GENERALINIO ADVOKATO

DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER IŠVADA,

pateikta 2004 m. rugsėjo 7 d.( )

Byla C‑249/02

Portugalijos Respublika

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Ieškinys dėl panaikinimo – Žemės ūkis – Bendroji žemės ūkio politika – EŽŪOGF – Valstybės narės išlaidos, mažesnės nei Komisijai pateiktos išlaidų prognozės – Išankstinių mokėjimų kitiems finansiniams metams sumažinimas – Komisijos generalinio direktoriaus laiškas, pranešantis valstybei narei apie šį sumažinimą – Ieškinio priimtinumas“

1. Portugalijos Respublika prašo panaikinti Europos Bendrijų Komisijos Žemės ūkio generalinio direktoriaus 2002 m. balandžio 18 d. laišką( ), kuriuo pagal Reglamento (EB) Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalį( ) 4 583 055,83 EUR suma buvo sumažinti du išankstiniai mokėjimai, gauti 2002 metais kaimo plėtros planų (toliau – KPP) finansavimui.

I – Teisinis pagrindas

2. Dėl daugelio šiame ieškinyje dėl panaikinimo iškeltų aspektų reikalingas išsamus Bendrijos teisės, kurios pagrindu šiuos aspektus reikia išnagrinėti, pristatymas.

A – Kaimo plėtros planai: tikslas, kūrimas ir finansiniai aspektai

1. Reglamentas (EB) Nr. 1257/1999( )

3. Šis reglamentas sukuria Bendrijos paramos subalansuotai kaimo plėtrai pagrindus ir papildo kitas bendrosios žemės ūkio politikos priemones (1 straipsnis). Nagrinėjamos priemonės yra nustatytos II antraštinėje dalyje( ), o III antraštinėje dalyje, „Programavimo“ skyriuje, numatyta, kad KPP yra rengiami optimaliausiai geografinei teritorijai (41 straipsnio 1 dalis).

4. Be to, kad reglamentas nustato išsamų jų turinį (43 straipsnis), jis taip pat numato, kad:

– Šiuos planus „rengia valstybės narės paskirtos kompetentingos institucijos, o valstybė narė po konsultacijų su atitinkamo teritorinio lygio kompetentingomis institucijomis ir organizacijomis planą pateikia Komisijai“ (41 straipsnio 1 dalis).

– „Kaimo plėtros planai apima septynerių metų laikotarpį skaičiuojant nuo 2000 m. sausio 1 d.“ (42 straipsnis).

– „1. Kaimo plėtros planai pateikiami ne vėliau kaip praėjus šešiems mėnesiams nuo šio reglamento įsigaliojimo. 2. Komisija įvertina siūlomus planus, kad nustatytų, ar jie atitinka šio reglamento nuostatas. Remdamasi šiais planais, Komisija tvirtina kaimo plėtros programavimo dokumentus Reglamento (EB) Nr. 1260/1999 50 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka per šešis mėnesius nuo planų pateikimo“( ) (44 straipsnis).

5. Be to, 46 straipsnis numato, kad dėl Bendrijos paramos iš EŽŪOGF Garantijų skyriaus „vykdomas metinis finansinis planavimas ir apskaita“ (1 dalis); kad „Komisija valstybėms narėms perveda kiekvieniems metams numatytus pradinius asignavimus, taikydama objektyvius kriterijus, leidžiančius atsižvelgti į konkrečią padėtį ir poreikius bei pastangas, kurių visų pirma reikia imtis aplinkai tausoti, darbo vietoms kurti ir kraštovaizdžiui išsaugoti“ (2 dalis); ir galiausiai, kad „pradiniai asignavimai patikslinami atsižvelgiant į faktiškai padarytas išlaidas ir valstybių narių pateiktas pakoreguotas išlaidų prognozes, atsižvelgiant į programos tikslus, ir priklauso nuo turimų lėšų <…>“ (3 dalis).

Taip pat svarbu priminti, kad „EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansinė parama gali būti šių formų: išankstiniai mokėjimai programai įgyvendinti ir mokėjimai patirtoms išlaidoms padengti“ (47 straipsnio 3 dalis).

50 straipsnyje numatytos įgyvendinančios nuostatos( ), kurios reglamentuoja planų pateikimą ir programavimo dokumentų peržiūrėjimą; finansų planavimą biudžeto drausmei ir dalyvavimui finansavime užtikrinti; monitoringą ir vertinimą; ir tai, kaip užtikrinti kaimo plėtros priemonių ir paramos priemonių, nustatytų organizuojant rinką, nuoseklumą.

2. Reglamentas Nr. 1750/1999( )

6. Reglamentą Nr. 1257/1999 papildo Reglamentas Nr. 1750/1999( ), kuris buvo daug kartų keistas( ) ir panaikintas Reglamentu (EB) Nr. 445/2002( ), kurį nagrinėsiu vėliau( ).

7. Šis įgyvendinimo reglamentas taip pat reguliuoja KPP bei numato, kad jie turi būti sudaromi pagal Reglamento Nr. 1257/1999 43 straipsnį „pagal šio Reglamento priede išdėstytus išsamius reikalavimus“ ir kad jų patvirtinimas „nustatys bendrą Bendrijos paramos sumą“( ) (33 straipsnio 1 ir 2 dalys).

8. Iš finansinės pusės reikia atsižvelgti į 37 straipsnio 1 dalį, kurioje numatyta, kad:

„Ne vėliau kaip iki kiekvienų metų rugsėjo 30 d. valstybės narės išsiunčia Komisijai apie kiekvieną kaimo plėtros programavimo dokumentą ir kiekvieną programavimo dokumentą pagal 2 tikslą, jei kaimo plėtros priemonės finansuojamos iš EŽŪOGF Garantijų skyriaus:

a) einamųjų finansinių metų išlaidų ir išlaidų, kurias dar reikia išmokėti iki tų metų pabaigos ir kurioms skiriama Bendrijos parama, kaip ji apibrėžta šio Reglamento 33 straipsnio 2 dalyje, ataskaitas, ir





b) peržiūrėtas pirmiau nurodytų išlaidų prognozes paskesniems finansiniams metams iki atitinkamo programavimo laikotarpio pabaigos pagal kiekvienai valstybei narei nustatytus asignavimus.

Ši informacija bus pateikiama lentelėje, naudojantis Komisijos pateiktu kompiuteriniu pavyzdžiu“( ).

9. 39 straipsnio 1 punktas nustato, kad „kiekvienos valstybės narės kiekvieniems atitinkamiems finansiniams metams deklaruotos išlaidos yra finansuojamos tik tokio dydžio sumomis, kurios buvo nurodytos Komisijai šio reglamento 37 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta tvarka ir kurios įeina į asignavimus, įrašytus minėtų finansinių metų biudžete“.

