GENERALINIO ADVOKATO IŠVADA

MELCHIOR WATHELET IŠVADA,

pateikta 2017 m. rugsėjo 6 d. ( 1 )

Byla C‑244/16 P

Industrias Químicas del Vallés SA

prieš

Europos Komisiją

„Apeliacinis skundas – Ieškinys dėl panaikinimo iš dalies – SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa – Reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių – Konkreti sąsaja – Daliniu neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas – Augalų apsaugos produktai – Reglamentas (EB) Nr. 1107/2009 – Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 540/2011 – Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/408 – Augalų apsaugos produktų pateikimas rinkai ir keistinų medžiagų sąrašo sudarymas – Metalaksilas“

I. Įžanga

1. Šioje byloje nagrinėjamas Industrias Químicas del Vallés SA (toliau – IQV) apeliacinis skundas dėl 2016 m. vasario 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutarties Industrias Químicas del Vallés / Komisija (T‑296/15, nepaskelbta Rink., EU:T:2016:79; toliau – skundžiama nutartis).

2. Skundžiama nutartimi Bendrasis Teismas kaip nepriimtiną atmetė IQV ieškinį, susijusį su 2015 m. kovo 11 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/408 dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1107/2009 dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką 80 straipsnio 7 dalies įgyvendinimo ir dėl keistinų medžiagų sąrašo sudarymo (toliau – ginčijamas reglamentas) ( 2 ) panaikinimu iš dalies. Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė, kad, pirma, apeliantė nėra konkrečiai susijusi su ginčijamu reglamentu ir kad, antra, dėl ginčijamo reglamento reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

3. Apeliaciniu skundu IQV suteikia Teisingumo Teismui galimybę patikslinti šioje nuostatoje vartojamo veiksmažodžio „patvirtinti“ aiškinimą ( 3 ). Iš tikrųjų, nors ši sąvoka labai svarbi taikant minėtą nuostatą, Teisingumo Teismas jos aiškinimo tikrai nenagrinėjo, pavyzdžiui, bylose, kuriose priimtas 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852) ar 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimas T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284)

II. Teisinis pagrindas

A. Direktyva 91/414/EEB

4. 1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką ( 4 ) I priede buvo numatytas veikliųjų medžiagų, kurių gali būti augalų apsaugos produktų sudėtyje, sąrašas.

5. Pagal 2010 m. balandžio 23 d. Komisijos direktyvos 2010/28/ES, kuria iš dalies keičiama Tarybos direktyva 91/414/EEB, įtraukiant veikliąją medžiagą metalaksilą ( 5 ), 1 straipsnį ir priedą Direktyvos 91/414 I priede pateiktas sąrašas iš dalies pakeistas siekiant į jį įterpti, be kita ko, metalaksilą.

B. Reglamentas (EB) Nr. 1107/2009

6. 2009 m. spalio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1107/2009 dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką ir panaikinančio Tarybos direktyvas 79/117/EEB ir 91/414/EEB ( 6 ) 50 straipsnyje „Lyginamasis augalų apsaugos produktų, turinčių keistinų medžiagų, įvertinimas“ nustatyta: „1. Valstybės narės atlieka lyginamąjį įvertinimą, kai nagrinėja paraišką dėl veikliosios medžiagos, kuri patvirtinta kaip keistina medžiaga, turinčio augalų apsaugos produkto autorizacijos. Valstybės narės neautorizuoja nustatytiems pasėliams naudoti skirto ir keistiną medžiagą turinčio augalų apsaugos produkto arba apriboja jo naudojimą, jei lyginamasis vertinimas, kurį atliekant svarstoma rizika ir nauda, kaip nustatyta IV priede, rodo, kad: <…> 4. Augalų apsaugos produktų, kurių sudėtyje yra keistinos medžiagos, atveju valstybės narės atlieka 1 dalyje nurodytą lyginamąjį įvertinimą reguliariai ir ne vėliau kaip atnaujinant ar keičiant autorizaciją. Remdamosi to lyginamojo įvertinimo rezultatais valstybės narės palieka galioti, panaikina arba pakeičia autorizaciją.“

7. Reglamento Nr. 1107/2009 XI skyriuje „Pereinamojo laikotarpio ir baigiamosios nuostatos“ yra 80 straipsnis „Pereinamojo laikotarpio nuostatos“, kurio 7 dalyje nustatyta: „Ne vėliau kaip 2013 m. gruodžio 14 d. Komisija sudaro į Direktyvos 91/414/EEB I priedą įtrauktų medžiagų, kurios atitinka šio reglamento II priedo 4 punkte nustatytus kriterijus ir kurioms taikomos šio reglamento 50 straipsnio nuostatos, sąrašą.“

8. Reglamento Nr. 1107/2009 83 straipsnyje „Panaikinimas“ nurodyta: „Nedarant poveikio 80 straipsnio taikymui, nuo 2011 m. birželio 14 d. panaikinamos [1978 m. gruodžio 21 d. Tarybos] direktyv[a] 79/117/EEB[, draudžianti pateikti į rinką ir naudoti augalų apsaugos produktus, turinčius tam tikrų veikliųjų medžiagų (OL L 33, 1978, p. 36; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 4 t., p. 33),] ir [Direktyva] 91/414/EEB su pakeitimais, padarytais V priede išvardytais teisės aktais, nedarant poveikio valstybių narių pareigoms perkelti į nacionalinę teisę ir taikyti tame priede nurodytas direktyvas [pareigoms, susijusioms su tame priede nurodytų direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę ir taikymo terminais]. Nuorodos į panaikintas direktyvas laikomos nuorodomis į šį reglamentą. <…>“

C. Įgyvendinimo reglamentai

1. Įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 540/2011

9. Pagal Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 540/2011, kuriuo dėl patvirtintų veikliųjų medžiagų sąrašo įgyvendinamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas Nr. 1107/2009 ( 7 ), 1 konstatuojamąją dalį ir 1 straipsnį į Direktyvos 91/414 I priedą įtrauktos veikliosios medžiagos laikomos patvirtintomis pagal Reglamentą Nr. 1107/2009.

2. Ginčijamas reglamentas

10. Ginčijamo reglamento 1 straipsnis „Keistinos medžiagos“ suformuluotas taip: „Į Direktyvos 91/414/EEB I priedą įtrauktos veikliosios medžiagos, tenkinančios Reglamento (EB) Nr. 1107/2009 II priedo 4 punkte nustatytus kriterijus, nurodomos šio reglamento priedo sąraše. Pirmoji dalis taip pat taikoma veikliosioms medžiagoms, patvirtintoms pagal Reglamentą (EB) Nr. 1107/2009 remiantis 80 straipsnio 1 dalies pereinamojo laikotarpio priemonėmis.“

11. Šio reglamento priede pateiktame sąraše yra: „<…> metalaksilas <…>“

III. Ginčo aplinkybės

12. Bendrasis Teismas ginčo aplinkybes glaustai pristatė skundžiamos nutarties 1–9 punktuose. Jas galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.

13. Ieškovė yra pagal Ispanijos teisę įsteigta bendrovė, vykdanti augalų apsaugos, gyvūnų pašarų ir kitų chemijos produktų gamybos, pardavimo, platinimo, reklamos ir prekybos jais veiklą. Ji importuoja, be kita ko, veikliąją cheminę medžiagą metalaksilą į Ispaniją ir keliose valstybėse narėse prekiauja augalų apsaugos produktais, kuriuose yra šios veikliosios medžiagos.

14. 1995 m. balandžio mėn. ieškovė ir dar viena bendrovė pateikė kompetentingoms Portugalijos Respublikos valdžios institucijoms prašymą įrašyti metalaksilą į Direktyvos 91/414/EEB I priedą.

15. 2003 m. gegužės 2 d. Sprendimu 2003/308/EB dėl metalaksilo neįrašymo į Direktyvos 91/414 I priedą ir augalų apsaugos produktų, savo sudėtyje turinčių šios veikliosios medžiagos, registracijos panaikinimo ( 8 ) Komisija atmetė prašymą įrašyti metalaksilą į šiame priede esantį veikliųjų medžiagų sąrašą ir paprašė valstybių narių panaikinti augalų apsaugos produktų, kuriuose yra šios veikliosios medžiagos, leidimus ir nebesuteikti naujų.

16. 2005 m. birželio 28 d. Sprendimu Industrias Químicas del Vallés / Komisija (T‑158/03, EU:T:2005:253) Bendrasis Teismas atmetė ieškovės pareikštą ieškinį dėl Sprendimo 2003/308 panaikinimo. Tačiau Teisingumo Teismas panaikino šį sprendimą ( 9 ). Be to, pastarasis, konstatavęs, kad pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmosios pastraipos antrą sakinį toje bylos stadijoje tai galima daryti, išnagrinėjo bylą iš esmės ir panaikino Sprendimą 2003/308.

17. Po šio sprendimo Komisija 2010 m. balandžio 23 d. priėmė Direktyvą 2010/28, įtraukdama į ją veikliąją medžiagą metalaksilą. Pastaroji direktyva galiausiai buvo panaikinta Reglamentu Nr. 1107/2009. Tačiau pagal Įgyvendinimo reglamento Nr. 540/2011 pirmą konstatuojamąją dalį ir 1 straipsnį į Direktyvos 91/414 I priedą įrašytos veikliosios medžiagos nuo šiol laikomos patvirtintomis pagal Reglamentą Nr. 1107/2009.

18. 2015 m. kovo 11 d. Komisija priėmė ginčijamą reglamentą, kad būtų taikoma Reglamento Nr. 1107/2009 80 straipsnio 7 dalis, kurioje numatyta, kad Komisija sudaro į Direktyvos 91/414 I priedą įtrauktų medžiagų, kurios atitinka kriterijus, įgyvendintinus siekiant medžiagą laikyti keistina, ir kurioms taikomas šio reglamento 50 straipsnis, sąrašą. Į minėtą sąrašą, pateiktą ginčijamo reglamento priede, įtrauktas metalaksilas.

