ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Iš Direktyvos 2003/87, nustatančios šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos [apyvartinių taršos] leidimų [prekybos] sistemą Bendrijoje ir iš dalies keičiančios Tarybos direktyvą 96/61/EB, 11 straipsnio 2 dalies aiškiai matyti, kad tik valstybė narė turi kompetenciją, pirma, rengti nacionalinį paskirstymo planą, kuriuo ji siūlo pasiekti šioje direktyvoje nustatytus tikslus, susijusius su šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijomis, apie kurį ji praneša Komisijai, ir, antra, priimti galutinius sprendimus, nustatančius bendrą leidimų kiekį, kurį ji paskirs kiekvienam penkerių metų laikotarpiui, bei šio kiekio paskirstymą tarp ūkio subjektų. Tačiau iš šios direktyvos 9 straipsnio 3 dalies vienareikšmiškai matyti, kad Komisijos vaidmuo apima tik kontrolę, ar valstybės narės nacionalinis paskirstymo planas atitinka minėtos direktyvos III priede numatytus kriterijus arba jos 10 straipsnio nuostatas. Ji turi teisę patikrinti šią atitiktį ir motyvuotu sprendimu atmesti nacionalinį paskirstymo planą, jeigu nustato šių kriterijų ir nuostatų neatitikimų. Jei Komisija atmeta jos planą, valstybė narė gali priimti sprendimą pagal minėtos direktyvos 11 straipsnio 2 dalį tik tuo atveju, jei su jos pasiūlytais pakeitimais Komisija sutinka.

Nors tiesa, kad tarp įvairių pareigų, kurios direktyvos nustatomos valstybėms narėms, rūšių, taigi ir tarp rezultatų, kurie turi būti pasiekti, gali egzistuoti dideli skirtumai, taip pat akivaizdu, kad dėl direktyvų nuostatų, kurios susijusios tik su valstybių narių ir Komisijos santykiais, gali ir nebūtinai būti priimamos perkėlimo priemonės, negalima neigti, kad Direktyvos 2003/87 9 ir 11 straipsniais reglamentuojami atitinkamai Komisijos ir valstybių narių vaidmenys per nacionalinių paskirstymo planų priėmimo procedūrą, t. y. kompetencijos paskirstymo tarp jų klausimas. Remiantis šiomis nuostatomis galima nustatyti, ar valstybės narės turi diskreciją parengti savo planą, ar ne, ir prireikus jos apimtį.

Be to, negalima neigti, kad Direktyvoje 2003/87 nenurodytas specialus nacionalinio paskirstymo plano rengimo ir bendro skirtinų šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų kiekio nustatymo metodas. Priešingai, minėtos direktyvos III priedo 1 punkte aiškiai nurodyta, kad valstybės narės turi nustatyti bendrą skirtinų leidimų kiekį, atsižvelgdamos visų pirma į nacionalinę energetikos politiką ir nacionalinę programą klimato kaitos srityje.

Taigi, valstybės narės turi tam tikrą diskreciją pasirinkti priemones, kurios, jų manymu, yra tinkamiausios, atsižvelgiant į konkrečias nacionalinės energetikos rinkos sąlygas pasiekti šia direktyva reikalaujamą rezultatą.

Kalbant apie faktą, kad pagal šios direktyvos 9 straipsnį nacionalinius paskirstymo planus Komisija vertina atlikdama ex ante kontrolę, akivaizdu, kad tokia kontrolė daugeliu atžvilgiu skiriasi nuo EB 226 straipsnyje numatytos ex post kontrolės. Ši aplinkybė vis dėlto nereiškia, kad ex ante kontrolė turi viršyti teisėtumo kontrolės ribas.

