Laikina versija

GENERALINIO ADVOKATO

JEAN RICHARD DE LA TOUR IŠVADA,

pateikta 2022 m. birželio 16 d.( )

Byla C‑459/20

X

prieš

Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid

(Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht (Utrechte posėdžiaujantis Hagos apylinkės teismas, Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Sąjungos pilietybė – SESV 20 straipsnis – Trečiosios šalies piliečio, vieno iš nepilnamečio Sąjungos piliečio tėvų, teisė gyventi valstybėje narėje, kurios pilietybę šis vaikas turi – Ne Sąjungos teritorijoje gyvenantis vaikas – Atsisakymas leisti gyventi šalyje, dėl kurio vaikas gali netekti galimybės atvykti į Sąjungos teritoriją – Geriausi vaiko interesai – Vieno iš tėvų, trečiosios šalies piliečio, ir nepilnamečio Sąjungos piliečio priklausomumo ryšys“





I. Įvadas

1. Kokia apimtimi trečiosios šalies pilietis, vienas iš nepilnamečio Sąjungos piliečio tėvų, gali pasinaudoti SESV 20 straipsnio nuostatomis grindžiama išvestine teise gyventi valstybėje narėje, kurios pilietybę turi jo vaikas, jeigu nuo gimimo šis vaikas gyvena ne Sąjungos teritorijoje?

2. Iš esmės toks klausimas keliamas šioje byloje.

3. Siekiant atsakyti į šį klausimą reikės nustatyti, kiek taikytini 2011 m. kovo 8 d. Sprendime Ruiz Zambrano( ), 2011 m. lapkričio 15 d. Sprendime Dereci ir kt.( ), 2012 m. gruodžio 6 d. Sprendime O ir kt.( ) ir 2017 m. gegužės 10 d. Sprendime Chavez-Vilchez ir kt.( ), patvirtintuose 2018 m. gegužės 8 d. Sprendimu K. A. ir kt. (Šeimos susijungimas Belgijoje)( ), Teisingumo Teismo suformuluoti principai tokiai situacijai, kai prašymo suteikti išvestinę teisę gyventi valstybėje narėje pateikimo momentu, pirma, vienas iš tėvų, trečiosios šalies pilietis, ir jo vaikas, šios valstybės pilietybę turintis Sąjungos pilietis, kartu negyvena ir, antra, šis vaikas niekada nebuvo Sąjungos teritorijoje.

4. Šioje analizėje reikės skirti dvi situacijas. Pirmoji situacija susiklosto, kai šis prašymas pateiktas vieno iš tėvų, trečiosios šalies piliečio, ir tai yra „pavieniai“ veiksmai, nes jis visiškai nesusijęs su vaiko, Sąjungos piliečio, atvykimu ar gyvenimu valstybėje narėje, kurios pilietybę jis turi. O antroji situacija susiklosto, kai prašymas yra vieno iš tėvų ir vaiko, ketinančio pasinaudoti dėl Sąjungos piliečio statuso turima judėjimo laisve, t. y. išvykti iš trečiosios šalies, kurioje yra jo nuolatinė gyvenamoji vieta, ir atvykti į valstybę narę, kurios pilietybę jis turi, „bendri“ veiksmai.

5. Siekiant atsakyti į šį klausimą reikės pateikti ir tam tikrų patikslinimų dėl, pirma, geriausių vaiko interesų vertinimo tvarkos ir, antra, kriterijų, pagal kuriuos vertinama, ar yra priklausomumo ryšys, galintis pateisinti SESV 20 straipsniu grindžiamą išvestinę teisę gyventi šalyje, kai susiklosto tokia situacija.

II. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai

A. Faktinės aplinkybės

6. Pareiškėja, Tailando pilietė, teisėtai gyveno Nyderlanduose, ten ji susituokė su Nyderlandų piliečiu A. 2012 m. kovo 28 d. šioje santuokoje gimė vaikas, Nyderlandų pilietis. Dabar šiam vaikui 10 metų, jis gimė Tailande, kur jį augino senelė iš motinos pusės, nes po jo gimimo pareiškėja grįžo į Nyderlandus. Vaikas visą laiką gyveno šioje trečiojoje šalyje ir niekada nesilankė Nyderlanduose ar kurioje kitoje Sąjungos valstybėje narėje. Pareiškėja jį kelis kartus aplankė Tailande. Šis vaikas nekalba nei nyderlandų, nei anglų kalba( ).

7. 2017 m. gegužės 22 d. pareiškėjos teisė gyventi šalyje buvo panaikinta atgaline data nuo 2016 m. birželio 1 d., nes nuo šios datos de facto nutrūko jos santykiai su A. 2018 m. gegužės 17 d. santuoka buvo nutraukta ir tėvams suteiktos bendros vaiko globos teisės.

8. Iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad 2018 m. kovo 14 d. pareiškėja pagrindinėje byloje pateikė prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje dėl humanitarinių priežasčių, jis buvo atmestas 2018 m. birželio 26 d. Dėl to sprendimo pateiktas skundas taip pat buvo atmestas 2018 m. gruodžio 18 d. teismo sprendimu.

9. 2019 m. gegužės 6 d. Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (teisingumo ir saugumo valstybės sekretorius, toliau – valstybės sekretorius) pareiškėjai pranešė, kad ji bus išsiųsta į Bankoką (Tailandas) 2019 m. gegužės 8 d.

10. 2019 m. gegužės 7 d. Nyderlandų pilietis B pateikė prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje (Aanvrag voor het verblijfsdoel „familie en gezin“ (prašymas leisti gyventi šalyje kaip šeimos nariui)) dėl šeimos susijungimo su pareiškėja, kaip išplėstinės šeimos nare. 2019 m. gegužės 8 d. sprendimu šis prašymas atmestas remiantis tuo, kad pareiškėjos ir B nesiejo ilgalaikis ir išimtinis ryšys ir pastarasis neturėjo tam pakankamų išteklių. Be to, šiame sprendime valstybės sekretorius nurodė, kad pareiškėja negali remtis SESV 20 straipsniu grindžiama išvestine teise gyventi šalyje, Teisingumo Teismo pripažinta Sprendime Chavez-Vilchez ir kt.

11. 2019 m. gegužės 8 d. pareiškėja buvo išsiųsta į Bankoką (Tailandas).

12. 2019 m. liepos 2 d. sprendimu valstybės sekretorius patvirtino pareiškėjos prašymo išduoti leidimą gyventi šalyje atmetimą.

B. Procesas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme

13. Pareiškėja pateikė skundą dėl 2019 m. liepos 2 d. sprendimo, remdamasi tuo, kad dėl šio sprendimo jos vaikas neteko galimybės būti Sąjungoje, todėl paneigtas Sąjungos piliečio statuso jam suteikiamų teisių veiksmingumas.