IV. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiama nutartis

19. 2015 m. birželio 5 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo ieškinį, kuriuo ieškovė prašė iš dalies panaikinti ginčijamą reglamentą ir pripažinti iš dalies netaikytinu Reglamentą Nr. 1107/2009.

20. Skundžiamoje nutartyje Bendrasis Teismas pritarė Komisijos pareikštam nepriimtinumu grindžiamam prieštaravimui. Jis nusprendė, kad, pirma, ieškovė nėra konkrečiai susijusi su ginčijamu reglamentu, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, ir, antra, šis reglamentas yra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, dėl kurio reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

21. Bendrasis Teismas taip pat atmetė ieškovės argumentą dėl jos teisės į veiksmingą teisminę apsaugą pažeidimo.

V. Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme

22. Apeliaciniame skunde apeliantė prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamą nutartį, pripažinti jos pareikštą ieškinį dėl ginčijamo reglamento panaikinimo priimtinu ir grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl esmės. Ji taip pat prašo priteisti iš Komisijos per apeliacinį procesą patirtas bylinėjimosi išlaidas.

23. Komisija Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

VI. Dėl apeliacinio skundo

24. Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė remiasi trimis pagrindais. Pirma, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad ginčijamas reglamentas yra reglamentuojamojo pobūdžio aktas, dėl kurio apeliantės atžvilgiu reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį. Antra, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad jos ieškinio pripažinimas nepriimtinu nereiškia, kad ji netenka veiksmingos teisminės apsaugos. Galiausiai, trečia, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad ginčijamas reglamentas nėra konkrečiai susijęs su ja.

25. Be to, apeliantė mano, kad ginčijamas reglamentas yra tiesiogiai su ja susijęs.

A. Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo ginčijamą reglamentą įgyvendinančių priemonių nebuvimu

1. Šalių argumentai

26. Pirmuoju pagrindu apeliantė ginčija skundžiamos nutarties 39–41, 43–46, 48–50, 58 ir 59 punktus. Ji kaltina Bendrąjį Teismą padarius išvadą, kad dėl ginčijamo reglamento reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

27. Iš tikrųjų, apeliantės nuomone, metalaksilas „keistina medžiaga“ pripažįstamas ir paskui Reglamente Nr. 1107/2009 nustatyta sistema taikoma neprivalant imtis įgyvendinimo priemonių.

28. Visų pirma, nors galimas metalaksilo leidimo atnaujinimas oficialiai yra įtvirtintas Komisijos aktu, IQV pateikus atitinkamą prašymą šis aktas gali būti laikomas ne ginčijamo reglamento įgyvendinimo aktu, o Reglamento Nr. 1107/2009, pagal kurį reglamentuojama veikliųjų medžiagų patvirtinimo atnaujinimo procedūra, įgyvendinimo aktu.

29. Be to, apeliantė mano, kad pagal ginčijamą reglamentą iš karto turi būti atliekamas augalų apsaugos produktų, kuriuose yra metalaksilo ir kurių savininkė yra IQV, ir jų naudojimo lyginamasis vertinimas, nurodytas Reglamento Nr. 1107/2009 50 straipsnyje. Iš tikrųjų šio reglamento 50 straipsnio 4 dalyje valstybės narės įpareigojamos lyginamąjį vertinimą atlikti reguliariai ir ne vėliau kaip atnaujinant ar keičiant leidimą.

30. Bendrasis Teismas, skundžiamos nutarties 43 punkte nustatęs, kad lyginamojo vertinimo atlikimas neturi įtakos aplinkybėms, jog leidimus pateikti rinkai suteikia, atsisako suteikti, atnaujina arba iš dalies pakeičia valstybės narės, neatsižvelgė į tai, kad ginčijamo reglamento poveikis nepriklauso nuo jokio nacionalinės institucijos priimto sprendimo.

31. Kadangi priemonės, kurias prireikus priima nacionalinės institucijos, neturės jokio poveikio metalaksilo, kaip keistinos medžiagos, teisiniam statusui ar sistemai, įdiegtai pagal Reglamentą Nr. 1107/2009, jų negalima laikyti ginčijamą reglamentą įgyvendinančiomis priemonėmis.

32. Galiausiai apeliantė mano, kad panašią išvadą reikia padaryti ir dėl augalų apsaugos produktų abipusio pripažinimo valstybėse narėse principo. Iš tikrųjų priėmus ginčijamą reglamentą abipusio produkto, kuriame yra keistinos medžiagos, pripažinimo nebesuteikiama automatiškai, kaip, priešingai, yra bet kurios kitos veikliosios medžiagos atveju.

33. Komisija tvirtina, kad pirmasis pagrindas nepagrįstas.

34. Ji, atrodo, pripažįsta, kad Komisijos ar valstybių narių priimtų teisės aktų, siekiant įtraukti metalaksilą į keistinų medžiagų sąrašą, teisinis pagrindas yra ne ginčijamas reglamentas, bet Reglamentas Nr. 1107/2009. Tačiau Komisija mano, kad šie teisės aktai yra įgyvendinimo priemonės, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, nes jos suteiks galimybę apeliantei kreiptis į teismą „laikantis šios nuostatos logikos“ ( 10 ).

35. Be to, nėra reikšmingas apeliantės argumentas, kad Komisijos ar valstybių narių teisės aktai neturi jokio poveikio metalaksilo kvalifikavimui kaip „keistinos medžiagos“ ir Reglamente Nr. 1107/2009 šiai medžiagų kategorijai nustatytai teisinei tvarkai. Iš tiesų, kaip Bendrasis Teismas nurodė skundžiamos nutarties 59 punkte, apeliantė galėjo papildomai nurodyti metalaksilo kvalifikavimo kaip „keistinos medžiagos“ ir Reglamente Nr. 1107/2009 šioms medžiagoms nustatytos teisinės tvarkos neteisėtumą.

36. Galiausiai Komisija mano, jog tai, kad valstybės narės gali taikyti lyginamąjį augalų apsaugos produktų, kuriuose yra metalaksilo, vertinimą iš anksto neprašydamos leidimo ar atnaujinimo, yra nesvarbi aplinkybė, nes toks valstybių narių sprendimas gali būti skundžiamas nacionaliniuose teismuose, jei juo pakeičiama apeliantės padėtis. Be to, jeigu lyginamojo vertinimo rezultatas dėl vieno ar kelių produktų būtų neigiamas, taigi turėtų poveikį apeliantės teisinei padėčiai, valstybė narė panaikintų jai išduotą leidimą. Šis panaikinimas yra aktas, kurį taip pat galima ginčyti.

2. Analizė

a) Pirminė pastaba dėl SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinės sakinio dalies aiškinimo

37. Savo apeliaciniame skunde IQV teigia, kad metalaksilas „keistina medžiaga“ pripažįstamas, taigi pagal Reglamentą Nr. 1107/2009 įvesta sistema taikoma „nedelsiant ir tiesiogiai“, o įgyvendinimo priemonės nereikia ( 11 ).

38. Taigi nagrinėjant Teisingumo Teismui nurodytą aiškinimo problemą reikia nustatyti, ar aplinkybė, kad metalaksilui taikomos Reglamente Nr. 1107/2009 numatytos konkrečios taisyklės, yra paprastas ginčijamo reglamento „poveikis“, todėl dėl šio reglamento nereikia įgyvendinimo priemonių stricto sensu, ar, priešingai, taikant konkrečias Reglamento Nr. 1107/2009 taisykles Komisijos arba valstybių narių priimti aktai turi būti laikomi ginčijamą reglamentą įgyvendinančiomis priemonėmis, nes šios taisyklės konkretų poveikį apeliantei turi tik taikant šiuos aktus.

39. Teoriškai labiau suprantamas klausimas yra toks: ar veiksmažodis „patvirtinti“, vartojamas SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinėje sakinio dalyje, yra susijęs tik su įgyvendinimo priemonėmis, priimtomis tiesiogiai remiantis reglamentuojamojo pobūdžio B aktu, ar jo taikymo sritis gali būti išplėsta, įtraukus į ją aktus, priimtus remiantis ankstesniu A reglamentu, tačiau dėl to, kad buvo priimtas jam taikyti būtinas B reglamentas, t. y. esant netiesioginei sekos grandinei arba tam tikra prasme netiesioginiam poveikiui.

40. Nebereikia priminti, kad SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa buvo iš dalies pakeista Lisabonos sutartimi ir taip suteikta trečia galimybė tiesiogiai teismui pareikšti ieškinį dėl teisėtumo. Nuo šiol „[k]iekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali <…> pateikti ieškinį dėl jam skirtų aktų arba aktų, kurie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję, ar dėl reglamentuojančio pobūdžio teisės aktų, tiesiogiai su juo susijusių ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinančių priemonių“ ( 12 ).

41. Nors Teisingumo Teismas pripažino, kad šia SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos trečia dalimi „sušvelnintos fizinių ar juridinių asmenų pareikštų ieškinių dėl panaikinimo priimtinumo sąlygos“ ( 13 ), jis šios dalies neaiškino siaurai.

