GENERALINIO ADVOKATO

L. A. GEELHOED IŠVADA,

pateikta 2004 m. gruodžio 2 d.( )

Byla C‑374/03

Gaye Gürol

prieš

Bezirksregierung Köln

(Verwaltungsgericht Sigmaringen (Vokietija) 2003 m. liepos 31 d. pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Gaye Gürol prieš Bezirksregierung Köln)

„EEB‑Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 aiškinimas – 9 straipsnio tiesioginis veikimas – Teisėtai valstybėje narėje kartu su tėvais gyvenančių turkų kilmės darbuotojų vaikų teisė būti priimtiems į mokymosi programas vienodomis sąlygomis su tos valstybės piliečiais – Parama mokslui – Studijos Turkijoje“

I – Įžanga

1. Sigmaringen administracinis teismas (Verwaltungsgericht Sigmaringen) (Vokietija) šioje byloje Teisingumo Teismui pateikė keturis prejudicinius klausimus dėl EEB‑Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80( ) (toliau – Sprendimas Nr. 1/80) išaiškinimo. Konkrečiau kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo nustatyti, ar teisėtai valstybėje narėje dirbančio turkų kilmės darbuotojo duktė turi teisę į paramą mokslui vienerių metų studijoms Stambulo (Turkija) universitete.

2. Šios bylos svarba pirmiausia kyla iš aplinkybių, kuriomis šis klausimas buvo pateiktas. Turkų kilmės darbuotojų vaikų Europos Bendrijos teritorijoje teisės kildinamos iš Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio, t. y. sprendimo, kuris įgyvendina EEB ir Turkijos asociacijos susitarimą( ). Šios teisės skiriasi nuo tų, kurios suteikiamos Bendrijos darbuotojų vaikams pagal EB 39 ir kitų straipsnių bei iš 1968 m. spalio 15 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1612/68 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Bendrijoje( ) (toliau – Reglamentas Nr. 1612/68).

II – Teisinis pagrindas

A – EEB‑Turkijos asociacijos susitarimas

3. Asociacijos susitarimo 2 straipsnio 1 dalyje nurodytas susitarimo tikslas – skatinti Susitariančiųjų Šalių ilgalaikių ir harmoningų prekybos ir ekonominių santykių, įskaitant ir darbo sektoriuje, plėtrą, palaipsniui užtikrinant darbuotojų judėjimo laisvę (12 straipsnis) bei panaikinant įsisteigimo laisvės (13 straipsnis) ir paslaugų teikimo laisvės (14 straipsnis) apribojimus, siekiant pakelti Turkijos gyventojų pragyvenimo lygį ir palengvinti vėlesnį Turkijos Respublikos stojimą į Bendriją (ketvirta konstatuojamoji dalis ir 28 straipsnis).

4. Siekiant šio tikslo, Asociacijos susitarimas numato parengiamąjį laikotarpį, įgalinantį Turkijos Respubliką, padedant Bendrijai, palaipsniui stiprinti savo ekonomiką (3 straipsnis), per jį palaipsniui turi būti sukurta muitų sąjunga ir dar labiau suartinta Turkijos bei Bendrijos ekonomika (4 straipsnis), ir baigiamąjį laikotarpį, kuris bus grindžiamas muitų sąjunga ir apims artimesnį Susitariančiųjų Šalių ekonominių politikų koordinavimą (5 straipsnis).

5. Asociacijos susitarimo 6 straipsnyje nurodyta: „Siekdamos užtikrinti asociacijos įgyvendinimą ir laipsnišką plėtrą, Susitariančiosios Šalys renkasi į Asociacijos tarybą, kuriai suteikiamos šiame Susitarime numatytos teisės“ (Neoficialus vertimas). Taigi susitarimo tikslams pasiekti jame numatytais atvejais Asociacijos taryba turi teisę priimti sprendimus (Asociacijos susitarimo 22 straipsnio 1 dalis). Kiekviena susitarimo šalis turi imtis būtinų priemonių priimtiems sprendimams įgyvendinti.

6. Asociacijos susitarimo 9 straipsnyje sakoma: „Susitariančiosios Šalys pripažįsta, kad šio Susitarimo ribose ir nepažeidžiant jokių specialiųjų nuostatų, kurios gali būti priimtos pagal 8 straipsnį, bet koks diskriminavimas dėl pilietybės yra draudžiamas pagal Bendrijos steigimo sutarties 7 straipsnyje įtvirtintą principą“. (Neoficialus vertimas)

7. Asociacijos susitarimo 12 straipsnis numato: „Siekdamos palaipsniui tarpusavyje įgyvendinti laisvą asmenų judėjimą, Susitariančiosios Šalys susitaria semtis įkvėpimo iš Bendrijos steigimo sutarties 48, 49 ir 50 straipsnių“. (Neoficialus vertimas)

8. 1970 m. lapkričio 23 d. Briuselyje pasirašyto bei 1972 m. gruodžio 19 d. Reglamentu (EEB) Nr. 2760/72 Bendrijos vardu sudaryto, aprobuoto ir patvirtinto papildomo protokolo( ) (toliau – Papildomas protokolas) 1 straipsnis nustato Asociacijos susitarimo 4 straipsnyje minimo pereinamojo laikotarpio realizavimo sąlygas, tvarką ir grafikus. Pagal jo 62 straipsnį Papildomas protokolas yra neatskiriama šio susitarimo dalis.

9. Papildomo protokolo II antraštinė dalis pavadinta „Asmenų ir paslaugų judėjimas“, o jos I skyrius skirtas darbuotojams.