14. Šiuo klausimu ji tvirtina, kad jos vaikas dėl Nyderlandų pilietybės turi teisę būti Sąjungoje. Be to, ji pabrėžia, kad visada palaikė emocinį ryšį su šiuo vaiku ir visada teisiškai ir finansiškai buvo atsakinga už jį. Nors iki grįžimo į Tailandą buvo priversta rūpintis tuo vaiku per atstumą ir jį auklėti pasinaudodama socialiniais tinklais, tačiau nuo 2019 m. gegužės 8 d., grįžusi į Tailandą, ji juo rūpinasi kasdien. Taip pat ji teigia, kad pagal 2020 m. vasario 5 d. Surino teismo (Tailandas) sprendimą jai suteiktos išimtinės globos teisės. Pareiškėja pažymi, kad jos motina nebegali rūpintis vaiku dėl sveikatos būklės. Be to, ji teigia, kad vaiko tėvas niekada nebuvo teisiškai, finansiškai ar emociškai už jį atsakingas.

15. Iš esmės valstybės sekretorius teigia, kad Sprendime Chavez-Vilchez ir kt. suformuluoti principai netaikomi tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, nes dėl atmesto pareiškėjos prašymo išduoti leidimą gyventi šalyje vaikas neturi išvykti iš Sąjungos todėl, kad jis nuo gimimo gyvena Tailande. Jis pabrėžia, kad nėra jokių objektyvių įrodymų, kad pareiškėja iš tikrųjų yra teisiškai, finansiškai ir emociškai atsakinga už savo vaiką ar kad egzistuoja pareiškėjos ir vaiko priklausomumo ryšys arba kad jis būtų priverstas gyventi ne Sąjungoje. Dėl vaiko tėvo dalyvavimo jis pažymi, kad pareiškėjos nurodytos aplinkybės subjektyvios. Beje, kadangi nepateikta Surino teismo (Tailandas) sprendimo patvirtinta kopija, negalima savaime laikyti, kad pareiškėja turi išimtines vaiko globos teises. Be to, valstybės sekretorius teigia, kad pareiškėja neįrodė ir to, kad jos vaikas pats nori atvykti gyventi į Nyderlandus ar kad leidimas jai gyventi šalyje atitinka vaiko interesus.

16. Šiomis aplinkybėmis rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht (Utrechte posėdžiaujantis Hagos apylinkės teismas, Nyderlandai) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

„1. Ar SESV 20 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama, jog valstybė narė trečiosios šalies piliečiui, kuris turi išlaikomą nepilnametį vaiką, kuris yra Sąjungos pilietis ir yra saistomas faktiniu priklausomumo ryšiu su šiuo trečiosios šalies piliečiu, atsisakytų suteikti teisę gyventi valstybėje narėje, kurios pilietybę turi nepilnametis Sąjungos pilietis, kai šis nepilnametis Sąjungos pilietis gyvena ne šioje valstybėje narėje ir ne Sąjungoje ir (arba) dar niekada negyveno Sąjungos teritorijoje, taigi faktiškai iš nepilnamečio Sąjungos piliečio būtų atimama teisė atvykti į Sąjungos teritoriją?

2. a) Ar (nepilnamečiai) Sąjungos piliečiai turi pareikšti arba įrodyti interesą naudotis jiems dėl turimos Sąjungos pilietybės suteikiamomis teisėmis?

b) Ar tokiomis aplinkybėmis gali būti reikšminga tai, kad paprastai nepilnamečiai Sąjungos piliečiai negali savarankiškai pareikšti savo teisių ir nuspręsti dėl savo gyvenamosios vietos, o tokiais klausimais yra priklausomi nuo savo tėvų (vieno iš tėvų), taigi dėl to gali atsitikti taip, kad nepilnamečio Sąjungos piliečio vardu bus pasinaudojama jo, kaip Sąjungos piliečio, teisėmis, o tai gali būti nesuderinama su jo kitais interesais, kaip tai suprantama, pavyzdžiui, pagal Sprendimą Chavez-Vilchez ir kt.?

c) Ar šios Sąjungos pilietybės suteikiamos teisės yra absoliučios, t. y. negali būti daroma kliūčių naudotis jomis arba valstybė narė, kurios pilietybę turi (nepilnametis) Sąjungos pilietis, netgi turi pozityvią pareigą suteikti galimybę pasinaudoti šiomis teisėmis?

3. a) Ar vertinant priklausomumo ryšio, kaip jis suprantamas pagal pirmąjį klausimą, buvimą turi lemiamą reikšmę tai, ar vienas iš tėvų, kuris yra trečiosios šalies pilietis, prieš pateikdamas prašymą arba prieš priimant sprendimą jam nesuteikti teisės gyventi šalyje, arba prieš (nacionaliniam) teismui priimant sprendimą su šios teisės nesuteikimu susijusioje byloje, kasdieniame gyvenime rūpinosi nepilnamečiu Sąjungos piliečiu ir ar iki tol tai darė ir (arba) toliau gali daryti kiti asmenys?

b) Ar tokiomis aplinkybėmis iš nepilnamečio Sąjungos piliečio galima reikalauti, kad jis tam, jog galėtų faktiškai naudotis jam pagal Sąjungos teisę suteikiamomis teisėmis, persikeltų į Sąjungos teritoriją pas kitą iš tėvų, kuris yra Sąjungos pilietis, tačiau galimai nebeturi nepilnamečio globos teisių?

c) Jei taip: ar yra skirtumas, ar šis vienas iš tėvų naudojasi ar naudojosi globos teisėmis ir (arba) nepilnamečiui teikia ar teikė teisinę, finansinę arba emocinę globą ir ar yra pasiruošęs jam tokią globą teikti arba juo rūpintis?

d) Ar paaiškėjus, jog vienas iš tėvų, kuris yra trečiosios šalies pilietis, turi išimtines nepilnamečio Sąjungos piliečio globos teises, tai reikštų, kad teisinės, finansinės ir (arba) emocinės globos klausimui turi būti teikiama mažiau reikšmės?“

17. Rašytines pastabas pateikė Nyderlandų, Danijos ir Vokietijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija.

18. Be to, šalių buvo paprašyta žodžiu atsakyti į Teisingumo Teismo klausimus. Jos buvo išklausytos per 2022 m. vasario 23 d. posėdį.

