GENERALINIO ADVOKATO

MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,

pateikta 2019 m. kovo 27 d. ( 1 )

Byla C‑716/17

A

(Østre Landsret (Rytų regiono apeliacinis teismas, Danija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Darbuotojai – Laisvo judėjimo ribojimai – Skolų nurašymo procedūros inicijavimas – Gyvenamosios vietos reikalavimas – Priimtinumas“

I. Įvadas

1. Sprendime Radziejewski ( 2 ) Teisingumo Teismas nusprendė, kad nacionalinės teisės aktas, pagal kurį norint pasinaudoti skolų nurašymo priemone būtina tenkinti gyvenamosios vietos atitinkamoje valstybėje narėje reikalavimą, reiškia laisvo darbuotojų judėjimo ribojimą, kuris iš esmės draudžiamas pagal SESV 45 straipsnį.

2. Ši byla susijusi su klausimu, ar Danijos teisės aktai, reglamentuojantys teismų jurisdikciją skolų nurašymo bylose, prieštarauja SESV 45 straipsniui. Kitaip nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas byloje, kurioje priimtas Sprendimas Radziejewski ( 3 ), šioje byloje nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priėmęs teismas mano, kad aptariamais teisės aktais ribojamas laisvas darbuotojų judėjimas. Šiomis aplinkybėmis Østre Landsret (Rytų regiono apeliacinis teismas, Danija) pirmuoju prejudiciniu klausimu siekia sužinoti, ar šį ribojimą vis dėlto galima pateisinti. Antruoju klausimu, kuris pateiktas papildomai, šis teismas prašo Teisingumo Teismo nuspręsti, ar šioje byloje susiklosčiusiomis aplinkybėmis SESV 45 straipsnis daro tiesioginį poveikį skolininko, pateikusio prašymą dėl skolų nurašymo, privatiems kreditoriams.

II. Teisinis pagrindas

A. Sąjungos teisė

1. Reglamentas (EB) Nr. 44/2001

3. Reglamento (EB) Nr. 44/2001 ( 4 ) 1 straipsnyje nustatyta: „1. Šis reglamentas taikomas civilinėse ir komercinėse bylose, neatsižvelgiant į teismo pobūdį. Jis ypač netaikomas [netaikomas, be kita ko,] mokesčių, muitinių arba administracinėms byloms. 2. Šis reglamentas netaikomas: <…> b) bankrotui, nemokių bendrovių arba kitų juridinių asmenų likvidavimo procesams, teisminėms priemonėms, kompromisiniams susitarimams ir panašioms byloms; <…>“

2. Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012

4. Reglamento (ES) Nr. 1215/2012 ( 5 ) 1 straipsnyje nurodyta: „1. Šis reglamentas taikomas civilinėse ir komercinėse bylose, neatsižvelgiant į teismo pobūdį. Visų pirma šis reglamentas netaikomas mokesčių, muitų ar administracinėms byloms arba valstybės atsakomybei už veiksmus ir neveikimą vykdant valstybės įgaliojimus (acta iure imperii). 2. Šis reglamentas netaikomas: <…> b) bankrotui, su nemokių bendrovių arba kitų juridinių asmenų likvidavimu susijusiems procesams ir panašioms byloms; <…>“

3. Reglamentas (ES) 2015/848

5. Reglamento (ES) 2015/848 ( 6 ) 1 straipsnyje „Taikymo sritis“ įtvirtinta: „1. Šis reglamentas taikomas viešai nagrinėjamoms kolektyvinėms byloms, įskaitant laikino pobūdžio bylas, kurios grindžiamos teisės aktais dėl nemokumo ir kuriose sanavimo, skolos sureguliavimo, reorganizavimo arba likvidavimo tikslais: <…> b) skolininko turtą ir reikalus kontroliuoja ar prižiūri teismas arba <…>“

6. Vis dėlto Reglamento 2015/848 88 konstatuojamojoje dalyje primenama, kad Danijos Karalystei šis reglamentas nėra privalomas ar taikomas. Danijos Karalystei nebuvo privalomas ir šio reglamento pirmtakas, Reglamentas (EB) Nr. 1346/2000 ( 7 ).

B. Danijos teisė

7. Konkursloven (Bankroto įstatymas) 3 straipsnyje nustatyta: „1. Prašymai dėl restruktūrizavimo, bankroto bylos iškėlimo arba skolų nurašymo paduodami skolininko ekonominės veiklos vykdymo vietos bankroto bylų teismui. 2. Jei skolininkas Danijoje nevykdo ekonominės veiklos, prašymas pateikiamas skolininko nuolatinės gyvenamosios vietos apylinkės bankroto bylų teismui. <…>“

8. Sąvoką „nuolatinės gyvenamosios vietos teismas“ („hjemting“) reikia aiškinti atsižvelgiant pirmiausia į Retsplejeloven (Teismų administravimo įstatymas) 235 straipsnį, kuris suformuluotas taip: „1. Ieškinys pareiškiamas atsakovo nuolatinės gyvenamosios vietos teisme, nebent teisės aktuose numatyta kitaip. 2. Nuolatinės gyvenamosios vietos teismas yra toje teismo veiklos teritorijoje, kur atsakovas turi gyvenamąją vietą. Jeigu atsakovas turi gyvenamąją vietą daugiau nei vienoje teismo veiklos teritorijoje, nuolatinės gyvenamosios vietos teismas yra bet kurioje iš jų. 3. Jeigu atsakovas neturi nuolatinės gyvenamosios vietos, nuolatinės gyvenamosios vietos teismas yra toje teismo veiklos teritorijoje, kurioje jis gyvena. 4. Jeigu atsakovas neturi nuolatinės gyvenamosios vietos arba jo gyvenamoji vieta nežinoma, nuolatinės gyvenamosios vietos teismas yra toje teismo veiklos teritorijoje, kur buvo jo paskutinė nuolatinė gyvenamoji vieta arba vieta, kur jis paskiausiai gyveno.“

III. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės

9. Pareiškėjas pagrindinėje byloje, A, yra Danijos pilietis, pagal darbo sutartį dirbantis Danijoje, kur jis ir neribotai apmokestinamas. Jo nuolatinė gyvenamoji vieta yra Švedijoje.

10. 2017 m. vasario 8 d. A Sø- og Handelsretten (Kopenhagos Jūrų ir komercinis teismas, Danija) pateikė prašymą dėl skolų nurašymo. Šis prašymas buvo susijęs su skoliniais įsipareigojimais Danijos kreditoriams, prisiimtais nuo 1999 m.

11. 2017 m. balandžio 6 d. nutartimi Sø- og Handelsretten (Jūrų ir komercinis teismas) šį prašymą atmetė dėl jurisdikcijos neturėjimo. Šio teismo teigimu, Danijos teismai neturi jurisdikcijos nagrinėti A pateikto prašymo, nes jis Danijoje nevykdo savarankiškos ekonominės veiklos ir neturi joje nuolatinės gyvenamosios vietos.

12. Taigi Østre Landsret (Rytų regiono apeliacinis teismas, Danija), spręsdamas kaip antrosios instancijos teismas, turi nustatyti, ar Danijos teismas turi jurisdikciją nagrinėti A prašymą dėl skolų nurašymo. Šio teismo nuomone, Danijos teismas galėtų turėti tokią jurisdikciją, jei Danijos teisės normos, reglamentuojančios teismų jurisdikciją skolų nurašymo srityje, prieštarautų Sąjungos teisei.