Tačiau tarp faktinių išlaidų ir prognozuotų išlaidų gali atsirasti skirtumų. Kitos 39 straipsnio dalys reglamentuoja tokius neatitikimus( ). Šiai bylai svarbi 3 dalis, kuri numato:

„3. Jeigu išlaidos, kurias valstybė narė iš tikrųjų padarė atitinkamais metais, yra mažesnės nei 75 % šio straipsnio 1 dalyje nurodytos sumos, išlaidos, pripažintinos kitiems finansiniams metams, sumažinamos šios ribinės sumos ir iš tikrųjų padarytų minėtais finansiniais metais išlaidų skirtumo trečdaliu.

Į šią sumažintą sumą neatsižvelgiama, kai nustatomos iš tikrųjų padarytos išlaidos finansiniais metais po tų metų, kuriais suma buvo sumažinta“( ).

Tačiau pagal 39 straipsnio 4 dalį „3 dalis netaikoma pirmajai išlaidų ataskaitai pagal kaimo plėtros programavimo dokumentą arba pagal bendrąjį programavimo dokumentą pagal 2 tikslą, kai kaimo plėtros priemonės finansuojamos iš EŽŪOGF Garantijų skyriaus“( ).

10. Galiausiai pagal Reglamento Nr. 1750/1999 50 straipsnį jis „taikomas Bendrijos paramai nuo 2000 m. sausio 1 d.“

3. Reglamentas Nr. 445/2002( )

11. Kaip jau nurodžiau( ), šis 2002 m. kovo 22 d. įsigaliojęs reglamentas( ) aiškiai panaikino Reglamentą Nr. 1750/1999, numatydamas, kad nuorodos į panaikintą reglamentą „suprantamos kaip nuorodos į šį reglamentą ir aiškinamos pagal III priede pateiktą atitikties lentelę“ (65 straipsnis).

12. Svarbu turėti omenyje, kad dauguma Reglamento Nr. 445/2002 nuostatų pakartoja Reglamento Nr. 1750/1999 nuostatas, konsoliduodamos jas į vientisą tekstą( ). Tai taikoma 40 straipsniui ir 41 straipsnio 1 daliai (kurie atitinka Reglamento Nr. 1750/1999 33 straipsnio 1 ir 2 dalis), 47 straipsniui (Reglamento Nr. 1750/1999 37 straipsnis) ir 49 straipsniui (Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnis).

13. Be šių akivaizdžių skirtumų, kurie atsiranda, jei nurodomas kitas reglamentas( ), galima pastebėti nemažai Reglamento Nr. 445/2002 skirtumų, lyginant su ankstesniuoju reglamentu. Nenagrinėjant kitų pakeitimų( ), reikia atkreipti dėmesį į 49 straipsnio 5 dalimi nustatytą naujovę, pagal kurią „4 dalis netaikoma pirmajai ataskaitai, kurioje nurodomos 2000 finansinių metų faktinės išlaidos, susijusios su 2 tikslo kaimo plėtros programavimo dokumentu arba bendruoju programavimo dokumentu, kai kaimo plėtros priemones finansuoja EŽŪOGF Garantijų skyrius“. Žodžių „2000 finansinių metų“ nėra Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 4 dalyje( ).

B – Bendrosios žemės ūkio politikos finansavimas

14. Reglamentas (EB) Nr. 1258/1999( ) numato atvejus, kai įmanomas finansavimas iš EŽŪOGF Orientavimo skyriaus ir Garantijų skyriaus, ir tuomet jo 6 straipsnio 1 dalis įpareigoja valstybes nares reguliariais laiko tarpais teikti Komisijai „apie akredituotas mokėjimo agentūras, koordinavimo įstaigas ir sandorius, finansuojamus iš Fondo Garantijų skyriaus, tokią informaciją:

a) išlaidų ataskaitas ir finansinių poreikių sąmatas;





b) metines sąskaitas kartu su informacija, reikalinga pateiktoms sąskaitoms apmokėti ir jų vientisumui, tikslumui bei teisingumui patvirtinti“.

15. Reglamentas taip pat reikalauja, kad Komisija, pasitarusi su Fondo komitetu( ), priimtų sprendimus „dėl mėnesinių išankstinių mokėjimų išlaidoms, kurias padarė akredituotos mokėjimo agentūros, padengti“ (7 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa) ir apmokėtų mokėjimo agentūrų sąskaitas „iki metų, einančių po atitinkamų finansinių metų, balandžio 30 d., remdamasi 6 straipsnio 1 dalies b punkte nurodyta informacija“. Sprendime dėl sąskaitų apmokėjimo turi būti atsižvelgiama į pateiktų sąskaitų išsamumą, tikslumą ir teisingumą. Sprendimas netrukdo vėliau priimti sprendimą pagal 4 dalies nuostatas ( ) (7 straipsnio 3 dalis).

16. Taip pat reikia pabrėžti, kad Reglamentas Nr. 1258/1999 taikomas „išlaidoms, padarytoms nuo 2000 m. sausio 1 d.“ (20 straipsnio 2 pastraipa).

17. Galiausiai reikia pastebėti, kad prieš Reglamentą Nr. 1258/1999 galiojęs Reglamentas Nr. 729/70( ) buvo įgyvendinamas pagal Reglamentą (EB) Nr. 1663/95( ), kuris taip pat taikomas su sąlyga, kad nuorodos į Reglamentą Nr. 729/70 turi būti suprantamos kaip nuorodos į jį pakeitusį reglamentą( ).

C – Komisijos sprendimų priėmimas

18. EB 211 straipsnis suteikia Komisijai „teisę pačiai priimti sprendimus“, o Komisijos darbo tvarkos taisyklės( ) numato keturis šios teisės įgyvendinimo būdus:

a) posėdžiuose;

b) raštu, laikantis 12 straipsnyje nustatytos tvarkos;

c) suteikiant įgaliojimą, laikantis 13 straipsnyje nustatytos tvarkos; arba

d) deleguojant, laikantis 14 straipsnyje nustatytos tvarkos.

19. Vienam arba keliems Komisijos nariams suteiktus įgaliojimus „galima perduoti generaliniams direktoriams ir tarnybų vadovams“, išskyrus atvejus, kai toks perdavimas yra aiškiai uždraustas (13 straipsnis). Komisija taip pat gali deleguoti teisę priimti valdymo ar administracines priemones „generaliniams direktoriams ir tarnybų vadovams“ (14 straipsnis). Galiausiai „įgaliojimo ar delegavimo tvarka priimti sprendimai užregistruojami dienos akte, kuris įtraukiamas į kito Komisijos posėdžio protokolą“ (15 straipsnis).