10. Šio skyriaus 36 straipsnis nustato terminus laipsniškam darbuotojų judėjimui tarp Bendrijos valstybių narių ir Turkijos pagal Asociacijos susitarimo 12 straipsnyje nustatytus principus užtikrinti ir numato, kad Asociacijos taryba šiuo tikslu turi priimti reikiamas taisykles.

B – Sprendimas Nr. 1/80

11. 1980 m. rugsėjo 19 dieną Asociacijos taryba priėmė Sprendimą Nr. 1/80. Keista, tačiau šis sprendimas niekad nebuvo paskelbtas Oficialiajame leidinyje( ). Sprendimo Nr. 1/80 trečia konstatuojamoji dalis nurodo: „Kadangi, atsižvelgiant į socialinę sferą ir kiekvienos Susitariančiosios Šalies tarptautinius įsipareigojimus, dėl išdėstytų argumentų yra būtina pakeisti esamą požiūrį į darbuotojus ir jų šeimų narius palyginti su 1976 m. gruodžio 20 d. Asociacijos tarybos sprendime Nr. 2/76 numatyta tvarka“. (Neoficialus vertimas)

12. Ypač svarbus šioje byloje yra 9 straipsnis, kuriame nustatyta: „Turkų kilmės vaikai, teisėtai gyvenantys Bendrijos valstybėje narėje kartu su ten teisėtai dirbančiais arba dirbusiais tėvais, turi teisę toje valstybėje narėje lankyti bendrojo lavinimo, kvalifikacijos kėlimo ir profesinio mokymo programas, remiantis tokiais pačiais priėmimo reikalavimais, kokie nustatyti tos valstybės narės piliečių vaikams. Šioje valstybėje narėje jie gali pasinaudoti šioje srityje nacionaliniais teisės aktais nustatytomis lengvatomis“. (Neoficialus vertimas)

13. Šio sprendimo 10 straipsnio 1 dalis numato, kad „Bendrijos valstybės narės negali diskriminuoti dėl pilietybės turkų kilmės darbuotojų, esančių jų darbo rinkoje, mokant jiems tokį patį darbo užmokestį ir užtikrinant tokias darbo sąlygas kaip ir Bendrijos darbuotojams“. (Neoficialus vertimas)

C – Reglamentas Nr. 1612/68

14. Reglamento 12 straipsnis nustato, kad:

„Valstybės narės piliečio, dirbančio arba dirbusio kitos valstybės narės teritorijoje, vaikai turi būti priimami į tos šalies bendrojo lavinimo, amatų ir profesines mokyklas tomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos šalies piliečiai, jeigu šie vaikai gyvena toje šalyje.

Valstybės narės turi stengtis, kad tokiems vaikams būtų sudarytos kaip galima geresnės sąlygos lankyti šias mokyklas.“

D – Nacionalinės teisės aktai

15. Pagal Federalinį studijų rėmimo įstatymo (Bundesausbildungsförderungsgesetz, toliau – BaföG) 5 straipsnio 2 dalies pirmą sakinį studentams, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra Vokietijoje, parama mokslams švietimo įstaigoje užsienyje suteikiama, jei:

„1) mokslai tuo metu pagal išsilavinimo lygį yra naudingi suinteresuotojo asmens mokymuisi ir jei bent dalis šio mokymosi gali būti pripažinta nustatyto arba įprasto mokymosi laikotarpio dalimi,

arba

2) bendradarbiaudamos Vokietijos arba užsienio švietimo įstaigos siūlo vientisos mokymosi programos viena kitą papildančias studijas,

arba

3) Vokietijos švietimo įstaigoje bent vienerius metus mokęsis asmuo tęsia mokslus kitos Europos Sąjungos valstybės narės švietimo įstaigoje, ir jei suinteresuotas asmuo turi pakankamai kalbos žinių.“

16. Remiantis BaföG 5 straipsnio 2 dalies ketvirtu sakiniu, pirmasis sakinys taikomas BaföG 8 straipsnio 2 dalyje nurodytiems studentams („kitiems užsieniečiams“) tik jei gyvenimas užsienyje yra numatytas pagal mokymosi programos reikalavimus kaip mokymosi dalis, kuri būtinai turi vykti užsienyje.

17. Remiantis BaföG 8 straipsnio 1 dalimi, parama mokslui suteikiama:

„1. Vokietijos piliečiams pagal Pagrindinį įstatymą (Grundgesetz).

2. Asmenims be pilietybės pagal įstatymą dėl asmenų be pilietybės statuso federalinėje teritorijoje.

3. Užsieniečiams, gyvenantiems Vokietijoje ir turintiems prieglobsčio teisę pagal Prieglobsčio suteikimo procedūros įstatymą.

4. Užsieniečiams, nuolat gyvenantiems Vokietijoje ir turintiems pabėgėlio statusą pagal Įstatymo dėl priemonių vykdant humanitarinės pagalbos operacijas priimtų pabėgėlių atžvilgiu 1 straipsnį.

5. Nuolat gyvenantiems Vokietijoje ir turintiems pabėgėlio statusą užsieniečiams, kurių leidimas gyventi Vokietijos Federacinės Respublikos teritorijoje nėra laikino pobūdžio.

6. Vokietijos teritorijoje nuolat gyvenantiems užsieniečiams, apsaugotiems nuo išsiuntimo pagal Užsieniečių įstatymo 51 straipsnio 1 dalį.