(žr. 49 ir 51–54 punktus)
71

Pažymėtina, kad nacionalinės teisės aktai, grindžiami objektyvių ir patikrintinų veiksnių vertinimu, skirtu nustatyti, ar sandoris yra vien dirbtinė konstrukcija, sudaryta tik mokesčių tikslais, turi būti laikomi neviršijančiais to, kas būtina pasiekti tikslus, susijusius su būtinybe užtikrinti subalansuotą apmokestinimo kompetencijos pasidalijimą tarp valstybių narių ir užkirsti kelią mokesčių vengimui, jeigu, pirma, kiekvienu atveju, kai esama įtarimų, jog sandoris peržengia tai, ką atitinkamos bendrovės būtų sutarusios ištiestosios rankos principą atitinkančiomis sąlygomis, mokesčių mokėtojui suteikiama galimybė, netaikant pernelyg sudėtingų administracinių suvaržymų, pateikti įrodymų apie galimas komercines priežastis, dėl kurių šis sandoris buvo sudarytas (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation 82 punktą ir 2008 m. balandžio 23 d. Nutarties Test Claimants in the CFC and Dividend Group Litigation, C-201/05, Rink. p. I-2875, 84 punktą).
34

Be to, Komisijos nuomone, sąrašo taisyklėse nuoroda į tarifinės subpozicijos pakeitimo kriterijų, pagal kurį tam tikra prekė turi būti traktuojama taip, kad jos atžvilgiu buvo atliktas svarbus galutinis perdirbimas ar apdorojimas, tik jei pasikeičia jos tarifinė subpozicija, techniniu požiūriu pateisinama tiek, kiek pagrindinėje byloje šiuo kriterijumi atsižvelgiama į operacijas, reikalingas silicio metalui gaminti, ir į jo gamybos tikslus. Silicio priskyrimas KN 280461 arba 280469 subpozicijai grindžiamas jo grynumo laipsniu, t. y. atitinkamai pirmosios subpozicijos atveju - laipsnis turi būti lygus arba didesnis nei 99,9%, o antruoju atveju – laipsnis turi būti mažesnis nei 99,9%, ir turi atitikti ne tik jo panaudojimą, bet ir darbą, reikalingą šiam produktui gaminti. Be to, Komisija tvirtina, kad pagrindinėje byloje negali būti daromas objektyvus ir realus skirtumas tarp pagrindinio produkto, t. y. metalo plokščių formos silicio, ir atskiriant, vėliau sijojant, rūšiuojant ir pakuojant gautų silicio metalo grūdelių, nes šios operacijos niekaip nepakeičia silicio metalo, kuris ir toliau išlieka aliuminio lydinių gamybai naudojamu silicio metalu, savybių ar sudėties.
10

Direktyvos 7 straipsnio 1, 2 ir 3 dalyse nustatyta: „1. Prie prašymo patenkinti pretenziją, kurią institucija pareiškėja adresuoja institucijai, į kurią kreipiamasi, būtina pridėti oficialų dokumentą, leidžiantį jos vykdymą, išduotą valstybėje narėje, kurioje yra institucija pareiškėja, arba to dokumento patvirtintą kopiją; be to, kur priklauso, prie prašymo būtina pridėti kitų dokumentų, būtinų pretenzijoms patenkinti, originalus arba patvirtintas kopijas. 2. Institucija pareiškėja gali prašyti, kad būtų patenkinta pretenzija, šiais atvejais: a) pretenzija ir (arba) dokumentas, leidžiantis jos vykdymą, nėra užginčyti toje valstybėje narėje, kurioje yra ši institucija, išskyrus tais atvejais, kai yra taikoma 12 straipsnio 2 dalies antra pastraipa; b) remdamasi 1 dalyje paminėtu dokumentu, ji tinkamai pasinaudojo valstybės narės, kurioje yra ši institucija, pretenzijų patenkinimo procedūromis, tačiau šios priemonės nepadės pilnai atgauti reikalaujamų sumų. 3. Prašyme patenkinti pretenziją nurodoma: a) atitinkamo asmens pavardė ar pavadinimas, adresas ir kita svarbi informacija, susijusi su jo identifikavimu ir (arba) jo turtą valdančia trečiąja šalimi; <…>“
14

Yaesu Europe pateikė Bundesfinanzhof kasacinį skundą, kuriame iš esmės tvirtina, kad Finanzgericht klaidingai išaiškino Aštuntosios direktyvos A priede duotame pavyzdyje vartojamą sąvoką „parašas“, ir šiuo atžvilgiu remiasi kelių valstybių narių, kuriose aiškiai leidžiama pasirašyti prašymą grąžinti PVM per įgaliotinį, pavyzdžiais. Be to, ji mano, kad ši sąvoka Europos bendrijoje turi būti aiškinama vienodai.
17