42. Visų pirma sąvoką „reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas“ jis išaiškino taip: „EB 230 straipsnio ketvirtoje pastraipoje įtvirtintu fizinių ir juridinių asmenų teisės pareikšti ieškinį pakeitimu buvo siekiama tiems asmenims suteikti galimybę ne tokiomis griežtomis sąlygomis pareikšti ieškinius dėl visuotinio taikymo teisės aktų, [tačiau] išskyrus teisėkūros procedūra priimtus aktus, panaikinimo.“ ( 14 )

43. Be to, kalbant apie sąlygą dėl įgyvendinimo priemonių nebuvimo pažymėtina, kad bendrasis analizės pagrindas nustatytas byloje, kurioje priimtas 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852): – pirma, Teisingumo Teismas mano, kad tuomet, kai dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės akto reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, „Sąjungos teisės sistemos paisymo teisminė kontrolė užtikrinama neatsižvelgiant į tai, ar šias priemones priima Sąjunga, ar valstybės narės“ ( 15 ). Iš tikrųjų pirmuoju atveju privatus asmuo įgyvendinimo priemones galės apskųsti tiesiogiai Sąjungos teisme ir savo ieškinį grįsti pagrindinio akto neteisėtumu taikydamas SESV 277 straipsnį, o antruoju atveju – pagrindinio akto teisėtumą užginčyti nacionaliniame teisme, kuris prašyme priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismui galės pateikti klausimą pagal SESV 267 straipsnį ( 16 ), – antra, Teisingumo Teismas įgyvendinimo priemonių buvimo vertinimą apriboja „asmens, siekiančio pasinaudoti teise pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, pozicija. Taigi nesvarbu, ar dėl nagrinėjamo akto reikia priimti įgyvendinimo priemones kitų asmenų atžvilgiu“ ( 17 ), ir – trečia, reikia „atsižvelgti tik į ieškinio dalyką, ir tuo atveju, kai ieškovas prašo tik iš dalies panaikinti aktą, prireikus būtina atsižvelgti tik į įgyvendinimo priemones, kurias galbūt reikia patvirtinti dėl tos akto dalies“ ( 18 ).

44. Teisingumo Teismas 2015 m. balandžio 28 d. Sprendime T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284) ir toliau laikėsi siauro aiškinimo, nusprendęs, kad tariamai mechaninis nacionaliniu lygmeniu priimtų priemonių pobūdis – tai klausimas, kuris „nėra reikšmingas, nustatant, ar dėl [nagrinėjamų] reglamentų reikia priimti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos pabaigą [paskutinę sakinio dalį]“ ( 19 ). Konkrečiai kalbant, tai reiškia, kad „sąlygos dėl įgyvendinimo priemonių nebuvimo negalima painioti su tiesioginės sąsajos sąlyga“ ( 20 ).

45. Teisingumo Teismas, nustatęs, kad į sąvoką „reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas“ nepatenka teisėkūros procedūra priimti teisės aktai ir kad sąvoka „įgyvendinimo priemonė“ apima bet kokį aktą, kurį pagal visuotinai taikomą Sąjungos teisės aktą priėmė Sąjunga arba valstybė narė, SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinės sakinio dalies taikymo sritį susiaurino iki pačios paprasčiausios išraiškos.

46. Be to, jeigu sąvoką „patvirtinti“ reikėtų aiškinti kaip apimančią bet kokį aktą, priimtą vėliau už Sąjungos aktą, tuomet turėčiau pritarti tiems, kurie nedvejodami padarė išvadą, kad dėl SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinės sakinio dalies aiškinimo, priminto šios išvados 42–44 punktuose, privataus asmens galimybės kreiptis į Teisingumo Teismą pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą praktiškai niekaip nesikeičia ( 21 ).

47. Vis dėlto, kaip Teisingumo Teismas dar neseniai priminė siekdamas pagrįsti savo kompetenciją bendros užsienio ir saugumo politikos srityje, pirma, „Chartijos 47 straipsnio, kuris dar kartą patvirtina veiksmingos teisminės gynybos [apsaugos] principą, pirmoje pastraipoje reikalaujama, kad kiekvienas asmuo, kurio teisės ir laisvės, garantuojamos Sąjungos teisės, yra pažeistos, turėtų teisę į veiksmingą jų gynybą teisme šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis“, ir, antra, „pats veiksmingos teisminės kontrolės, skirtos Sąjungos teisės nuostatų laikymuisi užtikrinti, egzistavimas neatsiejamas nuo teisinės valstybės egzistavimo“ ( 22 ). Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad procesinių nepatogumų, susijusių, be kita ko, su išlaidomis, proceso trukme ir atstovavimo taisyklėmis, taip pat kyla ir vertinant, kaip paisoma šios veiksmingos teisminės apsaugos, bent jau valstybių narių atveju ( 23 ). Nedrįstu manyti, kad kitaip yra Sąjungos atveju. Taigi iš tikrųjų įpareigojus taikyti netiesioginę teisės subjekto teisių gynimo priemonę (jeigu tokia yra), nors nepažeidžiant Sutarties sąlygų būtų galima leisti taikyti tiesioginę teisių gynimo priemonę, kiltų tokių procesinių nepatogumų.

b) Dėl sąvokos „patvirtinti“

48. Atsižvelgdamas į savo pirminėje pastaboje pateiktą išvadą manau, kad veiksmažodis „patvirtinti“, vartojamas SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinėje sakinio dalyje, turi būti aiškinamas kaip susijęs tik su įgyvendinimo priemonėmis, kurios būtinai turi būti priimamos tiesiogiai remiantis reglamentuojamojo pobūdžio aktu.

49. Šį sąvokos „patvirtinti“ aiškinimą patvirtina pažodinis aiškinimas, tikslas, kurio siekta iš dalies pakeitus EB 230 straipsnį, ir teisinio saugumo principas.

50. Visų pirma pasidomėjęs prancūzų kalbos žodžio „comporter“ („patvirtinti“) reikšme atkreipiu dėmesį, kad ji reiškia „inclure en soi“ („apimti“) ( 24 ). Taigi reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, t. y. aktas, kurio vieno užtenka, yra aktas, kuriam įgyvendinti nereikia jokio papildomo akto arba toks aktas nėra būtinas ( 25 ).

51. Taigi tai nereiškia, kad užtenka vien nustatyti priemonę, priimtą vėliau už ginčijamą reglamentuojamojo pobūdžio aktą, siekiant atmesti dėl šio akto pareikštą ieškinį. Priešingai, kadangi vien visuotinai taikomo akto, kurį galima ginčyti pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, turi užtekti siekiant jį tiesiogiai apskųsti pagal šį pagrindą, žodžio „patvirtinti“ vartojimas reiškia, kad nustatyta priemonė tiesioginiu priežastingumo ryšiu turi būti susijusi su visuotinai taikoma norma ( 26 ). Tokio ryšio tarp abiejų aktų nesant, negalima teigti, kad antrasis yra reikalingas arba tapo būtinas dėl pirmojo.

52. Siekiant kiek įmanoma išvengti bet kokių ginčų ir sunkumų, šis priežastingumo ryšys turėtų būti susietas su teisiniu pagrindu. Taigi, kitaip, nei aiškinant SESV 277 straipsniui taikyti būtiną teisinį ryšį, negalima kalbėti apie skundžiamo akto netiesioginę sąveiką vykstant nustatytos įgyvendinamosios priemonės priėmimo procesui ( 27 ). Taigi šiuo atveju bylai, pradėtai dėl priemonių, kurias Komisija ir valstybės narės galbūt priėmė tiesiogiai remdamosi Reglamentu Nr. 1107/2009, ginčijamą reglamentą galima taikyti tik netiesiogiai.

53. Be to, šį pažodinį aiškinimą patvirtina tikslas, kurio siekta SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą papildžius trečia galimybe teisme pareikšti ieškinį dėl teisėtumo. Iš tikrųjų, kaip Teisingumo Teismas nurodė savo 2013 m. spalio 3 d. Sprendimo Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625) 60 punkte, EB 230 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytu fizinių ir juridinių asmenų teisės pareikšti ieškinį pakeitimu buvo siekiama tiems asmenims suteikti galimybę ne tokiomis griežtomis sąlygomis pareikšti ieškinius dėl panaikinimo. Iš tikrųjų, būtent „[s]iekiant sustiprinti fizinių ir juridinių asmenų teisminę apsaugą atsižvelgiant į Sąjungos aktus, Lisabonos sutartyje buvo išplėstos ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo sąlygos priėmus SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, pagal kurią tokį ieškinį leidžiama pareikšti ir dėl reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktų, kurie tiesiogiai susiję su tokiu asmeniu ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių“ ( 28 ).

54. Tačiau kuo labiau plečiama sąlygos dėl įgyvendinimo priemonių buvimo taikymo sritis, tuo labiau siaurinama išplėtimo, įtraukto į SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, taikymo sritis.

55. Galiausiai siekiant teisinio saugumo dar labiau reikia apibrėžti sąvokos „patvirtinti“ taikymo sritį. Iš tikrųjų reikia nepamiršti, kad pagal 1994 m. kovo 9 d. Sprendimą TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90) teisės subjektas, kuris, be jokios abejonės, turėjo teisę pareikšti ieškinį dėl Sąjungos akto panaikinimo, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, negali šio akto galiojimo užginčyti nacionaliniame teisme, pasibaigus SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje numatytam ieškinio pareiškimo terminui. Ta pati taisyklė taikoma SESV 277 straipsnyje įtvirtintam neteisėtumu grindžiamam prieštaravimui ( 29 ). Tačiau Teisingumo Teismas neseniai turėjo galimybę patvirtinti, kad, Lisabonos sutartimi išplėtus ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo sąlygas, šios jurisprudencijos negalima atsisakyti ( 30 ).

56. Taigi kuo reglamentuojamojo pobūdžio akto ir įgyvendinimo priemonės ryšys yra tolimesnis, tuo sunkiau teisės subjektui nustatyti, ar jis gali šį aktą apskųsti tiesiogiai Bendrajam Teismui pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą. Dėl šio neaiškumo ne tik kyla rizika teisės subjektui, kurio ieškinį dėl reglamentuojamojo pobūdžio akto panaikinimo Bendrasis Teismas gali pripažinti nepriimtinu (arba nacionalinis teismas gali atsisakyti teikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą), bet ir atsiranda Sąjungos teisės sistemos nesaugumas, nes įvairūs asmenys ar teismai su ginčijamu reglamentuojamojo pobūdžio aktu susijusią įgyvendinimo priemonę gali nustatyti nevienodai.