7. Užsieniečiams, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra įstatymo taikymo vietos teritorijoje, jei vienas iš tėvų yra Vokietijos pilietis pagal Pagrindinį įstatymą.

8. Mokiniams, kurie kaip vaikai pagal įstatymą dėl Bendrijos piliečių apsigyvenimo (Aufenthaltsgesetz/EWG) naudojasi judėjimo laisve ir kurie kaip vaikai pagal šį įstatymą naudojasi teise apsigyventi, arba mokiniams, kurie kaip vaikai pagal tą patį įstatymą neturi nei judėjimo laisvės, nei teisės apsigyventi, nes yra 21 m. amžiaus arba vyresni, arba kurie nėra išlaikomi jų tėvų arba sutuoktinių.

9. Mokiniams, esantiems kitų Europos Bendrijos valstybių narių arba kitų Europos Ekonominės Erdvės valstybių piliečiais, kurie Vokietijoje dirbo prieš pradėdami mokslus; iš principo, vykdyta veikla turi būti susijusi su vėlesniais mokslais.“

18. Pagal BaföG 8 straipsnio 2 dalies 2 punktą kitiems užsieniečiams parama mokslui suteikiama tik tada, jei bent vienas iš tėvų gyveno Vokietijoje ir teisėtai joje išdirbo trejus metus per šešerių metų laikotarpį iki mokslo, kuriam gali būti suteikta parama, pradžios.

III – Pagrindinės bylos aplinkybės

A – Faktinės pagrindinės bylos aplinkybės

19. Ieškovė pagrindinėje byloje Gaye G. Gűrol yra 1975 m. liepos 28 d. Vokietijoje gimusi Turkijos pilietė, kurios tėvai gyvena Vokietijoje. Nuo 1995‑1996 metų semestro ji studijavo ekonomiką Tiubingeno universitete, specializavosi regioninėse studijose (valstybė – Turkija). Šiam tikslui jai buvo suteikta valstybinė parama mokslui. Nuo 1999 metų spalio iki 2000 metų rugsėjo G. Gűrol studijavo Bogazici universitete Stambule. 1999 m. rugpjūčio 13 d. ieškovė kreipėsi į atsakovą su prašymu suteikti paramą mokslui jos vizitui Bogazici universitete.

20. 1999 m. rugsėjo 2 d. sprendimu Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės paramos studijoms teikimo taryba (Landesamt für Ausbildungsförderung Nordrhein-Westfalen) atmetė prašymą. Motyvuodama savo sprendimą, Landesamt nurodė, kad pagal Vokietijos įstatymus G. Gűrol kaip studentė pateko į „kitų užsieniečių“ kategoriją ir turėjo teisę gauti paramą mokslui vizitui švietimo įstaigoje užsienyje tik tokiu atveju, jei buvimas užsienyje yra numatytas mokymosi programoje kaip mokymosi dalis, kuri būtinai turi vykti užsienyje. Tačiau iš studijų nuostatų ir doktorantūros studijų programos nebuvo visiškai akivaizdu, kad vienerių metų studijas buvo paskyręs Tiubingeno universiteto ekonomikos fakultetas.

21. 1999 m. rugsėjo 29 d. laišku ieškovė per Turkijos darbo ir socialinės apsaugos atašė Karlsrūhėje dėl šio sprendimo pateikė administracinį skundą. Motyvuodama savo skundą, ieškovė tvirtino, kad mokymosi tikslais ji turėjo būti traktuojama kaip Vokietijos pilietė ir kad Vokietijos studentai gauna paramą mokslui studijoms užsienyje. Be to, Sprendimo Nr. 1/80 10 straipsnis draudžia diskriminaciją atlyginimo ir kitų darbo sąlygų atžvilgiu, kuris taip pat taikomas socialinėms ir mokestinėms lengvatoms. Pagal šią nuostatą ieškovės tėvas turėjo teisę į lengvatas savo dukrai, ir todėl ji kaip turkų kilmės darbuotojo vaikas taip pat turėjo teisę į su profesiniu mokymu susijusias lengvatas. Be kita ko, pagal EB 39 straipsnį buvo suteiktos lengvatos, nesusijusios su asmens kaip darbuotojo statusu, tačiau paprasčiausiai skirtos integracijai ir judėjimui skatinti. Galiausiai pats Tiubingeno universitetas paskyrė vienerių metų studijas užsienyje.

22. Atsakovė 1999 m. gruodžio 17 d. administraciniu apeliaciniu sprendimu skundą atmetė kaip nepagrįstą. Grįsdama savo nuomonę, Landesamt iš esmės patvirtino ir parėmė pirminiame 1999 m. rugsėjo 2 d. sprendime išdėstytas išvadas. 2000 m. vasario 2 d. ieškovė pareiškė ieškinį Verwaltungsgericht Sigmaringen, kuris, nagrinėdamas bylą, 2003 m. liepos 31 d. nutartimi pateikė keturis prejudicinius klausimus.

B – Nacionalinio teismo nuomonė

23. Pateiktų prejudicinių klausimų paaiškinimuose nacionalinis teismas priminė, kad iš atitinkamų BaföG nacionalinių nuostatų formuluotės nematyti, kad ieškovė turi kokią nors teisę į paramą studijoms užsienyje. Be to, ieškovė negali remtis Pagrindinio įstatymo 3 straipsnyje įtvirtintu bendruoju lygybės principu. Kartu nacionalinis teismas mano, kad teisė į paramą semestro studijoms Turkijoje nėra suteikiama nė remiantis Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos pirmojo protokolo 2 straipsniu kartu su jo 14 straipsniu. Be to, teisė nesuteikiama nei pagal Sprendimo Nr. 3/80 3 straipsnio 1 dalį, nes paramos studijoms užsienyje suteikimas nepatenka į Sprendimo Nr. 3/80 reguliavimo dalyką kaip viena iš 4 straipsnio 1 dalies punktuose nuo a iki h išvardytų socialinės apsaugos lengvatų rūšių.