Be to, visuomenės intereso kriterijus negali būti pateisinamas kelių eismo saugumo apsaugos motyvais, nes Komisija šiuo atžvilgiu patikslina, kad proporcingumo sąlyga nėra tenkinama. Iš tikrųjų nagrinėjama nacionalinė tvarka nėra tinkama užtikrinti šio tikslo įgyvendinimą, nes ja neatsižvelgiama į patikros centrų veikimą. Be to, leidimo suteikimas remiantis nekonkrečiu visuomenės intereso kriterijumi viršija tai, kas būtina kelių eismo saugumo tikslui pasiekti.
51

Kalbant konkrečiai apie Direktyvos 2004/25 nuostatas, į kurias daro nuorodą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, reikia pažymėti, kad nors šios direktyvos aštuntoje konstatuojamoje dalyje užsimenama apie bendruosius Bendrijos teisės principus, vis dėlto ši konstatuojamoji dalis apima tik procesines garantijas ir nėra susijusi su vienodo akcininkų vertinimo principu. Be to, iš to, kad šios direktyvos 3 straipsnyje vartojamos sąvokos „bendrieji principai“, negalima daryti išvados, jog Bendrijos teisės aktų leidėjas tuo siekė šiame straipsnyje skelbiamus principus prilyginti bendriesiems Bendrijos teisės principams. Kaip matyti iš teiginio „šios direktyvos taikymo tikslais“, tai yra tik minėtos direktyvos taikymo gairės valstybėms narėms.
53

Be to, net jeigu, kaip tvirtina minėta valstybė narė, teritorijos dalis, kur atitinkamos dvi rūšys būna per rudens sezono medžioklę, yra mažesnė už tą, kur šios dvi rūšys būna vykstant pavasario medžioklei, ir ji yra netoli pastarosios teritorijos dalies, ypač pažymėtina, kad iš bylos medžiagos neišplaukia, jog teritorijos dalis, kur šios rūšys būna vykstant rudens sezono medžioklei, yra sunkiai prieinama medžiotojams šiuo laikotarpiu.
11

2009 m. balandžio 16 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 319/2009, patikslinančiu Tarybos reglamentu (EB) Nr. 85/2006 Norvegijos kilmės išaugintos lašišos importui nustatytų galutinių antidempingo muitų taikymo aprėptis (OL L 101, p. 1), pastarojo reglamento 1 straipsnio 1 dalis buvo pakeista taip: „Norvegijos kilmės išaugintai (kitai nei laukinei) lašišai, filė arba ne filė, šviežiai, atšaldytai arba sušaldytai, klasifikuojamai KN kodais ex 03021200, ex 03031100, ex 03031900, ex 03032200, ex 03041013 ir ex 03042013(toliau – išauginta lašiša), nustatomas galutinis antidempingo muitas. Lašišų nugarkauliams, sudarytiems iš dalinai mėsa padengto žuvies kaulo, kurie yra valgomas šalutinis žuvininkystės pramonės produktas ir kurie klasifikuojami KN kodais ex03021200, ex 03031100, ex 03031900, ex 03032200, galutinis antidempingo muitas netaikomas, jeigu ant nugarkaulio esanti mėsa sudaro ne daugiau kaip 40% lašišos nugarkaulio svorio.“
21

2007 m. rugpjūčio 28 d. atsakyme Lenkijos Respublika iš esmės pakartojo argumentus, kuriuos jau pateikė atsakydama į oficialų pranešimą. Be to, ji nurodė, kad vieningas Lenkijos vaivadijų seimelių rezoliucijų, kuriose skelbiama, kad vaivadijų teritorijose neturi būti genetiškai modifikuotų kultūrų ir GMO, priėmimas rodo, jog ginčijamos nacionalinės nuostatos susijusios su visuomenės dorove, pridurdama, kad dėl to tokios priemonės leidžiamos vien jau pagal EB 30 straipsnį ir nebūtina remtis specialiomis antrinės teisės nustatytomis procedūromis, kurias nurodė Komisija.
33

