GENERALINĖS ADVOKATĖS

LAILA MEDINA IŠVADA,

pateikta 2022 m. kovo 3 d. ( 1 )

Byla C‑659/20

ET

prieš

Ministerstvo životního prostředí

(Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas, Čekijos Respublika) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – SESV 267 straipsnis – Laukinės faunos ir floros rūšių apsauga kontroliuojant jų prekybą – Reglamentai (EB) Nr. 338/97 ir (EB) Nr. 865/2006 – Komercinės veiklos draudimo išimtys – Nelaisvėje gimę ir išauginti gyvūnų egzemplioriai – Sąvoka „veislinė banda“ – Veislinės bandos protėvių nustatymas“

Įžanga

1. „Daugelis gražių ir įvairių laukinės faunos ir floros formų sudaro nepakeičiamą žemės gamtos sistemų dalį, kurią reikia išsaugoti šiai ir ateinančioms kartoms“. Šis esminis teiginys pateiktas Nykstančių laukinės faunos ir floros rūšių tarptautinės prekybos konvencijoje (CITES) ( 2 ).

2. CITES yra tarptautinė aplinkos srities sutartis, kuria siekiama apsaugoti tam tikras laukinės faunos ir floros rūšis nuo per didelio naudojimo tarptautinėje prekyboje. Apžvalgininkai ją apibūdina kaip „neabejotinai veiksmingiausią iš visų tarptautinių sutarčių dėl laukinių augalų ir gyvūnų apsaugos“ (laisvas vertimas), tačiau taip pat pripažįsta, kad „problemų tikrai dar yra“ (laisvas vertimas) ( 3 ). Konkrečiau kalbant, neteisėta prekyba laukiniais augalais ir gyvūnais „tebekelia didelį susirūpinimą“ (laisvas vertimas) ( 4 ). Tam tikrais skaičiavimais, neteisėtos prekybos vertė visame pasaulyje yra 7–23 mlrd. JAV dolerių (USD) per metus ( 5 ). Iš naujausios Jungtinių Tautų pasaulinės nusikaltimų laukinei gamtai pasaulyje ataskaitos matyti, kad nusikaltimai laukinei gamtai yra „pasaulinis, pelningas, didelių kainų, kurias lemia didelė paklausa, ir itin paplitęs“ (laisvas vertimas) verslas ( 6 ). Šioje ataskaitoje pabrėžiamos pasaulinės sveikatos krizės ir neteisėto laukinių augalų ir gyvūnų naudojimo sąsajos ir manoma, kad nusikaltimų prieš laukinę gamtą sustabdymas yra „esminė dalis siekiant tobulinamojo atkūrimo po COVID-19 krizės“ (laisvas vertimas) ( 7 ).

3. Atsižvelgdama į šias bendras pastabas atliksiu Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas) pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą analizę. Šis prašymas pateiktas dėl dviejų Sąjungos reglamentų, kuriais siekiama apsaugoti laukinės faunos ir floros rūšis ir užtikrinti jų apsaugą kontroliuojant tarptautinę prekybą tų rūšių egzemplioriais, t. y. Tarybos reglamento (EB) Nr. 338/97 ( 8 ) ir Komisijos reglamento (EB) Nr. 865/2006 ( 9 ), išaiškinimo.

4. Reglamente Nr. 338/97 nustatytos tam tikros nukrypti leidžiančios nuostatos, taikytinos nelaisvėje gimusiems ir išaugintiems gyvūnams, nurodytiems minėto reglamento A priede. Pagrindinis šioje byloje keliamas klausimas iš esmės susijęs su tuo, ar siekdamos nustatyti, ar nelaisvėje užaugintiems gyvūnams gali būti taikoma prekybos draudimo išimtis, kompetentingos institucijos gali tikrinti veislinės bandos kilmę, net jei šis tikrinimas apima ne tik augintojo teisėtai įsigytus gyvūnus. Kaip dėstau savo analizėje, institucijos turėtų turėti teisę tai daryti, kad galėtų nustatyti, ar išimtis turėtų būti taikoma.

Teisinis pagrindas

Tarptautinė teisė

CITES

5. CITES konvencija siekiama apsaugoti tam tikras nykstančias laukinės faunos ir floros rūšis reguliuojant tarptautinę prekybą. Konvencijoje atskirai nustatytos įvairioms rūšims taikytinos apsaugos taisyklės, kurios atsižvelgiant į rūšims kylančios išnykimo grėsmės mastą suskirstytos į tris kategorijas, atitinkančias tris konvencijos priedėlius.

6. Europos Sąjungoje minėta konvencija – Europos Sąjunga jos šalimi tapo 2015 m. liepos 8 d. – nuo 1984 m. sausio 1 d. buvo įgyvendinta Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3626/82 ( 10 ). Tas reglamentas buvo panaikintas Reglamentu Nr. 338/97.

7. CITES I priedėlyje nurodytos labiausiai nykstančios rūšys, kurioms taikomos griežčiausios apsaugos taisyklės. Pagal CITES II straipsnio 1 dalį tų rūšių gyvūnų prekyba leidžiama tik „išimtiniais atvejais“.

8. Pagal CITES II straipsnio 2 dalies a punktą į tos konvencijos II priedėlį įrašomos „visos rūšys, kurioms išnykimas galbūt dabar negresia, bet gali grėsti, jei tokioms rūšims priklausančių egzempliorių prekyba nebus griežtai kontroliuojama ir nebus siekiama uždrausti su tokių rūšių išlikimu nesuderinamo jų naudojimo“. II priedėlyje nurodytų rūšių importo reikalavimai yra ne tokie griežti kaip reikalavimai, taikomi I priedėlyje nurodytoms rūšims.

9. CITES VII straipsnio 4 dalyje nustatyta, kad į I priedėlį įrašytų rūšių gyvūnai, išauginti nelaisvėje komerciniais tikslais, yra į II priedėlį įrašytų rūšių gyvūnai.

Europos Sąjungos teisė

Reglamentas Nr. 338/97

10. Reglamento Nr. 338/97 1 straipsnyje nurodyta, kad jo tikslas – apsaugoti laukinės faunos ir floros rūšis ir garantuoti jų išlikimą kontroliuojant prekybą jomis. Reglamente taip pat nurodyta, kad jis taikomas laikantis CITES tikslų, principų ir nuostatų.

11. Minėto reglamento 2 straipsnyje pateiktos šios apibrėžtys: „<…> g) „valdymo institucija“ – tai nacionalinė administracinė institucija, kurią valstybė narė paskiria vadovaudamasi 13 straipsnio 1 dalies a punktu <…> <…> s) „rūšis“ – tai rūšis, porūšis arba jų populiacija; t) „egzempliorius“ – tai bet kuris A–D prieduose nurodytas gyvūnas arba augalas, gyvas ar negyvas <…> <…>“

12. Reglamento Nr. 338/97 8 straipsnyje nustatyta: „1. A priede išvardytų rūšių egzempliorius draudžiama pirkti, siūlyti pirkti, įsigyti komerciniams tikslams, viešai demonstruoti komerciniams tikslams, naudoti pasipelnymui ir prekybai, laikyti pardavimui, siūlyti parduoti arba vežti pardavimui. <…> 3. Vadovaujantis kitų Bendrijos teisės aktų dėl laukinės faunos ir floros apsaugos reikalavimais, 1 dalyje nurodyti draudimai gali būti netaikomi, ir tam tikslui valstybės narės, kurioje yra egzempliorius, valdymo institucija kiekvienu atskiru atveju išduoda sertifikatą šiems egzemplioriams: <…> d) nelaisvėje gimusiems ir išaugintiems gyvūnų egzemplioriams arba dirbtinai padaugintiems augalų egzemplioriams, jų dalims arba jų dirbiniams; <…> <…>“

Reglamentas Nr. 865/2006

13. Reglamento Nr. 865/2006 1 straipsnio 3 dalyje pateiktos šios apibrėžtys: „veislinė banda“ – tai visi reprodukcijos tikslais veisimo įmonėje laikomi gyvūnai.“

14. Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnyje „Nelaisvėje gimę ir išauginti gyvūnų egzemplioriai“ nustatyta: „Nepažeidžiant 55 straipsnio, gyvūnų egzempliorius laikomas gimusiu ir išaugintu nelaisvėje tik tuomet, kai kompetentinga valdymo institucija, pasitarusi su valstybės narės kompetentinga mokslo institucija, įsitikina, kad laikomasi šių kriterijų: <…> 2) veislinė banda buvo suformuota pagal teisines nuostatas, taikomas ją įsigyjant, ir taip, kad minimos rūšys galėtų išlikti natūralioje aplinkoje; <…>“

Faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai

15. Pareiškėjas yra papūgų augintojas. 2015 m. sausio 21 d. jis pateikė prašymą taikyti prekybos draudimo išimtį penkioms hiacintinėms mėlynosioms aroms (Anodorhynchus hyacinthinus), 2014 m. išsiritusioms ir išaugintoms pareiškėjo veisimo įmonėje. Ši rūšis yra įrašyta į Reglamento Nr. 338/97 A priedą ir CITES I priedėlį. Kompetentinga valdymo institucija, remdamasi kompetentingos mokslo institucijos nuomone, atsisakė tenkinti šį prašymą.