III. Analizė

19. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia dėl tvarkos, pagal kurią turi būti vertinama, ar susiklosčius tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, egzistuoja SESV 20 straipsnio nuostatomis grindžiama išvestinė teisė gyventi šalyje, kuria galėtų pasinaudoti trečiosios šalies pilietė, nepilnamečio Sąjungos piliečio motina, valstybėje narėje, kurios pilietybę jis turi, nors nuo gimimo šio vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra trečiojoje valstybėje narėje( ).

20. Kaip nurodžiau, siekiant atsakyti į šiuos klausimus reikia išskirti dvi situacijas.

21. Pirmoji situacija, dėl kurios, manau, pateiktas pirmasis prejudicinis klausimas, susiklosto, kai prašymą suteikti SESV 20 straipsniu grindžiamą išvestinę teisę gyventi šalyje pateikia vienas iš tėvų, trečiosios šalies pilietis, ir prašymas visai nesusijęs su vaiko, Sąjungos piliečio, atvykimu į valstybę narę, kurios pilietybę jis turi, ar buvimu joje. Atsižvelgiant į pagrindinėje byloje nagrinėjamo prašymo išduoti leidimą gyventi šalyje tikslą ir turinį šiuo atveju, regis, yra tokia situacija.

22. O antroji situacija susiklosto, kai prašymas susijęs su vaiku, norinčiu pasinaudoti judėjimo laisve, kurią jis turi dėl Sąjungos piliečio statuso, išvykti iš trečiosios šalies, kurioje yra jo nuolatinė gyvenamoji vieta, ir atvykti į valstybę narę, kurios pilietybę jis turi. Manau, antrajame ir trečiajame prejudiciniuose klausimuose prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nurodo būtent tokią situaciją, nes Teisingumo Teismo prašo patikslinti tvarką, pagal kurią vertinami, pirma, geriausi vaiko interesai (antrasis prejudicinis klausimas) ir, antra, vaiko ir vieno iš jo tėvų, trečiosios šalies piliečio, arba kito iš tėvų, Sąjungos piliečio, priklausomumo ryšio buvimas ar nebuvimas (trečiasis prejudicinis klausimas).

A. Dėl pirmojo prejudicinio klausimo

23. Pirmuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės prašo atsakyti, ar pagal SESV 20 straipsnį draudžiamas toks nacionalinės teisės aktas, pagal kurį trečiosios šalies piliečiui, išlaikančiam nepilnametį Sąjungos pilietį, nesuteikiama teisė gyventi šalyje remiantis tuo, kad šis vaikas, turintis šios valstybės narės pilietybę, nuo gimimo gyvena ne Sąjungos teritorijoje.

24. Siekiant atsakyti į šį klausimą, kaip įprastai, reikia nagrinėti 2011 m. kovo 8 d. Sprendime Ruiz Zambrano( ), 2011 m. lapkričio 15 d. Sprendime Dereci ir kt.( ), 2012 m. gruodžio 6 d. Sprendime O ir kt.( ) ir Sprendime Chavez-Vilchez ir kt. Teisingumo Teismo nustatytus principus.

25. Pagal šiuos principus, Teisingumo Teismo apibendrintus Sprendimo K. A. ir kt. (Šeimos susijungimas Belgijoje) 47–52 punktuose, remiantis SESV 20 straipsniu kiekvienam asmeniui, turinčiam valstybės narės pilietybę, suteikiamas Sąjungos piliečio statusas; jis valstybių narių piliečiams yra pagrindinis statusas. Sąjungos pilietybė kiekvienam Sąjungos piliečiui suteikia pagrindinę ir asmeninę teisę laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, laikantis Sutartyje ir jai vykdyti patvirtintose priemonėse nustatytų apribojimų ir reikalavimų. Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal SESV 20 straipsnį draudžiamos nacionalinės priemonės, įskaitant sprendimus nesuteikti teisės gyventi šalyje Sąjungos piliečio šeimos nariams, kuriomis iš Sąjungos piliečių atimama galimybė veiksmingai naudotis pagrindinėmis jo statuso suteikiamomis teisėmis.

26. Vis dėlto Sutarties nuostatos dėl Sąjungos pilietybės nesuteikia jokios savarankiškos teisės trečiųjų šalių piliečiams. Teisės, kurios jiems gali būti suteikiamos, yra ne savarankiškos jų teisės, o iš teisių, kuriomis naudojasi Sąjungos pilietis, kildinamos teisės. Suteikiant šias teises siekiama užtikrinti, kad Sąjungos pilietis, nepasinaudojęs teise laisvai judėti, galėtų gyventi su savo šeimos nariu, trečiosios šalies piliečiu, valstybėje narėje, kurios pilietybę jis turi, remdamasis SESV 20 straipsniu, ir taip užtikrinti šeimos susijungimą.

27. Teisingumo Teismas konstatavo, kad egzistuoja labai specifinių situacijų, kai, nepaisant to, kad netaikoma su trečiųjų šalių piliečių teise gyventi šalyje susijusi išvestinė teisė ir kad atitinkamas Sąjungos pilietis nepasinaudojo judėjimo laisve, trečiosios šalies piliečiui, kuris yra šio Sąjungos piliečio šeimos narys, vis dėlto turi būti suteikta teisė gyventi šalyje, nes Sąjungos pilietybės veiksmingumas būtų paneigtas, jei dėl tokios teisės nesuteikimo tas pilietis faktiškai privalėtų išvykti iš Sąjungos teritorijos ir iš jo būtų atimtos galimybės veiksmingai naudotis pagrindinėmis Sąjungos piliečio statuso suteikiamomis teisėmis.

28. Kaip nurodė Teisingumo Teismas, tokioms situacijoms būdinga tai, kad, net jeigu jos reglamentuojamos teisės aktuose, kurie a priori priskiriami valstybių narių kompetencijai, t. y. teisės aktuose, susijusiuose su trečiųjų šalių piliečių, nepatenkančių į Sąjungos antrinės teisės nuostatų, kuriose numatytas tokios teisės suteikimas esant tam tikroms sąlygoms, taikymo sritį, teise atvykti į šalį ir joje apsigyventi, šios situacijos vis dėlto glaudžiai susijusios su Sąjungos piliečio judėjimo ir apsigyvenimo laisve, kuri, kad nebūtų pažeista, draudžia tai, kad tiems trečiųjų šalių piliečiams būtų atsisakoma suteikti teisę atvykti į valstybę narę, kurioje šis Sąjungos pilietis gyvena, ir joje apsigyventi( ).

29. Vis dėlto atsisakius trečiosios šalies piliečiui suteikti teisę gyventi šalyje Sąjungos pilietybės veiksmingumas būtų paneigtas tik jeigu tarp šio trečiosios šalies piliečio ir Sąjungos piliečio, jo šeimos nario, egzistuoja toks priklausomumo ryšys, dėl kurio pastarasis būtų priverstas lydėti minimą trečiosios šalies pilietį ir išvykti iš Sąjungos teritorijos.