II – Faktinės aplinkybės

A – Portugalijos Respublikos KPP patvirtinimas

20. Portugalijos Respublika pateikė Komisijai tris KPP 2000–2006 m. laikotarpiui:

– 2000 m. sausio 6 d. planą kontinentinei Portugalijai( ),

– 2000 m. vasario 4 d. planą Azorų autonominiam regionui( ),

– 2000 m. vasario 22 d. planą Madeiros autonominiam regionui( ).

21. Komisija patvirtino šiuos KPP atitinkamai 2000 m. lapkričio 22 d., 2001 m. kovo 1 d. ir balandžio 30 d. sprendimais( ). Kiekvieno iš šių sprendimų 2 straipsnio 1 dalis nurodo EŽŪOGF Garantijų skyriaus įnašus priemonių išlaidoms, numatytoms kiekvieno iš pasiūlytų kaimo plėtros planų įgyvendinimui, o 2 straipsnio 2 dalis numato, kad pagal Reglamento (EB) Nr. 296/96 7 straipsnį( ) mokėjimo agentūrų išmokos nuo 1999 m. spalio 16 d. priskiriamos 2000 finansiniams metams. 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta, kad atitinkamai galima reikalauti išlaidų, patirtų nuo 2000 m. sausio 6 d., 2002 m. vasario 4 d. ir vasario 22 d.( ), atlyginimo.

B – Komisijos reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalies taikymas

22. 2000 m. rugsėjo 30 d. pranešimu Portugalijos Respublika pagal Reglamento Nr. 1750/1999 37 straipsnio 1 dalies b punktą( ) pateikė Komisijai išlaidų prognozes paskesniems programavimo laikotarpio finansiniams metams kiekvienam KPP dokumentui. 2001 finansinių metų suma buvo 281 430 000 EUR.

23. Komisija, remdamasi kiekvieną mėnesį Portugalijos valdžios institucijų teikiamais duomenimis, nusprendė, kad 2001 finansiniais metais Portugalijos Respublikos patirtos faktinės išlaidos buvo tik 197 323 332,52 EUR, o tai sudarė 70,11 % šių finansinių metų išlaidų prognozių.

24. EŽŪOGF komitetas ne kartą svarstė Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalies taikymo galimybę:

a) 2002 m. sausio 22 d. posėdžio protokole yra aptariamos nuobaudos, taikomos tam tikroms valstybėms narėms už tai, kad 2001 m. EŽŪOGF finansiniais metais jos nesilaikė kaimo plėtros biudžeto, ir nurodoma būtent Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalis (6.1 punktas). Tačiau šis punktas buvo panaikintas dėl su vidaus procedūra susijusių priežasčių, nes prieš nustatant nuobaudos dydį reikia apskaičiuoti visą valstybės narės tais metais pateiktų išlaidų sumą, o tokios informacijos nebūtų galima gauti iki 2002 m. sausio 31 d. – EŽŪOGF Garantijų skyriaus 2001 finansinių metų paskutinės dienos.

Šio posėdžio protokole, antraštinėje dalyje „Kaimo plėtros planuojamų išlaidų 2002 m. EŽŪOGF finansiniais metais išsamios nuostatos, peržiūrėtos pagal Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalį“, pažymima, kad Komisijos atstovas paaiškino apskaičiavimo būdą (6.2 punktas).

b) 2002 m. vasario 19 d. posėdžio protokole yra panašios informacijos ir jame taip pat aiškiai minima Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalis (6 punktas).

Taip pat protokole įrašyta, kad Komisijos atstovas minėjo nuobaudas šešioms valstybėms narėms, kurių išlaidos pagal KPP buvo mažesnės nei 75 % planuojamų išlaidų ir informavo valstybes nares, kad joms bus pranešta laišku tą dieną, kada taikytinos nuobaudų sumos bus išskaičiuotos iš jų išankstinių mėnesinių mokėjimų.

25. Šioje byloje skundžiamas laiškas, kuris buvo išsiųstas Instituto Nacional de Garantia Agrícola (toliau – INGA)( ), paaiškina, kad per 2001 m. EŽŪOGF finansinius metus bendra išlaidų suma buvo 197 323 332,52 EUR, o kadangi ši suma nesudarė 75 % nuo įtrauktų į biudžetą 281 430 000,00 EUR, taikytina Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalis. Laiške nurodomas pridedamas dokumentas AGRI/46059/2001‑Rev. 2, kurį EŽŪOGF komitetas aptarė 2002 m. vasario 19 d. ir kuriame pateikta apskaičiavimo analizė( ). Laiške pažymima, kad remiantis 39 straipsnio 3 dalimi 2002 m. dviems išankstiniams mokėjimams bus pritaikytas 4 583 055,83 EUR sumažinimas, priskirtas B01‑41 skirsniui (apmokėjimas ir išankstinių mokėjimų sumažinimai bei koregavimai), bet šis sumažinimas neturės poveikio pagal Sprendimą 2000/426/EB pripažintoms valstybės narės išlaidoms( ).

26. 2002 m. balandžio 19 d. EŽŪOGF komiteto posėdyje buvo vėl aptarti sumažinimai pagal Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalį. Danijos delegacijos prašymu pirmininkas paskelbė Komisijos teisės tarnybos nuomonę, kurioje patvirtinama, kad minėtas sumažinimas yra įprasta finansinė nuobauda ir kad ji būtų atskaitoma iš atitinkamoms valstybėms narėms apskaitytų mokėtinų išankstinių mokėjimų 2002 m. birželio arba rugpjūčio mėn.

27. 2002 m. gegužės 22 d. ir birželio 19 d. posėdžiuose EŽŪOGF komitetas konsultavosi dėl išankstinių mokėjimų, mokėtinų valstybėms narėms 2002 m. birželio ir liepos mėn. pagal jų atitinkamai 2002 m. balandžio ir gegužės mėn. turėtas išlaidas. Šiuose posėdžiuose buvo pažymėta, kad nustatant išankstinių mokėjimų sumas buvo atsižvelgta į daugelio valstybių narių deklaruotų išlaidų koregavimus – teigiamus ir neigiamus.

28. 2002 m. gegužės 27 d. ir birželio 24 d. sprendimais, pasirašytais Žemės ūkio komisaro, Komisija nustatė valstybėms narėms mokėtinus išankstinius mokėjimus atitinkamai 2002 m. balandžio ir gegužės mėnesiams. Šiuose sprendimuose nurodoma tik suma kiekvienai valstybei, nepateikiant išsamesnės informacijos.