24. Todėl, siekiant išspręsti ginčą, svarbu žinoti, ar pagal Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnį ieškovė turi teisę į paramą mokslui užsienyje.

C – Prejudiciniai klausimai

25. 2003 m. liepos 31 d. nacionalinis teismas sustabdė bylos nagrinėjimą ir pateikė šiuos keturis prejudicinius klausimus:

„1. Ar EEB‑Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio pirmas sakinys yra taip tiesiogiai taikytinas Europos bendrijos valstybių narių nacionalinėse teisinėse sistemose, ir todėl turkų kilmės vaikai, teisėtai gyvenantys Bendrijos valstybėje narėje kartu su joje gyvenančiais ir teisėtai dirbančiais ar dirbusiais tėvais ir turintys tokį patį pasirengimą kaip ir valstybės narės piliečių vaikai, turi teisę į bendrą lavinimą, kvalifikacijos kėlimą ir profesinį mokymą?

2. Teigiamai atsakius į pirmąjį klausimą:

Ar turkų kilmės vaikai atitinka „teisėto gyvenimo su tėvais“ sąlygą, jei nurodo ir išsaugo jų pagrindinę gyvenamąją vietą ten, kur studijavo universitete, o tėvų gyvenamąją vietą nurodo kaip antrą gyvenamąją vietą?

3. Teigiamai atsakius į antrąjį klausimą:

Ar pagal EEB‑Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 <...> 9 straipsnio pirmą sakinį lygaus mokymosi švietimo įstaigose prieinamumas šiame straipsnyje numatytiems asmenims apima ir lygią teisę gauti valstybės narės skiriamas valstybines išmokas, siekiant palengvinti dalyvavimą mokymuose, ir ar Sprendimo Nr. 1/80 <...> kartu nagrinėjamos 9 straipsnio pirmo ir antro sakinio nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad valstybės narės išsaugojo galimybę numatyti kitokias sąlygas socialinių išmokų mokėjimui arba jų apribojimui švietimo srityje pirmame sakinyje nurodytų asmenų atžvilgiu?

4. Teigiamai atsakius į antrąjį ir trečiąjį klausimus:

Ar tai taikytina taip pat ir ginčijamoje nuostatoje nurodytų asmenų aukštajam mokslui jų kilmės valstybėje – Turkijoje?“

D – Procesas Teisingumo Teisme

26. Šioje byloje rašytines pastabas pateikė atsakovė pagrindinėje byloje (per Kelno Bezirksregierung), Vokietijos vyriausybė, Austrijos vyriausybė ir Komisija. Ieškovė, kaip ir atsakovė, Vokietijos vyriausybė, Austrijos vyriausybė ir Komisija, savo nuomonę išdėstė žodžiu 2004 m. spalio 21 d. teismo posėdyje. Atsakovė, Austrijos vyriausybė ir Vokietijos vyriausybė tvirtina, kad Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnis ieškovei nesuteikia teisės į paramą mokslui užsienyje. Kita vertus, Komisija ir ieškovė laikosi pozicijos, kad turkų kilmės darbuotojo vaikas turi teisę į paramą mokslui užsienyje, remiantis Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsniu.

1. Pirmasis klausimas

27. Pirmuoju klausimu Verwaltungsgericht klausia, ar Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio pirmas sakinys yra tiesiogiai taikomas valstybių narių teritorijoje.

28. Sprendime Demirel( ) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Bendrijos su ne valstybėmis narėmis sudaryto susitarimo nuostata yra taikytina tiesiogiai, kai, atsižvelgiant į paties susitarimo tekstą, tikslą ir pobūdį, nuostata įtvirtina aiškų ir tikslų įpareigojimą, kurio vykdymas arba veikimas nepriklauso nuo kito akto priėmimo. Tokie patys kriterijai taikomi ir nustatant, ar Asociacijos tarybos sprendimo nuostatos yra taikytinos tiesiogiai( ).

29. Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnis yra išdėstytas taip: „ Turkų kilmės vaikai, teisėtai gyvenantys Bendrijos valstybėje narėje kartu su ten teisėtai dirbančiais ar dirbusiais tėvais, turi teisę toje valstybėje narėje lankyti bendrojo lavinimo, kvalifikacijos kėlimo ir profesinio mokymo programas, remiantis tokiais pačiais priėmimo reikalavimais, kokie nustatyti tos valstybės narės piliečių vaikams“. Tiksliomis ir besąlyginėmis aplinkybėmis turkų kilmės vaikams yra suteikta teisė būti priimtiems į mokslo programas, remiantis tokiais pačiais išsimokslinimo kaip ir priimančiosios valstybės narės piliečiams reikalavimais. Ši nuostata įtvirtina aiškų ir besąlyginį įpareigojimą vienodai traktuoti nuolat gyvenančius vokiečių ir turkų kilmės studentus. Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnyje nurodyta asmenų kategorija į švietimo įstaigas turi būti priimama tokiomis pačiomis sąlygomis, t. y. nediskriminuojant dėl pilietybės. Kaip nacionalinis teismas jau yra pabrėžęs bylos dokumentuose, 9 straipsnio pirmas sakinys turi reikiamą aiškumo ir besąlygiškumo laipsnį, kad galėtų būti taikomas tiesiogiai. Sąlygos, kuriomis ši teisė suteikiama, taip pat yra aiškiai išdėstytos ir nereikalauja nacionalinės teisės aktų leidėjo išaiškinimo. Todėl 9 straipsnio įgyvendinimas ir veiksmingumas nepriklauso nuo detalizuojančių nacionalinių priemonių priėmimo ir yra taikomas tiesiogiai.