30. Taigi konstatuoju, kad šios jurisprudencijos turinys ir tikslas įrodo, kad ji netaikoma tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kai, pirma, vienas iš tėvų, trečiosios šalies pilietis, pateikia prašymą suteikti išvestinę teisę gyventi šalyje, nors nepilnametis Sąjungos pilietis su šiuo iš tėvų, trečiosios šalies piliečiu, negyvena valstybėje narėje, kurios pilietybę turi, ir niekada joje nebuvo, ir, antra, šiame prašyme nieko nenurodyta apie vaiko norą pasinaudoti dėl Sąjungos pilietybės statuso turimomis teisėmis ir kartu su šiuo iš tėvų atvykti į atitinkamą valstybę narę ir joje apsigyventi.

31. Kaip Teisingumo Teismas pažymėjo 2018 m. birželio 27 d. Sprendime Altiner ir Ravn( ), „Sąjungos pilietis yra referencinis asmuo tam, kad trečiosios šalies piliečiui, šio Sąjungos piliečio šeimos nariui, galėtų būti suteikta išvestinė teisė gyventi šalyje“( ).

32. Šiuo atveju konstatuoju, kad pateikdama atitinkamą prašymą vaiko motina dar gyveno šioje valstybėje narėje, o jos nepilnametis vaikas, Sąjungos pilietis, visada gyveno Tailande. Taigi, kadangi motina ir vaikas visada gyveno atskirai dviejose skirtingose šalyse, negalėjo būti faktinio šeimos gyvenimo. Šiomis aplinkybėmis neatrodo, kad atsisakymas vaiko motinai suteikti išvestinę teisę gyventi šalyje pažeidžia atitinkamų asmenų teisę į šeimos susijungimą.

33. Be to, prašymo suteikti teisę gyventi šalyje pateikimo dieną buvo tam tikrų aplinkybių, keliančių abejonių dėl vaiko motinos ketinimo su juo įsikurti Nyderlanduose, t. y. valstybėje narėje, kurios pilietybę turi vaikas. Po tėvų skyrybų ir panaikinus šio vaiko motinos turėtą leidimą gyventi šalyje dėl „šeimos susijungimo“ 2018 m. kovo 14 d. ji pateikė prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje dėl humanitarinių priežasčių, kuris buvo atmestas, paskui 2019 m. gegužės 7 d. buvo pateiktas nagrinėjamas prašymas. Šis prašymas, pridėtas prie nacionalinės bylos medžiagos ir pavadintas Aanvrag voor het verblijfsdoel „familie en gezin“ (prašymas leisti gyventi šalyje kaip šeimos nariui), iš pradžių ir visų pirma buvo pareiškėjos partnerio B prašymas dėl šeimos susijungimo, pateiktas vaiko motinos naudai. Iš nacionalinės bylos medžiagos matyti, kad tame prašyme nėra duomenų apie konkrečius motinos veiksmus, atliktus siekiant, kad vaikas su ja atvyktų ir gyventų Nyderlanduose.

34. Šiomis aplinkybėmis dėl atsisakymo vaiko motinai suteikti išvestinę teisę gyventi šalyje šis vaikas nepraranda galimybės veiksmingai naudotis tuo, kas sudaro dėl Sąjungos piliečio statuso suteikiamų teisių esmę, nes jis neturi išvykti iš Sąjungos teritorijos (kurioje negyvena), nei atsisakyti į ją atvykti ar joje būti, nes šiuo tikslu nebuvo imtasi veiksmų.

35. Kadangi tokia situacija nesusijusi su nepilnamečio judėjimo ir apsigyvenimo šalyje laisve, kurią jis turi dėl Sąjungos piliečio statuso, ji negali lemti jokios SESV 20 straipsniu grindžiamos išvestinės teisės( ).

36. Taigi siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti, kad SESV 20 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiamas valstybės narės teisės aktas, pagal kurį trečiosios šalies piliečiui, vienam iš nepilnamečio vaiko, turinčio tos valstybės pilietybę, tėvų, nesuteikiama išvestinė teisė gyventi šioje valstybėje, jeigu šis vaikas niekada nebuvo Sąjungos teritorijoje, jo nuolatinė gyvenamoji vieta yra ne šioje teritorijoje, jis neketina įgyvendinti dėl Sąjungos piliečio statuso turimų teisių ir prašyti leisti atvykti į šią valstybę narę ir joje gyventi kartu su šiuo iš tėvų, nuo kurio jis būtų priklausomas.

37. Dabar reikia išnagrinėti antrąją situaciją, kai, priešingai, prašymu suteikti išvestinę teisę gyventi šalyje siekiama užtikrinti, kad vaikas galėtų pasinaudoti dėl Sąjungos piliečio statuso turimomis teisėmis ir jam būtų leista atvykti į valstybę narę, kurios pilietybę turi, ir joje gyventi. Naudojimasis vaiko teise gyventi šalyje neišvengiamai suponuoja tai, kad jis turi būti lydimas asmens, kuris jį faktiškai globoja arba yra teisiškai, finansiškai ar emociškai už jį atsakingas. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas baiminasi, kad dėl atsisakymo suteikti tokią teisę gyventi šalyje šis vaikas prarastų galimybę atvykti į valstybę narę, kurios pilietybę jis turi, ir joje gyventi ir tai lemtų jo priklausomumo ryšys su motina.

38. Taigi šiuo atveju būtina patikrinti, ar dėl piliečio statuso turimų teisių įgyvendinimas ir su jomis siejamų išvestinių teisių suteikimas atitinka vaiko interesus ir yra pateisinami atsižvelgiant į jo priklausomumo ryšį su vienu iš tėvų, trečiosios šalies piliečiu.

39. Šie aspektai analizuojami nagrinėjant antrąjį ir trečiąjį prejudicinius klausimus.

B. Dėl antrojo prejudicinio klausimo, pateikto dėl geriausių vaiko interesų vertinimo tvarkos

40. Antruoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės prašo patikslinti, kokia geriausių vaiko interesų vertinimo tvarka, kai prašymas suteikti SESV 20 straipsniu grindžiamą išvestinę teisę gyventi šalyje susijęs su vaiko išvežimu iš trečiosios šalies, kurioje yra jo nuolatinė gyvenamoji vieta, į valstybę narę, kurios pilietybę jis turi.