16. Vertindama kompetentinga valdymo institucija padarė toliau pateiktas išvadas dėl vertinamų papūgų kilmės. Papūgų „senelius“ (toliau – senelių egzemplioriai) į Bratislavą (Slovakija) 1993 m. birželio mėn. įtartinomis aplinkybėmis įvežė Urugvajaus pilietis FU. Vėliau senelių egzempliorius FU automobiliu pervežė į Čekiją. Pasienyje automobilį sustabdė muitinės pareigūnai, ir senelių egzemplioriai buvo konfiskuoti iš FU remiantis administraciniu sprendimu. Tačiau 1996 m. Vrchní soud v Praze (Prahos miesto teismas, Čekijos Respublika) šį administracinį sprendimą panaikino.

17. Institucijos senelių egzempliorius grąžino FU, o šis jas išnuomojo GV. GV 2000 m. išveisė aptariamų papūgų „tėvus“ (toliau – motininiai egzemplioriai) ir vėliau senelių egzempliorius grąžino FU, šis juos perdavė Zlyno zoologijos sodui (Zlynas, Čekijos Respublika). Pareiškėjas motininius egzempliorius 2000 m. gavo iš GV. Motininių egzempliorių nuosavybės teisės perdavimo pareiškėjui teisėtumas nėra ginčijamas.

18. Mokslo institucija vertino, ar motininiams egzemplioriams gali būti taikoma prekybos draudimo išimtis, taikytina nelaisvėje išaugintiems gyvūnams laikantis Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nustatytų sąlygų. Remiantis ta nuostata, veislinė banda turi būti suformuota „pagal teisines nuostatas, taikomas ją įsigyjant, ir taip, kad minimos rūšys galėtų išlikti natūralioje aplinkoje“. Mokslo institucija rekomendavo netaikyti išimties. Jos nuomone, senelių egzempliorių registracijos dokumentuose buvo trūkumų, be to, nepateikta jokios informacijos apie motininių egzempliorių kilmę.

19. Remdamasi mokslo institucijos nuomone kompetentinga valdymo institucija atsisakė taikyti išimtį, leidžiančią prekiauti aptariamomis aromis. Pareiškėjas šį sprendimą apskundė Ministerstvo životního prostředí (Aplinkos ministerija, Čekijos Respublika). Savo apeliaciniame skunde jis nurodė, kad sąvoka „veislinė banda“ aiškinama klaidingai. Jo nuomone, ta sąvoka apima tik motininius egzempliorius ir jų palikuonis. Vadinasi, institucijos neturėjo teisės tikrinti senelių egzempliorių kilmę. Ministerstvo životního prostředí (Aplinkos ministerija) atmetė apeliacinį skundą, manydama, kad vertinant, ar veislinė banda suformuota laikantis taikytinų nuostatų, lemiama svarba tenka tam, kaip buvo gauta pirmoji galinti daugintis pora. Kadangi pareiškėjas negalėjo įrodyti senelių egzempliorių kilmės, nebuvo galima taikyti išimties, leidžiančios prekiauti aptariamomis aromis.

20. Pareiškėjas Ministerstvo životního prostředí (Aplinkos ministerija) sprendimą apskundė Krajský soud v Hradci Králové (Hradec Kralovės apygardos teismas, Čekijos Respublika). To teismo priimtame sprendime nurodyta, kad prekyba Anodorhynchus rūšies papūgomis yra draudžiama ir gali būti leidžiama tik Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nustatytomis išimtinėmis aplinkybėmis, o pareiškėjo aplinkybės nebuvo išimtinės. Tas teismas nurodė, kad tuo metu, kai buvo įsigyti senelių egzemplioriai, CITES jau galiojo Čekijos Respublikoje ir buvo įgyvendinta nacionalinėje teisėje. Jis laikėsi nuomonės, kad pagal CITES įgyvendinimo teisės aktus leidžiama tikrinti veislinės bandos kilmę ir kad toks tikrinimas gali apimti ir senelių egzempliorius. Todėl Reglamente Nr. 865/2006 apibrėžta sąvoka „veislinė banda“ apima visas tris papūgų kartas.

21. Krajský soud v Hradci Králové (Hradec Kralovės apygardos teismas) sprendimą pareiškėjas kasacine tvarka apskundė Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Jis teigė, kad skundžiamame sprendime padaryta teisės klaida, nes jame laikomasi nuomonės, kad sąvoka „veislinė banda“ apima motininius egzempliorius ir senelių egzempliorius. Pareiškėjas mano, kad tokiu aiškinimu jam nustatoma nepagrįsta įrodinėjimo pareiga. Be to, jo teigimu, toks aiškinimas yra neteisingas atsižvelgiant į sąvokos „veislinė banda“ apimtį. Ši sąvoka, pareiškėjo teigimu, apima visus vienos konkrečios veisimo įmonės gyvūnus, o ne jų protėvius, laikomus kitose įmonėse ar pas kitus augintojus. Pareiškėjas taip pat tvirtina, kad ginčijamu sprendimu pažeista jo teisė į nuosavybę ir teisėti lūkesčiai, nes jis motininius egzempliorius įsigijo teisėtai.

22. Atsiliepime į pareiškėjo kasacinį skundą Ministerstvo životního prostředí (Aplinkos ministerija) nurodė Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkto formuluotę, kurioje vartojama veislinės bandos „suform[avimo]“ sąvoka. Todėl sąvoka „suformavimas“ yra aiškiai susijusi su praeitimi, taigi, ir su veislinės linijos pradžia. Be to, Ministerstvo životního prostředí (Aplinkos ministerija) nurodė, kad veislinės bandos apibrėžtis yra antraeilė, o bandos suformavimo būdas yra lemiamos svarbos siekiant taikyti išimtį. Dėl įrodinėjimo pareigos Ministerstvo životního prostředí (Aplinkos ministerija) nurodė, kad ji nėra nepagrįsta, atsižvelgiant į tai, kad savininkas veislinės bandos kilmę privalėtų įrodyti tik tuo atveju, jeigu ketintų prekiauti vėlesnėmis kartomis. Veislinės bandos kilmę institucijos tikrina pagal Europos Sąjungoje nusistovėjusią praktiką. Tačiau laikantis pareiškėjo dėstomo priešingo požiūrio yra lengviau įteisinti veislinę bandą, išvestą iš gyvūnų, paimtų iš natūralios aplinkos. Dėl teisės į nuosavybę Ministerstvo životního prostředí (Aplinkos ministerija) pažymėjo, kad senelių egzempliorių ir jų palikuonių teisėta nuosavybė nėra ginčijama. Taigi pareiškėjo teisė į nuosavybę yra ne pažeista, o tik apribota.

23. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad šioje byloje lemiamas klausimas yra tai, ar Reglamento Nr. 865/2006 1 straipsnio 3 punkte pateikta sąvoka „veislinė banda“ apima visus konkrečios veisimo įmonės gyvūnus, naudojamus reprodukcijai. Jeigu Teisingumo Teismas tą sąvoką aiškintų plačiai ir įtrauktų senelių egzempliorius, kurių pareiškėjas nelaiko, antrasis pateiktas klausimas netektų prasmės.

24. Vis dėlto, jeigu Teisingumo Teismas sąvoką „veislinė banda“ aiškintų siaurai ir apsiribotų tik konkrečios veisimo įmonės gyvūnais, reikėtų atsakyti į pateiktą antrąjį klausimą. Tuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nurodyta veislinės bandos suformavimo sąvoka apima tik teisėtą atitinkamų gyvūnų įsigijimą, ar ji apima ir veislinės linijos pradžią.

25. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad aiškinimas, pagal kurį sąvoka „suformavimas“ apima atitinkamų egzempliorių veislinės linijos pradžią, užkerta kelią „abejotinų“ bandų įteisinimui „nesąžiningo“ perdavimo būdu. Kita vertus, tas teismas pažymi, kad „nesąžiningas“ perdavimas Europos Sąjungoje nėra įmanomas. Iš tikrųjų jis laikosi nuomonės, kad pagal šiuo metu galiojančią teisės aktų sistemą, netaikant išimties, neįmanoma teisėtai įsigyti Reglamento Nr. 865/2006 A priede nurodytų gyvūnų. Be to, jeigu būtų leista tirti visą veislinę liniją, taip saugomų gyvūnų savininkams būtų keliami neįvykdomi reikalavimai, įpareigojantys juos įrodyti ilgos ir neapibrėžtos genealoginės linijos teisėtumą.

26. Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar galima atsižvelgti į individualias aplinkybes, pavyzdžiui, tai, kad pareiškėjas teisėtai įsigijo motininius egzempliorius, ir jo teisėtus lūkesčius, kad jis galės prekiauti palikuonimis bent Čekijos Respublikoje. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad net jei CITES Čekijos Respublikoje buvo taikoma įsigijimo momentu, pagal nacionalinės įgyvendinimo teisės aktus nebuvo reikalaujama išduoti sertifikato esant nacionaliniam perdavimui. Be to, griežtesni ES teisės aktai, pagal kuriuos reikalaujama perdavimo Europos Sąjungoje ir toje pačioje valstybėje narėje atveju išduoti tokį sertifikatą, nebuvo taikomi tuo momentu, kai vyko motininių egzempliorių perdavimas.

27. Šiomis aplinkybėmis Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar gyvūnų egzemplioriai, kurie yra atitinkamo augintojo išaugintų gyvūnų tėvai, yra „veislinės bandos“, kaip ji suprantama pagal [Reglamentą Nr. 865/2006], dalis, nors augintojas niekada nebuvo jų savininkas ar turėtojas? 2. Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta taip, kad motininiai egzemplioriai nėra veislinės bandos dalis, ar kompetentingos institucijos, tirdamos, ar įvykdyta [Reglamento Nr. 865/2006] 54 straipsnio 2 punkte nustatyta sąlyga, pagal kurią veislinė banda turi būti suformuota pagal teisines nuostatas ir taip, kad atitinkamos rūšys galėtų išlikti natūralioje aplinkoje, turi teisę tikrinti šių motininių egzempliorių kilmę ir atsižvelgdamos į tai vertinti, ar veislinė banda suformuota vadovaujantis šio reglamento 54 straipsnio 2 punkte nustatytais principais? 3. Ar tiriant [Reglamento Nr. 865/2006] 54 straipsnio 2 punkte nustatytos sąlygos, pagal kurią veislinė banda turi būti suformuota pagal teisines nuostatas ir taip, kad atitinkamos rūšys galėtų išlikti natūralioje aplinkoje, įvykdymą gali būti atsižvelgta į kitas bylos aplinkybes (konkrečiai – į sąžiningumą perimant gyvūnų egzempliorius ir į pagrįstus lūkesčius, kad bus galima prekiauti galimais jų palikuonimis, ir galbūt taip pat į mažesnio ribojamojo poveikio teisės aktus, galiojusius Čekijos Respublikoje prieš jos įstojimą į Europos Sąjungą)?“

Analizė

1 klausimas

28. Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar sąvoka „veislinė banda“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 865/2006 1 straipsnio 3 punktą, apima konkretaus augintojo išaugintų gyvūnų tėvus, kurie jam nepriklausė ir kurių jis nelaikė.

29. Šiuo klausimu pirmiausia noriu pažymėti, kad gyvūnų priskyrimas „gimusiems ir išaugintiems nelaisvėje“ egzemplioriams turi esminės reikšmės jų apsaugos statusui. Nors pagal Reglamento Nr. 338/97 8 straipsnio 1 dalį draudžiama prekiauti to reglamento A priede nurodytų rūšių gyvūnais, to reglamento 8 straipsnio 3 dalies d punkte nurodyta, kad nelaisvėje gimusiems ir išaugintiems gyvūnams prekybos draudimas gali būti netaikomas (toliau – nelaisvėje išaugintiems gyvūnams taikoma išimtis). Kompetentinga valdymo institucija išduoda atitinkamą sertifikatą (toliau – prekybos draudimo išimties sertifikatas).

30. Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnyje nustatytos kelios sąlygos, kurios turi būti įvykdytos, kad valdymo institucija galėtų laikyti, jog tie gyvūnai gimė ir buvo išauginti nelaisvėje. Konkrečiau kalbant, pagal šio reglamento 54 straipsnio 2 punktą minėta institucija turi būti įsitikinusi, kad „veislinė banda buvo suformuota pagal teisines nuostatas, taikomas ją įsigyjant, ir taip, kad minimos rūšys galėtų išlikti natūralioje aplinkoje“.

31. Nagrinėjamu atveju neginčijama, kad pareiškėjo įsigytų motininių egzempliorių tėvai (kitaip sakant, jauniausios kartos papūgų seneliai) neatitinka Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nustatytų sąlygų. Iš tikrųjų senelių egzemplioriai buvo sugauti laisvėje ir į Čekiją įvežti įtartinomis aplinkybėmis. Tačiau pareiškėjas teigia, kad sąvoka „veislinė banda“ neturėtų apimti gyvūnų, kurie jam niekada nepriklausė ir nebuvo laikomi jo veisimo įmonėje. Jis mano, kad institucijos prekybos draudimo išimties taikymo reikalavimus turėtų nagrinėti atsižvelgdamos tik į jo veisimo įmonėje laikomų gyvūnų teisinį statusą.

32. Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti sąvokos „veislinė banda“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 865/2006 1 straipsnio 3 punktą, apimtį. Jeigu būtų aiškinama, kad ta sąvoka apima visus egzempliorius, naudotus šiai linijai veisti, neatsižvelgiant į tai, kokioje įmonėje jie laikomi, tuomet kitų dviejų klausimų nagrinėti nereikėtų. Tikrindamos veislinės bandos suformavimą, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 54 straipsnio 2 punktą, institucijos iš esmės turi atsižvelgti į jos protėvius.

33. Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą ir teisės aktu, kuriame ji įtvirtinta, siekiamus tikslus ( 11 ).

34. Kiek tai susiję su Reglamento Nr. 865/2006 1 straipsnio 3 punkto formuluote, joje sąvoka „veislinė banda“ apibrėžiama kaip „visi reprodukcijos tikslais veisimo įmonėje laikomi gyvūnai“.

35. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, taip pat Europos Komisija savo pastabose laikosi nuomonės, kad sąvokos „veislinė banda“ apibrėžties formuluotė apima tik konkrečioje veisimo įmonėje laikomus gyvūnus. Iš tikrųjų apibrėžtyje nurodomi gyvūnai, kurie laikomi veisimo įmonėje (angl. in a breeding operation), o ne bet kurioje veisimo įmonėje (angl. in any breeding operation).

36. Įvairių kalbinių versijų lyginamoji analizė patvirtina šį aiškinimą. Prancūzų kalbos versijoje vartojama sąvoka „un établissement d’élévage“, ispanų kalbos versijoje – „un establecimiento“, vokiečių kalbos versijoje – „einem Zuchtbetrieb“, latvių kalbos versijoje – „dzīvnieki audzētavā“ ( 12 ).

37. Vis dėlto šis teksto aiškinimas nėra galutinis, nes kelios kitos Reglamento Nr. 865/2006 1 straipsnio 3 punkto kalbinės versijos leidžia manyti, kad sąvoka „veislinė banda“ reiškia visus veisimo „proceso“ gyvūnus ( 13 ). Be to, Slovakija mano, kad angliškoje versijoje vartojama sąvoka „operation“ reiškia „dauginimo procesą“, o ne konkrečią veisimo įmonę.

38. Atsižvelgiant į aiškius Reglamento Nr. 865/2006 1 straipsnio 3 punkto vienodai autentiškų kalbinių versijų skirtumus, reikia išnagrinėti šios nuostatos kontekstą, taip pat ja siekiamus tikslus ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus ( 14 ).