29. Galiausiai reikia pažymėti, kad Komisija, 2002 m. birželio 12 d. pagal Reglamento Nr. 1258/1999 7 straipsnio 3 dalį priimdama sprendimą 2002/461/EB( ), susijusį su valstybių narių Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) Garantijų skyriaus 2001 finansiniais metais finansuojamų išlaidų sąskaitų apmokėjimu, atliko šį apmokėjimą.

III – Procesas Teisingumo Teisme

30. 2002 m. liepos 1 d. Portugalijos Respublika pateikė ieškinį Teisingumo Teismo sekretoriate.

31. Europos Bendrijų Komisija pateikė atsiliepimą į ieškinį, kuriame teigė, kad ieškinys turėtų būti pripažintas nepriimtinu arba atmestas, o ieškovei turėtų būti nurodyta padengti bylinėjimosi išlaidas.

32. Pateikus ieškovo dubliką ir atsakovo tripliką rašytinis procesas baigėsi.

33. Ieškovės prašymu 2004 m. liepos 1 d. buvo surengtas posėdis, kuriame taip pat dalyvavo atsakovė. Jame buvo pranešta, kad generalinio advokato išvada bus pateikta 2004 m. rugsėjo 7 dieną.

IV – Dėl teisės

34. Visų pirma Komisija tvirtina, kad ieškinys yra nepriimtinas, kadangi ginčijamo laiško turinys yra vien tik informacinio pobūdžio. Visais kitais klausimais jos ieškinio analizė susijusi su Portugalijos Respublikos nurodytais panaikinimo teisiniais pagrindais.

35. Tačiau tarp reikalavimo dėl nepriimtinumo ir teisinių panaikinimo pagrindų yra ryšys, nes ginčijamo laiško teisinis pobūdis gali būti svarbus pagrindiniam ieškovės pateiktam skundui dėl kompetencijos trūkumo.

A – Dėl Ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo

1. Argumentai

36. Iš esmės Komisija teigia, kad ieškinys turi būti pripažintas nepriimtinu, nes ieškinys dėl panaikinimo gali būti pareikštas tik dėl tų aktų, kurie sukelia privalomų teisinių pasekmių, o ginčijamas laiškas, kuris nekeičia teisinės padėties, bet kurio turinys pagal 2002 m. vasario 19 d. EŽŪOGF komiteto posėdyje padarytus pranešimus yra tik informacinio pobūdžio ir kuriuo Komisijos tarnybos tik pateikė informaciją Portugalijos Respublikos institucijoms, pranešdamos apie tai, ką Portugalija jau buvo sužinojusi per Komiteto posėdį, bei kuris patenka į Bendrijos ir valstybių narių bendradarbiavimo sritį, toks nėra.

Komisija taip pat teigia, kad privalomos teisinės galios sprendimai, turintys įtakos ieškovės interesams, buvo priimti 2002 m. gegužės 27 d. ir birželio 24 d. dėl išankstinių mokėjimų ieškovei 2002 m. balandžio ir gegužės mėnesiais, kuriais Žemės ūkio komisaras priėmė išankstinių mokėjimų sumažinimo priemones.

37. Portugalijos Respublika, manydama, kad 2002 m. sausio 22 d. EŽŪOGF komiteto posėdyje nuobaudų skyrimas apskritai nebuvo aptartas, nes kiekvienos valstybės turėtų išlaidų suma dar nebuvo nustatyta, ir kad 2002 m. vasario 19 d. posėdyje Komisija tiesiog pranešė savo ketinimą skirti nuobaudas, teigia, kad laiškas jai sukelia teisinių pasekmių, nes jis yra sumažinimą nustatanti priemonė, nurodo tikslią to sumažinimo sumą, taigi jo turinys yra individualus ir tikslus.

Portugalijos vyriausybė tvirtina, kad kol ji negavo šio laiško, ji nežinojo nei to, kad Komisija nusprendė pritaikyti sumažinimą, nei jo sumažinimo sumos, nei to, ar sumažinimas bus padalytas visiems mėnesiniams išankstiniams mokėjimams, ar bus visas taikomas vieną mėnesį.

Jos teigimu, 2002 m. gegužės 27 d. ir birželio 24 d. sprendimai yra tik įgyvendinančios priemonės, dėl kurių negalima pateikti ieškinio, nes jose nėra nuostatos dėl to, kad faktinės Portugalijos vyriausybės išlaidos yra mažesnės nei 75 % prognozuotų išlaidų; be to, jie tiksliai nenurodo nuobaudos ar jos dydžio.

38. Mano nuomone, nagrinėjant, ar ieškinys dėl panaikinimo yra priimtinas, reikia pradėti nuo EB 230 straipsnio( ), kaip jį aiškina Teisingumo Teismas.

39. Ieškinys dėl panaikinimo turi du tikslus: prižiūrėti, kad institucijos laikytųsi Bendrijos teisės, ir apsaugoti ieškovų (kitų Bendrijos institucijų, valstybių narių ar asmenų) teises( ), atsižvelgiant į tų institucijų veiksmus, o teismų praktikoje pripažinta, kad siauras priimtinumo sąlygų aiškinimas prieštarauja ieškinių tikslams( ).

40. Šiuo klausimu jau buvo pažymėta, kad Europos Bendrija yra teise pagrįsta bendrija tiek, kiek nei jos valstybės narės, nei institucijos negali išvengti jų priimtų aktų atitikties Bendrajai konstitucinei chartijai, t. y. sutarčiai, be kita ko, nustatančiai išbaigtą teisinių gynybos priemonių ir procesų sistemą, kad Bendrijos teismas galėtų kontroliuoti institucijų aktų teisėtumą, kontrolės( ). Pagal šią sistemą ieškinį galima tiesiogiai pateikti „dėl visų institucijų priimtų nuostatų <...>, kuriomis siekiama sukurti teisinių pasekmių“( ).

41. Tačiau tiksliai nustatyti, nuo kurio momento Bendrijos aktas sukuria teisinių pasekmių, yra sudėtinga.

2. Teisės akto, kuris sukuria teisinių pasekmių, apibrėžimas

42. Šią sąvoką jau nagrinėjau anksčiau( ). Mano nuomone, tai, ką tuomet pareiškiau, lygiai tai pat taikoma ir šioje byloje dėl poveikio valstybei narei apimties.