IV. Prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme

13. Šiomis aplinkybėmis Østre Landsret (Rytų regiono apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar SESV 45 straipsnis, kaip jis išaiškintas [Sprendime Radziejewski ( 8 )], draudžia tokią jurisdikcijos taisyklę, kaip nustatytoji Danijos teisėje, kuria siekiama užtikrinti, pirma, kad su skolos nurašymu susijusią bylą nagrinėjantis teismas, atlikdamas vertinimą, žinotų konkrečią dabartinę skolininko ir jo šeimos socialinę ir ekonominę situaciją ir tą, kuri, manytina, bus ateityje, ir, antra, kad tą vertinimą būtų galima atlikti pagal iš anksto nustatytus kriterijus, apibrėžiančius, kas gali būti laikoma priimtinu kukliu gyvenimo lygiu laikotarpiu, kol taikoma skolos nurašymo priemonė? Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą būtų toks, kad šis apribojimas negali būti pateisinamas, Teisingumo Teismo prašoma atsakyti į toliau pateiktą klausimą. 2. Ar SESV 45 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jis yra tiesiogiai veikiantis, kiek tai susiję su santykiais tarp privačių asmenų, esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjamoji šioje byloje, ir tai reikštų, kad privatūs kreditoriai turi prisiimti padarinius to, kad užsienyje gyvenantis skolininkas jiems grąžins mažesnę skolą arba kad ji bus nurašyta?“

14. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2017 m. gruodžio 22 d.

15. Rašytines pastabas pateikė A, Danijos vyriausybė ir Europos Komisija. Šios šalys dalyvavo 2019 m. sausio 15 d. įvykusiame teismo posėdyje.

V. Analizė

16. Siekiant gerai suprasti šioje byloje kilusius uždavinius, visų pirma reikia įvertinti prejudiciniuose klausimuose iškeltas problemas atsižvelgiant į kontekstą ir Sąjungos tarptautinės privatinės teisės sistemą. Šiuo tikslu pirmiausia pateiksiu kelias pastabas dėl Danijos skolų nurašymo procedūros. Toliau išnagrinėsiu klausimą, ar ši procedūra patenka į Sąjungos teisės aktų taikymo sritį. Galiausiai, remdamasis atliktu vertinimu, išnagrinėsiu prejudicinius klausimus.

A. Danijos skolų nurašymo procedūra

17. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškina, kad Danijoje skolų nurašymo procedūra pradedama, kai bankroto bylų teismas gauna skolininko prašymą dėl skolų nurašymo. Šis teismas susitinka su skolininku ir įvertina, ar yra aplinkybių, kliudančių iškelti tokią bylą. Būtent šioje stadijoje nustatoma, ar Danijos teismai turi jurisdikciją, ir kaip tik šioje stadijoje yra byla, kurią nagrinėjant pateikti šie prejudiciniai klausimai.

18. Jei patvirtinama bankroto bylų teismo jurisdikcija ir toje stadijoje nėra aplinkybių, kliudančių pradėti vykdyti skolų nurašymo procedūrą, šis teismas nusprendžia pradėti tokią procedūrą. Tuo tikslu bankroto bylų teismas paskiria padėjėją, kuris turi būti teisininkas ir kuris nuodugniai išnagrinėja skolininko finansinę padėtį bei sudaro skolų nurašymo planą. Jame išsamiai aprašomas skolininko turtas ir įsipareigojimai, taip pat bendra šeimos ūkio padėtis ir pateikiamas pasiūlymas dėl skolų nurašymo.

19. Šis pasiūlymas nusiunčiamas kreditoriams, kurie tik nuo šio momento įtraukiami į procedūrą. Kreditoriams nustatomas terminas, per kurį jie gali pareikšti prieštaravimų dėl šio pasiūlymo. Bankroto bylų teismas sušaukia posėdį, kuriame priimamas sprendimas leisti nurašyti skolą arba neleisti.

20. Bankroto bylų teismas gali priimti nutartį dėl skolų nurašymo, jei, viena vertus, skolininkas įrodo, kad negali įvykdyti skolinių įsipareigojimų ir neturės galimybės to padaryti per kelerius metus, ir jei, kita vertus, daroma prielaida, kad skolų nurašymas gali lemti ilgalaikį skolininko finansinės padėties pagerėjimą. Nutartis dėl skolų nurašymo nepriimama, jei, be kita ko, nėra išaiškinta skolininko finansinė padėtis. Bankroto bylų teismas taip pat gali atsisakyti patenkinti prašymą dėl skolų nurašymo, jei tam prieštarauja kitos aplinkybės.

21. Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikto Danijos teisės aktų nuostatų išaiškinimo matyti, kad bankroto bylų teismas turi galėti įvertinti buvusią, esamą ir būsimą skolininko socialinę ir finansinę padėtį, taip pat jo sutuoktinio arba sugyventinio ir jo vaikų padėtį, kad galėtų nustatyti, ar skolininkas atitinka skolų nurašymo sąlygas. Tam, kad būtų galima atlikti šį vertinimą, įskaitant skolininko pateiktos informacijos patikrinimą, dažnai būtina turėti žinių apie vietos situaciją. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, būtina, kad prašymą dėl skolų nurašymo nagrinėtų skolininko nuolatinės gyvenamosios vietos arba jo gyvenamosios vietos bankroto bylų teismas.

B. Pirminės pastabos dėl Sąjungos tarptautinės privatinės teisės aktų taikytinumo

22. Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Danijos Karalystė netaiko Reglamento Nr. 1346/2000, ir teigia, kad, atsižvelgiant į Sprendimą Radziejewski ( 9 ), net jeigu ji taikytų šį reglamentą, Danijos skolų nurašymo procedūra nepatektų į šio reglamento taikymo sritį. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad, kaip ir tame sprendime nagrinėjama Švedijos skolų nurašymo procedūra, atitinkama Danijos procedūra nelemia skolininko teisės į turtą netekimo.

23. Pažymėtina, kad Sprendime Radziejewski ( 10 ) Teisingumo Teismas nurodė, jog Švedijos skolų nurašymo procedūra neminima Reglamento Nr. 1346/2000 A priede ir kad šis reglamentas taikomas tik šiame priede išvardytoms procedūroms ( 11 ). Vadovaudamasis tokia logika Teisingumo Teismas Sprendime Bank Handlowy ir Adamiak ( 12 ) nusprendė, kad Prancūzijoje taikoma apsaugos procedūra (pranc. procédure de sauvegarde) patenka į Reglamento Nr. 1346/2000 taikymo sritį, nes ji nurodyta šio reglamento A priede pateikiamame bylų sąraše. Tačiau kai kuriems autoriams kilo abejonių dėl to, ar taikant šią procedūrą laikomasi šio reglamento 1 straipsnio 1 dalyje nustatytų sąlygų ( 13 ). Taigi šie autoriai iš to padarė išvadą, jog dėl to, kad valstybės narės įtraukia tam tikrą procedūrą į Reglamento Nr. 1346/2000 A priedą, šis reglamentas gali tapti taikomas procedūroms, kurios neatitinka sąlygų, apibrėžiančių jo taikymo sritį ( 14 ).

24. Tokiomis aplinkybėmis nemanau, kad šioje byloje reikia spręsti klausimą, ar procedūra, kuri neatitinka Reglamento Nr. 1346/2000 1 straipsnio 1 dalyje nustatytų sąlygų, gali būti įtraukta į šio reglamento A priedą. Danijoje taikoma procedūra šiame priede nenurodyta paprasčiausiai dėl to, kad Danijos Karalystė netaiko Reglamento Nr. 1346/2000.

25. Be to, kaip pažymi Danijos vyriausybė ir Komisija, atrodo, kad Reglamentas 2015/848, pakeitęs Reglamentą Nr. 1346/2000, apima skolų nurašymo procedūras. Iš Reglamento 2015/848 1 straipsnio 1 dalies b punkto matyti, kad šis reglamentas taikomas viešai nagrinėjamoms kolektyvinėms byloms, kurios grindžiamos teisės aktais, susijusiais su nemokumu, ir kurias nagrinėjant skolų sureguliavimo tikslais skolininko turtą ir reikalus kontroliuoja arba prižiūri teismas, su sąlyga, kad, kaip nurodyta šio reglamento 1 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje, šios bylos būtų nurodytos šio reglamento A priede ( 15 ). Vis dėlto pažymėtina, kad, kaip ir Reglamentas Nr. 1346/2000, Reglamentas 2015/848 Danijos Karalystės nesaisto. Be to, Reglamentas 2015/848 taikomas tik po 2017 m. birželio 26 d. iškeltoms byloms ( 16 ), o prašymas, dėl kurio iškelta pagrindinė byla, buvo pateiktas 2017 m. vasario 7 d.

26. Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad, kitaip nei su nemokumu susiję reglamentai, Reglamentas Nr. 44/2001 taikomas Danijos Karalystei pagal „paralelų susitarimą“ ( 17 ).

27. Vis dėlto, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Danijos skolų nurašymo procedūra nepatenka nei į Reglamento Nr. 44/2001, nei į jį pakeitusio Reglamento Nr. 1215/2012 taikymo sritį. Pagal kiekvieno šių reglamentų 1 straipsnio 2 dalies b punktą jie netaikomi bankrotui, su nemokių bendrovių arba kitų juridinių asmenų likvidavimu susijusiems procesams ir panašioms byloms.

28. Šiuo klausimu pritariu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo požiūriui.

29. Nors skolų nurašymo procedūra atitinka Reglamento 2015/848 1 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas ir dėl to gali patekti į šio reglamento taikymo sritį, ši procedūra, mano nuomone, negali patekti į Reglamento Nr. 1215/2012 taikymo sritį. Reglamentai Nr. 1215/2012 ir 2015/848 papildo vienas kitą ir jų taikymo sritys neturi sutapti ( 18 ).

30. Tai, kad Reglamentas 2015/848 Danijai netaikomas, neturi reikšmės ( 19 ). Reglamento Nr. 1215/2012 taikymo sritis negali būti nustatoma atsižvelgiant į tai, kad atitinkamai valstybei narei taikomas arba netaikomas Reglamentas 2015/848.

31. Be to, kaip matyti iš šios išvados 23 ir 24 punktų, Reglamentui 2015/848 taikyti nustatyta sąlyga, kad procedūra turi būti įtraukta į šio reglamento A priede pateikiamą sąrašą ( 20 ). Tačiau akivaizdu, kad procedūra, kuri atitinka Reglamento 2015/848 1 straipsnio 1 dalyje nustatytas sąlygas, negali patekti į Reglamento Nr. 1215/2012 taikymo sritį vien dėl to, kad ji nėra nurodyta Reglamento 2015/848 A priede pateiktame sąraše ( 21 ).

32. Apibendrinant pažymėtina, kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aptarta Danijos skolų nurašymo procedūra nepatenka į reglamentų Nr. 1346/2000, 44/2001 ir 1215/2012 taikymo sritis. Todėl atliekant analizę, susijusią su šioje byloje pateiktais prejudiciniais klausimais, nebus atsižvelgta į šiuose reglamentuose nustatytas sąlygas. Taigi analizuojant pirmąjį prejudicinį klausimą bus nagrinėjami probleminiai aspektai, susiję su Reglamento 2015/848 taikymu tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė šioje byloje, nes matyti, jog Danijos vyriausybė remiasi šiuo reglamentu, grįsdama teiginį, kad SESV 45 straipsnis neprieštarauja Danijos teisės aktuose nustatytam gyvenamosios vietos reikalavimui.

C. Dėl pirmojo prejudicinio klausimo

33. Pirmuoju prjudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar gyvenamosios vietos reikalavimas, kaip antai nustatytas Danijos teisės aktuose, gali būti pateisinamas tuo, kad jis leidžia užtikrinti, jog su skolų nurašymu susijusią bylą nagrinėjantis teismas galės priimti sprendimą, remdamasis informacija apie buvusią, esamą ir būsimą skolininko ir jo šeimos finansinę padėtį.

34. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neklausia Teisingumo Teismo, ar Danijos teisės aktuose nustatytas gyvenamosios vietos reikalavimas reiškia laisvo darbuotojų judėjimo ribojimą, kuris iš esmės draudžiamas pagal SESV 45 straipsnį. Remdamasis Sprendimu Radziejewski ( 22 ), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kaip ir visos šalys, mano, kad aptariamais Danijos teisės aktais ribojamas laisvas darbuotojų judėjimas. Bet dėl šio ribojimo pateisinimo jų nuomonės skiriasi.

35. Prieš pradėdamas analizę iš esmės, norėčiau pateikti kelias pastabas dėl kliūčių, kurias gali lemti jurisdikcijos taisyklės atsižvelgiant į Sprendimą Radziejewski ( 23 ). Paskui, atsižvelgdamas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo ir Danijos vyriausybės argumentus, išnagrinėsiu klausimą, ar tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, gyvenamosios vietos reikalavimą galima laikyti pateisinamu.

1. Dėl laisvo judėjimo ribojimo buvimo

36. Jurisprudencijoje Teisingumo Teismas pabrėžė, kad nacionalinės teisės nuostata, kurioje numatyta skirtis, grindžiama gyvenamosios vietos reikalavimu, gali turėti neigiamą poveikį pirmiausia kitų valstybių narių piliečiams, taigi ir reikšti netiesioginę diskriminaciją dėl pilietybės, prieštaraujančią laisvam darbuotojų judėjimui ( 24 ).

37. Vis dėlto ši byla susijusi su nacionalinės teisės normomis, skirtomis tarptautinei jurisdikcijai. Šios normos dėl savo pobūdžio reikalauja taikyti sąsajos kriterijus, į kuriuos atsižvelgdamos valstybės valdžios institucijos pripažįstamos turinčiomis jurisdikciją nagrinėti tam tikros rūšies bylas. Be to, pirmiausia gero teisingumo vykdymo sumetimais, šios normos iš esmės grindžiamos prielaida, kad tarp atitinkamos bylos ir valstybės, kurios teismas turi jurisdikciją nagrinėti šią bylą, yra ryšys ( 25 ). Taigi nekelia nuostabos tai, kad, kalbant apie sąsajos kriterijų, dažnai daroma nuoroda į gyvenamąją vietą.

38. Laikantis požiūrio, kad sąsajos kriterijaus, susijusio su gyvenamąja vieta, įtraukimas į jurisdikcijos taisyklę reiškia netiesioginę diskriminaciją dėl pilietybės, būtų galima manyti, kad visos jurisdikcijos taisyklės, grindžiamos ryšiu tarp nuolatinės gyvenamosios vietos ar gyvenamosios vietos ir atitinkamos valstybės, savaime yra diskriminuojamojo pobūdžio, todėl iš esmės prieštarauja Sąjungos teisėje įtvirtintoms laisvėms.

39. Manau, kad tokia išvada būtų paradoksali, nes jurisdikcijos pasidalijimas dabar užtikrinamas pagal jurisdikcijos taisykles, kurias taikant remiamasi sąsajos kriterijumi.

40. Nereikia pamiršti, kad šioje byloje aptariama konkreti jurisdikcijos taisyklė, susijusi su skolų nurašymo procedūra. Tokioms procedūroms, bent jau kiek tai susiję su šios bylos kontekstu laiko atžvilgiu, nėra nustatytos suderintos jurisdikcijos taisyklės. Be to, valstybės narės neprivalo įtraukti skolų nurašymo procedūros į savo nacionalinės teisės sistemas.

41. Paprastai pagal jurisdikcijos taisykles nesuteikiamos (bent jau tiesiogiai) materialinės teisės. Pagal jas tik nustatomos valdžios institucijos, kompetentingos spręsti dėl teisės suteikimo arba nesuteikimo.

42. Vis dėlto konkrečios procedūros, kaip antai skolų nurašymo procedūros, atveju valstybės narės gali pasirinkti, ar įtraukti ją į savo nacionalinę teisę. Todėl jurisdikcijos taisyklės funkcija neapsiriboja vien jurisdikcijos paskirstymu tarp visų valstybių narių valdžios institucijų. Kalbant apie tokią procedūrą, valstybės narės teismų jurisdikcija gali reikšti galimybę nurašyti skolas, taigi ir sprendimą leisti nurašyti skolas, kuriuo atitinkamos valstybės narės teritorijoje galima remtis skolininko kreditorių atžvilgiu.

43. Vadinasi, neatmestina tikimybė, kad nacionalinė jurisdikcijos taisyklė, kuria teisės aktų leidėjas praktiškai nustato, kam gali būti taikoma tam tikra procedūra, galėtų kliudyti valstybės narės piliečiui, siekiančiam pasinaudoti pirminėje teisėje nustatyta teise laisvai judėti, išvykti iš savo kilmės šalies arba nuo to atgrasyti.