39. Kalbant apie Reglamento Nr. 865/2006 1 straipsnio 3 punkto kontekstą, reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio reglamento 1 konstatuojamosios dalies, juo siekiama, inter alia, užtikrinti, kad būtų visiškai laikomasi CITES nuostatų. Todėl aiškinant minėtą reglamentą būtina atsižvelgti į CITES nuostatas, įskaitant CITES šalių konferencijos priimtas rezoliucijas (toliau – konferencijos rezoliucija), kurios padeda geriau suprasti tos konvencijos nuostatų aiškinimą ( 15 ).

40. Šiuo klausimu norėčiau pateikti šias pastabas. Viena vertus, Reglamente Nr. 865/2006 pateikta sąvokos „veislinė banda“ apibrėžtis yra beveik tapati apibrėžčiai, nustatytai Konferencijos rezoliucijoje 10.16. Toje rezoliucijoje nurodoma, kad „įmonės „veislinė banda“ – tai įmonės gyvūnų, naudojamų dauginti, visuma“ (laisvas vertimas) ( 16 ). Atrodytų, kad žymimojo artikelio „the“ vartojimas prieš daiktavardžius „animals“ (gyvūnai) ir „operation“ (įmonė) leidžia manyti, jog sąvoka „veislinė banda“ turėtų būti suprantama kaip apimanti visus gyvūnus, naudojamus dauginti konkrečioje veisimo įmonėje, o ne įvairių augintojų gyvūnus įmonėse, kurių skaičius neapibrėžtas.

41. Kita vertus, Konferencijos rezoliucijoje 12.10 ( 17 ) apibrėžtomis sąlygomis „įmonė“ (angl. operation) gali būti įregistruota laikantis rezoliucijoje nustatytos procedūros, tik jeigu toje įmonėje išveisti egzemplioriai pagal Konferencijos rezoliucijos 10.16 nuostatas laikomi „išaugintais nelaisvėje“ ( 18 ). Iš tos rezoliucijos sąlygų ir priedų pakankamai aišku, kad anglų k. sąvoka „captive-breeding operation“ (veisimo nelaisvėje įmonė) negali būti suprantama kaip „procesas“ ( 19 ).

42. Dėl išsamumo gali būti naudinga paminėti, kad net ir kitose teisės srityse, konkrečiau – ES žemės ūkio teisėje, anglų k. sąvoka „breeding operation“ (veisimo įmonė) suprantama panašiai. Reglamente (ES) 2016/1012 ( 20 ) anglų k. sąvoka „breeding operation“ (hibridinių veislinių kiaulių veisimo organizacija) apibrėžiama kaip „bet kokia veisėjų asociacija, veislininkystės organizacija, privati įmonė, veikianti uždaroje gamybos sistemoje, arba viešoji įstaiga <…>“.

43. Taigi, konteksto, į kurį patenka ir Reglamentas Nr. 865/2006, analizė patvirtina aiškinimą, kad sąvoka „veislinė banda“, kaip ji suprantama pagal to reglamento 1 straipsnio 3 punktą, apima visus konkrečioje veisimo įmonėje esančius gyvūnus. Ta sąvoka neapima konkretaus augintojo išaugintų egzempliorių tėvų, kurie jam nepriklausė ir kurių jis nelaikė.

44. Kalbant apie tikslą, kurio siekiama Reglamento Nr. 865/2006 1 straipsnio 3 punktu ir teisės aktais, kurių dalis jis yra, pažymėtina, kad tais teisės aktais taip pat patvirtinama, kad sąvoka „veislinė banda“ yra suprantama siauriau. Tos sąvokos apimties apibrėžimas turi įtakos institucijoms nustatant vertinimo objektą, kai jos vertina, ar veislinė banda buvo suformuota laikantis Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nustatytų sąlygų. Vertinimo objektas turi būti aiškus, tikslus ir konkretus.

45. Šiuo požiūriu, net jei būtų pritariama Slovakijos pateiktam aiškinimui, kad anglų k. sąvoka „breeding operation“ reiškia „procesą“, quod non, man atrodo aišku, kad toks procesas negali būti neribotas, ir veikiau turėtų būti suprantamas kaip turintis aiškias ribas konkrečioje įmonėje.

46. Vis dėlto Slovakija teigia, kad atsižvelgus į bendrą Reglamentu Nr. 865/2006 siekiamą tikslą, t. y. užtikrinti nykstančių rūšių apsaugą, reikėtų daryti kitokią išvadą. Mano nuomone, negalima dėl minėtu reglamentu siekiamo tikslo sąvokos „veislinė banda“ aiškinti taip, kad ji neatitiktų šios sąvokos prasmės atsižvelgiant į jos teisinį taikymo kontekstą. Bet kuriuo atveju mano siūlomas sąvokos „veislinė banda“ aiškinimas nekelia pavojaus tikslo apsaugoti nykstančias rūšis įgyvendinimui. Kaip toliau dėstysiu atsakydama į antrąjį ir trečiąjį klausimus, į minėtą tikslą atsižvelgiama siekiant pripažinti, kad kompetentinga valdymo institucija, nustatydama, ar gyvūnų rūšies egzemplioriui gali būti taikoma nelaisvėje išaugintiems gyvūnams taikoma išimtis, turi teisę tikrinti veislinės bandos protėvius.

47. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, darau išvadą, kad sąvoka „veislinė banda“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 865/2006 1 straipsnio 3 punktą, apima visus gyvūnus, laikomus konkrečioje veisimo įmonėje, kuri yra suprantama kaip konkreti įmonė. Todėl ši sąvoka iš esmės neapima konkretaus augintojo išaugintų egzempliorių tėvų, kurie jam nepriklausė ir kurių jis nelaikė.

2 ir 3 klausimai

48. Antruoju ir trečiuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, viena vertus, ar kompetentinga valdymo institucija turi teisę tikrinti veislinės bandos kilmę, kad įsitikintų, jog banda buvo suformuota teisėtai ir taip, kad atitinkamos rūšys galėtų išlikti natūralioje aplinkoje, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte. Kita vertus, jis klausia, ar atliekant šį vertinimą lemiamą reikšmę turi konkrečios bylos aplinkybės, kaip antai augintojo sąžiningumas, jo teisėti lūkesčiai, kad bus leidžiama prekiauti palikuonimis, taip pat mažesnio ribojamojo poveikio teisės aktai, galioję Čekijos Respublikoje prieš jos įstojimą į Europos Sąjungą.

49. Kaip bandysiu įrodyti savo analizėje, institucijos turėtų turėti teisę tikrinti veislinės bandos kilmę. Aplinkybėmis, kai institucijos nėra įsitikinusios, kad Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nustatytos sąlygos yra įvykdytos, jos turėtų turėti teisę atsisakyti taikyti prekybos draudimo išimtį. Mano nuomone, atsižvelgiant į bendrą taisyklę, kuria draudžiama prekyba nykstančiomis rūšimis, institucijos turėtų turėti visas priemones, kad galėtų ištirti, ar yra rizikos požymių, ir neturėtų žiūrėti į tai pro pirštus.

a) Dėl valdymo institucijos teisės nustatyti veislinės bandos protėvius

50. Iš pradžių reikia turėti omenyje, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją ( 21 ) aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą ir teisės aktu, kuriame ji įtvirtinta, siekiamus tikslus.

51. Pirma, dėl Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkto teksto reikėtų pažymėti, kad šioje nuostatoje yra vartojama veislinės bandos „suform[avimo]“ sąvoka ir ši sąvoka yra gana plati. Todėl galima suprasti, kad ji apima praeityje įvykusių įvykių, konkrečiau kalbant, egzempliorių protėvių tyrimą.

52. Antra, dėl šios nuostatos konteksto svarbu priminti, kad Reglamento Nr. 338/97 8 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta bendra taisyklė, draudžianti bet kokį šio reglamento A priede nurodytų rūšių gyvūnų naudojimą komerciniams tikslams. Minėto reglamento 8 straipsnio 3 dalyje nustatytos išimtys, įskaitant išimtį, susijusią su nelaisvėje gimusiais ir išaugintais gyvūnais, gali būti taikomos, tai nustatant kiekvienu konkrečiu atveju. Draudimas prekiauti nykstančiomis rūšimis atspindi pagrindinį CITES principą, pagal kurį prekyba tų rūšių, kurioms gresia išnykimas, gyvūnais gali būti leidžiama tik „išimtiniais atvejais“ ( 22 ). Atsižvelgiant į tai, kad draudimas prekiauti nykstančiomis rūšimis yra taisyklė ir šios taisyklės netaikymas nelaisvėje gimusioms rūšims yra išimtis, tokia išimtis turi būti aiškinama griežtai.

