdį ir subrangovų kvalifikaciją. Be to, toks bendras draudimas nesuteikia perkančiajam subjektui galimybės įvertinti kiekvieną atvejį atskirai. Kaip savo išvados 51 punkte nurodė generalinė advokatė, mažiau ribojanti ir siekiamo tikslo įgyvendinimą užtikrinanti alternatyvi priemonė galėjo būti reikalavimas, kad dalyviai savo pasiūlymuose nurodytų pirkimo dalį ir darbus, kuriuos ketina perduoti subrangovams, taip pat siūlomus subrangovus ir jų pajėgumus. Taip pat buvo įmanoma numatyti, be kita ko, perkančiojo subjekto teisę uždrausti dalyviams keisti subrangovus, jeigu šis subjektas prieš tai negalėjo patikrinti pastarųjų pajėgumų.

(žr. 52, 54, 55, 57, 61 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
Direktyvos 2002/21 dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva), iš dalies pakeistos Direktyva 2009/140, 4 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos pirmasis ir trečiasis sakiniai bei antra pastraipa, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad skundą dėl nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimo nagrinėjantis nacionalinis teismas turi turėti teisę panaikinti šį sprendimą atgaline data, jei nusprendžia, kad tai būtina norint užtikrinti skundą pateikusios įmonės teisių veiksmingą apsaugą.

Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje, kurioje numatyta pareiga užtikrinti veiksmingą apskundimo mechanizmą, išreikštas Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintas teisės subjektams pagal Sąjungos teisę suteikiamų teisių veiksmingos teisminės gynybos principas. Vadinasi, Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies antra pastraipa nedaro jokių kliūčių ir neriboja nacionalinio teismo galimybės panaikinti nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimą atgaline data. Iš tiesų, iš šios nuostatos tik matyti, kad dėl šios institucijos sprendimo pateiktas skundas neturi stabdomojo poveikio, nebent pagal nacionalinę teisę nustatomos laikinosios priemonės. Taigi nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimas iš esmės taikomas per visą skundo nagrinėjimo procedūros trukmę, tačiau tai neužkerta kelio galimybei pasibaigus šiai procedūrai panaikinti šį sprendimą atgaline data, jeigu nacionalinis teismas nusprendžia, kad tai būtina norint užtikrinti skundą pateikusios įmonės teisių veiksmingą apsaugą.

Be to, nacionalinio teismo galimybė panaikinti nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimą atgaline data nėra nesuderinama su teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų paisymu. Iš Pagrindų direktyvos 4 straipsnio 1 dalies antros pastraipos formuluotės aiškiai matyti, kad pagal šią nuostatą apskųstas nurodytos institucijos sprendimas paliekamas galioti, tik kol nagrinėjamas skundas. Tokiomis aplinkybėmis ūkio subjektai – šalys nagrinėjant šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatytą skundą, negali pagrįstai tikėtis, kad jeigu apskųstas nacionalinės reguliavimo institucijos sprendimas bus panaikintas, šis panaikinimas nesukels padarinių ex tunc.

(žr. 24–28, 30, 31 punktus ir rezoliucinę dalį)
EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 dėl asociacijos plėtros 7 straipsnio pirmos pastraipos pirma įtrauka turi būti aiškinama taip, kad pagal šią nuostatą teisė gyventi priimančiojoje valstybėje narėje suteikiama darbuotojo turko šeimos nariui, kuriam šeimos susijungimo tikslu buvo suteiktas leidimas atvykti į šią valstybę narę ir kuris atvykęs į šios valstybės narės teritoriją kartu gyveno su tuo darbuotoju turku, net jeigu bent trejų metų laikotarpis, kuriuo pastarasis darbuotojas priklausė teisėtai darbo rinkai, ėjo ne iškart po atitinkamo šeimos nario atvykimo į atitinkamą priimančiąją valstybę narę, o vėliau.

Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta laipsniško teisių įgijimo sistema siekiama dvigubo tikslo. Pirma, iki pirminio trejų metų laikotarpio pabaigos minėta nuostata leidžiama kartu su darbuotoju migrantu gyventi jo šeimos nariams, taip siekiant palengvinti, leidžiant šeimai susijungti, darbuotojo turko, kuris jau teisėtai integravosi priimančiojoje valstybėje narėje, darbą ir gyvenimą. Antra, ta pačia nuostata suteikiant galimybę teisėtai trejus metus priimančiojoje valstybėje narėje pragyvenusiam atitinkamam šeimos nariui pačiam įsidarbinti darbo rinkoje siekiama sustiprinti tęstinę darbuotojo migranto turko šeimos integraciją šioje valstybėje narėje. Taigi pagrindinis siekiamas tikslas yra sutvirtinti minėto šeimos nario, kuris šiuo momentu jau yra teisėtai integravęsis priimančiojoje valstybėje narėje, padėtį, suteikiant jam galimybę pačiam užsidirbti pragyvenimui atitinkamoje valstybėje ir nebepriklausyti nuo darbuotojo migranto.

Be to, atsižvelgiant į bendrą Sprendimu Nr. 1/80 siekiamą tikslą pagerinti darbuotojų turkų ir jų šeimų narių socialinę padėtį, kad būtų galima laipsniškai įgyvendinti laisvą judėjimą, konkrečiai to paties sprendimo 7 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta sistema siekiama sukurti palankias šeimos susijungimo priimančiojoje valstybėje narėje sąlygas.

Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmos pastraipos pirmos įtraukos aiškinimas, pagal kurį vien tai, kad trejų metų laikotarpis, per kurį darbuotojas turkas nepertraukiamai dirbo samdomą darbą, neprasidėjo iškart po šeimos susijungimo momento, Turkijos piliečiai negali remtis šioje nuostatoje įtvirtintomis teisėmis, yra pernelyg ribojantis, atsižvelgiant į šia nuostata siekiamą tikslą.

Šiomis aplinkybėmis darytina išvada, jog tam, kad atitinkamo darbuotojo turko šeimos narys įgytų teisę gyventi šalyje pagal Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmą pastraipą, sąlyga dėl pastarojo darbuotojo turko priklausymo teisėtai darbo rinkai nebūtinai turi būti įvykdyta atitinkamo šeimos nario atvykimo į priimančiąją valstybę narę momentu ir per trejų ar penkerių metų laikotarpį, einantį iškart po šio momento.

(žr. 68–70, 75, 76 punktus ir rezoliucinę dalį)