41. Konkrečiai kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia, ar būtina įrodyti, kad šis išvežimas realiai ar tikėtinai atitinka vaiko interesus, ir ar Sąjungos pilietybės suteikiamos teisės yra absoliučios teisės, t. y. valstybė narė, kurios pilietybę turi Sąjungos pilietis, turi pozityvią pareigą leisti jas įgyvendinti ir nesudaryti tam kliūčių.

42. Atrodo, šie klausimai kyla dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pareikšto susirūpinimo, kad šiuo atveju vaiko išvežimas iš esmės gali būti motyvuojamas motinos, trečiosios šalies pilietės, noru grįžti į Nyderlandus ir taip išsaugoti teisę gyventi šioje valstybėje narėje. Turėdamas omenyje šias aplinkybes manau, kad pateikiant atsakymą svarbu atsižvelgti į konkrečias šios bylos aplinkybes ir nemėginti už prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą ar kompetentingą nacionalinę instituciją atlikti jiems tenkančios užduoties, t. y. nuspręsti dėl galimų šio vaiko motinos pateikto prašymo suteikti išvestinę teisę gyventi šalyje pateikimo aplinkybių.

43. Visų pirma manau, kad gali būti įgyvendinamos dėl Sąjungos pilietybės turimos teisės ir suteikiamos su jomis siejamos išvestinės teisės, tik jeigu tai atitinka geriausius vaiko interesus ir užtikrinamas jo pagrindinių teisių paisymas pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisų chartijos (toliau – Chartija) 24 straipsnį( ).

44. Nagrinėjant prašymą suteikti išvestinę teisę gyventi šalyje, pateiktą jį siejant su vaiko, Sąjungos piliečio, atvykimu į valstybę narę, kurios pilietybę jis turi, ir gyvenimu joje, vertinimas turi būti atliekamas vaiko atžvilgiu, o ne vieno iš tėvų, trečiosios šalies piliečio, atžvilgiu( ).

45. Pagal Chartijos 24 straipsnio 1 dalį kompetentinga nacionalinė institucija turi imtis visų reikiamų priemonių, kad atitinkamas vaikas turėtų realią ir veiksmingą galimybę būti išklausytas.

46. Be to, pagal Chartijos 24 straipsnio 2 dalį kompetentinga nacionalinė institucija turi vadovautis šio vaiko interesais. Taigi ši institucija, atsižvelgdama į visas kiekvieno atvejo svarbias ir reikšmingas aplinkybes, turi patikrinti, ar tas vaikas išvežamas atsižvelgiant į jo interesus( ). Tam reikia patikrinti, ar išvežimas nekelia grėsmės, kad vaiko padėčiai bus padarytas žalingas poveikis, ir atitinka vaiko interesus, yra konkretaus šeimos gyvenimo plano arba, pakartojant per teismo posėdį Komisijos vartotus žodžius, „patikimo plano“ dalis.

47. Šiuo klausimu ypatingą dėmesį reikia skirti vaiko socialinei ir šeiminei aplinkai, taip pat, turint omenyje pagrindinės bylos aplinkybes, planui, kurio dalis yra šio vaiko išvežimas, ir jo motinos ketinimams šiuo atžvilgiu.

48. Taigi, antra, reikia išnagrinėti šiuos skirtingus kriterijus.

1. Vaiko socialinė ir šeiminė aplinka

49. Kaip nurodė Teisingumo Teismas, bendruoju atveju vaiko aplinka iš esmės yra šeiminė aplinka, kurią lemia referencinis asmuo ar asmenys, su kuriais vaikas gyvena ir kurie jį iš tiesų globoja ir juo rūpinasi( ). Susiklosčius tokiai situacijai, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, kai vaikui 10 metų, taigi jis yra mokyklinio amžiaus, dėl šios priežasties kompetentinga nacionalinė institucija turi įvertinti galimą šio vaiko išvežimo neigiamą poveikį jo fizinei ir dvasinei gerovei, taip pat emociniams, šeiminiams ir socialiniams ryšiams ar materialinei padėčiai( ).

50. Šiuo atveju iš nacionalinės bylos medžiagos matyti, kad nuo gimimo vaiką augino senelė iš motinos pusės Tailande, todėl neabejotina, kad jo emocinis ryšys su ja labai stiprus. Taip pat jis mokėsi Tailande ir tai rodo jo ryšius su šios šalies, kurioje gyvena kiti jo šeimos nariai, kalbine ir kultūrine aplinka. Tačiau iš nacionalinės bylos medžiagos matyti, kad šis vaikas niekada nesilankė Nyderlanduose ir nekalba nei nyderlandų kalba, nei anglų kalba.

51. Vis dėlto kompetentinga nacionalinė institucija taip pat turi atsižvelgti į naujausius vaiko šeiminio gyvenimo pokyčius. Taigi ji turėtų atsižvelgti į šio vaiko ir motinos (galbūt) užsimezgusių santykių pobūdį ir intensyvumą jai grįžus į Tailandą. Be to, nors iš nacionalinės bylos medžiagoje pateiktų duomenų negalima nuspręsti nei dėl A ryšių su vaiku pobūdžio, nei kiek dabar ji prisideda prie jo išlaikymo išlaidų, reikėtų nustatyti, ar ateityje vaiko tėvas neturės galimybės arba nebus pajėgus juo rūpintis ir ar šis vaikas nori palaikyti asmeninius santykius ir tiesiogiai bendrauti su tėvu, taip siekdamas pasinaudoti Chartijos 24 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta teise.

2. Patikimo gyvenimo plano buvimas

52. Kompetentinga nacionalinė institucija taip pat turi atsižvelgti į vaiko išvežimo iš trečiosios šalies, kurioje yra jo nuolatinė gyvenamoji vieta, į valstybę narę, kurios pilietybę jis turi, bet joje niekada negyveno, sąlygas ir priežastis( ). Iš tikrųjų reikia atsižvelgti į galimą grėsmę, kad trečiosios šalies pilietis gali pasinaudoti šiuo vaiku kaip priemone apsigyventi Sąjungos teritorijoje, o tai būtų piktnaudžiavimas pagal SESV 20 straipsnį suteikta išvestine teise gyventi šalyje( ).

53. Juo labiau toks nagrinėjimas reikalingas, jeigu susiklosto tokia situacija, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kai vaiko motinos geografinės ir šeiminės kilmės vieta – šalis, kurioje yra šio vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta, arba, kaip tvirtino ji pati, kurioje tėvas ir vaikas labai mažai bendrauja ar visai nepalaiko santykių.

54. Taigi šiuo atveju vaiko motinos, kuriai, regis, vienintelei suteikta tėvų valdžia šio vaiko atžvilgiu, ketinimai yra ypač svarbi aplinkybė.