53. Be to, Reglamento Nr. 338/97 8 straipsnio 3 dalies d punkte leidžiama, bet nereikalaujama, kad būtų taikomos jame nustatyto draudimo išimtys ( 23 ). Iš šios nuostatos aiškiai matyti, kad nelaisvėje išaugintiems gyvūnams taikomos išimties taikymas yra tik valstybėms narėms teikiama galimybė ( 24 ).

54. Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog Reglamento Nr. 338/97 A priede nurodytoms rūšims valstybės narės gali nustatyti bendrą draudimą jų teritorijoje visais komerciniais tikslais naudoti nelaisvėje gimusius ir išaugintus gyvūnus ( 25 ). Jei taip, a fortiori reikėtų manyti, kad tais atvejais, kai leidžiama taikyti draudimo prekiauti į sąrašą įtrauktomis rūšimis išimtį, institucijos turi plačią diskreciją pasirinkti taikytinus metodus, skirtus patikrinti, ar tos rūšys atitinka išimties taikymo sąlygas.

55. Galiausiai reikėtų pažymėti, kad Reglamento Nr. 865/2006 55 straipsnyje nustatyta, kad kompetentinga institucija turi galėti savo nuožiūra reikalauti atlikti mėginių tyrimus aplinkybėmis, kai, taikydama 54 straipsnį, ji laikosi nuomonės, kad būtina nustatyti egzemplioriaus protėvius tiriant kraują arba kitus audinius. Ta nuostata palaikoma išvada, kad institucijos turi teisę tirti veislinės bandos protėvius, kad galėtų nustatyti, ar įvykdytos minėto reglamento 54 straipsnio 2 punkte nustatytos sąlygos.

56. Trečia, kalbant apie Reglamento Nr. 865/2006 tikslą, reikia atsižvelgti į tai, kad juo įgyvendinamas Reglamentas Nr. 338/97. Minėtuose reglamentuose nustatytomis Reglamento Nr. 338/97 A priede nurodytų rūšių egzempliorių apsaugos priemonėmis siekiama užtikrinti geriausią galimą laukinės faunos ir floros rūšių apsaugą kontroliuojant prekybą jomis, laikantis CITES tikslų, principų ir nuostatų ( 26 ). Aiškinimu, pagal kurį institucijos turi teisę tikrinti, kas yra egzempliorių protėviai, kai pateikiamas prašymas išduoti prekybos draudimo išimties sertifikatą, padedama siekti šių reglamentų tikslo.

57. Taip pat manau, kad ypač svarbu pabrėžti, jog Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nustatytos sąlygos, taikomos nustatant, kad gyvūnų rūšies egzempliorius laikomas gimusiu ir išaugintu nelaisvėje, atitinka Konferencijos rezoliucijos 10.16. 2 dalies ii punkto A papunkčio sąlygas. Ta rezoliucija buvo priimta atsižvelgiant į susirūpinimą, kad „didelė dalis prekybos egzemplioriais, kurių atveju nurodoma, kad jie išauginti nelaisvėje, ir toliau prieštarauja [CITES] ir šalių konferencijos rezoliucijoms ir gali pakenkti tokių rūšių laukinių populiacijų išlikimui“ (laisvas vertimas). Aiškinimas, pagal kurį institucijos turi teisę tikrinti veislinės bandos kilmę, atitinka CITES šalių konferencijos ketinimus sustiprinti nelaisvėje išaugintų gyvūnų apsaugą.

58. Bet koks kitas aiškinimas greičiausiai prieštarautų pirma minėtiems tikslams. Kaip savo rašytinėse pastabose nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Europos Komisija, Čekijos Respublika ir Slovakijos Respublika, būtina užkirsti kelią neteisėtai parduodamų gyvūnų lengvo „įteisinimo“ arba „plovimo“ rizikai. Iš tikrųjų pakaktų augintojui įsigyti laisvėje sugauto gyvūno palikuonių, kad prekyba jais ateityje būtų teisėta ( 27 ). Šiuo požiūriu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teiginys, kad „nesąžiningas“ perdavimas Europos Sąjungoje neįmanomas, man neatrodo įtikinamas.

59. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, manau, jog institucijos turi teisę tikrinti veislinės bandos protėvius, kad pagal Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punktą nustatytų, kaip banda buvo suformuota.

b) Dėl praktinių aspektų ir įrodinėjimo pareigos nustatant veislinės bandos protėvius

60. Šiame etape svarbu atkreipti dėmesį į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išreikštą susirūpinimą dėl institucijų atliekamo veislinės bandos protėvių tyrimo praktinių aspektų. Šios abejonės iš dalies atitinka pareiškėjo rašytinėse pastabose pateiktus argumentus.

61. Pritariu Čekijos Respublikai ir Komisijai, kurios savo rašytinėse pastabose ir atsakyme į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą nurodė, kad institucijų tyrimas gali būti išplėstas ir apimti momentą, kai pirmieji egzemplioriai buvo paimti iš natūralios aplinkos. Kaip pažymėta šios išvados 51 punkte, Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte vartojama sąvoka „suform[avimas]“ yra labai plati. Todėl ji gali apimti visos veislinės linijos tyrimą iki pat egzempliorių, paimtų iš natūralios aplinkos. Be to, kaip teisingai nurodo Komisija savo atsakyme į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą, Reglamento Nr. 865/2006 55 straipsnyje vartojama sąvoka „protėv[iai]“ yra platesnė nei to reglamento 54 straipsnio 1 punkto a papunktyje vartojama sąvoka „tėv[ai]“. Todėl atrodytų, kad sąvoka „protėviai“ reiškia, kad institucijos turėtų turėti teisę išplėsti savo tyrimą iki to momento, kai gyvūnai buvo paimti iš natūralios aplinkos, kaip buvo nagrinėjamu atveju, susijusiu su senelių egzemplioriais.

62. Laikotarpis, kuris gali būti praėjęs nuo to momento, kai gyvūnai, nuo kurių prasidėjo veislinė banda, buvo paimti iš natūralios aplinkos, mano nuomone, savaime nėra lemiamos svarbos tokiomis aplinkybėmis, kai siūloma veikla yra susijusi su prekyba. Reglamente Nr. 338/97 jau nurodytos konkrečios aplinkybės, kai institucijos gali nuspręsti taikyti išimtį dėl praėjusio laikotarpio. Tos aplinkybės yra susijusios su atvejais, kai tai yra „perdirbt[i] egzemplior[iai], įgyt[i] daugiau kaip prieš 50 metų“ ( 28 ), kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 338/97 2 straipsnio w punktą. Tačiau aptariami egzemplioriai nepatenka į šios nuostatos taikymo sritį.

63. Pareiškėjas tvirtina, kad reikalavimu įrodyti visos veislinės linijos teisėtumą nustatoma nepagrįsta įrodinėjimo pareiga. Nesu įsitikinusi, kad taip yra šiuo atveju.

64. Šiuo klausimu reikėtų priminti, kad, kaip nurodyta šios išvados 30 punkte, Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nustatytos dvi su veislinės bandos suformavimu susijusios sąlygos, kurias administracinės institucijos turi vertinti. Pirmoji susijusi su veislinės bandos suformavimu „pagal teisines nuostatas, taikomas ją įsigyjant“ (išvada dėl teisėto įsigijimo). Antroji susijusi su veislinės bandos suformavimu „taip, kad minimos rūšys galėtų išlikti natūralioje aplinkoje“ (išvada dėl žalos nebuvimo). Šios dvi sąlygos nėra konkrečiai susijusios su klausimu, ar gyvūnai turi būti laikomi gimusiais ir išaugintais nelaisvėje; jos atspindi bendrą požiūrį į prekybos reguliavimą, nustatytą Reglamente Nr. 338/97 ir CITES ( 29 ).

65. Kalbant apie tai, ką institucijos nustato pagal Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punktą, svarbu pažymėti, kad, kaip savo rašytinėse pastabose pabrėžė Čekijos Respublika ir Europos Komisija, protėvių tyrimas yra įprasta praktika.