30. Į pirmąjį Verwaltungsgericht pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio pirmas sakinys Europos Bendrijos valstybėse narėse taikytinas tiesiogiai.

2. Antrasis klausimas

31. Antruoju klausimu nacionalinis teismas klausia, ar turkų kilmės vaikai atitinka „teisėto gyvenimo kartu su tėvais“ sąlygą, jei nurodo ir išsaugo pagrindinę gyvenamąją vietą ten, kur studijavo universitete, o tėvų gyvenamąją vietą nurodo kaip antrą gyvenamąją vietą.

32. Komisija nurodo, kad Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnis reikalauja tik to, kad vaikai gyventų kartu su tėvais. Jokių kitų sąlygų, kaip, pavyzdžiui, bendro šeimos ūkio ar nuolatinės gyvenamosios vietos, nėra nustatyta. Anksčiau minėtas straipsnis taip pat neskiria įvairių gyvenamosios vietos rūšių, pavyzdžiui, pagrindinės gyvenamosios vietos ir antrinė gyvenamosios vietos. Todėl Komisija mano, kad ieškovė atitinka gyvenimo kartu su tėvais reikalavimą, nes yra registruota savo tėvų namuose Philippsburg kaip antrinėje gyvenamojoje vietoje. Komisija teigia, kad šis išaiškinimas atitinka Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio esmę ir prasmę. Be to, ši nuostata nenumato jokių apribojimų turkų kilmės vaikų konkretaus išsilavinimo pasirinkimui, išskyrus tai, kad turi būti tenkinami atitinkami priėmimo reikalavimai. Dėl šių priežasčių turkų kilmės darbuotojų vaikai turi teisę pasirinkti studijų kryptį, taigi ir studijų vietą, neatsižvelgdami į savo tėvų gyvenamąją vietą. Bet kuris kitoks gyvenamosios vietos reikalavimo aiškinimas netinkamai apribotų Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsniu suteikiamą teisę.

33. Vokietijos vyriausybės nuomone, Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnis reikalauja, kad vaikai gyventų kartu su tėvais toje pačioje gyvenamojoje vietoje. Ši sąlyga taip pat įvykdoma, kai vaikas studijų metu gyvena kitoje vietoje esančiame kambaryje ar bute, tačiau anksčiau, t. y. prieš pradėdamas studijas, gyveno kartu su savo tėvais toje pačioje gyvenamojoje vietoje. Priešingu atveju teisė į mokslą būtų smarkiai suvaržyta bent jau teritorine prasme. Nei reikalavimo dėl gyvenimo kartu su tėvais prasmė, nei tikslas ar formuluotė nedraudžia vaikui dėl studijų palikti tėvų gyvenamosios vietos. Todėl nacionalinis teismas turi išnagrinėti, ar ieškovė, prieš pradėdama studijas, gyveno kartu su savo tėvais toje pačioje gyvenamojoje vietoje.

34. Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio 1 dalies formuluotė reikalauja, kad turkų kilmės vaikai gyventų kartu su tėvais tam, kad turėtų teisę į mokslą. Aš pritariu Vokietijos vyriausybės nuomonei, kad ši nuostata reiškia, jog turkų kilmės darbuotojų vaikai, prieš pradėdami savo studijas, turi gyventi tėvų namuose. Tačiau vaikas gali būti priverstas apsigyventi kitame mieste, jei tėvų gyvenamoji vieta yra per toli nuo švietimo įstaigos, kuriame turkų kilmės darbuotojo vaikas ketina studijuoti. Neabejotinai tokioje didelėje šalyje kaip Vokietija besimokantys vaikai ne visada turi galimybę tai daryti gyvendami tėvų namuose. Dėl šios priežasties pagal Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnį suteikta teisė negalėtų būti visiškai įgyvendinta, jei išsilavinimo pasirinkimas būtų apribotas tuo, kuris teikiamas tėvų gyvenamojoje vietoje. Dar siauresnis šio gyvenamosios vietos reikalavimo išaiškinimas neleistinai apribotų turkų kilmės darbuotojų vaikų teisę į mokslą.

35. Toks Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio išaiškinimas atitinka tikslą suteikti turkų kilmės darbuotojų šeimų nariams tam tikras lengvatas, siekiant palengvinti ir paspartinti jų integraciją į priimančiosios valstybės socialinį gyvenimą. Tai taip pat yra aiškiai įtvirtinta Sprendimo Nr. 1/80 trečioje konstatuojamojoje dalyje: „Kadangi, atsižvelgiant į socialinę sferą ir kiekvienos Susitariančiosios Šalies tarptautinius įsipareigojimus, dėl išdėstytų argumentų yra būtina pakeisti esamą požiūrį į darbuotojus ir jų šeimų narius, palyginti su 1976 m. gruodžio 20 d. Asociacijos tarybos sprendime Nr. 2/76 numatyta tvarka“.

36. Todėl į antrąjį Verwaltungsgericht pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad turkų kilmės darbuotojų vaikai vis tiek atitinka „teisėto gyvenimo kartu su tėvais“ sąlygą net jei pradėdami savo pasirinktas studijas palieka tėvų namus tam, kad apsigyventų studijų vietoje.