Be to, pagal EB 56 straipsnio 1 dalį draudžiamos valstybių narių priemonės, kurios sudaro kapitalo judėjimo apribojimus, yra tos, kurios gali atgrasyti vienos valstybės gyventojus imti paskolas ar investuoti kitose valstybėse narėse (žr., be kita ko, 2000 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, C-478/98, Rink. p. I-7587, 18 punktą).
8

Reglamento 25 konstatuojamojoje dalyje numatyta: „Pramonės šakoms, per trumpą laikotarpį sukuriančioms daug trumpalaikių dizainų, iš kurių tik keletas vėliau gali būti pradėti gaminti masiškai, daugiau privalumų teikia neregistruotasis Bendrijos dizainas. Be to, šios pramonės šakos taip pat jaučia poreikį lengviau pasinaudoti registruotuoju Bendrijos dizainu. Todėl šį poreikį galėtų patenkinti leidimas į vieną sudėtinę paraišką įtraukti keletą dizainų. Tačiau, siekiant <…> dizaino atsisakymą [kalbant apie <…> dizaino perleidimą] <…> kiekvienas sudėtinėje paraiškoje pateiktas dizainas gali būti nagrinėjamas atskirai.“
12

Pagal reglamento 11 straipsnį: „1. Tais atvejais, kai globos teises turintis asmuo, institucija ar kita organizacija prašo valstybės narės teismą priimti sprendimą remiantis 1980 m. <…> Hagos konvencija <…>, sugrąžinti neteisėtai išvežtą ar kitoje nei jis nuolat gyveno valstybėje narėje laikomą vaiką, taikomos šio straipsnio 2–8 dalys. 2. Taikant 1980 m. Hagos konvencijos 12 ir 13 straipsnius, užtikrinama, kad proceso metu vaikui būtų suteikta galimybė būti išklausytam, išskyrus atvejus, kai to nedera daryti dėl jo amžiaus ar brandumo laipsnio. 3. Teismas, kuriam pateikiamas pareiškimas dėl vaiko grąžinimo pagal šio straipsnio 1 dalį, skubiai išnagrinėja tą pareiškimą taikydamas skubiausias procedūras, kurias leidžia nacionalinė teisė. Nepažeisdamas pirmos pastraipos, teismas ne vėliau kaip per šešias savaites nuo pareiškimo pateikimo, išskyrus atvejus, kai išimtinės aplinkybės neleidžia to daryti, priima sprendimą. 4. Teismas negali atsisakyti grąžinti vaiką remdamasis Hagos konvencijos 13b straipsniu, jei nustatoma, kad imtasi priemonių užtikrinti vaiko apsaugą jį sugrąžinus. 5. Teismas negali atsisakyti grąžinti vaiką, jei asmeniui, kuris prašė sugrąžinti vaiką, nebuvo suteikta galimybė būti išklausytam. 6. Jei teismas priėmė nutartį dėl vaiko negrąžinimo pagal Hagos konvencijos 13 straipsnį, tas teismas turi tiesiogiai arba per savo centrinę instituciją (nedelsdamas) perduoti teismo įsakymo dėl negrąžinimo ir atitinkamų dokumentų, visų pirma teismo posėdžio protokolo, kopiją valstybės narės, kurioje tas vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, jurisdikciją turinčiam teismui arba centrinei institucijai, kaip nustatyta pagal nacionalinę teisę. (Teismas turi gauti visus nurodytus dokumentus per mėnesį nuo sprendimo dėl vaiko negrąžinimo priėmimo dienos.) (Papildytas vertimas) 7. Jei viena iš šalių į valstybės narės, kurioje vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, teismus dar nesikreipė, šio straipsnio 6 dalyje minėtą informaciją gavęs teismas ar centrinė institucija turi pranešti šalims ir pakviesti jas pagal nacionalinę teisę per tris mėnesius nuo pranešimo teikti teismui teikimus, kad teismas galėtų apsvarstyti vaiko globos klausimą. Nepažeisdamas šiame reglamente pateikiamų jurisdikcijos taisyklių, teismas užbaigia bylą, jei per tą laikotarpį negauna jokių teikimų. 8. Nepaisant sprendimo dėl negrąžinimo pagal 1980 m. Hagos konvencijos 13 straipsnį, bet kuris vėlesnis vaiką grąžinti reikalaujantis sprendimas, kurį priėmė pagal šį reglamentą jurisdikciją turintis teismas, siekiant užtikrinti vaiko grąžinimą yra vykdomas pagal III skyriaus 4 skirsnį.“
Be to, gyvybės perdraudimo sutarčių portfelio perleidimas pagal savo pobūdį nėra finansinis sandoris Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto prasme. Dar daugiau – kalbama apie vieną paslaugą, kuri negali būti dirbtinai dalijama į dvi: pirma, įsipareigojimų prisiėmimą Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio d punkto 2 papunkčio prasme ir, antra, skolos sandorį 13 straipsnio B skirsnio d punkto 3 papunkčio prasme.

Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 13 straipsnio B skirsnio c punktas turi būti aiškinamas taip, kad jis netaikomas tokiam atlygintinam gyvybės perdraudimo sutarčių portfelio perleidimui, nes jis negali būti laikomas prekių tiekimu Šeštosios direktyvos 5 straipsnio 1 dalies prasme, bet tai yra paslaugų teikimas šios direktyvos 6 straipsnio prasme. Be to, net manant, kad toks sandoris gali būti prekių tiekimas Šeštosios direktyvos prasme, jam negali būti taikomas šios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio c punkte numatytas atleidimas nuo mokesčio, nes šio sandorio neapmokestinimas prieštarautų šios nuostatos tikslui, kuris yra išvengti dvigubo apmokestinimo, prieštaraujančio fiskaliniam neutralumui, būdingam bendrai pridėtinės vertės mokesčio sistemai.

(žr. 61 ir 63 punktus bei rezoliucinės dalies 3 punktą)
Darbdavio pareigos konsultuotis dėl numatyto kolektyvinio atleidimo atsiradimas nepriklauso nuo to, ar jis jau gali pateikti darbuotojų atstovams visą Direktyvos 98/59 dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su kolektyviniu atleidimu iš darbo, suderinimo 2 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos b punkte reikalaujamą informaciją. Konsultacijų pradžios momentas nepriklauso nuo to, ar darbdavys jau gali pateikti darbuotojų atstovams visą minėtoje nuostatoje numatytą informaciją. Iš tiesų pagal šios nuostatos logiką darbdavys turi teikti svarbią informaciją darbuotojų atstovams per visą konsultacijų laikotarpį. Lankstumas šiuo atžvilgiu yra būtinas, nes tokia informacija gali paaiškėti tik tam tikru konsultacijų momentu, o tai reiškia, kad darbdavys turi galimybę ir pareigą per šias konsultacijas ją papildyti.

(žr. 53–55 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
4

Šios direktyvos 2 straipsnyje nurodyta: „Šioje direktyvoje: 1) „miesto nuotėkos“ – tai buitinės nuotėkos arba buitinės nuotėkos, sumišusios su gamybinėmis nuotėkomis, ir (arba) paviršinės (lietaus) nuotėkos; <…> 4) „aglomeracija“ – tai tam tikras plotas, kuris yra gana tankiai apgyvendintas ir (arba) kuriame gana sutelkta ūkinė veikla, dėl to reikia surinkti miesto nuotėkas ir jas nukreipti į miesto nuotėkų valymo įrenginius arba į galutinę išleidimo vietą; 5) „nuotėkų surinkimo sistema“ – tai vamzdynų sistema, kurioje surenkamos ir per kurią teka miesto nuotėkos; 6) „1 g. e. (gyventojų ekvivalentas)“ – tai organinė biologiškai skaidoma apkrova, kuriai oksiduoti deguonies poreikis (BDS5) yra 60 g per dieną; <…> 8) „antrinis valymas“ – tai nuotėkų valymas, paprastai taikant biologinį būdą kartu su antriniu nusėsdinimu arba kitokį procesą, kai yra laikomasi I priedo 1 lentelėje nurodytų reikalavimų; 9) „tinkamas valymas“ – tai miesto nuotėkų valymas bet kokiu būdu ir (arba) išleidimo sistema, iš kurios išleidus nuotėkas į vandens telkinį priimtuvą jame yra tenkinami atitinkami kokybės reikalavimai ir atitinkamos šios direktyvos ir kitų Bendrijos direktyvų nuostatos; <…> 11) „eutrofikacija“ – tai vandens pagerinimas maistingomis medžiagomis, ypač azoto ir (arba) fosforo junginiais, kurie skatina dumblių bei aukštesniųjų augmenijos formų augimą, kuris nepageidautinai sutrikdo organizmų pusiausvyrą vandenyje ir turi įtakos tokio vandens kokybei; <…> 13) „jūros pakrančių vandenys“ – tai vandenys už atoslūgio ribos arba už estuarijų išorinės ribos.“
64

Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad atsižvelgiant į didelę diskreciją, kuria Taryba disponuoja rinkdamasi geriausiai EB 42 straipsnio tikslus pasiekti tinkančias priemones (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 1999 m. balandžio 20 d. Sprendimo Nijhuis, C-360/97, Rink. p. I-1919, 30 punktą), priimdama Reglamentą Nr. 1408/71 ji iš principo įvykdė savo pareigas, išplaukiančias iš EB 42 straipsniu pavestos užduoties sukurti sistemą, leidžiančią darbuotojams įveikti kliūtis, kurios gali atsirasti dėl socialinės apsaugos srityje priimtų nacionalinių taisyklių (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 1995 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Vougioukas, C-443/93, Rink. p. I-4033, 30 punktą; minėto sprendimo Molenaar 14 punktą ir 2004 m. gruodžio 16 d. Sprendimo My, C-293/03, Rink. p. I-12013, 34 punktą). Šioje procedūroje nebuvo tvirtinama, kad 19 arba 22 straipsniai, arba bet kuri kita Reglamento Nr. 1408/71 nuostata negaliotų tokioms situacijoms, dėl kurių vyksta ginčas pagrindinėje byloje, ir Teisingumo Teismui taip pat nebuvo pateiktas nė vienas argumentas, kuris leistų manyti, kad taip galėtų būti.
25

Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, jog minėtos dalies pirmuoju sakiniu draudžiama, kad kelių to paties produkto patentų savininkui dėl šio produkto būtų išduoti keli PAL. Tačiau pagal tos pačios dalies antrąjį sakinį toks išdavimas galimas dviejų ar daugiau skirtingų patentų, išduotų dėl to paties produkto, savininkų atžvilgiu. Taigi paaiškėja, jog norint, kad būtų išduoti du ar daugiau to paties produkto PAL, reikalaujama, kad būtų įvykdyta speciali sąlyga, jog su tuo susijusias paraiškas pateiktų skirtingi pagrindinių patentų savininkai. Atvirkščiai, pagal minėtą antrąjį sakinį nereikalaujama, kad šios paraiškos būtų nagrinėjamos kartu. Be to, Reglamento Nr. 1610/96 versijoje italų kalba žodis „nagrinėjamos“ nevartojamas: nurodyta, kad paraiškos tiesiog turi būti paduotos („(t)uttavia, se sono state introdotte due o più domande <…>“).
39

Be to, reikia pažymėti, kad dėl į Reglamentą Nr. 60/2004 patenkančių cukraus ir susijusių produktų šio reglamento 6 straipsnio 1 dalyje, kalbant apie Komisijos veiksmus nustatant nacionalinius perteklinius kiekius 2004 m. gegužės 1 dieną, numatyta, kad visų pirma atsižvelgiama į per metus iki įstojimo, palyginti su ankstesniais metais, įvykusius importo ir eksporto kiekių pokyčius, gamybos, vartojimo ir atsargų pokyčius bei į atsargų sukaupimo aplinkybes. Siekiant užtikrinti šios nuostatos įgyvendinimą, aptariamo reglamento 8 straipsnyje, be kita ko, nustatyta, kad ne vėliau kaip iki 2004 m. liepos 31 d. naujosios valstybės narės praneša Komisijai duomenis apie cukraus importo ir eksporto kiekius per laikotarpį nuo 2000 m. gegužės 1 d. iki 2004 m. balandžio 30 d. bei laikotarpio nuo 2000 m. gegužės 1 d. iki 2004 m. gegužės 1 d. duomenis apie kiekvienų metų gegužės 1 d. turėtas atsargas.
34