57. Taigi atsižvelgdamas į pažodinį ir teleologinį aiškinimą ir į teisinio saugumo principą manau, kad veiksmažodis „patvirtinti“, vartojamas SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinėje sakinio dalyje, turi būti aiškinamas kaip susijęs tik su įgyvendinimo priemonėmis, kurios būtinai priimamos tiesiogiai remiantis reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktu.

58. Iš tikrųjų izoliuotas ginčijamo reglamento suvokimas gali atrodyti dirbtinis. Tikrai nekyla abejonių, kad, jeigu keistinų medžiagų sąrašas būtų pridėtas prie Reglamento Nr. 1107/2009, o ne prie atskiro reglamento, turbūt nekiltų klausimo dėl įgyvendinimo priemonių buvimo, nes dėl metalaksilo pripažinimo „keistina medžiaga“ poveikio neišvengiamai būtų priimtos tik šio reglamento įgyvendinimo priemonės. Tačiau, mano nuomone, šis vertinimas negali turėti įtakos analizei. Atsižvelgiant į piktnaudžiavimą įgaliojimais arba taisyklės, pagal kurią paskirstoma kompetencija, pažeidimą, dėl kurio nagrinėjamas aktas būtų pripažintas negaliojančiu, teisinės priemonės pasirinkimas priklauso išimtinei akto autoriaus, o ne Teisingumo Teismo kompetencijai.

c) Dėl SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinės sakinio dalies taikymo Bendrajame Teisme

59. Bendrasis Teismas nusprendė, kad ginčijamas reglamentas yra reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį. Šis vertinimas nėra ginčijamas.

60. Kaip Bendrasis Teismas tinkamai nustatė skundžiamos nutarties 31 ir 32 punktuose, pirma, tai yra visuotinai taikomas teisės aktas, kuris taikomas objektyviai nustatytoms situacijoms ir daro teisinį poveikį bendrai ir abstrakčiai nustatytoms asmenų kategorijoms. Antra, ginčijamas reglamentas turi būti laikomas ne teisėkūros procedūra priimtu aktu, nes pagal Teisingumo Teismo nustatytus SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinės sakinio dalies taikymo kriterijus jis priimtas ne pagal įprastą ar specialią teisėkūros procedūrą.

61. Vis dėlto manau, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, skundžiamos nutarties 41, 44 ir 48 punktuose atitinkamai padarydamas išvadą, kad: – „[ginčijamas] reglamentas [IQV] poveikį, susijusį su jau patvirtintų keistinų medžiagų, kaip antai metalaksilo, patvirtinimo atnaujinimo galiojimo trukme, daro tik taikant Komisijos priimtą reglamentą, kuriuo atnaujinamas šis patvirtinimas“, nes toks reglamentas yra įgyvendinimo priemonė, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, – „[ginčijamas] reglamentas [IQV] poveikį, susijusį su valstybių narių atliekamu lyginamuoju vertinimu, kokią riziką sveikatai ar aplinkai kelia augalų apsaugos produktai, kuriuose yra metalaksilo, palyginti su alternatyviu produktu arba necheminiu kultūrų kenkėjų prevencijos ar kovos su jais metodu, daro tik taikant valstybių narių kompetentingų institucijų priimtus aktus“, nes tokie aktai yra įgyvendinimo priemonės, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, ir kad – „[ginčijamo] reglamento poveikis, susijęs su augalų apsaugos produktų, kuriuose yra keistinos medžiagos, leidimų pateikti rinkai abipusio pripažinimo procedūra, yra susijęs tik su valstybėms narėms suteikiama diskrecija priimti sprendimą dėl šiuo klausimu pateikto prašymo. Taigi šis poveikis [IQV] atitinkamai daromas tik taikant nacionalinių institucijų aktus, kuriuose priimamas sprendimas dėl ieškovės pateiktų abipusio pripažinimo prašymų“, nes tokie aktai yra įgyvendinimo priemonės, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

62. Iš tikrųjų manau, kad, kitaip, negu nusprendė Bendrasis Teismas, įvairūs pirmiau minėti aktai nėra ginčijamo reglamento įgyvendinimo priemonės, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, nes jie nėra priimti tiesiogiai juo remiantis. Priešingai, visų šių aktų teisinis pagrindas – Reglamento Nr. 1107/2009 nuostata ( 31 ).

63. Be abejo, ginčijamo reglamento priėmimas buvo Reglamento Nr. 1107/2009 nuostatų dėl keistinų medžiagų taikymo būtina sąlyga. Tačiau ginčijamu reglamentu veikliąją medžiagą įtraukus į keistinų medžiagų sąrašą konkrečios Reglamento Nr. 1107/2009 nuostatos dėl šių medžiagų taikomos automatiškai. Taigi ginčijamas reglamentas nėra priemonių, kurias priims Komisija arba valstybės narės, tiesioginis pagrindas.

64. Priešingai, kaip teisingai teigia IQV, ginčijamas reglamentas konkretų poveikį daro per se. Kitaip tariant, jis yra aktas, kurio vieno užtenka: metalaksilas, kaip keistina medžiaga, įtraukiamas nedelsiant ir tiesiogiai, taikant vien ginčijamą reglamentą.

65. Taigi būtent šis įtraukimas yra IQV pareikšto ieškinio dėl panaikinimo dalykas. Todėl priemonės, kurias pagal Reglamentą Nr. 1107/2009 Komisija arba valstybės narės prireikus priims dėl metalaksilo, neturės jokio poveikio jo įtraukimui į keistinų medžiagų sąrašą, taigi į jas atsižvelgti nereikia. Iš tikrųjų siekiant įvertinti pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį pareikšto ieškinio priimtinumą reikia vertinti tik įgyvendinimo priemonių buvimą, remiantis asmens, siekiančio pasinaudoti teise pareikšti ieškinį, padėtimi ir atsižvelgiant tik į ieškinio dalyką ( 32 ).

66. Be to, negaliu pritarti Komisijos teiginiui, kad aktai, priimti remiantis Reglamentu Nr. 1107/2009, yra įgyvendinimo priemonės, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, nes „jos, remiantis [šios] nuostatos logika, <…> suteikia galimybę kreiptis į teismą“ ( 33 ).

67. Be abejo, SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa buvo iš dalies pakeista siekiant užtikrinti, kad privatus asmuo, norėdamas kreiptis į teismą, nebūtų priverstas pažeisti Sąjungos teisės. Tačiau šis nerimą keliantis klausimas ir vėliau padarytas Sutarties pakeitimas turi būti vertinami bendrai atsižvelgiant į Teisingumo Teismo numatytą teisių gynimo priemonių sistemą, kurios nuoseklumas leidžia užtikrinti Sutartyje nustatytos teisėtumo kontrolės sistemos išsamumą.

68. Teisingumo Teismo teiginį, kad „SESV 263 ir 277 straipsniais, viena vertus, ir jos 267 straipsniu, kita vertus, nustatyta išsami teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistema, skirta užtikrinti Sąjungos aktų teisėtumo kontrolei, kuri patikėta Sąjungos teismui“ ( 34 ), galima paaiškinti remiantis koregavimo logika. Iš tikrųjų Teisingumo Teismas teigia, kad sistema yra išsami, nes dėl neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo ir prašymo priimti prejudicinį sprendimą dėl teisėtumo vertinimo „[f]iziniai ir juridiniai asmenys taip apsaugomi, kad jų atžvilgiu nebūtų taikomi visuotinai taikomi aktai, kurių jie negali tiesiogiai apskųsti Teisingumo Teisme dėl [SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje] įtvirtintų specialių priimtinumo sąlygų“ ( 35 ). Taigi papildomi teisėtumo kontrolės mechanizmai turi kompensacinę funkciją ( 36 ).

69. Manau, kad išplėtus vienos iš sąlygų, nustatytų SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje, taikymo sritį ir taip pašalinus Teisingumo Teismo panaikinimo kompetenciją, skatinant netiesioginę teisių gynimo priemonę, būtų pakeista sistemos logika. Iš tikrųjų remiantis tariama kompensacine teisių gynimo priemone turi būti aiškinamos ne SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos priimtinumo sąlygos, o, priešingai, kompensacinių priemonių sąlygos, kurios prireikus turi būti aiškinamos plačiai, nes nėra galimybės tiesiogiai kreiptis į Sąjungos teismą.

70. Mano nuomone, šį požiūrį Teisingumo Teismas patvirtino nagrinėdamas bylą, kurioje priimta 2000 m. lapkričio 16 d. Nutartis Schiocchet / Komisija (C‑289/99 P, EU:C:2000:641). Iš tikrųjų Teisingumo Teismas joje patvirtino, kad SESV 277 straipsnyje suteikiama galimybė remtis tuo, jog reglamento taikyti negalima, gali būti tik pagrindas, kuriuo grindžiamas ieškinys, o ne šio ieškinio dalykas ir kad „todėl pačių ieškinių priimtinumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į jų reikalavimus, nepriklausomai nuo galimų neteisėtumu grindžiamų prieštaravimų, kurie gali būti pateikti ieškiniams pagrįsti“ ( 37 ).

71. Taigi, mano nuomone, kadangi IQV rėmėsi Reglamento Nr. 1107/2009 neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu, yra nenuoseklu šio reglamento taisyklėmis remtis iš esmės nagrinėjant ieškinį dėl ginčijamo reglamento panaikinimo, tačiau neatsižvelgti į jas siekiant įvertinti šio ieškinio priimtinumą. Todėl šiuo atveju manau, kad IQV visiškai paisė teisių gynimo priemonių derinimo, pirma, apskundusi ginčijamą reglamentą ir, antra, savo ieškinį pagrindusi Reglamento Nr. 1107/2009 neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu ( 38 ).

72. Be to, dėl šio procesinio pasirinkimo ši byla skiriasi nuo tos, kurioje priimtas 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimas T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284).