3. Trečiasis ir ketvirtasis klausimai

37. Ieškovė pagrindinėje byloje ir Komisija iš vienos pusės bei atsakovė pagrindinėje byloje ir Vokietijos bei Austrijos vyriausybės iš kitos pusės yra visiškai priešingų nuomonių dėl atsakymo į trečiąjį ir ketvirtąjį klausimus.

38. Komisija, kurią teismo posėdyje palaikė ieškovė pagrindinėje byloje, visų pirma tvirtina, kad Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio antras sakinys yra taikytinas tiesiogiai ir draudžia diskriminaciją.

39. Grįsdama savo nuomonę, kad ši nuostata taikytina tiesiogiai, Komisija remiasi jos formuluote ir Sprendimo Nr. 1/80 tikslu, kaip gali būti matoma iš Asociacijos susitarimo 12 straipsnio ir 1972 m. Papildomo protokolo 36 straipsnio, kuris numato laipsnišką darbuotojų judėjimo laisvės įgyvendinimą. Be to, pagal Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio pirmą sakinį užtikrinama teisė į mokslą taptų neveiksminga, jei turkų kilmės darbuotojų vaikai neturėtų visiškos teisės į antrajame sakinyje minimas lengvatas.

40. Teisė į mokslą taip pat gali tapti neveiksminga, jei iš 9 straipsnio antro sakinio tiesioginio taikymo kylanti teisė neapimtų tokios pat Vokietijos piliečių teisės.

41. Jei Teisingumo Teismas nesutiktų su Komisijos nuomone dėl 9 straipsnio antro sakinio tiesioginio taikymo, ji dar teigia, kad 9 straipsnio pirmas sakinys, kuris bet kuriuo atveju taikytinas tiesiogiai, turėtų būti aiškinamas kaip suteikiantis tokias pačias lengvatas kaip ir tos, kurios suteiktos Vokietijos piliečiams.

42. Jos nuomone, tokį išaiškinimą patvirtina Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnyje esanti analogiška nuostata, kuri, nors suformuluota vartojant platesnes sąvokas, turi tokią pačią paskirtį kaip ir Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio pirmas sakinys, t. y., skatinti EB migruojančių darbuotojų, šiuo atveju turkų kilmės darbuotojų, vaikų socialinę integraciją, užtikrinant, kad jie galėtų mokytis lygiomis teisėmis su vaikais, turinčiais priimančiosios valstybės narės pilietybę.

43. Atsakovė pagrindinėje byloje ir taip pat Vokietijos bei Austrijos vyriausybės mano, kad Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio antro sakinio formuluotė būtent neįpareigoja valstybių narių skirti valstybės lėšų tam, kad palengvintų turkų kilmės vaikų dalyvavimą švietime tokiomis pačiomis sąlygomis, kokios taikomos priimančiosios valstybės piliečiams. Kaip tai matyti iš jos formuluotės, ši nuostata valstybėms narėms suteikia galimybę skirti vienodas lengvatas. Jos įgyvendinimas yra paliktas nacionalinio įstatymų leidėjo nuožiūrai.

44. Siekiant atsakyti į šioje byloje pateiktą išaiškinti klausimą, reikia atsižvelgti ne tik į Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio formuluotę, bet ir į šio sprendimo, parengto laipsniškai įgyvendinant Bendrijos ir Turkijos asociacijos susitarimą, sistemą bei tikslą.

45. Iš pradžių Asociacijos taryba tepadarė nedidelę pažangą, įgyvendindama Asociacijos susitarimo 12 straipsnio nuostatą dėl „laipsniško darbuotojų judėjimo laisvės užtikrinimo“. Pažanga šiek tiek paspartėjo Reglamentu Nr. 2760/72 patvirtinus 1970 metų Papildomą protokolą (žr. šios išvados 8‑10 punktus). Šis paspartėjimas pirmiausia pasireiškė Asociacijos tarybos Sprendimo Nr. 2/76 ir vėliau nagrinėjamo Sprendimo Nr. 1/80 priėmimu.

46. Sprendimo Nr. 1/80 antrajame skyriuje išdėstytos socialinės nuostatos. Šio skyriaus pirmasis skirsnis iš esmės reglamentuoja su užimtumu ir laisvu darbuotojų judėjimu susijusius klausimus. Nors, remiantis trečia konstatuojamąja dalimi, šio skirsnio tikslas yra pagerinti požiūrį į darbuotojus ir jų šeimų narius socialinėje srityje, palyginti su Asociacijos tarybos Sprendimu Nr. 2/76 nustatytomis priemonėmis, jo turinys ir formuluotė atskleidžia didelį Asociacijos tarybos, kaip kompetentingos teisės aktus priimančios institucijos, atsargumą.

47. Tai taip pat akivaizdu iš tam tikrų šio sprendimo skirsnio nuostatų, nustatančių taisykles, kurios beveik visais atžvilgiais yra labiau ribojančios nei tos, kurios nustatytos EB 39‑42 straipsniuose ir jų pagrindu priimtuose antrinės Bendrijos teisės aktuose.