44. Tokia logika Teisingumo Teismas vadovavosi priimdamas Sprendimą Radziejewski ( 26 ), kuriame nusprendė, kad nacionalinės teisės aktas, pagal kurį norint pasinaudoti skolų nurašymo priemone būtina tenkinti gyvenamosios vietos reikalavimą, gali nemokų darbuotoją, kurio įsiskolinimas yra toks didelis, kad mažai tikėtina, jog artimiausioje ateityje jis galės grąžinti skolas, atgrasyti nuo savo teisės laisvai judėti įgyvendinimo.

45. Dėl tokių pačių priežasčių manau, kad gyvenamosios vietos reikalavimas, įtrauktas į Danijos teisės aktus, reiškia laisvo darbuotojų judėjimo ribojimą. Dabar reikia atsakyti į klausimą, ar šį ribojimą galima laikyti pateisinamu.

2. Dėl pateisinimo

46. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad su jurisdikcija susijusiuose Danijos teisės aktuose nustatytas gyvenamosios vietos reikalavimas turėtų būti laikomas pateisinamu. Šiuo klausimu šalių nuomonės skiriasi. Danijos vyriausybė pritaria prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo požiūriui, o A ir Komisija yra tos nuomonės, kad atsižvelgiant į SESV 45 straipsnį šis reikalavimas negali būti pateisinamas.

47. Siekiant nustatyti, ar priemonė, kuria, kaip konstatuota, ribojama darbuotojų judėjimo laisvė, gali būti pateisinama, reikia patikrinti, ar ši priemonė, pirma, yra priimta siekiant teisėto tikslo, suderinamo su Sutartimi, ir pateisinama privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, antra, yra tinkama užtikrinti, kad būtų pasiektas atitinkamas tikslas, ir, trečia, neviršija to, kas būtina šiam tikslui pasiekti ( 27 ). Pirmiausia išnagrinėsiu pirmąją sąlygą, susijusią su teisėto tikslo buvimu, paskui – antrąją ir trečiąją sąlygas, susijusias atitinkamai su aptariamų teisės aktų tinkamumu ir būtinumu.

a) Nurodytas pateisinimo pagrindas

48. Iš pirmojo prejudicinio klausimo formuluotės ir nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą turinio matyti, jog reikalavimu, kad skolininkas turėtų nuolatinę gyvenamąją vietą Danijoje, siekiama, kad dėl prašymo nurašyti skolas būtų galima priimti pakankamai pagrįstą sprendimą, grindžiamą informacija, leidžiančia, pirma, įvertinti skolininko gyvenimo sąlygas socialiniu ir finansiniu aspektais, siekiant nustatyti, ar jo įsiskolinimas susijęs su pajėgumo, ar noro trūkumu, antra, užtikrinti tvarų skolininko padėties pagerėjimą ir, trečia, padaryti taip, kad skolininkas galėtų tinkamai – kukliai, bet normaliai – gyventi skolų laipsniško grąžinimo laikotarpiu.

49. Taigi gyvenamosios vietos reikalavimu, kaip jį paaiškino prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, siekiama užtikrinti, kad nagrinėjant prašymą dėl skolų nurašymo būtų atsižvelgiama į aplinkybes, susijusias su skolininko ir jo artimųjų socialine ir finansine padėtimi bei gyvenimo sąlygomis toje vietoje, kur jie tenkina savo pragyvenimo poreikius.

50. Sprendime Radziejewski Teisingumo Teismas, atsakydamas į Švedijos vyriausybės argumentą, kad gyvenamosios vietos reikalavimas būtinas norint tinkamai įvertinti skolininko finansinę ir asmeninę padėtį, nurodė, kad valstybė narė, prieš taikydama skolininkui priemonę, kuria gali būti nurašytos visos jo skolos ar jų dalis, gali teisėtai siekti patikrinti skolininko finansinę ir asmeninę padėtį ( 28 ).

51. Mano manymu, tikslas, kurio siekiama Danijos teisės aktuose nustatytu gyvenamosios vietos reikalavimu, nesiskiria nuo gyvenamosios vietos reikalavimu, aptariamu Sprendime Radziejewski ( 29 ), siekiamo tikslo.

52. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo ir Danijos vyriausybės teigimu, šiame sprendime Teisingumo Teismas išnagrinėjo gyvenamosios vietos reikalavimą, atsižvelgdamas į būtinybę patikrinti asmeninę ir finansinę skolininko padėtį. Tačiau Teisingumo Teismas nenusprendė dėl to, ar aplinkybė, kad skolų nurašymo procedūra gali būti taikoma tik asmenims, kurie gyvena ar bent jau paskiausiai nuolat gyveno valstybėje narėje, kurioje pateiktas prašymas, gali būti pateisinama tikslu užtikrinti, kad teismas, į kurį kreiptasi su tokiu prašymu, žinotų, kokia yra skolininko socialinė ir finansinė padėtis ir atlikdamas vertinimą galėtų į ją atsižvelgti.

53. Be to, Danijos vyriausybė mano, kad pagal Švedijos teisės aktus, aptariamus byloje, kurioje priimtas Sprendimas Radziejewski ( 30 ), buvo numatytas ir skolininko padėties tikrinimas a posteriori, leidžiantis Švedijos valdžios institucijoms stebėti skolininko pastangas vykdant įsipareigojimus. Danijos vyriausybė teigia, jog todėl gyvenamosios vietos reikalavimas nebuvo tinkamas užtikrinti, kad būtų pasiektas tikslas, nes skolininkas galėjo pateikęs prašymą dėl skolų nurašymo paprasčiausiai perkelti savo nuolatinę gyvenamąją vietą į kitą valstybę narę. Priešingai, taikant Danijos skolų nurašymo procedūrą teismai nevykdo tikrinimo a posteriori skolininko atžvilgiu.

54. Taigi matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir Danijos vyriausybė teigia, jog Danijos teisės aktais siekiama užtikrinti aukštesnį informacijos apie skolininko padėtį lygį, palyginti su tuo, kurio reikalaujama pagal Švedijos teisės aktus, aptariamus Sprendime Radziejewski ( 31 ).

55. Vis dėlto abiem šiais atvejais tikslas, kurio siekiama gyvenamosios vietos reikalavimu, lieka toks pats. Skirtumai, susiję su informacijos apie skolininko padėtį lygiu, mano nuomone, galėtų būti nustatyti išnagrinėjus aptariamų teisės aktų būtinumą.

56. Be to, mano manymu, Danijos vyriausybės argumentas, kad pagal Danijos teisės aktus nenumatytas a posteriori tikrinimas, prieštarauja kai kuriems kitiems jos argumentams. Iš tikrųjų savo pastabose ši vyriausybė teigia, kad nutartis dėl skolų nurašymo, kuri yra palanki į užsienį išvykusiam skolininkui, tam tikromis aplinkybėmis gali būti panaikinta.

57. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškiau nurodo tokią galimybę, pažymėdamas, kad nutartis dėl skolų nurašymo gali būti panaikinta, jei skolininkas sukčiavo vykstant skolų nurašymo procedūrai arba nevykdė pagal nutartį dėl skolų nurašymo jam tenkančių įpareigojimų. Bet kuriuo atveju, kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir Danijos vyriausybės pastabų, nutartis dėl skolų nurašymo nepanaikinama automatiškai.

58. Skolininko veiksmų, atliekamų po tokios nutarties priėmimo, analizė, kuria Danijos valdžios institucijos siekia nustatyti, ar skolininkas vykdo šioje nutartyje nurodytas sąlygas, mano manymu, yra tam tikra tikrinimo a posteriori forma. Todėl manęs neįtikina Danijos vyriausybės argumentas, kad ši byla skiriasi nuo bylos, kurioje priimtas Sprendimas Radziejewski ( 32 ), nes Danijos valdžios institucijos neatlieka tikrinimo a posteriori.

59. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, taip pat į tikslo, siekiamo Švedijos teisės aktais, aptariamais Sprendime Radziejewski ( 33 ), ir tikslo, siekiamo šioje byloje nagrinėjamais teisės aktais, panašumą, manau, kad gyvenamosios vietos reikalavimu, nustatytu Danijos teisės aktuose, siekiama teisėto tikslo – užtikrinti, kad išnagrinėjus prašymą dėl skolų nurašymo būtų galima priimti pagrįstą sprendimą remiantis informacija, leidžiančia nustatyti skolininko ir jo artimųjų buvusią, esamą ir būsimą socialinę ir finansinę padėtį bei gyvenimo sąlygas toje vietoje, kur jie tenkina savo pragyvenimo poreikius.

b) Aptariamų teisės aktų tinkamumas ir būtinumas

60. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo ir Danijos vyriausybės argumentai, kuriais remdamiesi jie siekia pateisinti aptariamą ribojimą, grindžiami požiūriu, kad geografinis artumas tarp skolininko gyvenamosios vietos ir teismo, kuriam pateiktas prašymas dėl skolų nurašymo, buveinės vietos leidžia užtikrinti, kad nagrinėjant šį prašymą bus atsižvelgta į aplinkybes, susijusias su skolininko ir jo artimųjų socialine ir finansine padėtimi, taip pat į gyvenimo sąlygas toje vietoje, kur jie tenkina savo pragyvenimo poreikius.

61. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir Danijos vyriausybė teigia, kad prašymus dėl skolų nurašymo nagrinėjantis teismas neturi ir negali turėti informacijos apie aplinkybes, kuriomis skolininkas gyvena kitoje valstybėje narėje. Nėra taisyklių, kuriomis remiantis būtų galima reikalauti, kad kitos valstybės narės pateiktų informaciją apie vietos aplinkybes, susijusias su ištekliais ir išlaidomis arba kitais veiksniais, kurie svarbūs vertinant prašymą dėl skolų nurašymo. Be to, toks teismas neturi galimybės patikrinti paties skolininko pateiktos informacijos.

62. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pažymi, kad, nesant suderintų taisyklių, nėra kito mažiau ribojamojo būdo pasiekti šį rezultatą, tik toks, kai skolų nurašymo procedūra taikoma vien skolininkams, gyvenantiems Danijoje. Kita vertus, Danijos vyriausybės teigimu, SESV 45 straipsnio aiškinimas, pagal kurį ši nuostata kliudo taikyti jurisdikcijos taisyklę, kaip antai nustatytą Danijos teisės aktuose, trukdo veiksmingai įgyvendinti Reglamentą 2015/848.

63. Taip pat, kaip A ir Komisija, manau, kad gyvenamosios vietos reikalavimo taikymas darbuotojams bet jau dviem aspektais yra nelogiškas ir nenuoseklus. Danijos vyriausybės ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo argumentai dėl suderintų nuostatų buvimo ir nebuvimo negali panaikinti šių problemų.

64. Pirmoji problema susijusi su aplinkybe, kad gyvenamosios vietos reikalavimas taikomas tik darbuotojams, Danijoje vykdantiems profesinę veiklą, bet netaikomas asmenims, Danijoje vykdantiems savarankišką ekonominę veiklą. Tačiau pastarųjų atveju tai, kad jie negyvena Danijos teritorijoje, nekliudo jiems pateikti prašymo dėl skolų nurašymo šios valstybės narės teismams.

65. Antroji problema susijusi su aplinkybe, kad, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir pareiškėjo rašytinių pastabų, pagal Danijos teisės aktus atitiktis gyvenamosios vietos reikalavimui vertinama tik prašymo dėl skolų nurašymo pateikimo metu.

1) Gyvenamosios vietos reikalavimo taikymo nuoseklumas ir jo reikšmė atsakymui į prejudicinį klausimą

66. Gyvenamosios vietos reikalavimas grindžiamas požiūriu, kad geografinis artumas tarp skolininko gyvenamosios vietos ir teismo, į kurį kreiptasi, buveinės vietos leidžia užtikrinti, kad šis teismas priims sprendimą dėl prašymo dėl skolų nurašymo, remdamasis informacija, susijusia su skolininko socialine ir finansine padėtimi. Vertindamas skolininko socialinę ir finansinę padėtį, bankroto bylų teismas iš esmės turėtų skirti tokią pačią reikšmę šiam reikalavimui, neatsižvelgdamas į tai, ar kalbama apie savarankiškai dirbantį asmenį, ar pagal darbo sutartį dirbantį asmenį. Abiem atvejais priemonės, leidžiančios ir gauti informaciją iš kitos valstybės narės, ir patikrinti skolininko pateiktą informaciją, yra beveik vienodos.

67. Vis dėlto, mano manymu, pagal Danijos teisės aktus gyvenamosios vietos reikalavimas taikomas nenuosekliai. Iš tikrųjų asmuo, Danijos teritorijoje vykdantis savarankišką ekonominę veiklą, gali Danijos teismui, kurio buveinė yra šios veiklos vykdymo vietoje, pateikti prašymą dėl skolų nurašymo, nors negyvena Danijoje, o pagal darbo sutartį dirbantis asmuo, neturintis gyvenamosios vietos Danijoje, tokio prašymo šios valstybės narės teismams pateikti negali.

68. Kiek tai susiję su šia byla, pažymėtina, kad neginčijama, jog pareiškėjas pagrindinėje byloje dirba Danijoje, kur yra neribotai apmokestinamas. Taigi, kaip pripažįsta Danijos vyriausybė, šio pareiškėjo socialinė ir finansinė padėtis gali būti bent jau iš dalies nustatyta, neatsižvelgiant į informaciją iš kitos valstybės narės ( 34 ).

69. Vis dėlto pagal Danijos teisės aktus pareiškėjas neturi jokios galimybės remtis pirmesniame punkte minėtomis aplinkybėmis, norėdamas kreiptis į Danijos teismą, net jei šios aplinkybės įrodo ryšio su Danija buvimą. Bet jei tokio ryšio pakanka, kad Danijos teismai galėtų priimti sprendimą dėl prašymo dėl skolų nurašymo, kurį pateikia asmuo, šioje valstybėje narėje vykdantis savarankišką ekonominę veiklą, jo turėtų pakakti ir tam, kad būtų galima priimti sprendimą dėl prašymo, kurį pateikia pagal darbo sutartį dirbantis asmuo.

70. Tai patvirtina ir aplinkybė, kad, kaip matyti iš pavyzdžių, kuriuos A pateikė savo rašytinėse pastabose ( 35 ), Danijos teisės aktai nekliudo nacionaliniams teismams nuspręsti dėl prašymų dėl skolų nurašymo, net jeigu jie privalo atsižvelgti į informaciją iš kitos valstybės narės.

71. Taigi šis nenuoseklus gyvenamosios vietos reikalavimo pagal Danijos teisę taikymas rodo, jog tam, kad Danijos teismai galėtų nuspręsti dėl prašymų dėl skolų nurašymo, nebūtina gyventi šios valstybės narės teritorijoje. Tai reiškia, kad gyvenamosios vietos reikalavimu, kaip antai nustatytu Danijos teisės aktuose, viršijama tai, kas būtina šios išvados 59 punkte minėtam tikslui pasiekti.

2) „Perpetuatio fori“ principo reikšmė gyvenamosios vietos reikalavimo pateisinimui

72. Rašytinėse pastabose A pažymi, kad pagal doktriną ir Danijos jurisprudenciją prašymas, suteikiantis pagrindą pradėti skolų nurašymo procedūrą, turi būti pateiktas teismui, turinčiam jurisdikciją ratione loci, pagal nuolatinę gyvenamąją vietą šio prašymo pateikimo metu. O vykstant skolų nurašymo procedūrai atliekamas vertinimas susijęs su pareiškėjo padėtimi sprendimo dėl šio prašymo priėmimo metu.

73. Mano manymu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo klausimu taip pat aiškina Danijos teisės aktų nuostatas. Iš tikrųjų nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą jis pažymi, kad Danijos teismas vertina savo paties jurisdikciją prašymo dėl skolų nurašymo pateikimo stadijoje.

74. Praktiškai pagal vadinamąjį perpetuatio fori principą kompetentingas teismas, į kurį kreiptasi, iš esmės išlaiko jurisdikciją net ir tuo atveju, jei sąsajos veiksnys, kuriuo remiantis buvo nustatyta jo jurisdikcija, vykstant teismo procesui pasikeičia ( 36 ).