73. Iš pirmo žvilgsnio gali atrodyti, kad pastaroji byla susijusi su panašiu mechanizmu, t. y. prielaida, kad pagrindinė X įgyvendinimo reglamento, pagal kurį bus priimtos įgyvendinimo priemonės, taikymo sąlyga yra nustatyta Y įgyvendinimo reglamente.

74. Tačiau apeliantės ne rėmėsi neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu, o prašė panaikinti abu reglamentus. Taigi to sprendimo 40 punkte Teisingumo Teismo nustatytos įgyvendinimo priemonės aiškiai pagrįstos abiem nagrinėjamais reglamentais: nors sertifikatų paraiškos pagrįstos 2011 m. kovo 28 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 302/2011, kuriuo 2010–2011 prekybos metais leidžiama pradėti naudoti susidarius ypatingoms sąlygoms importuojamo cukraus tam tikro kiekio tarifinę kvotą ( 39 ), nacionalinių institucijų sprendimuose dėl šių paraiškų taikomi koeficientai, nustatyti 2011 m. balandžio 19 d. Komisijos įgyvendinimo reglamente (ES) Nr. 393/2011, kuriuo nustatomas paskirstymo koeficientas 2011 m. balandžio 1–7 d. pateiktoms importo licencijos paraiškoms dėl cukraus produktų pagal tam tikras tarifines kvotas ir sustabdomas tokių licencijos paraiškų teikimas ( 40 ).

75. Iš tikrųjų 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284) 40 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad „įgyvendinimo reglamentai Nr. 302/2011 ir 393/2011 teisinį poveikį apeliantėms daro tik per nacionalinių institucijų aktus, priimtus po to, kai pagal Įgyvendinimo reglamentą Nr. 302/2011 pateikiamos sertifikatų paraiškos“. Tačiau Teisingumo Teismas patikslino, kad „nacionalinių institucijų sprendim[uose] dėl tokių sertifikatų išdavimo <…> suinteresuotiesiems ūkio subjektams taikomi Įgyvendinimo reglamentu Nr. 393/2011 nustatyti koeficientai“, todėl „sprendimai, kuriais visiškai ar iš dalies atsisakoma išduoti tokius sertifikatus, yra įgyvendinamosios priemonės, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos pabaigą [paskutinę sakinio dalį]“.

76. Priešingai, šioje byloje IQV neprašo panaikinti reglamento, pagal kurį bus priimtos galimos įgyvendinimo priemonės.

3. Išvada dėl pirmojo pagrindo

77. Kadangi Bendrojo Teismo nustatytos įgyvendinimo priemonės – tai priemonės, tiesiogiai pagrįstos ne ginčijamu reglamentu, o Reglamentu Nr. 1107/2009, manau, kad pirmąjį IQV nurodytą pagrindą reikia pripažinti pagrįstu. Todėl skundžiamą nutartį reikia panaikinti tiek, kiek Bendrasis Teismas nusprendė, kad reikia patvirtinti ginčijamo reglamento įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

78. Taigi antrąjį ir trečiąjį pagrindus nagrinėsiu tik papildomai.

B. Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo IQV konkrečia sąsaja

79. Pirmiausia nagrinėsiu trečiąjį pagrindą. Iš tikrųjų antrasis pagrindas susijęs su apeliantės veiksmingos teisminės apsaugos nebuvimo klausimu, darant prielaidą, kad ji neturi teisės pareikšti tiesioginio ieškinio Sąjungos teisme. Trečiasis pagrindas susijęs su apeliantės konkrečios sąsajos sąlyga. Todėl, jeigu trečiasis pagrindas būtų pagrįstas, Bendrajame Teisme IQV pareikštas ieškinys dėl panaikinimo dar galėtų būti patenkintas, jeigu jis taip pat būtų tiesiogiai susijęs su ginčijamu reglamentu.

80. Taigi klausimas, ar skundžiama nutartimi pažeista IQV teisė į veiksmingą teisminę apsaugą, kyla tik tuomet, jei Bendrasis Teismas IQV ieškinį nepriimtinu pripažino remdamasis teisingu SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos aiškinimu. Todėl akivaizdu, kad logiškiau antrojo ir trečiojo pagrindų nagrinėjimą sukeisti vietomis ( 41 ).

1. Šalių argumentai

81. Savo trečiuoju pagrindu apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą, kad skundžiamos nutarties 28 ir 29 punktuose jis nusprendė, jog ji nėra konkrečiai susijusi su ginčijamu reglamentu.

82. Grįsdama šį pagrindą apeliantė nurodo tai, kad ji vienintelė pranešė apie metalaksilą ir todėl vienintelė gina šios medžiagos leidimo išdavimo procesą Sąjungoje. Anksčiau Bendrajame Teisme ir Teisingumo Teisme pareikšti ieškiniai taip pat atlieka vaidmenį individualizuojant apeliantę, nes dėl jų buvo panaikintas pirmasis neigiamas Komisijos sprendimas ir buvo priimta direktyva dėl metalaksilo įtraukimo ( 42 ).

83. Taigi, kadangi IQV yra vienintelė įmonė, pritarusi metalaksilo įtraukimui Sąjungoje priimant ginčijamą reglamentą, ir todėl vienintelė atsakinga už minėtą įtraukimą, ji yra konkrečiai susijusi su šiuo reglamentu. Ši faktinė aplinkybė ją charakterizuoja, kiek tai susiję su metalaksilu, palyginti su kitais asmenimis.

84. Apeliantė priduria, kad iš ginčijamo reglamento 4 konstatuojamosios dalies matyti, kad jis buvo priimtas, be kita ko, remiantis medžiagų tyrimo ataskaitomis. Vienoje iš šių ataskaitų buvo nurodyta, kad ji buvo vienintelė, kuri pranešė apie metalaksilą.

85. Komisija tvirtina, kad trečiasis pagrindas yra nepriimtinas, nes apeliantė nenurodė argumentų, kurie leistų manyti, jog Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad to, jog ji buvo vienintelė pateikusi prašymą įtraukti metalaksilą į Reglamente Nr. 1107/2009 esantį veikliųjų medžiagų sąrašą, nepakanka, kad ji būtų individualizuota ginčijamo reglamento atžvilgiu.

86. Bet kuriuo atveju pagrindas yra nepagrįstas, nes apeliantė, kaip nurodyta skundžiamos nutarties 28 punkte, susijusi tik dėl savo objektyvaus metalaksilo importuotojo ir produktų, kurių sudėtyje yra šios medžiagos, pardavėjo statuso, kaip ir kiti ūkio subjektai, kurie faktiškai ar potencialiai yra tapačioje padėtyje.

2. Analizė

87. Pritariu Komisijos pastaboms dėl apeliantės grindžiant savo apeliacinį skundą nurodyto trečiojo pagrindo priimtinumo.

88. Iš tiesų, pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnį pagrinduose, kuriais remiamasi, „tiksliai nurodomi ginčijami Bendrojo Teismo sprendimo ar nutarties motyvuojamosios dalies punktai“. Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, kuriais konkrečiai grindžiamas šis prašymas ( 43 ). Todėl šių reikalavimų neatitinka pagrindas, kuriame nėra jokių teisinių argumentų, kuriais siekiama įrodyti, kaip Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, ir kuriuo tik prašoma peržiūrėti pirmoje instancijoje pareikštą ieškinį ( 44 ).

89. Šiuo atveju apeliantė nurodo ginčijamus skundžiamos nutarties punktus. Tačiau reikia konstatuoti, kad ji nepateikia jokių teisinių argumentų, įrodančių teisės klaidą skundžiamos nutarties 28 ir 29 punktuose. Iš tiesų, IQV tik pakartoja ją individualizuojančias faktines aplinkybes, kurias ji jau nurodė Bendrajame Teisme, pati patikslindama atitinkamus ieškinio punktus ( 45 ), tačiau nepateikia jokios kritikos dėl teisinio samprotavimo, kuriuo grindžiama skundžiama nutartis.

90. Taigi trečiuoju pagrindu iš tikrųjų siekiama, kad Teisingumo Teismas tik peržiūrėtų Bendrajame Teisme pateiktus argumentus ir iš naujo išnagrinėtų faktines aplinkybes. Todėl jį reikia atmesti kaip akivaizdžiai nepriimtiną.

C. Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo IQV veiksminga teismine apsauga

1. Šalių argumentai

91. Savo antruoju pagrindu apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis nusprendė, jog jos ieškinio atmetimas kaip nepriimtino nereiškia, kad ji netenka teisės į veiksmingą teisminę apsaugą.

92. Apeliantė teigia, kad ji negali neigti nacionalinės įgyvendinimo priemonės, leidžiančios jai užginčyti ginčijamo reglamento poveikį. Iš tikrųjų, tol, kol nacionalinė institucija nepriims sprendimo pakeisti metalaksilą, ši veiklioji medžiaga turės būti periodiškai atliekamo lyginamojo vertinimo objektas. Taigi, jei nacionalinė institucija nenuspręs pakeisti metalaksilo po šio lyginamojo vertinimo, apeliantė, kaip ji pati teigia, negalės apskųsti šių „sprendimų“, nes neturės suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl akto, kuris neturi jai neigiamo poveikio.

93. Taigi apeliantė privalėtų skatinti nacionalines institucijas priimti neigiamą sprendimą, kad galėtų jį apskųsti ir ieškinyje užginčyti metalaksilo pripažinimą „keistina medžiaga“.

94. Komisija mano, kad pagrindas nepriimtinas, nes IQV tik pakartoja Bendrajame Teisme pateiktus argumentus, tačiau nenurodo kokios nors teisės klaidos, padarytos skundžiamoje nutartyje. Be to, ji pagrindą laiko nepagrįstu.

2. Analizė

95. A priori taip pat pritariu Komisijos pastaboms, susijusioms su apeliantės nurodyto apeliacinio skundo antrojo pagrindo priimtinumu.