43. Teisingumo Teismo teigimu, akto pavadinimas ir forma iš esmės nėra svarbūs, nes lemiami yra jo turinys ir taikymo apimtis( ). Taip jis pripažino, kad ieškinys dėl laiško( ), kaip ir ieškinys dėl žodinio sprendimo( ), yra priimtinas. Šiame kontekste Teisingumo Teismas taip pat nagrinėjo ieškinį dėl Tarybos kvietimo valstybėms narėms sudaryti tarptautinį susitarimą Bendrijos vardu panaikinimo( ), bei ieškinį dėl Komisijos pranešimo, kuriuo, prisidengiant Direktyvos nuostatų aiškinimu, buvo sukurtos naujos pareigos valstybėms narėms( ).

44. Kita vertus, ieškiniai, pareikšti dėl priemonių, kurios savaime negali sukurti teisių ar pareigų tretiesiems asmenims, buvo pripažinti nepriimtinais, o Teisingumo Teismas atmetė ieškinius dėl vidinio pobūdžio priemonių ar instrukcijų, kurios nesukuria pasekmių kitiems nei juos priėmusi institucija asmenims( ), ir ieškinius dėl apibrėžtos Bendrijos praktikos( ). Ieškiniai dėl aktų, kurie sudėtingo proceso metu buvo priimti prieš ar po galutinio sprendimo, taip pat buvo atmesti. Parengiamųjų priemonių trūkumai, atsiliepę vėliau priimtam aktui, kuriame ir yra institucijos sprendimas, turi būti nurodyti tuomet, kai ieškinys pareiškiamas dėl pastarojo akto( ), tačiau tai nereiškia, kad parengiamieji aktai negali būti ginčijami atskirai tiek, kiek jie sukelia teisinių pasekmių ir turi lemiamos įtakos klausimui pagrindiniame procese. Dėl tos pačios priežasties negalima pareikšti ieškinių dėl aktų, kurie tik atkartoja ar patvirtina ankstesnius sprendimus( ), ir aktų, kurie yra tik įgyvendinantys( ).

3. Pateikto apibrėžimo taikymas šioje byloje

45. Iš auščiau pateiktų svarstymų seka, kad ginčijamas laiškas turi būti laikomas aktu, sukeliančiu teisinių pasekmių.

46. Reglamento Nr. 1750/1999( ) 39 straipsnio 3 dalis numato išlaidų, kurios turi būti pripažįstamos kitiems finansiniams metams, sumažinimą pagal tam tikrus tikslius kriterijus( ), o iš to seka, kad kompetentinga institucija turi priimti sprendimą, tiksliai nusakantį sumažinimą ir nurodantį atitinkamą informaciją. Būtina nustatyti „faktines išlaidas“, „1 dalyje numatytas sumas“, jų procentinį skirtumą bei galiausiai – šio skirtumo trečdalį, kuris ir sudaro sumažinimo dydį.

47. Tik tokiu atveju, jei valstybė narė žino, kad jos išlaidos bus sumažintos, ir jei jai prieinama visa ši išsami informacija, ji gali veiksmingai skųsti nagrinėjamą priemonę, ginčydama aplinkybes ir duomenis, kuriais buvo pagrįstas sumažinimas, o tai būtų sudėtinga padaryti, jei informacija būtų pateikiama etapais, o ne konkrečiame sprendime, išdėstančiame visas turimas aplinkybes ir duomenis, taip suteikiant valstybei narei galimybę išreikšti savo nesutikimą ir pateikti ieškinį, jei ji manytų tai esant reikalinga.

48. Šioje byloje laiškas akivaizdžiai paaiškina, kad Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalį tikslinga taikyti Portugalijos Respublikai, ir tiksliai nurodo sumažinimo sumą, datą, kada jis bus pritaikytas, ir panaudotus duomenis:

– patirtos išlaidos yra 197 323 332,52 EUR,

– 2001 m. prognozės, kurios Komisijai buvo pateiktos 2000 m. rugsėjo 30 d., buvo 281 430 000,00 EUR,

– faktinės išlaidos yra mažiau nei 75 % prognozuotų išlaidų, ir

– sumažinimo suma yra 4 583 055,83 EUR, ir ji bus pritaikyta dviem 2002 m. išankstiniams mokėjimams.

49. Todėl ieškinys dėl šio laiško panaikinimo yra priimtinas, nors Komisija pateikė ir priešingų argumentų.

50. Tačiau Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalies taikymas buvo aptartas dviejuose ankstesniuose EŽŪOGF komiteto posėdžiuose( ) ir kiekvieną kartą informatyviai( ). 2002 m. sausio 22 d. posėdyje vykusios diskusijos neturi didelės teisinės reikšmės, nes, trūkstant vieno iš reikalaujamos informacijos elementų, visos nuorodos dėl minėtos nuostatos taikymo buvo išbrauktos iš darbotvarkės. 2002 m. vasario 19 d. posėdyje vykusios diskusijos sukelia dar didesnių abejonių.

51. Pagal šio posėdžio protokolą Komisijos atstovas minėjo nuobaudas, kurios bus taikomos kai kurioms valstybėms narėms, kurios, matyt( ), buvo išvardytos priede, vėliau pridėtame prie ginčijamo laiško. Todėl galima daryti išvadą, kad vykstant 2002 m. vasario 19 d. posėdžiui Komisija jau buvo priėmusi sprendimą dėl sumažinimo taikymo, dėl sumažinimo apskaičiavimo pagrindo ir dėl sumos, o 2002 m. balandžio 18 d. laiškas tiesiog buvo priemonė pranešti apie tai, kas jau buvo nuspręsta, todėl, jei Portugalijos Respublika su tuo nesutiko, ji turėjo ginčyti tą sprendimą, o ne laišką.

52. Tai išdėsčius, ką vis dėlto Portugalijos vyriausybė turėjo ginčyti? Priedą, kuriame nustatomas apskaičiavimas? Pranešimą apie nuobaudą? Komisijos atstovo pateiktą informaciją? Trumpiau tariant, kuris dokumentas yra sprendimas pritaikyti sumažinimą( )?

53. Šių klausimų kontekste, atsižvelgiant į teisinio tikrumo principą, pagal kurį „bet koks valdžios institucijų aktas, sukeliantis teisinių pasekmių, turi būti aiškiai apibrėžtas, ypač aiškūs turi būti jo autorius ir turinys“( ), bei į reikalavimą, kad nė vienas institucijų aktas neprieštarautų Bendrijos teisei( ), atrodo, kad reikia pripažinti ieškinio dėl panaikinimo, pareikšto dėl laiško, kuris yra materiali sprendimo pritaikyti sumažinimą išraiška ir kuriuo Portugalijos valdžios institucijoms pateikiama visa atitinkama informacija, priimtinumą.