55. Motinos noras likti Nyderlanduose nekėlė jokių abejonių prašymo išduoti leidimą gyventi šalyje pateikimo momentu. Be to, kitos šios išvados 33 punkte nurodytos aplinkybės leidžia abejoti, kad tuo metu ji tvirtai ketino su vaiku įsikurti šioje valstybėje. Galiausiai, nors motina tvirtina, kad grįžusi į Tailandą su vaiku iš tiesų gyveno šeiminį gyvenimą, atrodo, tai lėmė ne rimtai apsvarstytas sprendimas gyventi su juo, o 2019 m. gegužės 8 d. įvykdytas sprendimas ją grąžinti.

56. Vis dėlto piktnaudžiavimo grėsmė taip pat negali būti preziumuojama atsižvelgiant vien į tai, kad trečiosios šalies pilietė daugybę metų gyveno toli nuo vaiko. Dėl šių aplinkybių visumos negalima galutinai nuspręsti, kad vaiko gyvenamoji vieta yra Tailande. Jis neturi prarasti galimybės atvykti ir gyventi valstybėje narėje, kurios pilietybę turi, ir šio vaiko motina taip pat neturi prarasti galimybės Nyderlanduose su sūnumi tęsti šeiminį gyvenimą, kurį galbūt pradėjo Tailande 2019 m.

57. Šiomis aplinkybėmis motinos ketinimas su vaiku įsikurti valstybėje narėje, kurios pilietybę jis turi, turi būti nustatomas pagal ieškotus ir surastus objektyvius ar patikimus įrodymus, patvirtinančius, kad šio vaiko išvežimas yra realus, kad jo buvimas valstybėje narėje, kurios pilietybę turi, nėra laikinas ar atsitiktinis ir kad dėl to priimtas sprendimas atsižvelgiant į geriausius vaiko interesus. Taigi, pavyzdžiui, būsto įsigijimas ar nuoma šioje valstybėje narėje( ) arba įrašymas į mokyklą galėtų būti santykinai svarūs įrodymai.

58. Nors šios aplinkybės svarbios, jos tikrai nėra vienintelės, į kurias reikia atsižvelgti. Nacionalinės valdžios institucijos, siekdamos nustatyti vaiko šeiminę ir socialinę aplinką ir užtikrinti jo interesus, visada turi nagrinėti bendrai įvertinusios situaciją ir palyginusios visas reikšmingas aplinkybes.

3. Pokalbis su vaiku ir vienu iš tėvų, trečiosios šalies piliečiu

59. Manau, kad vaiko situacija negali būti vertinama nesuteikus jam galimybės būti išklausytam dėl noro su motina vykti į valstybę narę, kurios pilietybę jis turi, ir joje įsikurti, remiantis Chartijos 24 straipsniu. Šiuo atveju, nors vaikas dar priklausomas nuo motinos, dabar jam 10 metų, taigi jis yra mokyklinio amžiaus ir, skirtingai, nei labai mažas vaikas, turi galimybę, jeigu pageidauja, būti išklausytas. Be to, manau, kad kompetentinga nacionalinė institucija asmeniui, kuriam vieninteliam suteikta tėvų valdžia ir dėl kurio šis vaikas išvežamas, taip pat turi suteikti galimybę pateikti pastabų dėl šio išvežimo priežasčių.

60. Taigi atsižvelgdamas į šias aplinkybes manau, kad SESV 20 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jeigu trečiosios šalies pilietis, vienas iš nepilnamečio Sąjungos piliečio tėvų, pateikia prašymą suteikti išvestinę teisę gyventi valstybėje narėje, kurios pilietybę vaikas turi ir į kurią pastarasis ketina išvykti, kad ten apsigyventų, šios valstybės narės kompetentinga institucija turi nustatyti, kad šis vaikas išvežamas vadovaujantis jo interesais pagal Chartijos 24 straipsnio 2 dalį. Atsižvelgiant į visas konkretaus atvejo aplinkybes tokia išvada turi leisti nustatyti galimą šio išvežimo poveikį vaiko fizinei ir dvasinei gerovei, jo materialinei padėčiai ir emociniams, šeiminiams ir socialiniams ryšiams. Taip pat ši išvada turi būti grindžiama aplinkybėmis, įrodančiomis, kad vaiko išvežimas yra realus ir kad jo buvimas atitinkamoje valstybėje narėje visiškai nėra laikinas ar atsitiktinis ir juo nesiekiama vien to, kad vienam iš tėvų būtų suteikta SESV 20 straipsniu grindžiama išvestinė teisė gyventi šalyje.

C. Dėl trečiojo prejudicinio klausimo, pateikto dėl vertinimo, ar yra priklausomumo ryšys, galintis pagrįsti išvestinę teisę gyventi šalyje pagal SESV 20 straipsnį

61. Trečiuoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės prašo patikslinti įvairius vertinimo, ar yra priklausomumo ryšys, galintis pagrįsti išvestinę teisę gyventi šalyje pagal SESV 20 straipsnį, kriterijus, kai nepilnametis Sąjungos pilietis naudojasi teise judėti ir apsigyventi valstybėje narėje, kurios pilietybę jis turi.

62. Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo nurodyti, kokią reikšmę reikia suteikti laikotarpiui, per kurį vienas iš tėvų, trečiosios šalies pilietis, kasdien prižiūrėjo vaiką, Sąjungos pilietį, ar jo neprižiūrėjo, ir aplinkybei, kad anksčiau jį prižiūrėjo kiti asmenys ir (arba) jie gali tai daryti ateityje.

63. Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja dėl vaiko, Sąjungos piliečio, galimybės įsikurti Sąjungos teritorijoje su tėvu, kuris taip pat Sąjungos pilietis, apimties. Pirmiausia jis Teisingumo Teismo prašo nurodyti, kokią reikšmę reikia teikti aplinkybei, kad šio vaiko tėvas jį globojo (ar neglobojo) arba buvo teisiškai, finansiškai ar emociškai atsakingas už šį vaiką ir pasirengęs (ar nepasirengęs) tai daryti ateityje. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja dėl vieno iš tėvų, Sąjungos piliečio, teisinės, finansinės ar emocinės atsakomybės už vaiką kriterijaus svarbos, jeigu būtų nustatyta, kad kitas iš tėvų, trečiosios šalies pilietis, turi išimtines vaiko globos teises.