96. Iš tiesų, priešingai reikalavimams, kylantiems iš Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio ir šios išvados 88 punkte primintos jurisprudencijos, apeliantė nenurodo skundžiamos nutarties punktų, kuriuos apima jos antrasis pagrindas.

97. Tačiau galima suprasti, kad jos kritika susijusi su visais samprotavimais, kuriuos Bendrasis Teismas pateikė dėl apeliantės teisminės apsaugos, t. y. su skundžiamos nutarties 51–59 punktais. Būtent išvadoje, kurią, remdamasi tuo, padaro Bendrasis Teismas, yra teisės klaida.

98. Taigi antrasis pagrindas yra priimtinas. Čia turiu konstatuoti, kad bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos. Iš tikrųjų, nors sistemos „išsamumas“ doktrinoje buvo plačiai kritikuotas, nes kartais būna neįvykdomas, Bendrasis Teismas tik taikė suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią, pirma, SESV 263 ir 277 straipsniais ir, antra, jos 267 straipsniu nustatoma išsami teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistema, skirta Sąjungos priimtų aktų teisėtumo kontrolei, kuri patikėta Sąjungos teismui, užtikrinti ( 46 ).

99. Šiomis aplinkybėmis fiziniai ar juridiniai asmenys, kurie dėl SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytų priimtinumo sąlygų negali tiesiogiai Sąjungos teisme ginčyti reglamentuojamojo pobūdžio akto, yra apsaugoti nuo tokio akto taikymo jiems, nes jiems suteikta galimybė ginčyti dėl šio akto priimtas įgyvendinimo priemones ( 47 ).

100. Iš tikrųjų, „[k]ai tokius aktus turi įgyvendinti Sąjungos institucijos, [fiziniai ar juridiniai] asmenys, laikydamiesi SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatytų reikalavimų, gali pareikšti tiesioginį ieškinį Sąjungos teisme dėl įgyvendinimo aktų ir pagal SESV 277 straipsnį tokiam ieškiniui pagrįsti remtis aptariamo bendrojo akto neteisėtumu. Kai tai įgyvendinti turi valstybės narės, jos gali nacionaliniuose teismuose remtis atitinkamo Sąjungos teisės akto negaliojimu ir taip paskatinti juos remiantis SESV 267 straipsniu pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą.“ ( 48 )

101. Tačiau šioje byloje, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų nesilaikyti mano pateikto reglamentuojamojo pobūdžio akto, „dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių“, aiškinimo, Bendrasis Teismas teisėtai galėjo konstatuoti, kad dėl ginčijamo reglamento reikia patvirtinti įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

102. Šiuo atveju turėtų būti suteikta galimybė papildomai patikrinti tiek Reglamentą Nr. 1107/2009, tiek ginčijamą reglamentą. Be abejo, ginčijamas reglamentas nebus įgyvendinimo priemonių teisinis pagrindas siaurąja prasme. Tačiau pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją nustatant teisinį ryšį, kuris turi sieti ginčijamą teisės aktą ir aktą, dėl kurio pateiktas neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas, tokio tikslumo nereikia, kad būtų taikomas SESV 277 straipsnis ( 49 ). Nagrinėjant neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo priimtinumą kyla klausimas, ar ginčijamą teisės aktą buvo galima priimti nesant neteisėtumu grindžiamame prieštaravime nurodytos normos ( 50 ).

103. Tačiau šiuo atveju pažymėtina, kad galimos įgyvendinimo priemonės, kurios bus priimtos remiantis Reglamentu Nr. 1107/2009, negalėtų būti nustatytos, jeigu metalaksilas ginčijamu reglamentu iš anksto nebūtų įtrauktas į keistinų medžiagų sąrašą.

104. Be to, atmetus ginčijamo reglamento neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, šis reglamentas būtų apsaugotas nuo bet kokios teisminės kontrolės, nes dėl įgyvendinimo priemonių, kurias „reikia patvirtinti“ dėl šio reglamento, nebūtų galima pareikšti tiesioginio ieškinio Teisingumo Teisme. Tokia apsauga neginčijamai prieštarautų Sąjungos teisei, kuria siekiama, kad Sąjungos institucijos neišvengtų jų aktų atitikties, visų pirma, SESV ir bendriesiems teisės principams kontrolės ( 51 ). Todėl tokia apsauga būtų teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistemos, nustatytos SESV siekiant Teisingumo Teismui pavesti vykdyti Sąjungos aktų teisėtumo kontrolę, sistemos spraga. Taigi ši sistema nebebūtų išsami.

3. Išvada dėl antrojo pagrindo ir papildomos pastabos dėl ESS 19 straipsnio įtakos

105. Iš pirmiau pateiktų pastabų matyti, kad, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, jog pirmasis pagrindas nepagrįstas, tai reikštų, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, skundžiamos nutarties 58 punkte nuspręsdamas, kad reikia atmesti apeliantės argumentą dėl veiksmingos teisminės apsaugos nebuvimo tuo atveju, jei ieškinys būtų pripažintas nepriimtinu. Iš tikrųjų net jeigu dėl SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nurodytų priimtinumo sąlygų IQV negali ginčijamo reglamento tiesiogiai apskųsti Sąjungos teisme, ji iš esmės gali, kaip Bendrasis Teismas pažymėjo minėtos nutarties 59 punkte, šio reglamento neteisėtumu netiesiogiai remtis kompetentinguose teismuose.

106. Šios išvados negali paneigti argumentas, kad apeliantė valstybių narių atlikto lyginamojo vertinimo negalės užginčyti tol, kol nacionalinės institucijos nepriims sprendimą atnaujinti augalų apsaugos produkto, kuriame yra metalaksilo, leidimą, nes dėl tokio sprendimo apeliantės teisinė padėtis nepasikeistų, taigi Ispanijos teismai šio sprendimo nepripažintų teisės aktu, kurį galima ginčyti.

107. Iš tikrųjų, kaip skundžiamos nutarties 57 punkte iš esmės nusprendė Bendrasis Teismas, pagal ESS 19 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą būtent valstybės narės turi nustatyti teisių gynimo priemones, būtinas siekiant užtikrinti veiksmingą teisminę apsaugą srityse, kurias apima Sąjungos teisė.

108. Be to, dėl Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas, Ispanija) ir Tribunal Constitucional (Konstitucinis Teismas, Ispanija) jurisprudencijos, susijusios su suinteresuotumo pareikšti ieškinį reikalavimu, kurį IQV nurodė grįsdama savo apeliacinį skundą, negalima pakeisti SESV 263 straipsnio taikymo srities.

109. Iš tikrųjų, kadangi ESS 19 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje valstybės narės įpareigojamos pasiekti rezultatą, „nacionaliniai teismai priimtinumo sąlygas ir procedūros taisykles, taikomas ieškiniams, kurie jiems yra pareikšti, kaip antai suinteresuotumo pareikšti ieškinį reikalavimą, privalo kiek įmanoma aiškinti taip: šios taisyklės gali būti taikomos padedant įgyvendinti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje primintą tikslą užtikrinti teisės subjektų teisių, kurios jiems suteiktos pagal Sąjungos teisę, veiksmingą teisminę apsaugą“ ( 52 ).

110. Be to, jeigu taip aiškinti būtų neįmanoma, tuomet reikėtų konstatuoti, kad „iš nagrinėjamos nacionalinės teisinės sistemos organizavimo <…> matyti, kad nėra jokių gynybos [teisių gynimo] priemonių, leidžiančių, nors ir netiesiogiai, užtikrinti iš Sąjungos teisės kylančių teisės subjektų teisių laikymąsi“ ( 53 ). Šiomis aplinkybėmis atitinkama valstybė narė nacionaliniuose teismuose tuomet turėtų sukurti naujų teisės gynimo priemonių, kad ir toliau būtų laikomasi Sąjungos teisės ( 54 ).

111. Nors pirmesniuose dviejuose punktuose nurodyti sprendimai yra tam tikras paradoksas, atsižvelgiant į tai, kaip griežtai Teisingumo Teismas aiškina ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo sąlygas ( 55 ), jie atitinka ESS 19 straipsnio logiką ir vieninteliai gali užtikrinti, kad nebūtų Sąjungos piliečių teisminės apsaugos spragos.

112. Taigi atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad antrąjį pagrindą, kurį apeliantė nurodė grįsdama apeliacinį skundą, reikia atmesti kaip nepagrįstą.

VII. Dėl apeliantės ieškinio priimtinumo ir bylos grąžinimo Bendrajam Teismui

113. Baigdamas analizuoti pagrindus, kuriuos apeliantė nurodė grįsdama apeliacinį skundą, manau, kad pirmąjį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu. Todėl skundžiamą nutartį reikia panaikinti tiek, kiek Bendrasis Teismas nusprendė, kad reikia patvirtinti ginčijamo reglamento įgyvendinimo priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį.

114. Pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei Bendrojo Teismo sprendimas panaikinamas, Teisingumo Teismas gali pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad šis priimtų sprendimą.

115. Kadangi šioje byloje Bendrasis Teismas ieškinį atmetė priimtinumo nagrinėjimo etape, Teisingumo Teismas pats negali priimti sprendimo dėl ieškinio esmės. Tačiau jis turi reikiamos informacijos, kad galėtų priimti galutinį sprendimą dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, kurį Komisija pateikė per procesą pirmojoje instancijoje. Iš tikrųjų tiek IQV, tiek Komisija išreiškė nuomonę dėl IQV tiesioginės sąsajos su ginčijamu reglamentu. Tačiau kadangi ginčijamo reglamento reglamentuojamasis pobūdis yra įrodytas ir neginčijamas, dar neišnagrinėta vienintelė sąlyga, nustatyta SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinėje sakinio dalyje.