75. Taigi informacijos, susijusios su skolininko padėtimi ir gyvenimo sąlygomis jo gyvenamojoje vietoje, žinojimas negali būti užtikrintas gyvenamosios vietos reikalavimu, nes pagal perpetuatio fori principą sąsajos veiksnio pasikeitimas po prašymo dėl skolų nurašymo pateikimo, t. y. gyvenamosios vietos perkėlimas į kitą valstybę narę, nekliudo tam, kad Danijos teismas priimtų sprendimą dėl šio prašymo.

76. Vadinasi, atsižvelgiant į tai, kad sąsaja su Danijos teritorija vertinama tik prašymo dėl skolų nurašymo pateikimo momentu, o bankroto bylų teismas, nagrinėdamas šį prašymą, turi atsižvelgti į iki to momento buvusias ir po jo būsiančias aplinkybes, gyvenamosios vietos reikalavimu, kaip antai nustatytu Danijos teisės aktuose, viršijama tai, kas būtina norint įgyvendinti šiuo reikalavimu siekiamą tikslą. Tokia logika Teisingumo Teismas vadovavosi ir priimdamas Sprendimą Radziejewski ( 37 ), pagal kurį gyvenamosios vietos reikalavimas, susijęs vien su prašymo pateikimo data, viršija tai, kas būtina siekiant patikrinti pareiškėjo padėtį ir gauti informaciją apie padėtį toje vietoje, kur jis gyvena.

77. Šios išvados negali paneigti nei Danijos vyriausybės argumentai dėl suderintų jurisdikcijos taisyklių buvimo, nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo argumentai dėl jų nebuvimo.

3) Jurisdikcijos taisyklių, susijusių su skolų nurašymo procedūromis, suderinimas

78. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, skolų nurašymo srityje nesant suderintų taisyklių, šiam rezultatui pasiekti nėra mažiau ribojamųjų priemonių nei priemonė, pagal kurią skolų nurašymo procedūra taikoma tik Danijos gyventojams.

79. Danijos vyriausybė, priešingai, pabrėžia, kad esama suderintų taisyklių, susijusių su tarptautine jurisdikcija skolų sureguliavimo bylose. Šios vyriausybės teigimu, SESV 45 straipsnio aiškinimas, pagal kurį ši nuostata kliudo taikyti jurisdikcijos taisyklę, kaip antai nustatytą Danijos teisės aktuose, trukdo veiksmingai įgyvendinti Reglamentą 2015/848. Pagal šio reglamento 3 straipsnio 1 dalį šioje byloje susiklosčiusiomis aplinkybėmis Danijos teismai turi jurisdikciją spręsti dėl skolininko, turinčio gyvenamąją vietą ir gyvenančio Švedijoje, padėties. Iš tikrųjų Danijos teisės aktuose nustatyta jurisdikcijos taisyklė iš esmės nesiskiria nuo šiame reglamente įtvirtintos tarptautinės jurisdikcijos taisyklės.

80. Šiems argumentams negalima pritarti.

81. Kaip minėta šios išvados 25 punkte, Reglamentas 2015/848 pagrindinėje byloje netaikytinas ratione temporis. Vis dėlto reikia atsižvelgti į tai, kad Danijos teisės aktuose nustatytos taisyklės, kuriose įtvirtintas gyvenamosios vietos reikalavimas, ir toliau taikomos šioje valstybėje narėje, nors kitos valstybės narės nuo 2017 m. birželio 26 d. taiko Reglamente 2015/848 nustatytas taisykles.

82. Pagal Reglamento 2015/848 3 straipsnio 1 dalies ketvirtą pastraipą fizinio asmens, kito nei besiverčiančio laisvąja profesija ar vykdančio bet kurią kitą savarankišką veiklą, pagrindinių interesų vieta, kol neįrodyta priešingai, yra jo įprasta gyvenamoji vieta. Tačiau, neatsižvelgiant į tai, kad sąvoka „įprast[a] gyvenamoji vieta“, kaip ji suprantama pagal Reglamento 2015/848 3 straipsnio 1 dalies ketvirtą pastraipą, nebūtinai turi atitikti sąvoką „gyvenamoji vieta“, kaip ji suprantama pagal Danijos teisės aktus, ši Reglamento 2015/848 nuostata automatiškai nenurodo skolininko gyvenamosios vietos teismo. Iš tikrųjų kalbama tik apie prezumpciją, kuri gali būti paneigta.

83. Taigi, viena vertus, išeitis, numatyta Reglamente 2015/848, reiškia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo žodžiais tariant, „mažiau ribojamąją priemonę“, leidžiančią įgyvendinti gyvenamosios vietos reikalavimu siekiamą tikslą, kaip nustatyta šio teismo ir Danijos vyriausybės.

84. Kita vertus, teisės aktai, kaip antai aptariami Danijos teisės aktai, kuriuose nustatytas gyvenamosios vietos reikalavimas, gali daryti poveikį Reglamento 2015/848 veikimui jo saistomose valstybėse narėse, jei paaiškėtų, kad prireikus šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje nustatyta prezumpcija turi būti paneigta, pavyzdžiui, darbo atlikimo vietos naudai. Tokiu atveju pagal Danijos teisės aktus šios prezumpcijos paneigimas neturėtų reikšmės ( 38 ).

85. Apibendrindamas analizės dalį, susijusią su jurisdikcijos taisyklių suderinimu, norėčiau pažymėti, kad, pirma, nepritariu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo požiūriui, pagal kurį nėra mažiau ribojamųjų priemonių norint įgyvendinti gyvenamosios vietos reikalavimu siekiamą tikslą. Antra, priešingai, nei teigia Danijos vyriausybė, Reglamente 2015/848 nustatytų jurisdikcijos taisyklių buvimas neleidžia patvirtinti Danijos teisės aktų atitikties Sąjungos teisei.

4) Baigiamosios išvados

86. Apibendrinant tai, kas išdėstyta, pažymėtina, kad matyti, jog Danijos teisės aktuose nustatytas gyvenamosios vietos reikalavimas taikomas nenuosekliai, o tai gali reikšti, kad šiuo reikalavimu viršijama tai, kas būtina siekiant patikrinti pareiškėjo padėtį ir gauti informaciją apie padėtį vietoje, kur jis gyvena. Tokį požiūrį patvirtina tai, kad gyvenamosios vietos reikalavimas susijęs vien su prašymo pateikimo data. Galiausiai tokio požiūrio negalima paneigti argumentais, susijusiais su Reglamentu 2015/848.

87. Atsižvelgdamas į visa tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į pirmąjį prejudicinį klausimą atsakyti, jog SESV 45 straipsnį reikia aiškinti taip, kad pagal jį draudžiami nacionalinės teisės aktai, kaip antai aptariami pagrindinėje byloje, kuriais remiantis pagal darbo sutartį dirbantis asmuo, neturintis gyvenamosios vietos valstybės narės teritorijoje, negali pateikti prašymo dėl skolų nurašymo šios valstybės narės teismui, net jeigu jį su šia valstybe nare sieja pakankamas ryšys, prilyginamas tam, kurį lemia gyvenamosios vietos turėjimas šioje teritorijoje.

D. Dėl antrojo prejudicinio klausimo

88. Antruoju prejudiciniu klausimu, pateiktu tam atvejui, jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, prašymą prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar pagal darbo sutartį dirbantis asmuo, kuris neatitinka gyvenamosios vietos reikalavimo, vis dėlto turi galėti gauti teisę į skolų sureguliavimą, jei kitos materialinės sąlygos yra įvykdytos, todėl privatūs kreditoriai turės sutikti su tuo, kad į užsienį persikėlęs gyventi skolininkas jiems grąžins mažesnę skolą arba kad ji bus panaikinta.

89. Reikia pripažinti, kad skaitant antrąjį prejudicinį klausimą lieka ne visai aiškus tikrasis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimo dalykas. Iš šio klausimo formuluotės matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl SESV 45 straipsnio veiksmingumo šioje byloje susiklosčiusiomis aplinkybėmis.