54. Iš tiesų ieškinys turėjo būti pareikštas dėl sprendimo, kuriuo nustatomas sumažinimas, tačiau nebuvo formalios priemonės, kuria būtų buvęs patvirtintas toks sprendimas, todėl laiškas tampa jo materialia išraiška, ir ieškovė turi teisę ginčyti laišką, prašydama Teisingumo Teismo išnagrinėti, ar jis atitinka Bendrijos teisę. Todėl, nors formaliai ieškinys buvo pareikštas dėl laiško, tikrasis jo dalykas yra sprendimas, kuris jame nurodomas. Be to, remiantis tokiu pačiu požiūriu, reikia nagrinėti ir Portugalijos Respublikos pateiktus neteisėtumo teisinius pagrindus ta prasme, kad turi būti atsižvelgiama į sumažinimo nustatymo procesą ir jo nustatymo būdą, o ne vien tik į laišką, kuris tebuvo priemonė šiems klausimams išdėstyti.

55. Kita vertus, nesutinku su Komisijos teiginiu, kad teisės aktai, kuriuos reikėjo apskųsti, yra 2002 m. gegužės ir birželio mėn. sprendimai, nustatantys valstybėms narėms 2002 m. balandžio ir gegužės mėn. taikomų išankstinių mokėjimų sumas, nes šios priemonės tik įgyvendina jau priimtus sprendimus. Kaip pažymi ieškovė, šie sprendimai panašūs į ankstesnius, nuo kurių jie skiriasi nurodytos sumos dydžiu ir atitinkamu mėnesiu, tačiau jų niekuo nepapildo.

B – Dėl teisinių panaikinimo pagrindų

56. Jei Teisingumo Teismas pripažins šį ieškinį priimtinu, jis turės nagrinėti pateiktus teisinius panaikinimo pagrindus.

1. Pirmasis panaikinimo pagrindas: kompetencijos trūkumas

57. Argumentas dėl kompetencijos trūkumo sudarytas iš dviejų dalių: pirmoji susijusi su Komisijos darbo tvarkos taisyklių, o antroji – su Reglamento Nr. 1258/1999 7 straipsnio 3 dalies pažeidimu.

a) Komisijos darbo tvarkos taisyklių pažeidimas( )

58. Portugalijos Respublika prašo panaikinti laišką, nes jį pasirašė generalinis direktorius, kuris tam neturėjo kompetencijos ir šiai veiklai nebuvo įgaliotas ar deleguotas, be to, tokie galių suteikimo būdai negali būti preziumuojami.

59. Sutinku su ieškovės nuomone, kad generalinis direktorius neturi teisės nustatyti Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalyje numatyto sumažinimo. Taip pat sutinku, kad šioje Teisingumo Teismo nagrinėjamoje byloje nėra jokių įgaliojimo ar delegavimo įrodymų( ). Be to, Komisija neginčija nė vieno iš šių aspektų( ).

60. Tačiau nesutinku su iš šių tvirtinimų daroma išvada, kad laiško negalima nagrinėti atskirai( ) be konteksto, kuriame jis buvo sukurtas. Tai būtų pernelyg paprastas sprendimas, ir taip laiškui būtų suteikiamas pobūdis, kurio jis neturi. Reikia priminti mano teiginį, kad ieškinys yra priimtinas todėl, kad Komisijos sprendimui sumažinti išankstinius mokėjimus Portugalijos Respublikai trūksta konkrečios materialios išraiškos, kurios vaidmenį atlieka šis laiškas. Todėl dėl šio laiško pareikštas ieškinys leidžia Teisingumo Teismui nagrinėti ieškovės skundą dėl sprendimo( ). Tačiau iš to negalima daryti išvados, kad generalinis direktorius laišku priėmė sprendimą pritaikyti sumažinimą, kaip teigia valstybė ieškovė.

b) Reglamento Nr. 1258/1999( ) 7 straipsnio 3 dalies pažeidimas

61. Ieškovė pažymi, kad laiško data yra 2002 m. balandžio 18 d., tačiau 2001 finansinių metų mokėjimo agentūrų sąskaitos nebuvo apmokėtos iki 2002 m. birželio 12 dienos. Ji teigia, kad dėl to iki šios datos nebuvo galima apskaičiuoti 2002 m. taikytinos sumažinimo sumos, todėl, kadangi generalinio direktoriaus apskaičiavimai rėmėsi suma, kuri dar nebuvo patvirtinta, jis, pažeisdamas Reglamento Nr. 1258/1999 7 straipsnio 3 dalį, viršijo savo įgaliojimus.

62. Nesutinku su šiuo argumentu. Minėta nuostata nurodo, kad Komisija apmoka mokėjimo agentūrų sąskaitas, tačiau to nedaro generalinis direktorius. Kita problema yra ta, kad generalinis direktorius, prieš nustatydamas sumažinimą, nepalaukė, kol sąskaitos bus apmokėtos. Kitaip tariant, kaip savo triplike tvirtina Komisija, Portugalijos Respublika iš tikrųjų ginčija apskaičiavimo būdą, t. y. klausimą, kuris, esant reikalui, gali nulemti esminius trūkumus, tačiau tik ne skundo dėl kompetencijos trūkumo ar procesinio trūkumo atveju. Manau, kad ieškovė iš tiesų žino šią poziciją, atsižvelgiant į tai, kaip ji suformulavo ketvirtąjį neteisėtumą pagrindą, kuris bus aptariamas vėliau. Todėl argumentas dėl kompetencijos trūkumo nėra pagrįstas.

2. Antrasis panaikinimo teisinis pagrindas

63. Portugalijos Respublika teigia, kad sprendimas neturi jokio teisinio pagrindo, kadangi jo priėmimo metu Reglamentas Nr. 1750/1999, kuriuo jis yra pagrįstas, jau buvo aiškiai panaikintas Reglamentu Nr. 445/2002( ).

64. Komisija teigia, kad pagal Reglamento Nr. 445/2002 65 straipsnio 1 dalį nuorodos į panaikintą reglamentą suprantamos kaip nuorodos į atitinkamas naujojo reglamento nuostatas.

65. Nesutinku su tokiu požiūriu. Šiame straipsnyje numatyta sąlyga susijusi su nuostatomis ir aktais, kurie buvo priimti galiojant Reglamentui Nr. 1750/1999, o ne su vėliau priimtomis nuostatomis ir aktais, kuriuose turėtų būti nurodytas naujasis, o ne panaikintas reglamentas. Tačiau aš taip pat nesutinku ir su ieškovės argumentu. Kaip jau pastebėjau( ), Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalis yra identiška Reglamento Nr. 445/2002 49 straipsnio 4 daliai, todėl sprendimas sumažinti išankstinius mokėjimus turi tą patį teisinį pagrindą, o iš to aišku, kad nuoroda į klaidingą straipsnį ir reglamentą negali būti ieškovo siekiamo panaikinimo pagrindas, kadangi sprendimas turi teisinį pagrindą, kurio poveikis yra toks pats, nepaisant to, kuri nuostata taikoma. Tai tampa dar akivaizdžiau, jei, kaip minėta, laiškas laikomas tik jau priimto sprendimo materialia išraiška( ).