48. Pavyzdžiui, pagal Sprendimo 6 straipsnį turkų kilmės darbuotojams suteikta teisė įsidarbinti valstybėje, kurioje jie gyvena, ribojama griežtomis sąlygomis. Be to, palyginti su valstybės narės piliečiais, jiems sudaromos blogesnės sąlygos naudotis šia teise. Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnyje nustatytos su turkų kilmės darbuotojų šeimų narių teise į įsidarbinimą šalyje, kurioje jie gyvena, susijusios taisyklės yra daug labiau ribojančios už tas, kurios taikomos valstybės narės piliečiams. Tas pat pasakytina apie labai ribojančias taisykles, nustatančias Sprendimo Nr. 1/80 8 straipsnyje išdėstytas griežtas sąlygas turkų kilmės darbuotojų judėjimui Bendrijoje.

49. Atlikus visapusišką turkų kilmės darbuotojams Europos Bendrijoje pagal Sprendimą Nr. 1/80 ir valstybių narių piliečiams taikomų normų visumos palyginimą, keista, kad pirmųjų teisės normų visuma nėra pagrįsta lygybės ir nediskriminavimo principu. Asmenų teisės ir jų suteikimas yra išsamiai aprašyti atitinkamoje nuostatoje. Todėl kai sprendime kalbama apie vienodą požiūrį į turkų kilmės ir priimančiosios valstybės darbuotojus, jo apimtis yra tiksliai apibrėžta. Pavyzdžiui, sprendimo 10 straipsnio 1 dalis draudžia diskriminuoti turkų kilmės darbuotojus jų pilietybės pagrindu atlygio ir kitų darbo sąlygų atžvilgiu. Tačiau vienodas požiūris, kurį jiems numato sprendimo 10 straipsnio 2 dalis dėl įdarbinimo įstaigų pagalbos, ir vėl ribojamas griežtomis sąlygomis.

50. Beje, turiu priminti, kad laisvo darbuotojų judėjimo Europos Bendrijoje atžvilgiu Bendrijos piliečių, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra kitoje Bendrijos valstybėje nei jų kilmės šalis, teisinė padėtis teisės gauti valstybės išmokas požiūriu vis dar nėra tolygi valstybės, į kurią jie persikėlė, piliečių teisinei padėčiai. Be to, Bendrijos pirminės ir antrinės teisės aktai panašiau kaip valstybės narės piliečius traktuoja asmenis, kurie laikomi ekonominiais migrantais, nei tuos, kuriems taikoma Direktyva Nr. 90/364/EEB( ), arba studentus, kuriems taikoma Direktyva Nr. 93/96/EEB( ). Lygybės principo ir šiuo požiūriu Bendrijos pirminės ir antrinės teisės daromo skirtumo prieštaravimas yra būdingas laisvam asmenų judėjimui Bendrijoje. Tai pagrindė Teisingumo Teismo praktiką, kurioje lygybės principo veikimo ir Bendrijos teisės aktų leidėjo siekto skirtumo ribos yra šiek tiek kitaip apibrėžtos, tačiau, nepaisant to, per se išlaikytos( ). Šis prieštaravimas tarp lygybės principo ir kompetentingos teisės aktus priimančios institucijos aiškiai siekto skirtumo taip pat kyla šioje byloje.

51. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, pagal Sprendimą Nr. 1/80 turkų kilmės darbuotojų teisinė padėtis, palyginti su kitais darbuotojais iš trečiųjų valstybių, gali būti apibūdinta kaip privilegijuota. Nors Asociacijos susitarimo 12 straipsnis aiškiai numato laipsnišką tokios padėties gerinimą link Bendrijos piliečių padėties, Asociacijos taryba, šiuo atveju kompetentinga teisės aktus priimanti institucija, toli gražu nesiėmė ryžtingesnių priemonių. Mano nuomone, iš to matyti, kad į prejudicinius klausimus, visų pirma, reikia atsakyti remiantis paties Sprendimo Nr. 1/80 formuluote, sistema ir aplinkybėmis, ir kad jo formuluotę pagal analogiją su Bendrijos pirminės ir antrinės teisės aktais, reglamentuojančiais laisvą darbuotojų Bendrijos piliečių judėjimą, reikia aiškinti labai atsargiai. Jeigu Asociacijos taryba būtų ketinusi labiau suartinti turkų kilmės darbuotojų ir darbuotojų iš valstybių narių teisinę padėtį, ji pati, kaip kompetentinga teisės aktus priimanti institucija, būtų užtikrinusi didesnį Sprendimo Nr. 1/80 ir su darbuotojų laisvu judėjimu susijusių Bendrijos pirminės ir antrinės teisės aktų turinio vieningumą.

52. Taigi būtų neteisinga Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnį aiškinti, kaip siūlo Komisija, pagal analogiją su Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsniu. Iš šių dviejų nuostatų formuluočių skirtumų matyti, kad kompetentinga teisės aktus priimanti institucija šiuo atveju būtent siekė priimti neidentiškas taisykles. Mano nuomone, Teisingumo Teismas turėtų gerbti akivaizdų teisės aktus priimančios institucijos ketinimą arba bent jau atsižvelgti į jį.

53. Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnio 1 dalies formuluotė teisėtai valstybėje narėje gyvenantiems turkų kilmės vaikams suteikia teisę lankyti bendrojo lavinimo, kvalifikacijos kėlimo ir profesinio mokymo programas, remiantis tokiais pačiais priėmimo reikalavimais, kokie nustatyti tos valstybės narės piliečių vaikams. Mano ir Komisijos nuomonė sutampa, kurios Austrijos ir Vokietijos vyriausybės tiesiogiai neginčija, kad šioje nuostatoje įtvirtintas vienodų sąlygų reikalavimas, kuris, tiksliau sakant, taikytinas tik teisei lankyti bendrojo lavinimo programas, gali turėti konkrečią reikšmę tam tikrų – brangiai kainuojančių – švietimo rūšių atžvilgiu tik tada, jei turkų kilmės vaikai faktiškai turi finansinių galimybių tokiam išsilavinimui įgyti. Tai yra tai, į ką daro nuorodą 9 straipsnio antras sakinys: „Šioje valstybėje narėje jie gali pasinaudoti šioje srityje nacionaliniais teisės aktais nustatytomis lengvatomis“.