90. Šiuo atžvilgiu Komisija teigia, kad pagrindinė byla nėra tiesiogiai susijusi su santykiais tarp privačių asmenų, todėl klausimas, ar SESV 45 straipsnis daro tiesioginį poveikį tokiems santykiams, neturi reikšmės. Danijos vyriausybė laikosi nuomonės, kad šios bylos aplinkybėmis taikant SESV 45 straipsnį susiklostytų horizontalaus netiesioginio poveikio padėtis.

91. Pažymėtina, kad nagrinėjamu atveju vertinimo atsižvelgiant į SESV 45 straipsnį dalykas yra būtent nacionalinės nuostatos, o ne privačių asmenų veiksmai, lemiantys pareigas kitiems privatiems asmenims ( 39 ). Be to, akivaizdu, kad šioje byloje aptariamos nacionalinės teisės nuostatos patenka į SESV 45 straipsnio taikymo sritį. Jei tokios nacionalinės teisės nuostatos neatitinka Sutarties, jos neturi būti taikomos, neatsižvelgiant į tai, ar kalbama apie privačių asmenų tarpusavio ginčą, ar apie privataus asmens ir valstybės vardu veikiančio subjekto ginčą.

92. Taip pat pažymėtina, kad net manant, jog antrąjį klausimą reikia nagrinėti atsižvelgiant į skolininko, kuriam taikoma skolų nurašymo procedūra, kreditoriams tenkančias pareigas, reikia atsižvelgti į tai, kad pagrindinėje byloje aptariamas gyvenamosios vietos reikalavimas reiškia sąsajos kriterijų, numatytą pagal jurisdikcijos taisyklę. Kaip matyti iš mano pateiktų argumentų, pagal jurisdikcijos taisykles bent jau tiesiogiai nesuteikiamos materialinės teisės ir nenustatomos materialinės prievolės privatiems asmenims. Nagrinėjamu atveju nacionalinė jurisdikcijos taisyklė tik leidžia Danijos teismui pateikti prašymą pradėti skolų nurašymo procedūrą. Iš tikrųjų būtent šio teismo sprendimu suteikiamos teisės arba nustatomos pareigos privatiems asmenims.

93. Galiausiai neatmestina galimybė, kad antruoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, kokias išvadas jis turėtų padaryti iš būsimo Teisingumo Teismo sprendimo šioje byloje tuo atveju, jei atsakymas į pirmąjį prejudicinį klausimą būtų teigiamas.

94. Tiesa, vykstant prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrai, Teisingumo Teismas neturi nei aiškinti valstybės narės nacionalinės teisės, nei nurodyti, kaip ši valstybė narė turi vadovautis jo pateiktu Sąjungos teisės išaiškinimu. Tačiau, siekdamas naudingai atsakyti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, pateiksiu kelias pastabas šiuo klausimu.

95. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad gyvenamosios vietos reikalavimo neatitiktis SESV 45 straipsniui nelemia visiško šio reikalavimo negaliojimo. Ši neatitiktis yra tik pasekmė to, kad pagal nacionalinės teisės aktus konkrečiu atveju skolininkas negali pasiekti, kad būtų priimtas sprendimas dėl jo skolų nurašymo, net jeigu jis turi pakankamą ryšį su šios valstybės narės teritorija.

96. Tokiu atveju (ir kitais panašiais atvejais) nacionalinis teismas neturi paprasčiausiai neatsižvelgti į gyvenamosios vietos reikalavimą ir taikyti aptariamos nacionalinės nuostatos be jokio reikalavimo, susijusio su skolininko ryšiu su Danijos teritorija.

97. Priešingai, jis gali priimti lankstesnį sprendimą, t. y. prireikus sušvelninti gyvenamosios vietos reikalavimą taip, kad Danijos teismai galėtų nuspręsti dėl prašymų dėl skolų nurašymo, jei tarp skolininko ir Danijos teritorijos yra pakankamas ryšys. Iš tikrųjų, kaip minėta šios išvados 37 punkte, pirmiausia gero teisingumo vykdymo sumetimais, dauguma jurisdikcijos taisyklių grindžiama prielaida, kad tarp atitinkamo teismo ir aptariamos situacijos turi būti ryšys. Taigi reikėtų tiesiog sušvelninti Danijos teisės aktuose nustatytą gyvenamosios vietos reikalavimą, kad būtų labiau atsižvelgiama į taip apibrėžtą artumo principą.

98. Remdamasis šiais argumentais siūlau Teisingumo Teismui į antrąjį prejudicinį klausimą atsakyti, jog SESV 45 straipsnį reikia aiškinti taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, pagal jį draudžiama taikyti aptariamus nacionalinės teisės aktus, neatsižvelgiant į tai, ar per skolų nurašymo procedūrą gali būti nustatytos pareigos privatiems asmenims.

99. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, jog tai, kad šie privatūs asmenys turi sutikti su tuo, kad į užsienį persikėlęs gyventi skolininkas jiems grąžins mažesnę skolą arba kad ji bus nurašyta, lemia Danijos teismo, sprendžiančio dėl prašymo dėl skolų nurašymo, sprendimas.

VI. Išvada

100. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Østre Landsret (Rytų regiono apeliacinis teismas, Danija) pateiktus prejudicinius klausimus: 1. SESV 45 straipsnį reikia aiškinti taip, kad pagal jį draudžiami nacionalinės teisės aktai, kaip antai aptariami pagrindinėje byloje, kuriais remiantis pagal darbo sutartį dirbantis asmuo, neturintis gyvenamosios vietos valstybės narės teritorijoje, negali pateikti prašymo dėl skolų nurašymo šios valstybės narės teismui, net jeigu jį su šia valstybe nare sieja pakankamas ryšys, prilyginamas tam, kurį lemia gyvenamosios vietos turėjimas šioje teritorijoje. 2. SESV 45 straipsnį reikia aiškinti taip, kad tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, pagal jį draudžiama taikyti aptariamus nacionalinės teisės aktus, neatsižvelgiant į tai, ar per skolų nurašymo procedūrą gali būti nustatytos pareigos privatiems asmenims.

( 1 ) Originalo kalba: prancūzų.

( 2 ) 2012 m. lapkričio 8 d. sprendimas, C‑461/11, EU:C:2012:704, 32 punktas.

( 3 ) 2012 m. lapkričio 8 d. sprendimas, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 4 ) 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42 ir klaidų ištaisymas OL L 290, 2014 10 4, p. 11).

( 5 ) 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 351, 2012, p. 1).

( 6 ) 2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl nemokumo bylų (OL L 141, 2015, p. 19; klaidų ištaisymas OL L 349, 2016 12 21, p. 11).

( 7 ) 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentas dėl bankroto bylų (OL L 160, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., t. 1, p. 191). Žr. šio reglamento 33 konstatuojamąją dalį.

( 8 ) 2012 m. lapkričio 8 d. sprendimas, C‑461/11, EU:C:2012:704, 32 punktas.

( 9 ) 2012 m. lapkričio 8 d. sprendimas, C‑461/11, EU:C:2012:704, 23 punktas.

( 10 ) 2012 m. lapkričio 8 d. sprendimas, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 11 ) 2012 m. lapkričio 8 d. Sprendimas Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, 24 punktas).

( 12 ) 2012 m. lapkričio 22 d. sprendimas, C‑116/11, EU:C:2012:739.

( 13 ) Žr., be kita ko, Robine, D., Jault‑Seseke, F., „Le règlement 2015/848: vin nouveau et vieilles outres“, Revue critique de droit international privé, 2016, p. 21, 18 punktas; Hess, B., Oberhammer, P., Bariatti, S., Koller, Ch., Laukemann, B., Requejo Isidro, M., Villata, F. C. (leid.), The Implementation of the New Insolvency Regulation: Improving Cooperation and Mutual Trust, Nomos, 2018, p. 65.

( 14 ) Žr. 13 išnašoje nurodytą doktriną. Taip pat žr. Van Calster, G., „COMIng, and Here to Stay: The Review of The European Insolvency Regulation“, European business law review, 2016, p. 739.