116. Apeliantė teigia, kad ginčijamas reglamentas yra tiesiogiai su ja susijęs. Visų pirma ji primena, kad, pirma, ginčijamame reglamente veiklioji medžiaga metalaksilas pripažįstama „keistina veikliąja medžiaga“ ir jai tiesiogiai taikomos esminės Reglamento Nr. 1107/2009 nuostatos. Taigi metalaksilui taikomos griežtesnės sąlygos už tas, kurios taikomos nekeistinoms veikliosioms medžiagoms. Antra, šis padarinys tiesiogiai atsiranda taikant ginčijamą reglamentą ir dėl jo, kalbant apie metalaksilo pripažinimą „keistina medžiaga“, nepripažįstama jokia Komisijos diskrecija vykdant būsimas metalaksilo patvirtinimo atnaujinimo procedūras arba nacionalinių institucijų diskrecija vykdant augalų apsaugos produktų, kuriuose yra metalaksilo, nacionalinių leidimų arba abipusio pripažinimo prašymų atnaujinimo procedūras.

117. Tačiau Komisija mano, kad ginčijamas reglamentas gali būti tiesiogiai susijęs su apeliante, tik jei jis daro poveikį jos teisinei padėčiai. Apeliantė nenurodo poveikio, kurį daro metalaksilo kvalifikavimas kaip „keistinos medžiagos“ jos teisinei padėčiai. Ji to negali padaryti, nes apeliantės nurodyti padariniai atsiranda ne tiesiogiai dėl metalaksilo įtraukimo į keistinų medžiagų sąrašą, o dėl galimų vėlesnių Komisijos arba valstybių narių sprendimų, kuriuos priimant naudojamasi plačia diskrecija.

118. Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją Sąjungos teisės aktas yra tiesiogiai susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu, jeigu šis aktas „tiesiogiai veikia asmens teisinę padėtį ir nepalieka jokios diskrecijos adresatui, atsakingam už jos [jo] įgyvendinimą, esantį vien automatinio pobūdžio ir kylantį tik iš [Sąjungos] teisės normų, netaikant kitų tarpinių nuostatų“ ( 56 ).

119. Tačiau šiuo atveju, kitaip, nei teigia Komisija, manau, kad ginčijamas reglamentas turi tiesioginį poveikį apeliantės teisinei padėčiai, o Sąjungos institucija arba valstybės narės nacionalinės institucijos neturi įsikišti. Iš tikrųjų vien dėl to, kad ginčijamu reglamentu metalaksilas įtrauktas į keistinų medžiagų sąrašą, šiai medžiagai taikoma teisinė sistema yra pakeista.

120. Nors Komisija ir valstybės narės turi tam tikrą diskreciją, susijusią su paraiškomis dėl veikliosios medžiagos patvirtinimo atnaujinimo arba augalų apsaugos produktų leidimų atnaujinimu ir lyginamuoju vertinimu, numatytu Reglamento Nr. 1107/2009 50 straipsnyje, jos neturi jokios diskrecijos, susijusios su metalaksilo pripažinimu „keistina medžiaga“, taigi ir su taikoma sistema. Komisijos arba valstybių narių diskrecija turės būti įgyvendinama tik taikant Reglamentą Nr. 1107/2009. Tačiau tai nėra reglamentas, kurį panaikinti siekia apeliantė.

121. Taigi manau, kad apeliantė turi teisę pareikšti ieškinį dėl ginčijamo reglamento panaikinimo pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, nes šis reglamentas yra tiesiogiai su ja susijęs reglamentuojamojo pobūdžio teisės aktas, dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.

VIII. Išvada

122. Neginčytina, kad toks teisės subjektas kaip IQV neturi teisės pareikšti ieškinio dėl Reglamento Nr. 1107/2009. Iš tikrųjų neįvykdytos dvi iš trijų sąlygų, nurodytų SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinėje sakinio dalyje. Pirma, nors šis reglamentas yra reglamentuojamojo pobūdžio, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, būtinai reikia patvirtinti jo įgyvendinimo priemones. Antra, Komisijai ar valstybėms narėms nesinaudojant diskrecija, atitinkamų asmenų teisinė padėtis dėl šio reglamento nepakinta.

123. Taigi, mano nuomone, apeliantė visiškai paisė taikomos teisių gynimo priemonių dialektikos, kuri nustatyta Sutartyje ir kurią nuolat primena Teisingumo Teismas. Ji pareiškė ieškinį dėl reglamento, pagal kurį jai taikoma žalinga sistema, panaikinimo ir šiame tiesioginiame ieškinyje remiasi reglamento, kuriame nustatyta ši nukrypti leidžianti sistema, neteisėtumu pagal SESV 277 straipsnį. Ši ginčo dinamika leidžia užtikrinti, pirma, veiksmingą apeliantės teisminę apsaugą ir, antra, Sąjungos teisės sistemos saugumą. Iš tikrųjų ji leidžia vienodai išspręsti teisėtumo problemą vykdant vieną, greitesnį ir pigesnį procesą, negu nagrinėjant daug galimų būsimų prašymų priimti prejudicinį sprendimą.

124. Taigi atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą: – Visų pirma: 1) panaikinti 2016 m. vasario 16 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Industrias Químicas del Vallés / Komisija (T‑296/15, nepaskelbta Rink., EU:T:2016:79); 2) pripažinti priimtinu Industrias Químicas del Vallés SA ieškinį, susijusį su 2015 m. kovo 11 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/408 dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1107/2009 dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką 80 straipsnio 7 dalies įgyvendinimo ir dėl keistinų medžiagų sąrašo sudarymo panaikinimu; 3) grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl esmės; 4) atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą. – Subsidiariai, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad pirmasis pagrindas yra nepagrįstas: 1) atmesti apeliacinį skundą; 2) priteisti iš Industrias Químicas del Vallés SA bylinėjimosi išlaidas.

( 1 ) Originalo kalba: prancūzų.

( 2 ) OL L 67, 2015, p. 18.

( 3 ) Taip pat žr. apeliacinį skundą, pateiktą dėl 2016 m. balandžio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutarties European Union Copper Task Force / Komisija (T‑310/15, nepaskelbta Rink., EU:T:2016:265) (byla C‑384/16 P, European Union Copper Task Force / Komisija), ir tą pačią dieną šioje byloje paskelbtą mano išvadą.

( 4 ) OL L 230, 1991, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 11 t., p. 332.

( 5 ) OL L 104, 2010, p. 57.

( 6 ) OL L 309, 2009, p. 1.

( 7 ) OL L 153, 2011, p. 1.

( 8 ) OL L 113, 2003, p. 8; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 38 t., p. 495.

( 9 ) 2007 m. liepos 18 d. Sprendimas Industrias Químicas del Vallés / Komisija (C‑326/05 P, EU:C:2007:443).

( 10 ) Žr. Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 12 punktą.

( 11 ) Žr. apeliacinio skundo 33 punktą.

( 12 ) SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa. Išskirta mano.

( 13 ) 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 57 punktas).

( 14 ) 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 60 punktas; išskirta mano). Kaip jau turėjau progą nurodyti, dėl šio aiškinimo atsiranda paradoksas: byla, kurioje priimtas 2002 m. liepos 25 d. Sprendimas Unión de Pequeños Agricultores / Taryba (C‑50/00 P, EU:C:2002:462), vėl baigsis išvada dėl nepriimtinumo, nors dėl šios bylos padarytas SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos pakeitimas (žr. mano išvados byloje Stichting Woonpunt ir kt. / Komisija (C‑132/12 P, EU:C:2013:335) 58 punktą).

( 15 ) 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 28 punktas).

( 16 ) Šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 29 punktas).

( 17 ) 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 30 punktas).

( 18 ) 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimas Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 31 punktas).

( 19 ) 42 punktas. Taip pat žr. 2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Canon Europa / Komisija (C‑552/14 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2015:804, 47 punktas) ir 2015 m. gruodžio 10 d. Sprendimą Kyocera Mita Europe / Komisija (C‑553/14 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2015:805, 46 punktas).

( 20 ) 2015 m. liepos 14 d. Nutartis Forgital Italy / Taryba (C‑84/14 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2015:517, 43 punktas).

( 21 ) Šiuo klausimu žr. R. Mastroianni ir A. Pezza „Striking the Right Balance: Limits on the Right to Bring an Action under Article 263(4) of the Treaty on the Functioning of the European Union“, American University International Law Review, 2015, (30:4), p. 443–795, ypač p. 793. Šie autoriai net rašo, kad dėl Teisingumo Teismo pateikto sąvokos „įgyvendinimo priemonės“, kaip ji suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos paskutinę sakinio dalį, aiškinimo privatus asmuo „praktiškai neturi galimybės“ kreiptis į Sąjungos teismus (makes it pratically impossible for private applicants <…> to bring a case before ES Courts).

( 22 ) 2017 m. kovo 28 d. Sprendimas Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 73 punktas).

( 23 ) Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad „[1999 m. kovo 18 d. sudaryto] Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio [1999 m. birželio 28 d. Tarybos] [d]irektyvos 1999/70[/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis] priede, nuostatos, siejamos su veiksmingumo principu, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas draudžiamos tokios nacionalinės procesinės taisyklės, kurios įpareigoja pagal terminuotą darbo sutartį dirbantį darbuotoją pareikšti naują ieškinį dėl tinkamos sankcijos nustatymo, jeigu teisminės institucijos sprendimu buvo konstatuotas piktnaudžiavimas paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, nes dėl to tokiam darbuotojui kyla procesinių nepatogumų, susijusių, be kita ko, su išlaidomis, proceso trukme ir atstovavimo taisyklėmis, dėl kurių Sąjungos teisinės sistemos jam suteiktų teisių įgyvendinimas tampa pernelyg sudėtingas“ (2016 m. rugsėjo 14 d. Sprendimas Martínez Andrés ir Castrejana López (C‑184/15 ir C‑197/15, EU:C:2016:680, 64 punktas); išskirta mano). Nors Teisingumo Teismas problemą nagrinėja remdamasis veiksmingumo principu, šio sprendimo 59 punkte jis primena, kad lygiavertiškumo ir veiksmingumo reikalavimai „išreišk[ia] bendrąją valstybių narių pareigą užtikrinti teisės subjektams pagal Sąjungos teisę suteikiamų teisių teisminę apsaugą“ (išskirta mano).