Pagal nusistovėjusią teismų praktiką, kai bendrovė dalyvauja kitos bendrovės kapitale ir toks dalyvavimas pirmajai leidžia daryti aiškią įtaką šios kitos bendrovės sprendimams ir nulemti jos veiklą, taikomos su įsisteigimo laisve susijusios Sutarties nuostatos (žr., be kita ko, minėto sprendimo Cadbury Schweppes ir Cadbury Schweppes Overseas 31 punktą; minėto sprendimo Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation 39 punktą; 2007 m. kovo 13 d. Sprendimo Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, C-524/04, Rink. p. I-2107, 27 punktą; 2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Oy AA, Rink. p. I-637320 punktą ir minėto sprendimo Burda 69 punktą).
22

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą dėl to, ar ši finansinė nauda, kuri suteikiama apmokestinamuosius sandorius sudarantiems apmokestinamiesiems asmenims ir nesuteikiama apmokestinamiesiems asmenims, sudarantiems tik neapmokestinamuosius sandorius, gali būti laikoma valstybės pagalba pagal EB 87 straipsnį, jeigu ji išplaukia iš nacionalinės Šeštosios direktyvos perkėlimo priemonės ir šios dvi apmokestinamųjų asmenų kategorijos konkuruoja tarpusavyje.
9

1979 m. sausio 24 d. Įstatymo 41 straipsnyje taip pat detaliai reglamentuojama subrogacijos tvarka; jame nustatyta, kad keliose apygardose išrinktas kandidatas turi Italijos rinkimų komisijai nurodyti, kurią apygardą pageidauja pasirinkti. Apygardoje, kurios jis nepasirinko, išrinktu kandidatu skelbiamas kandidatas, einantis iš karto po paskutinio išrinkto kandidato. Be to, mandato galiojimo laikotarpiu atsiradusią laisvą vietą Italijos rinkimų komisija skiria to paties sąrašo ir apygardos kandidatui, einančiam po paskutinio išrinkto kandidato.
21

Be to, Vokietijos Federacinė Respublika tvirtina, kad Šlėzvigo-Holšteino žemė, kaip mokesčio už šviežios mėsos patikrinimus ir kontrolę, nerenka nei standartinio dydžio sumų, numatytų Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 2 ir 3 punktuose, nei mokesčių, kuriais siekiama padidinti standartinio dydžio sumas taikant to paties I skyriaus 4 punkto a papunktį. Todėl negalima tvirtinti, kaip daro Komisija, kad šios sumos „viršija“ Bendrijos standartinio dydžio mokestį. Šiuo atžvilgiu yra labai didelis skirtumas tarp Šlėzvigo-Holšteino žemės nuostatų ir aptartų byloje, kurioje buvo priimtas minėtas sprendimas Stratmann ir Fleischversorgung Neuss. Be to, remiantis minėto sprendimo Feyrer 32 punktu valstybės narės gali pasinaudoti joms Direktyvos 85/73 A priedo I skyriaus 4 punkto b papunkčiu suteikta galimybe, jei specialus mokestis neviršija faktiškai patirtų išlaidų, netaikydamos jokios kitos sąlygos. Todėl jei laikomasi šios sąlygos, už įvairias paslaugas galima rinkti specialius mokesčius. Tačiau, kaip ir šioje byloje, negali būti dvigubo finansavimo.
105

FNCBV mano, kad jos atveju nėra įvykdyti du iš keturių Pirmosios instancijos teismo nustatytų kumuliacinių kriterijų. Ši federacija pirmiausia tvirtina, kad 2001 m. spalio 24 d. susitarimo pasirašymas visiškai nebuvo reikšmingas jos nariams, nes jame tik nurodomos rekomenduojamos minimalios galvijų supirkimo kainos. Taigi šis susitarimas prieštaravo jų interesams. Be to, minėto susitarimo pasirašymu nebuvo nutraukta skerdyklų blokada, nes blokada, kaip matyti iš Komisijos bylos medžiagos, buvo vykdoma toliau. Be to, minėtos federacijos narių suinteresuotumo 2001 m. spalio 24 d. susitarimo pasirašymu nebuvimas buvo patvirtintas labai nedideliu Komisijos nurodytų vietos susitarimų kiekiu.