66. Čekijos Respublika ir Europos Komisija iš esmės aiškina, kad augintojai neprivalo sistemingai įrodinėti visos veislinės bandos protėvių teisėtumo. Institucijos, atsižvelgdamos į kiekvieno atvejo aplinkybes, atlieka rizikos vertinimą ( 30 ). Atliekant tokį vertinimą „rūšiai kylančios rizikos (žalos rizikos, neteisėtos prekybos ir pan.) laipsnis“ (laisvas vertimas) turėtų „lemti <…> tikrinimo laipsnį“ (laisvas vertimas) ( 31 ). Europos Komisija savo rašytiniame atsakyme į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą pateikia tam tikrus atitinkamų rizikos rodiklių, kuriais remdamosi institucijos turėtų skirti ypatingą dėmesį, pavyzdžius. Tokie rizikos rodikliai, be kita ko, yra šie: staigus prekybos gyvūnais, kurie nurodomi kaip esantys nelaisvėje, masto padidėjimas arba didelis tokios prekybos mastas; nurodymas, kad gyvūnai yra išauginti nelaisvėje įmonėse, kurių metinės produkcijos lygis viršija įprastą lygį, atsižvelgiant į motininės populiacijos dydį ir atitinkamos rūšies reprodukcinį potencialą; gyvūnai, kurių dydis ir būklė neatitinka pateiktų reprodukcijos duomenų; arba kylančios abejonės dėl gyvūnų, nuo kurių prasidėjo veislinė banda, teisėtos kilmės, kai gyvūnai galėjo būti įsigyti prieš valstybei, kurioje jie yra, tampant CITES šalimi. Europos Komisija taip pat nurodė, kad dabar bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis ji rengia rekomendacinį dokumentą, kuriame bus pateikta atitinkamų rizikos rodiklių pavyzdžių.

67. Europos Komisija taip pat nurodė, kad vertindamos, ar išduoti prekybos draudimo išimties sertifikatą, institucijos atsižvelgia į kilmės patvirtinimo (angl. chain of custody) reikalavimus ( 32 ). Šis tikrinimas apima dokumentus, susijusius su veislinės bandos gyvūnų įsigijimo teisėtumu. Atsižvelgiant į tai, neatrodo nepagrįsta reikalauti, kad augintojas galėtų veisimo dokumentais įrodyti įsigijimo teisėtumą. Be to, Europos Komisija, atsakydama į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą, paaiškino, kad, jei dokumentai neegzistuoja, kilmės patvirtinimo teisėtumą galima įrodyti ir kitais būdais.

68. Taip pat nereikėtų pamiršti, kad dėl Reglamento Nr. 338/97 B priede nurodytų rūšių gyvūnų Teisingumo Teismas nusprendė, jog kompetencija nustatyti, kokiais įrodymais galima patvirtinti, kad tų gyvūnų teisėto įsigijimo sąlygos yra įvykdytos, palikta kompetentingoms valstybių narių valdžios institucijoms ( 33 ). Manau, kad tas pats aiškinimas pagal analogiją turėtų būti taikomas to reglamento A priede nurodytų rūšių gyvūnams, atsižvelgiant į tai, kad jame nenurodyta, kokiais įrodymais galima pagrįsti teisėtą tų egzempliorių įsigijimą.

69. Kalbant apie išvados dėl teisėto įsigijimo atskaitos tašką, iš Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkto sąlygų matyti, kad institucijos turėtų atsižvelgti į teisės nuostatas, kurios buvo taikomos kiekvieno gyvūno įsigijimo dieną, juos perduodant iš kartos į kartą. Kalbant apie išvados dėl žalos nebuvimo atskaitos tašką, reikia pažymėti, kad toje nuostatoje jis nėra konkrečiai nustatytas. Kadangi tai nenustatyta, galima laikyti, kad atskaitos taškas yra tas pats kaip ir išvados dėl teisėto įsigijimo atskaitos taškas, t. y. pirmųjų egzempliorių įsigijimo data. Vis dėlto išvada dėl žalos nebuvimo yra gana plati ir gali apimti įvairius vertinimo metodus ( 34 ). Atrodo, kad to nustatymo pobūdis labiau atitinka ne konkrečią datą, bet rūšies evoliucijos per tam tikrą laikotarpį aplinkybes. Šiuo požiūriu atrodo, kad tikslingiau būtų vengti nustatyti ribas. Todėl pritarčiau Komisijos požiūriui, išdėstytam atsakyme į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą, kad norėdamos padaryti pagrįstą išvadą institucijos turėtų turėti galimybę atsižvelgti į rūšies būklę vertinimo metu. Tokiu aiškinimu užtikrinama, kad „išvada dėl žalos nebuvimo yra grindžiama geriausia turima moksline informacija“ (laisvas vertimas) ( 35 ).

70. Mano paskutinė pastaba dėl to, ką nustato institucijos, yra ta, kad bet kuriuo atveju jos privalo laikytis Sąjungos teisės principo, susijusio su geru administravimu, apimančio reikalavimus, kurių valstybės narės turi laikytis, kai įgyvendina Sąjungos teisę. Iš šių reikalavimų ypač svarbi pareiga motyvuoti nacionalinių valdžios institucijų priimtus sprendimus, nes tai leidžia šių sprendimų adresatams ginti savo teises ir, žinant visas aplinkybes, nuspręsti, ar tikslinga dėl jų pareikšti ieškinį teisme. Ši pareiga taip pat būtina, kad teismai galėtų vykdyti šių sprendimų teisėtumo kontrolę, todėl tai yra viena iš Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnyje garantuotos teisminės kontrolės veiksmingumo sąlygų ( 36 ). Nagrinėjamuoju atveju byloje nėra jokių duomenų, kurie rodytų, kad buvo pažeista pareiga motyvuoti sprendimą ar padarytas koks nors kitas kompetentingos valdymo institucijos procedūros pažeidimas. Ta institucija atsisakė aptariamiems egzemplioriams taikyti prekybos draudimo išimtį, remdamasi mokslo institucijos rekomendacija, kad išimtis neturi būti taikoma.

71. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, manau, kad pripažinimas, jog vertindama, ar išduoti prekybos draudimo išimties sertifikatą, kompetentinga valdymo institucija turi teisę tikrinti egzempliorių kilmę, nereiškia, kad augintojams nustatoma nepagrįstai didelė įrodinėjimo pareiga.

c) Konkrečių bylos aplinkybių reikšmė vertinant Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nustatytas sąlygas

72. Paskutinėje savo analizės dalyje aptarsiu tai, ką siekiama išsiaiškinti trečiuoju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimu dėl konkrečių bylos aplinkybių svarbos vertinant Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nustatytas sąlygas. Pasak prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, tokios konkrečios aplinkybės apima (tariamus) augintojo teisėtus lūkesčius, susijusius su jo teise prekiauti senelių egzempliorių palikuonimis, jo sąžiningumą, t. y. įsigijimo teisėtumą, ir mažesnio ribojamojo poveikio teisės aktus, galiojusius Čekijos Respublikoje prieš jos įstojimą į Europos Sąjungą.

73. Mano nuomone, nė viena iš minėtų aplinkybių savaime nepateisina to, kad valdymo institucija turėtų laikytis švelnesnio požiūrio ir taikyti išimtį, leidžiančią prekiauti aptariamais egzemplioriais.

74. Pirma, Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nustatytos sąlygos, kurias institucijos turi įvertinti, kad gyvūnus būtų galima laikyti gimusiais ir išaugintais nelaisvėje, yra susijusios ne su augintoju, bet su veislinės bandos suformavimu. Be to, šios sąlygos turi būti taikomos visos kartu. Net jei institucijos padaro išvadą, kad veislinės bandos suformavimas įsigijimo momentu buvo teisėtas, vien šios išvados nepakanka, kad būtų taikoma išimtis. Be to, kaip jau nurodžiau ( 37 ), tam, kad valdymo institucija galėtų padaryti pagrįstą išvadą dėl žalos nebuvimo, ji turi atsižvelgti į naujausius duomenis apie rūšies būklę.