3. Trečiasis panaikinimo teisinis pagrindas

66. Remiantis šiuo teisiniu pagrindu, buvo padaryta akivaizdi klaida, taikant Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 4 dalį, numatančią, kad šio straipsnio 3 dalis netaikoma pirmajai išlaidų ataskaitai pagal kaimo plėtros programavimo dokumentą; dėl to kyla klausimas, ar pirmoji išlaidų ataskaita yra 2000 finansinių metų ataskaita, kaip teigia Komisija, ar 2001 finansinių metų ataskaita, kaip teigia ieškovė.

67. Sprendžiant šį klausimą reikia turėti omenyje, kad sprendimai dėl Portugalijos pateiktų KPP numato, jog, viena vertus, mokėjimo agentūrų išmokos nuo 1999 m. spalio 16 d. priskiriamos 2000 finansiniams metams (2 straipsnio 2 dalis) ir, kita vertus, išlaidos bus apmokamos atitinkamai nuo 2000 m. sausio 6 d., vasario 4 ir 22 d. (3 straipsnio 1 dalis)( ).

68. Todėl, nepaisant to, kad KPP buvo patvirtinti pasibaigus nustatytam šešių mėnesių terminui nuo jų pateikimo dienos( ), ši nuostata buvo numatyta dėl taikymo atgaline data 2000 finansiniams metams. Todėl planų pateikimo ar patvirtinimo data, taip pat išlaidų patyrimo data yra mažiau svarbios nei laikotarpis, kuriam jos priskiriamos.

69. Dėl šios priežasties, nors ir sutinku su Komisijos pateikiamu argumentu, kad moratoriumu, numatytu Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 4 dalyje dėl nuobaudos nustatymo pagal to paties straipsnio 3 dalį, siekiama suteikti valstybėms narėms laikotarpį prisitaikyti, kad įgytų geresnį supratimą, remdamosi savo patirtimi konkrečiais finansiniais metais, mano nuomone, tai taip pat susiję su galimybe, kad pirmajai išlaidų ataskaitai gali turėti įtakos KPP patvirtinimo vėlavimai, ir dėl to buvo numatytas šis laikinas netaikymas, kad būtų sumažintas neigiamas šios padėties poveikis.

70. Šiame kontekste Komisijos teiginį, kad Reglamento Nr. 445/2002 49 straipsnio 5 dalį tiek, kiek ji nustato, kad nuobauda netaikoma dėl pirmosios išlaidų, patirtų „2000 finansiniais metais“, ataskaitos, reikia suprasti vien tik kaip išaiškinantį prieš tai galiojusią Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 4 dalį( ).

71. Taigi nuobaudos moratoriumas buvo taikomas 2000, o ne 2001 finansiniams metams.

72. Šios išvados nesusilpnina, o tik dar labiau ją patvirtina Portugalijos vyriausybės pabrėžtas faktas, kad 2000 m. spalio 2 d. bei lapkričio 20 d. ir 2001 m. sausio 12 d. laiškais Komisija pareiškė, jog kai kurios sumos negalės būti apmokamos 2000 finansinių metų išankstiniais mokėjimais, nes KPP dar nėra patvirtinti, kadangi šie laiškai yra ankstesnės datos nei anksčiau minėti sprendimai, kuriais, be abejo, todėl, kad Komisija buvo susipažinusi su šia problema, pripažįstamas mano anksčiau aptartas taikymas atgaline data.

4. Ketvirtas ir šeštas panaikinimo pagrindai

73. Portugalijos Respublika taip pat teigia, kad buvo padaryta akivaizdi klaida, taikant Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalį (ketvirtasis pagrindas) ir Reglamento Nr. 445/2002 49 straipsnio 4 dalį (šeštas pagrindas), pateikdama panašius argumentus abiem atvejais( ). Ši klaida atsirado todėl, kad faktinį išlaidų dydį Komisija nustatė remdamasi INGA pateiktais duomenimis (197 323 332,52 EUR), kurie yra neginčijami, tačiau neatsižvelgdama, kaip reikėjo, į duomenis, išdėstytus sprendime apmokėti 2001 finansinių metų sąskaitas (197 757 664,51 EUR).

74. Komisija teigia, kad nėra būtina laukti, kol bus apmokėtos metinės sąskaitos, ir pažymi, kad Reglamento Nr. 445/2002 49 straipsnio 4 dalis (ar Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalis) nurodo ne apmokėtas sąskaitas, o faktines išlaidas, patirtas atitinkamais finansiniais metais. Komisija priduria, kad pagal Reglamento Nr. 296/96 4 straipsnio 1 dalį( ) mėnesiniai išankstiniai mokėjimai yra nustatomi remiantis savaitiniais ir mėnesiniais duomenimis, kuriuos valstybės narės siunčia pagal 3 straipsnį.

75. Nagrinėjant šį klausimą reikia remtis tokiomis aplinkybėmis. Visų pirma pagrindinis Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalyje numatytos nuobaudos tikslas yra užtikrinti, kad patirtų išlaidų suma kuo labiau atitiktų prognozuotąsias, siekiant, kad išankstiniai mokėjimai kitais finansiniais metais būtų sumažinti valstybei narei, jei jos atlikti vertinimai neatitiko tikrovės( ). Antra, būtina atskirti, viena vertus, išlaidų ataskaitas ir finansinių poreikių prognozes, bei, kita vertus, metinių sąskaitų apmokėjimą, nes jų tikslai yra skirtingi ir jie paremti skirtinga informacija( ). Tokiu atveju mėnesiniai išankstiniai mokėjimai atliekami remiantis tuo pačiu laikotarpiu patirtomis išlaidomis, o sąskaitos apmokamos vienąkart metuose iki kitų metų balandžio 30 d., nepažeidžiant specialios procedūros, kad nebūtų finansuojamos išlaidos, patirtos nesilaikant Bendrijos teisės nuostatų( ).