( 15 ) Taip pat žr. Reglamento 2015/848 10 konstatuojamąją dalį, pagal kurią „jis taip pat turėtų būti taikomas ir vartotojų bei savarankiškai dirbančių asmenų skolų nurašymą arba skolų sureguliavimą numatančioms byloms, pavyzdžiui, sumažinant sumą, kurią skolininkas turi sumokėti, arba pratęsiant skolininkui nustatytą mokėjimo terminą. Kadangi tokiose bylose ne visada skiriamas nemokumo specialistas, šis reglamentas joms turėtų būti taikomas tais atvejais, kai jos vykdomos kontroliuojant ar prižiūrint teismui. Šiame kontekste terminas „kontrolė“ turėtų apimti tuos atvejus, kai teismas įsikiša tik kreditoriaus ar kitų suinteresuotųjų šalių prašymu“.

( 16 ) Žr. Reglamento 2015/848 84 straipsnį.

( 17 ) 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos sprendimas 2005/790/EB dėl Europos bendrijos ir Danijos Karalystės susitarimo dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo pasirašymo Bendrijos vardu (OL L 299, 2005, p. 61).

( 18 ) Kaip matyti iš Reglamento 2015/848 7 konstatuojamosios dalies, procedūroms, kurios nepatenka į Reglamento Nr. 1215/2012 taikymo sritį pagal šio reglamento 1 straipsnio 2 dalies b punktą, turėtų būti taikomas Reglamentas 2015/848. Šiuo klausimu, kiek tai susiję su sąryšiu tarp Reglamento 2015/848 pirmtako (Reglamento Nr. 1346/2000) ir Reglamento Nr. 44/2001, žr. 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą Nickel & Goeldner Spedition (C‑157/13, EU:C:2014:2145, 21 punktas). Tokia pačia logika Teisingumo Teismas vadovavosi ir esant kitokioms aplinkybėms. Pagal analogiją žr. 2015 m. spalio 6 d. Sprendimą Matoušková (C‑404/14, EU:C:2015:653, 34 punktas) ir 2018 m. kovo 1 d. Sprendimą Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2018:138, 41 punktas).

( 19 ) Pagal analogiją žr. mano išvadą, pateiktą byloje Mahnkopf (C‑558/16, EU:C:2017:965, 73 punktas).

( 20 ) Žr. Reglamento 2015/848 1 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą. Taip pat žr. šio reglamento 9 konstatuojamąją dalį.

( 21 ) Žr. Reglamento 2015/848 7 konstatuojamosios dalies paskutinį sakinį, pagal kurį vien tai, kad nacionalinė procedūra nėra nurodyta šio reglamento A priede pateiktame sąraše, neturėtų reikšti, kad jai taikomas Reglamentas Nr. 1215/2012.

( 22 ) 2012 m. lapkričio 8 d. Sprendimas Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, 52 ir 53 punktai).

( 23 ) 2012 m. lapkričio 8 d. Sprendimas Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704).

( 24 ) Žr., be kita ko, 1998 m. gegužės 7 d. Sprendimą Clean Car Autoservice (C‑350/96, EU:C:1998:205, 29 ir 30 punktai).

( 25 ) Kaip pavyzdį žr. mano išvadą, pateiktą byloje KP (C‑83/17, EU:C:2018:46, 56 punktas).

( 26 ) 2012 m. lapkričio 8 d. sprendimas, C‑461/11, EU:C:2012:704, 30 ir 31 punktai.

( 27 ) 2012 m. lapkričio 8 d. Sprendimas Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, 33 punktas). Taip pat žr. 2010 m. kovo 16 d. Sprendimą Olympique Lyonnais (C‑325/08, EU:C:2010:143, 38 punktas) ir 2013 m. gruodžio 5 d. Sprendimą Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken (C‑514/12, EU:C:2013:799, 36 punktas).

( 28 ) 2012 m. lapkričio 8 d. Sprendimas Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, 44 punktas). Šioje byloje pateiktoje išvadoje generalinė advokatė E. Sharpston, paaiškinusi Švedijos vyriausybės požiūrį, nurodė, kad „sprendimas dėl skolos nurašymo turi būti aiškiai pagrįstas tinkamu ir išsamiu skolininko faktinės asmeninės ir finansinės padėties įvertinimu“. Ji taip pat pažymėjo, kad sutinka su tuo, jog „kompetentinga valstybės narės institucija turi galėti surinkti, ištirti ir patikrinti reikalingą informaciją, kad galėtų priimti pagrįstą sprendimą dėl to, ar skolininkui gali būti taikomas skolos nurašymas. Tai visiškai atitinka gero administravimo principą. Todėl priemonės, kurių imtasi šiuo tikslu, turi teisėtą tikslą“. Žr. generalinės advokatės E. Sharpston išvadą, pateiktą byloje Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:570, 59 punktas).

( 29 ) 2012 m. lapkričio 8 d. sprendimas, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 30 ) 2012 m. lapkričio 8 d. sprendimas, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 31 ) 2012 m. lapkričio 8 d. Sprendimas Radziejewski, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 32 ) 2012 m. lapkričio 8 d. sprendimas, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 33 ) 2012 m. lapkričio 8 d. sprendimas, C‑461/11, EU:C:2012:704.

( 34 ) Šiuo atžvilgiu šios aplinkybės iš dalies panašios į aplinkybes, susiklosčiusias byloje, kurioje priimtas Sprendimas Radziejewski. Toje byloje pareiškėjo darbdavys buvo Švedijos institucija, o pareiškėjas – Švedijoje „neribotai apmokestinamas asmuo“; tai pabrėžė Teisingumo Teismas, nuspręsdamas, kad gyvenamosios vietos reikalavimu viršijama tai, kas būtina norint tinkamai įvertinti skolininko finansinę ir asmeninę padėtį Žr. 2012 m. lapkričio 8 d. Sprendimą Radziejewski (C‑461/11, EU:C:2012:704, 48 punktas).

( 35 ) Kaip pavyzdžius A nurodo atvejį, kai pareiškėjas gyvena Danijoje, bet dirba kitoje valstybėje narėje, todėl Danijos teismas turi nagrinėti prašymą dėl skolų nurašymo, remdamasis kitos valstybės narės pateikta informacija, susijusia, be kita ko, su pareiškėjo išlaidomis ir jo finansine padėtimi. A taip pat nurodo atvejį, kai pareiškėjas yra dirbęs užsienyje.

( 36 ) Žr. mano nuomonę, pateiktą byloje C (C‑376/14 PPU, EU:C:2014:2275, 37 išnaša).

( 37 ) 2012 m. lapkričio 8 d. sprendimas, C‑461/11, EU:C:2012:704, 47 punktas.

( 38 ) Iš tikrųjų tokia situacija galėtų atvesti į aklavietę, jeigu sąvoka „valstybė narė“, kaip ji suprantama pagal Reglamento 2015/848 3 straipsnio 1 dalį, nebus suprantama kaip apimanti visas valstybes nares, kurioms taikomas šis reglamentas. Tokiu atveju darbuotojas negalėtų pateikti prašymo pradėti skolų nurašymo procedūrą nei Danijos, nei kitos valstybės narės teismuose. Šiuo klausimu pažymėtina, kad, kitaip nei, be kita ko, 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės („Roma I“) (OL L 177, 2008, p. 6; klaidų ištaisymas OL L 309, 2009 11 24, p. 87), Reglamente 2015/848 nėra nuostatos, pagal kurią sąvoka „valstybė narė“ laikoma apimančia visas valstybes nares, kurioms taikomas atitinkamas teisės aktas. Tačiau, mano manymu, tokį sąvokos „valstybė narė“ aiškinimą siūlė kai kurie autoriai, aiškindami Reglamento Nr. 1346/2000 39 straipsnį, kuriame buvo nustatyta, kad bet koks kreditorius, kurio gyvenamoji vieta, nuolatinė gyvenamoji vieta arba registruota buveinė yra toje valstybėje narėje, kur iškelta byla, turi teisę raštu pateikti reikalavimus bankroto byloje. Žr. Herchen, A. leidinyje Pannen, K. (leid.), European Insolvency Regulation, De Gruyter, Berlynas, 2007, p. 465.

( 39 ) Žr. a contrario2000 m. birželio 6 d. Sprendimą Angonese (C‑281/98, EU:C:2000:296).