( 24 ) Žr. žodyną Dixel Dictionnaire – Le Robert, 2011 m. leidimas.

( 25 ) Dėl Sutarties dėl Konstitucijos Europai III‑365 straipsnio 4 dalies, kuri yra tokia pati kaip ir SESV 263 straipsnio ketvirta pastraipa, žr. L. Coutron „La Contestation incidente des actes de l’Union européenne“, Bruylant, 2007, p. 488. Taip pat žr. C. Blumann „L’amélioration de la protection juridictionnelle effective des personnes physiques et morales résultant du traité de Lisbonne“, L’Homme et le droit. En hommage au professeur Jean-François Flauss, Éditions Pedone, 2014, p. 77–100, ypač p. 98. Ši mintis geriau išreikšta Sutarties redakcijose kitomis kalbomis. Pavyzdžiui, redakcijoje anglų kalba vartojamas žodis „entail“, kuris yra žodžių „necessitate“ („reikėti“), „make necessary“ („padaryti būtiną“), „require“ („reikalauti“), „need“ („būti reikalingam“), taip pat „demand“ („reikalauti“) sinonimas (žr. „Oxford Thesaurus of English“, 2-asis leidimas, Oxford University Press, 2004). Taip pat žr. redakciją lenkų kalba („nie wymagają środków wykonawczych“) arba portugalų kalba („que não necessitam de medidas de execução“) (išskirta mano).

( 26 ) Šiuo klausimu žr. M. Rhimes, „The ES Courts Stand Their Ground: Why Are the Standing Rules for Direct Actions Still So Restrictive?“, European Journal of Legal Studies, 9 t., Nr. 1, 2016, p. 103–172, ypač p. 124.

( 27 ) Nuo tada, kai priimtas 1966 m. liepos 13 d. Sprendimas Italija / Taryba ir Komisija (32/65, EU:C:1966:42), Teisingumo Teismas nuspręsdavo, kad visuotinai taikoma norma, kurios teisėtumas ginčijamas pagal SESV 277 straipsnį, turi būti „tiesiogiai ar netiesiogiai [taikoma] byloje, kurioje nagrinėjamas ieškinys“ (Rink. p. 594; išskirta mano). Šią taisyklę toliau taiko Bendrasis Teismas (žr., be kita ko, 2015 m. birželio 12 d. Sprendimą Plantavis ir NEM / Komisija ir EFSA (T‑334/12, EU:T:2015:376, 51 punktas)).

( 28 ) 2017 m. kovo 14 d. Sprendimas A ir kt. (C‑158/14, EU:C:2017:202, 68 punktas).

( 29 ) Šiuo klausimu žr. 1979 m. kovo 6 d. Sprendimą Simmenthal / Komisija (92/78, EU:C:1979:53, 39 punktas).

( 30 ) 2017 m. kovo 14 d. Sprendimas A ir kt. (C‑158/14, EU:C:2017:202, 69 punktas).

( 31 ) „Ieškovė tik tvirtina, kad šie teisės aktai yra ne ginčijamo reglamento, bet Reglamento Nr. 1107/2009 įgyvendinimo priemonės (apeliacinio skundo 34, 42 ir 45 punktai). Nors tiesa tai, kad nagrinėjamų teisės aktų teisinis pagrindas yra ne ginčijamas reglamentas, o Reglamentas Nr. 1107/2009, šie aktai, iš kurių vienintelių išplaukia ieškovės pirmojoje instancijoje nurodytos pasekmės, yra įgyvendinimo priemonės, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, nes jomis, remiantis nuostatos logika, suteikiama galimybė kreiptis į teismą.“ (Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 12 punktas; išskirta mano.).

( 32 ) Šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 30 ir 31 punktai).

( 33 ) Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 12 punktas.

( 34 ) 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 92 punktas). Pirmą kartą šis teiginys pateiktas 1986 m. balandžio 23 d. Sprendimo Les Verts / Parlamentas (294/83, EU:C:1986:166) 23 punkte. Nuo tada jis buvo daug kartų pakartotas. Žr., be kita ko, 2002 m. liepos 25 d. Sprendimą Unión de Pequeños Agricultores / Taryba (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, 40 punktas); 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 57 punktas); 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimą T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284, 45 punktas) ir 2017 m. kovo 28 d. Sprendimą Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 66 punktas).

( 35 ) 1986 m. balandžio 23 d. Sprendimas Les Verts / Parlamentas (294/83, EU:C:1986:166, 23 punktas). Išskirta mano.

( 36 ) Šiuo klausimu žr. F. Berrod „La systématique des voies de droit communautaires“, Paryžius, Dalloz, 2003, Nr. 294 (dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą) ir Nr. 834 (dėl neteisėtumu grindžiamo prieštaravimo); taip pat L. Coutron „La contestation incidente des actes de l’Union européenne, Bruylant“, Briuselis, 2007, p. 129 ir 213.

( 37 ) 25 punktas, išskirta mano.

( 38 ) Žr. skundžiamos nutarties 13 punktą.

( 39 ) OL L 81, 2011, p. 8.

( 40 ) OL L 104, 2011, p. 39.

( 41 ) Šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 18 punktas).

( 42 ) Žr. 2007 m. liepos 18 d. Teisingumo Teismo sprendimą Industrias Químicas del Vallés / Komisija (C‑326/05 P, EU:C:2007:443) ir 2005 m. birželio 28 d. Bendrojo Teismo sprendimą Industrias Químicas del Vallés / Komisija (T‑158/03, EU:T:2005:253).

( 43 ) Žr., be kita ko, 2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimą Il Ponte Finanziaria / VRDT (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, 44 punktas) ir 2015 m. kovo 5 d. Sprendimą Ezz ir kt. / Taryba (C‑220/14 P, EU:C:2015:147, 111 punktas).

( 44 ) Šiuo klausimu žr. 2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimą Il Ponte Finanziaria / VRDT (C‑234/06 P, EU:C:2007:514, 45 ir 46 punktus).

( 45 ) Žr. IQV apeliacinio skundo 56 ir 59 punktus.

( 46 ) Šiuo klausimu žr. šios išvados 68 punktą ir šios išvados 34 išnašoje nurodytą jurisprudenciją. Tarp gausių komentarų žr., be kita ko, A. Meij „Standing in Direct Actions in the ES Courts After Lisbon“, De Rome à Lisbonne: les juridictions de l’Union européenne à la croisée des chemins – Mélanges en l’honneur de Paolo Mengozzi, Briuselis, Bruylant, 2013, p. 301–312; A. Turmo „Nouveau refus d’élargir l’accès des particuliers au recours en annulation contre les actes de l’Union européenne“, R.A.E, 2013, p. 825–835; D. Waelbroeck ir T. Bombois „Des requérants “privilégiés” et des autres… À propos de l’arrêt Inuit et de l’exigence de protection juridictionnelle effective des particuliers en droit européen“, Cahiers de droit européen, 2014/1, p. 21–76; P.-A. Van Malleghem ir N. Baeten „Before the Law Stands a Gatekeeper – Or, What is a “Regulatory Act” in Article 263(4) TFEU? Inuit Tapiriit Kanatami“, Common Market Law Review, 2014, 51 t., p. 1187–1216.

( 47 ) Šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 28 punktas) ir 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimą T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284, 30 punktas).

( 48 ) 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 93 punktas). Taip pat žr. 2013 m. gruodžio 19 d. Sprendimą Telefónica / Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:852, 29 punktas) ir 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimą T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija (C‑456/13 P, EU:C:2015:284, 31 punktas).

( 49 ) Pavyzdžiui, kai Teisingumo Teismas sutiko nagrinėti teisės akto, kuris nebuvo ginčijamo teisės akto teisinis pagrindas, neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą, žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendime Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, EU:C:2005:408).

( 50 ) Šiuo klausimu žr. A. Barav „The Exception of Illegality in Community Law: a Critical Analysis“, Common Market Law Review, 1974, p. 366–386, ypač p. 374.

( 51 ) Šiuo klausimu žr., be kita ko, 2010 m. birželio 29 d. Sprendimą E ir F (C‑550/09, EU:C:2010:382, 44 punktas).

( 52 ) 2015 m. liepos 14 d. Nutartis Forgital Italy / Taryba (C‑84/14 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2015:517, 66 punktas).

( 53 ) 2013 m. spalio 3 d. Sprendimas Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 104 punktas).

( 54 ) Šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 3 d. Sprendimą Inuit Tapiriit Kanatami ir kt. / Parlamentas ir Taryba (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, 103 punktas, skaitomas kartu su 104 punktu).

( 55 ) Šiuo klausimu žr. A. Arnull „Arrêt “Inuit”: la recevabilité des recours en annulation introduits par des particuliers contre des actes réglementaires“, Journal de droit européen, 2014, p. 14–16, ypač p. 15. Autorius kalba apie „paradoksą“, nes „Teisingumo Teismas nacionaliniams teismams taiko reikalavimus, kurių jis pats nėra linkęs laikytis“.

( 56 ) 2008 m. kovo 13 d. Sprendimas Komisija / Infront WM (C‑125/06 P, EU:C:2008:159, 47 punktas). Kadangi Teisingumo Teismas pateikė šį aiškinimą dėl SESV 263 straipsnio ketvirtos pastraipos antros sakinio dalies, nematau priežasčių, dėl kurių būtų galima pagrįsti jo netaikymą taip pat ir trečiai sakinio daliai. Šiuo klausimu žr. mano išvados byloje Stichting Woonpunt ir kt. / Komisija (C‑132/12 P, EU:C:2013:335) 66 punktą ir 21 išnašą.