64. Visų pirma dėl SESV 20 straipsnio nuostatomis grindžiamos išvestinės teisės gyventi šalyje suteikimo vertinimo, kompetentinga nacionalinė institucija turi nagrinėti, ar yra, pirma, nepilnamečio Sąjungos piliečio ir, antra, vieno iš tėvų, trečiosios šalies piliečio, priklausomumo ryšys. Šiomis aplinkybėmis primenu, kad Teisingumo Teismas nurodo labai ypatingas situacijas, kai Sąjungos pilietis neturėtų kito pasirinkimo tik išvykti kartu su trečiosios šalies piliečiu, nes pastarasis yra pirmojo išlaikomas, taigi jo pragyvenimo užtikrinimas ir poreikių tenkinimas visiškai priklauso nuo pirmojo. Pirmiausia šiais atvejais tėvai, trečiųjų šalių piliečiai, faktiškai prižiūri nepilnametį Sąjungos pilietį arba teisiškai, finansiškai ar emociškai atsakingi už jį. Taigi bylos, kurioje priimtas Sprendimas Chavez-Vilchez ir kt., aplinkybėmis Teisingumo Teismas nusprendė: „aplinkybė, kad kitas iš tėvų, Sąjungos pilietis, iš tiesų gali ir yra pasirengęs vienas kasdien faktiškai prižiūrėti vaiką, yra svarbi, bet jos vienos nepakanka tam, kad būtų galima konstatuoti, jog tarp vieno iš tėvų, trečiosios šalies piliečio, ir vaiko nėra tokio priklausomumo ryšio, kad vaikas būtų priverstas išvykti iš Sąjungos teritorijos, jeigu šiam trečiosios šalies piliečiui būtų atsisakyta suteikti teisę gyventi šalyje“( ). Teisingumo Teismas priminė, kad „[t]okia išvada, siekiant užtikrinti viršesnį atitinkamo vaiko interesą, turi būti daroma atsižvelgus į visas nagrinėjamo atvejo aplinkybes, visų pirma jo amžių, fizinį ir emocinį išsivystymą, emocinio ryšio su vienu iš tėvų, Sąjungos piliečiu, ir kitu iš tėvų, trečiosios šalies piliečiu, laipsnį ir grėsmę, kurią išsiskyrimas su pastaruoju sukeltų šio vaiko pusiausvyrai“( ).

65. Mano nuomone, šie principai tiek pat taikomi ir tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kai dėl Sąjungos pilietybės veiksmingumo reikalaujama, kad iš šio vaiko nebūtų atimta galimybė naudotis teise judėti ir apsigyventi valstybėje narėje, kurios pilietybę jis turi, jeigu būtų atsisakyta pripažinti vieno iš jo tėvų, trečiosios šalies piliečio, teisę gyventi atitinkamoje valstybėje narėje.

66. Vadinasi, nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytos aplinkybės, pirma, dėl kito iš tėvų, Sąjungos piliečio, ir, antra, vaiko senelės iš motinos pusės, trečiosios šalies pilietės, vaidmens ir dalyvavimo gali būti svarūs šio vaiko šeiminės padėties įrodymai, jų nepakanka tam, kad būtų galima konstatuoti, jog tarp vieno iš tėvų, trečiosios šalies piliečio, ir vaiko, Sąjungos piliečio, nėra tokio priklausomumo ryšio, kad pastarasis netektų galimybės naudotis piliečio statuso teikiamomis teisėmis tokio atsisakymo atveju. Tokia išvada turi būti grindžiama pirma primintais Sprendime Chavez-Vilchez ir kt. Teisingumo Teismo nustatytais kriterijais. Susiklosčius tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kai, regis, vaiko senelė iš motinos pusės kasdien faktiškai prižiūrėjo šį vaiką pirmuosius dešimt jo gyvenimo metų, reikia atsižvelgti ir į vaiko emocinio ryšio su ja stiprumą, taip pat į grėsmę, kurią gali kelti šio vaiko išsiskyrimas su senele iš motinos pusės, jo pusiausvyrai.

67. Antra, momentas, kai atsirado priklausomumo ryšys, ir ypač laikotarpis, per kurį vienas iš tėvų, trečiosios šalies pilietis, kasdien prižiūrėjo savo vaiką, Sąjungos pilietį, yra lemiamas veiksnys. Manau, nėra jokios abejonės, kad šis ryšys turi egzistuoti toje šalyje, kurioje yra vaikas, Sąjungos pilietis, ir bent tada, kai vienas iš tėvų, trečiosios šalies pilietis, pateikia prašymą suteikti išvestinę teisę gyventi šalyje su juo.

68. Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas skiria situaciją iki prašymo suteikti teisę gyventi šalyje pateikimo, situaciją iki sprendimo, kuriuo šis prašymas atmestas, priėmimo ir galiausiai situaciją iki skundo, pateikto teisme dėl šio sprendimo atmesti, nagrinėjimo baigties. Taip šis teismas siekia įsitikinti, kad vaiko, Sąjungos piliečio, priklausomumo nuo vieno iš jo tėvų, trečiosios šalies piliečio, ryšys yra realus, o ne nulemtas vien tikslo įgyti SESV 20 straipsnio nuostatomis grindžiamą išvestinę teisę gyventi šalyje.

69. Šiuo aspektu reikia konstatuoti, kad susiklosčius tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, abu laikotarpius, t. y. per laikotarpį iki prašymo suteikti teisę gyventi šalyje pateikimo ir iki sprendimo atmesti priėmimo vaikas, Sąjungos pilietis, ir vienas iš jo tėvų, trečiosios šalies pilietis, kartu negyveno ir kartu nebuvo šioje valstybėje, nes senelė iš motinos pusės šį vaiką augino Tailande, o jo motina gyveno Nyderlanduose. Nors 2012 m. gruodžio 6 d. Sprendime O ir kt.( ) ir Sprendime K. A. ir kt. (Šeimos susijungimas Belgijoje) Teisingumo Teismas nusprendė, kad vienas iš tėvų, trečiosios šalies pilietis, ir nepilnametis Sąjungos pilietis nebūtinai turi gyventi kartu, kad būtų nustatytas juos siejantis priklausomumo ryšys, vis dėlto šis gyvenimas kartu yra ypač svarbi aplinkybė, be kita ko, susiklosčius tokiai situacijai, kaip nagrinėjama pagrindinėje byloje, kai šis iš tėvų ne tik negyvena kartu su vaiku, bet gyvena kitoje šalyje, kitame kontinenete, todėl darytina prielaida, kad jis negalėjo kasdien faktiškai rūpintis vaiku per tą laikotarpį.

70. Taigi pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją biologinių arba teisinių šeimos santykių tarp nepilnamečio Sąjungos piliečio ir vieno iš jo tėvų, trečiosios šalies piliečio, nepakanka, kad minėtam vienam iš tėvų būtų galima, remiantis SESV 20 straipsniu, pripažinti išvestinę teisę gyventi valstybės narės, kurios pilietis yra nepilnametis vaikas, teritorijoje( ).