54. Pažodinis ir sisteminis šios nuostatos, papildančios 9 straipsnio pirmą sakinį, aiškinimas nesuteikia pagrindo jai priskirti tiesioginio taikymo arba manyti, kad ji aiškiai įtvirtina vienodą požiūrį. Jei kompetentinga teisės aktus priimanti institucija būtų ketinusi nustatyti tiesiogiai taikytiną vienodo požiūrio reikalavimą, ji galėjo tiesiog kitaip suformuluoti šią nuostatą: „jie, lygiomis sąlygomis su valstybės narės piliečių vaikais, šioje srityje gali pasinaudoti nacionaliniais teisės aktais nustatytomis lengvatomis“. Šiuo požiūriu svarbu, kad aiškus ir imperatyvus tonas buvo pasirinktas kitame straipsnyje, sprendimo 10 straipsnio 2 dalyje.

55. Nemanau, kad Komisijos naudojamas šiek tiek akrobatiškai atrodantis aiškinimo metodas yra deramai taikomas. Jis grindžiamas Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnio analogija, kurią teisės aktus priimanti institucija pati lengvai galėjo pritaikyti, tačiau akivaizdžiai apsisprendė to nedaryti.

56. Todėl dar aiškiau matyti, kad abu 9 straipsnio sakiniai turi būti aiškinami kartu. Kaip buvo nurodyta 54 punkte, antras sakinys yra „teisę suteikianti sąlyga“, papildanti pirmą sakinį, kuris valstybes nares iš tikrųjų taip pat įpareigoja užtikrinti turkų kilmės vaikų teisę į mokslą. Nors toks konkretus įpareigojimas valstybėms narėms vis dar palieka tam tikrą diskreciją – kuri, kaip matyti iš 9 straipsnio antro sakinio, taip pat numatyta sąmoningai, – nagrinėjama kartu su pirmu sakiniu ši diskrecija yra ribota: turkų kilmės vaikai faktiškai turi turėti galimybę lankyti bendrojo lavinimo ir profesinio mokymo programas, į kurias jie turi teisę būti priimti. Kitaip sakant, kad galėtų tai padaryti, jie privalo turėti galimybę faktiškai pasinaudoti tomis lengvatomis.

57. Tiek, kiek valstybės išmokos ir lengvatos stipendijų, pašalpų, avansinių mokėjimų ir paskolų forma yra prieinama mokiniams ir studentams, siekiant jiems sudaryti sąlygas mokytis studijų programose, yra skirta sudaryti galimybes faktiškai mokytis tam tikroje studijų programoje, iš tokio 9 straipsnio aiškinimo darytina išvada, kad jos taip pat turi būti prieinamos turkų kilmės studentams.

58. Priešingai, kai valstybės narės turkų kilmės studentams suteikiamos išmokos mokslui studijų ar profesinio mokymo programoje yra mažesnės arba skiriasi nuo tų, kurios suteikiamos jos piliečių vaikams, ji turi įrodyti, kad šis skirtumas pagal Sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnį nepažeidžia jos įsipareigojimo užtikrinti, kad šio straipsnio tikslas būtų pasiektas, t. y., kad turkų kilmės vaikai tokiais pačiais pagrindais ne tik būtų priimami į bendrojo lavinimo, kvalifikacijos kėlimo ir profesinio mokymo programas, bet ir turėtų galimybę lankyti tokias programas.

59. Tai taip pat taikytina mokiniams ir studentams teikiamoms valstybės išmokoms ir lengvatoms, skirtoms studijoms užsienyje. Turkų kilmės darbuotojų vaikai turi turėti galimybę tinkamai lankyti ir baigti jų pasirinktas studijų programas ir tada, kai studijos užsienyje yra jų dalis, tai taip pat turi įtakos turkų kilmės darbuotojų vaikų teisėms. Tokiu atveju valstybė narė turkų kilmės vaikams taip pat privalo sudaryti galimybes faktiškai naudotis jiems suteikta teise.

60. Remdamasis bylos aplinkybėmis, nacionalinis teismas turi nuspręsti, ar ši pareiga buvo įvykdyta.

IV – Išvada

61. Atsižvelgdamas į tai, kas aukščiau išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į VerwaltungsgerichtSigmaringen pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:

„1980 m. rugsėjo 19 d. EEB‑Turkijos Asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 9 straipsnis turi būti aiškinamas taip:

– šios nuostatos pirmas sakinys yra tiesiogiai taikomas valstybėse narėse,

– turkų kilmės darbuotojų vaikai vis tiek atitinka „teisėto gyvenimo kartu su tėvais“ sąlygą net jei pradėdami savo pasirinktas studijas palieka tėvų namus tam, kad apsigyventų savo studijų vietoje,

– remdamasis bylos aplinkybėmis, nacionalinis teismas turi nuspręsti, ar Turkijos piliečiams, kaip, pavyzdžiui, ieškovei pagrindinėje byloje, taikomi nacionaliniai teisės aktai faktiškai sudaro galimybes naudotis jiems suteikta teise būti priimtiems į bendrojo lavinimo, kvalifikacijos kėlimo ir profesinio mokymo programas.“