75. Atsižvelgdama į tas sąlygas manau, kad tai, jog veislinės bandos įsigijimo momentu iki šalies įstojimo į Europos Sąjungą galiojo mažesnio ribojamojo poveikio teisinė sistema ( 38 ), nėra priežastis, dėl kurios valdymo institucija turėtų taikyti draudimo prekiauti aptariamais gyvūnais išimtį. Taip pat reikėtų pažymėti, kad aptariamų gyvūnų įsigijimo momentu CITES jau buvo taikoma Čekijos Respublikoje. Be to, pareiškėjas taip pat nenurodė, kad aptariamiems gyvūnams gali būti taikoma išimtis, taikytina „egzemplioriams, įsigytiems iki konvencijos įsigaliojimo“, t. y. į sąrašą įtrauktų rūšių gyvūnams, įsigytiems iki CITES taikymo jiems pradžios ( 39 ).

76. Konkrečiau kalbant apie tariamus augintojo teisėtus lūkesčius, pažymėtina, kad CITES nedaroma „jokios“ įtakos šalių teisei nustatyti griežtesnes vidaus priemones, taikomas į tos konvencijos I priedėlį įrašytų rūšių egzempliorių prekybos sąlygoms, ar „netgi ir visiškai tai uždrausti“ ( 40 ). Todėl prekiautojai neturėtų turėti teisės tikėtis, kad teisinė sistema išliks tokia pati, kai jie nuspręs prekiauti egzemplioriais, kuriems taikoma CITES nustatyta bendroji taisyklė, kuria nustatomas draudimas. Priešingai, augintojai turi įrodyti, kad, ketindami verstis tokia prekyba, veikia laikydamiesi deramo stropumo principo ( 41 ).

77. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar tai, kad pareiškėjas negali prekiauti aptariamais egzemplioriais, pažeidžia jo teisę į nuosavybę, apibrėžtą Chartijos 17 straipsnyje. Tačiau pagal suformuotą jurisprudenciją ( 42 ) teisė į nuosavybę nėra absoliuti ir turi būti vertinama pagal jos socialinę funkciją. Todėl gali būti nustatyti naudojimosi nuosavybės teise apribojimai, jeigu jie faktiškai atitinka siekiamus bendrojo intereso tikslus ir, atsižvelgiant į siekiamą tikslą, tai nėra neproporcingas ir neleistinas kišimasis, iš esmės pažeidžiantis šios garantuojamos teisės esmę. Kalbant apie pirma nurodytus bendrojo intereso tikslus, aplinkos apsauga yra vienas jų ( 43 ), todėl ja galima pateisinti naudojimosi teise į nuosavybę apribojimą. Dėl proporcingumo principo pakanka konstatuoti, kad Reglamente Nr. 338/97 ir Reglamente Nr. 865/2006 užtikrinama šios teisės reikalavimų ir reikalavimų, susijusių su laukinės gamtos apsauga, pusiausvyra. Todėl manau, kad pareiškėjo teisė į nuosavybę nebuvo pažeista.

78. Taip pat svarbu pažymėti, kad pareiškėjui buvo leista pasilikti gyvūnus ir jam nebuvo taikytos jokios administracinės ar baudžiamosios sankcijos. Todėl neatrodo, kad šioje byloje reikėtų papildomai analizuoti, ar laikomasi proporcingumo principo.

79. Vis dėlto pareiškėjas teigia, kad jo veislininkystės veikla daro teigiamą poveikį aplinkai. Jo nuomone, prekyba nelaisvėje išaugintais gyvūnais mažina neteisėto laisvėje sugautų egzempliorių įsigijimo poreikį. Mano nuomone, tai nepagrįstas teiginys. Reglamento Nr. 338/97 8 straipsnio 3 dalies f punkte visų pirma nustatyta, kad prekybos draudimas gali būti netaikomas gyvūnams, „skirtiems veisti arba dauginti, o tai leis apsaugoti šias rūšis“. Tačiau nei iš bylos medžiagos matyti, nei Teisingumo Teismui buvo nurodyta, kad augintojas prašė institucijų taikyti šia nuostata grindžiamą išimtį. Bet kuriuo atveju, kaip Čekijos Respublika nurodė savo rašytiniame atsakyme į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą, ši nuostata suponuoja prielaidą, kad siūloma veikla turi konkrečią išsaugojimo naudą, pavyzdžiui, kai dalyvaujama zoologijos sodų vykdomuose išsaugojimo projektuose arba kai egzemplioriai grąžinami į natūralią aplinką.

80. Paskutinė mano pastaba yra susijusi su laikotarpio, praėjusio nuo gyvūnų, nuo kurių prasidėjo veislinė banda, paėmimo iš natūralios aplinkos, svarba. Kaip minėta šios išvados 62 punkte, šis veiksnys pats savaime neturėtų būti lemiamos svarbos, kai atlikusios rizikos vertinimą institucijos nusprendė netaikyti išimties. Bendroji taisyklė, draudžianti komercinę veiklą, susijusią su į sąrašą įtrauktais gyvūnais, nėra ribojama laiko atžvilgiu. Dėl išsamumo norėčiau dar kartą pabrėžti, kad ši byla nėra susijusi su baudžiamuoju procesu; jeigu tai būtų baudžiamasis procesas, būtų taikomas senaties taikymo principas. Be to, žvelgiant iš civilinės teisės perspektyvos, reikia pažymėti, kad aptariamų egzempliorių įsigijimo teisėtumas nėra ginčijamas.

81. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, nemanau, kad konkrečios bylos aplinkybės, kaip antai tos, kurias atskleidė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, yra svarbios institucijoms nagrinėjant Reglamento Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte nustatytas sąlygas.

Išvada

82. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau į nurodytus klausimus atsakyti taip: 1. Sąvoka „veislinė banda“, kaip ji suprantama pagal 2006 m. gegužės 4 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 865/2006, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 338/97 dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą įgyvendinimo taisykles, iš dalies pakeisto 2015 m. birželio 5 d. Komisijos reglamentu (ES) 2015/870, 1 straipsnio 3 punktą, apima visus gyvūnus, laikomus konkrečioje veisimo įmonėje. Ši sąvoka neapima konkretaus augintojo išveistų egzempliorių tėvų, kurie jam nepriklausė ir kurių jis nelaikė. 2. Kompetentinga valdymo institucija turi teisę tikrinti veislinės bandos kilmę, kad įsitikintų, jog banda buvo suformuota teisėtai ir taip, kad atitinkamos rūšys galėtų išlikti natūralioje aplinkoje, kaip apibrėžta Komisijos reglamento (EB) Nr. 865/2006 54 straipsnio 2 punkte. Tam vertinimui konkrečios bylos aplinkybės, kaip antai augintojo sąžiningumas ir jo teisėti lūkesčiai, kad bus leidžiama prekiauti palikuonimis, taip pat mažesnio ribojamojo poveikio teisės aktai, taikyti Čekijos Respublikoje iki jos įstojimo į Europos Sąjungą, neturi lemiamos reikšmės.

( 1 ) Originalo kalba: anglų.

( 2 ) Pasirašyta Vašingtone (Jungtinės Valstijos) 1973 m. kovo 3 d. (United Nations Treaty Series, 993 tomas, Nr. I-14537; lietuvių k. skelbta: Valstybės žinios, 2001 m. birželio 13 d., Nr. 50-1741).

( 3 ) Bowman, M. „A Tale of Two CITES: Divergent Perspectives upon the Effectiveness of the Wildlife Trade Convention“, Review of European, Comparative & International Environmental Law, vol. 22, 2013, p. 228, cituojamas Davies P. iš Bowman, M., Davies, P. ir Redgwell, C. Lyster’s International Wildlife Law, 2nd edition, Cambridge University Press, Cambridge, 2010, p. 484 ir 533.

( 4 ) Kaip pripažįstama Šalių konferencijos rezoliucijoje 11.3 dėl Konvencijos laikymosi ir vykdymo užtikrinimo (angl. Compliance and enforcement).

( 5 ) Nellemann, C. ir kiti (red.), The Rise of Environmental Crime – A Growing Threat to Natural Resources, Peace, Development and Security, A UNEP‑Interpol Rapid Response Assessment, UNEP, 2016, p. 7.

( 6 ) United Nations Office on Drugs and Crime, World Wildlife Crime Report 2020: Trafficking in protected species, United Nations, New York, 2020, p. 3.

( 7 ) Ten pat.

( 8 ) 1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos reglamentas dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą (OL L 61, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių kalba, 15 sk., 3 t., p. 136), iš dalies pakeistas 2014 m. gruodžio 1 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 1320/2014 (OL L 361, 2014, p. 1).