71. Toliau, kiek tai susiję su situacija iki skundo, pateikto teisme dėl šio sprendimo atsisakyti suteikti tokią teisę, nagrinėjimo baigties, tai yra laikotarpis, per kurį galėjo įvykti vaiko šeiminio gyvenimo pokyčių, be kita ko, dėl vieno iš tėvų, trečiosios šalies piliečio, grįžimo, į kurį reikia atsižvelgti. Turėdamas omenyje ieškinio pateikimo teisme terminus, manau, kompetentingas nacionalinis teismas turi išsiaiškinti, ar tuo metu, kai numato priimti sprendimą dėl trečiosios šalies piliečio prašymo išduoti leidimą gyventi šalyje, įvykdžius sprendimą grąžinti, faktinės aplinkybės nepasikeitė taip, kad galėjo atsirasti vaiko ir jo motinos priklausomumo ryšys. Manau, jog šiomis aplinkybėmis, siekiant išvengti piktnaudžiavimo, šis teismas, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes, taip pat būtinai turi įsitikinti, kad trečiosios šalies pilietis iš tikrųjų globoja vaiką arba yra teisiškai, finansiškai ar emociškai atsakingas už jį, gyvendamas faktinį ir stabilų šeiminį gyvenimą.

72. Taigi atsižvelgdamas į šiuos argumentus siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti, kad SESV 20 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jeigu trečiosios šalies pilietis, vienas iš nepilnamečio Sąjungos piliečio tėvų, pateikia prašymą suteikti išvestinę teisę gyventi valstybėje narėje, kurios pilietybę turi šis vaikas ir į kurią pastarasis ketina išvykti ir ten gyventi, laikotarpis, per kurį vienas iš tėvų, trečiosios šalies pilietis, kasdien prižiūrėjo vaiką, yra lemiama aplinkybė vertinant, ar egzistuoja šio vieno iš tėvų ir šio vaiko priklausomumo ryšys. Nacionalinė kompetentinga institucija, atsižvelgdama į visas konkrečias bylos aplinkybes, turi nustatyti, kiek tas vienas iš tėvų globojo vaiką arba buvo teisiškai, finansiškai ar emociškai atsakingas už jį, kai buvo priimtas sprendimas dėl jo prašymo, ir įsitikinti, kad ši pareiga vykdoma gyvenant faktinį ir stabilų šeimos gyvenimą.

73. Vis dėlto aplinkybė, kad kitas iš tėvų, Sąjungos pilietis, ir kitas šeimos narys, trečiosios šalies pilietis, anksčiau globojo vaiką arba buvo teisiškai, finansiškai ar emociškai atsakingas už jį ar gali tai daryti ateityje, neleidžia daryti išvados, kad vieno iš tėvų, trečiosios šalies piliečio, ir šio vaiko nesieja toks priklausomumo ryšys, kad, nepripažinus vieno iš tėvų, trečiosios šalies piliečio, teisės gyventi atitinkamoje valstybėje narėje, vaikas negalėtų pasinaudoti teise judėti ir apsigyventi valstybėje narėje, kurios pilietybę turi.

IV. Išvada

74. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į rechtbank Den Haag, zittingsplaats Utrecht (Utrechte posėdžiaujantis Hagos apylinkės teismas, Nyderlandai) pateiktus prejudicinius klausimus:

1. SESV 20 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiamas valstybės narės teisės aktas, pagal kurį trečiosios šalies piliečiui, vienam iš nepilnamečio vaiko, turinčio tos valstybės pilietybę, tėvų nesuteikiama išvestinė teisė gyventi šioje valstybėje, jeigu šis vaikas niekada nebuvo Sąjungos teritorijoje, jo nuolatinė gyvenamoji vieta yra ne šioje teritorijoje, jis neketina pasinaudoti dėl Sąjungos piliečio statuso turimomis teisėmis ir prašyti leisti atvykti į šią valstybę narę ir joje gyventi kartu su šiuo iš tėvų, nuo kurio jis būtų priklausomas.

2. SESV 20 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jeigu trečiosios šalies pilietis, vienas iš nepilnamečio Sąjungos piliečio tėvų, pateikia prašymą suteikti išvestinę teisę gyventi valstybėje narėje, kurios pilietybę vaikas turi ir į kurią pastarasis ketina išvykti, kad ten apsigyventų, šios valstybės narės kompetentinga institucija turi nustatyti, kad šis vaikas išvežamas vadovaujantis jo interesais pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 24 straipsnio 2 dalį. Atsižvelgiant į visas atvejo aplinkybes tokia išvada turi leisti nustatyti galimą šio išvežimo poveikį vaiko fizinei ir dvasinei gerovei, jo materialinei padėčiai ir emociniams, šeiminiams ir socialiniams ryšiams. Taip pat ši išvada turi būti grindžiama aplinkybėmis, įrodančiomis, kad vaiko išvežimas yra realus ir kad jo buvimas atitinkamoje valstybėje narėje visiškai nėra laikinas ar atsitiktinis ir juo nesiekiama vien to, kad vienam iš tėvų būtų suteikta SESV 20 straipsniu grindžiama išvestinė teisė gyventi šalyje.

Vertinant, ar yra priklausomumo ryšys, galintis pagrįsti išvestinę teisę gyventi šalyje pagal SESV 20 straipsnį, laikotarpis, per kurį vienas iš tėvų, trečiosios šalies pilietis, kasdien prižiūrėjo vaiką, Sąjungos pilietį, yra lemiama aplinkybė. Kompetentinga nacionalinė institucija, atsižvelgdama į visas konkrečias bylos aplinkybes, turi nustatyti, kiek šis vienas iš tėvų globojo vaiką arba buvo teisiškai, finansiškai ar emociškai atsakingas už jį tuo metu, kai buvo priimtas sprendimas dėl jo prašymo, ir įsitikinti, kad ši pareiga vykdoma gyvenant faktinį ir stabilų šeimos gyvenimą.

Vis dėlto aplinkybė, kad kitas iš tėvų, Sąjungos pilietis, ir kitas šeimos narys, trečiosios šalies pilietis, anksčiau globojo vaiką arba buvo teisiškai, finansiškai ar emociškai atsakingas už jį ar gali tai daryti ateityje, neleidžia daryti išvados, kad vieno iš tėvų, trečiosios šalies piliečio, ir šio vaiko nesieja toks priklausomumo ryšys, kad, nepripažinus vieno iš tėvų, trečiosios šalies piliečio, teisės gyventi atitinkamoje valstybėje narėje, vaikas negalėtų pasinaudoti teise judėti ir apsigyventi valstybėje narėje, kurios pilietybę turi.