( 9 ) 2006 m. gegužės 4 d. Komisijos reglamentas, nustatantis išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 338/97 įgyvendinimo taisykles (OL L 166, 2006, p. 1), iš dalies pakeistas 2015 m. birželio 5 d. Komisijos reglamentu (ES) 2015/870 (OL L 142, 2015, p. 3).

( 10 ) 1982 m. gruodžio 3 d. Tarybos reglamentas dėl Nykstančių laukinės faunos ir floros rūšių tarptautinės prekybos konvencijos įgyvendinimo Bendrijoje (neoficialus vertimas) (OL L 384, 1982, p. 1).

( 11 ) 2020 m. gruodžio 8 d. Sprendimas Staatsanwaltschaft Wien (Suklastoti perkėlimo įsakymai) (C‑584/19, EU:C:2020:1002, 49 punktas).

( 12 ) Išskirta šiame tekste.

( 13 ) Konkrečiau kalbant, remiuosi slovėnų, graikų ir kroatų kalbų versijomis.

( 14 ) Šiuo klausimu žr. 2021 m. kovo 24 d. Sprendimą A (C‑950/19, EU:C:2021:230, 37 ir 38 punktai).

( 15 ) Pagal analogiją žr. 2021 m. gegužės 12 d. Sprendimą Hauptzollamt B (Eršketinių žuvų ikrai) (C‑87/20, EU:C:2021:382, 30 ir 31 punktai).

( 16 ) Konferencijos rezoliucijos 10.16 1 dalies c punktas.

( 17 ) Tos rezoliucijos pavadinimas yra „Įmonių, komerciniais tikslais veisiančių nelaisvėje auginamus I priedėlyje nurodytų rūšių gyvūnus, registravimas“ (angl. Registration of operations that breed Appendix-I animal species in captivity for commercial purposes). Ji Europos Sąjungoje neįgyvendinta, ir tai reiškia, kad nėra reikalaujama įmones, komerciniais tikslais veisiančias nelaisvėje auginamus gyvūnus, registruoti CITES sekretoriate, kad būtų galima prekiauti Europos Sąjungoje. Tačiau ta rezoliucija galima remtis kaip atskaitos tašku, padedančiu suprasti anglų k. sąvoką „breeding operation“ (veisimo įmonė).

( 18 ) Konferencijos rezoliucijos 12.10 5 dalies a punktas.

( 19 ) Pavyzdžiui, Konferencijos rezoliucijos 12.10 1 priede nustatyta informacija, kurią valdymo institucija sekretoriatui turi pateikti apie registruotinas įmones, ir ta informacija, be kita ko, yra veisimo nelaisvėje įmonės savininko ir vadovo vardas, pavardė ir adresas, įsteigimo data ir patalpų, kuriose laikomi gyvūnai, aprašymas. Tos rezoliucijos 3 priede pateikiama pavyzdinė paraiškos forma, ir joje, inter alia, reikalaujama nurodyti veisimo nelaisvėje įmonės savininko ir vadovo kontaktinius duomenis.

( 20 ) 2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/1012 dėl zootechninių ir genealoginių reikalavimų, taikomų grynaveislių veislinių gyvūnų ir hibridinių veislinių kiaulių veisimui, prekybai jais bei jų genetinės medžiagos produktais ir jų įvežimui į Sąjungą, kuriuo iš dalies keičiami Reglamentas (ES) Nr. 652/2014, Tarybos direktyvos 89/608/EEB ir 90/425/EEB bei panaikinami tam tikri gyvūnų veisimo srities aktai („Gyvūnų veisimo reglamentas“) (OL L 171, 2016, p. 66).

( 21 ) Žr. 11 išnašą.

( 22 ) CITES II straipsnio 1 dalis.

( 23 ) 2001 m. spalio 23 d. Sprendimas Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559, 34 punktas).

( 24 ) Šiuo klausimu žr. 2001 m. spalio 23 d. Sprendimą Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559, 30 punktas).

( 25 ) Šiuo klausimu žr. 2001 m. spalio 23 d. Sprendimą Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559, 41 punktas).

( 26 ) Šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą Sofia Zoo (C‑532/13, EU:C:2014:2140, 34 punktas).

( 27 ) Žr. Lieberman, S., „Procedures used by the United States of America in making CITES non-detriment findings“, leidinyje Rosser, A., Haywood, M., „Guidance for CITES Scientific Authorities: Checklist to Assist in Making Non-detriment findings for Appendix II Exports“(IUCN – The World Conservation Union, Gland, Switzerland ir Cambridge, UK, 2002), p. 32; ji, kalbėdama apie Jungtinėse Valstijose taikomas procedūras, nurodo: „yra <…> pernelyg daug atvejų, kai patys gyvūnai gali būti auginami nelaisvėje, tačiau gyvūnai, nuo kurių prasidėjo veislinė banda (angl. founder stock), nebuvo gauti teisėtai, todėl net ir palikuonių eksportas būtų žalingas rūšies išlikimui (nes didina paklausą ir palengvina žalingą prekybą)“ (laisvas vertimas).

( 28 ) 8 straipsnio 3 dalies b punktas.

( 29 ) Į sąrašą įtrauktų rūšių eksporto leidimo išdavimo sąlygas žr. Reglamento Nr. 338/97 5 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose ir CITES IV straipsnio 2 dalies a ir b punktuose. Taip pat žr. Konferencijos rezoliuciją 18.7 dėl išvados dėl teisėto įsigijimo (angl. Legal acquisition findings) ir Konferencijos rezoliuciją 16.7 dėl išvados dėl žalos nebuvimo (angl. Non-detriment findings).

( 30 ) Konkrečiame kontekste, susijusiame su išvada dėl teisėto įsigijimo į CITES sąrašą įtrauktų rūšių eksporto tikslais, Konferencijos rezoliucijoje 18.7 sąvoka „rizikos vertinimas“ apibrėžiama kaip „tikimybės, kad į CITES sąrašą įtrauktos rūšies egzempliorius nebuvo įsigytas teisėtai, vertinimas“ (laisvas vertimas).

( 31 ) Lieberman, S., op. cit., p. 30.

( 32 ) Konkrečiame kontekste, susijusiame su išvada dėl teisėto įsigijimo į CITES sąrašą įtrauktų rūšių eksporto tikslais, Konferencijos rezoliucijoje 18.7 sąvoka „kilmės patvirtinimas“ apibrėžiama taip: „operacijų, susijusių su egzemplioriaus paėmimu iš natūralios aplinkos ir vėlesne nuosavybės teise į tą egzempliorių, chronologinis dokumentavimas, tiek, kiek tai įmanoma, ir atsižvelgiant į taikytinus įstatymus ir dokumentus“ (laisvas vertimas).

( 33 ) 2009 m. liepos 16 d. Sprendimas Rubach (C‑344/08, EU:C:2009:482, 27 punktas).

( 34 ) Konferencijos rezoliuciją 16.7 (Rev. CoP17) dėl išvados dėl žalos nebuvimo.

( 35 ) Konferencijos rezoliucijos 14.2 dėl 2008–2013 m. CITES strateginės vizijos (angl. CITES Strategic Vision: 2008–2013) 1.5 tikslas.

( 36 ) 2021 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C‑927/19, EU:C:2021:700, 120 punktas).

( 37 ) 69 punktas.

( 38 ) Šiuo klausimu žr. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimus šios išvados 26 punkte.

( 39 ) Išimtis, taikoma iki konvencijos įsigaliojimo įsigytiems egzemplioriams, nustatyta Reglamento Nr. 338/97 8 straipsnio 3 dalies a punkte. Žr. Davies P., op. cit., p. 510.

( 40 ) CITES XIV straipsnio 1 dalies a punktas.

( 41 ) Visiškai kitas klausimas yra tai, ar institucijos galimai turėtų nustatyti pereinamojo laikotarpio priemones, kad prekiautojai galėtų prisitaikyti. Tačiau pareiškėjas nenurodė, kad šiuo pagrindu buvo pažeisti jo teisėti lūkesčiai.

( 42 ) Žr. 2013 m. sausio 15 d. Sprendimą Križan ir kt. (C‑416/10, EU:C:2013:8, 113 punktas).

( 43 ) Šiuo klausimu žr. 2008 m. birželio 19 d. Sprendimą Nationale Raad van Dierenkwekers en Liefhebbers ir Andibel (C‑219/07, EU:C:2008:353, 27 punktas).