76. Taigi, nepaisant to, kad bet kokiu atveju teisinis tikrumas padidėtų, jei prieš skiriant nuobaudą, jei tai reikalinga, būtų palaukiama, kol bus apmokėtos metinės sąskaitos, tai, kad atsižvelgiama į valstybių narių mokėjimo agentūrų pranešimuose nurodomas sumas, nepažeidžia šio principo arba Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 3 dalies. Be to, kad Komisija naudoja duomenis, kuriuos jai pateikė pačios valstybės narės, ir kad tarp kas mėnesį pateikiamų duomenų ir metinių sąskaitų neturėtų būti pastebimų skirtumų( ), nepageidaujamos situacijos galėtų susidaryti, jei nuobaudos taikymas taptų priklausomas nuo galutinio sąskaitų apmokėjimo. Valstybė narė galėtų nesutikti su tam tikrų išlaidų neįskaitymu, o dėl to sprendimas dėl sąskaitų pripažinimo būtų priimtas tik po numatyto inter partes proceso( ). Todėl, kai Komisija jau turi tikslius duomenis, surinktus pagal valstybių narių mokėjimo agentūrų siunčiamą informaciją, ji tikrai turi teisę juos naudoti minėtais tikslais( ). Šį argumentą patvirtina ir tai, kad bendrosios žemės ūkio politikos finansavimas vykdomas pagal pasitikėjimu paremtą sistemą, kurioje Fondo valdymas iš esmės yra kompetentingų nacionalinių institucijų rankose( ).

77. Kitas klausimas, ar Komisija patikslina paskirtą nuobaudą pagal metines sąskaitas. Kitaip tariant, nors nėra nei būtinybės, nei teisinės pareigos laukti metinių sąskaitų apmokėjimo prieš nustatant nuobaudos dydį, reikia turėti omenyje, kad per metus pateiktų duomenų suma ir galutinė suma vis dėlto gali skirtis. Svarbu patikrinti, ar sankcija turi būti paskirta, taip pat kruopščiai apskaičiuoti tikslią jos sumą tam, kad jeigu, kaip šioje byloje, skirtumas būtų palankesnis valstybei narei, nuobauda būtų sumažinta pagal patvirtintas išlaidas, o likusieji finansinių metų išankstiniai mokėjimai būtų atitinkamai patikslinti.

78. Palaikydamas tokį požiūrį, remiuosi sprendimu Vokietija prieš Komisiją( ), kuriame pripažinta, kad Komisija turi teisę sumažinti sumas, mokėtinas kaip išankstiniai mėnesiniai mokėjimai, remdamasi kiekvienos valstybės narės apskaitos EŽŪOGF padėtimi, jei ji nustato, kad, pažeisdama Bendrijos teisę, nacionalinė institucija nesurinko tam tikrų mokėjimų arba vykdė mokėjimus, mokėtinus iš Fondo, bet iškėlė sąlygą, kad šia teise gali būti naudojamasi „laukiant galutinio sprendimo dėl metinių sąskaitų apmokėjimo“ (16 punktas), taigi „toks Komisijos sprendimas <...> gali būti peržiūrimas iki metinių sąskaitų apmokėjimo, ir todėl aišku, kad negali turėti neigiamo poveikio atitinkamos valstybės narės finansiniams interesams“ (19 punktas).

5. Prieštaravimas dėl neteisėtumo

79. Portugalijos Respublika teigia, kad tokiu atveju, jei Reglamentas Nr. 445/2002 būtų pripažintas taikomu, jo 49 straipsnio 5 dalis tiek, kiek ji susijusi su 4 dalies netaikymu „pirmajai 2000 finansinių metų išlaidų ataskaitai“, negalioja, nes ji pažeidžia negaliojimo atgaline data principą.

80. Akivaizdu, kad šis argumentas yra glaudžiai susijęs su trečiuoju teisiniu panaikinimo pagrindu ta prasme, kad konkreti nuoroda į 2000 finansinius metus niekuo nepapildo bendresnių Reglamento Nr. 1750/1999 39 straipsnio 4 dalyje anksčiau nustatytų taisyklių( ).

81. Be to, pagal nusistovėjusią teismų praktiką, siekiant užtikrinti teisinio tikrumo principo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principo laikymąsi, Bendrijos teisės materialinės normos turi būti aiškinamos taip, kad jos taikomos iki jų susidariusioms situacijoms tik tiek, kiek tai akivaizdžiai išplaukia iš jų formuluotės, tikslų ar bendros sistemos( ). Minėtą nuostatą būtų sunku taikyti atgaline data, kadangi ji susijusi su ateitimi, nepaisant to, kad jos pagrindas yra straipsnis iš ankstesnio reglamento. Ieškovė ginčija ne naujosios nuostatos taikymą atgaline data, bet labiau jos formuluotę, kuria yra papildoma anksčiau galiojusi nuostata, o į tai tikslinga atsakyti anksčiau aptartais argumentais.

6. Septintas panaikinimo pagrindas

82. Galiausiai Portugalijos Respublika skundžiasi, kad buvo pažeista motyvavimo pareiga pagal EB 253 straipsnį, kadangi ji nežino, kaip Komisija gavo 197 323 332,52 EUR sumą, kuri buvo nurodyta ginčijamame laiške dėl patirtų išlaidų, ir jos apskaičiavimo būdo.

83. Motyvavimas yra akto „būtina dalis“( ), o pareiga motyvuoti skirta ne vien tik šalių interesams apsaugoti, bet taip pat suteikti Teisingumo Teismui būtinos informacijos, leidžiančios jam tinkamai peržiūrėti priemonės teisėtumą( ). Pagal nusistovėjusią teismų praktiką motyvavimas turi aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti ginčijamą aktą priėmusios institucijos argumentus taip, kad suinteresuoti asmenys sužinotų, koks yra priimtos priemonės pagrindimas, ir kad Teisingumo Teismas galėtų įgyvendinti savo teisę peržiūrėti priemonę, tačiau nėra būtina išsamiai nurodyti visų faktinių ir teisinių aspektų, jei atsižvelgiama ne tik sprendimo formuluotes, bet ir jo priėmimo kontekstą bei į visas nagrinėjamą klausimą reglamentuojančias teisines nuostatas( ).

84. Dėl šių priežasčių šis pagrindas yra nepagrįstas, nes ieškovė pripažįsta žinanti, iš kur Komisija gavo informaciją, o tai patvirtina faktą, kad tuo metu metinės sąskaitos dar nebuvo apmokėtos( ). Be to, iš EŽŪOF komiteto posėdžių protokolų aišku, kad nuobaudos skyrimo klausimas neatsirado iš niekur, nes, pavyzdžiui, 2002 m. sausio 22 d. protokole minima, kad Komisijos atstovas paaiškino apskaičiavimo būdą( ).

85. Taigi manau, kad Portugalijos Respublikai buvo žinomos visos faktinės aplinkybės ir teisiniai aspektai, kuriais buvo pagrįstas sprendimas dėl sumažinimo bei jo suma, ir kad ji ginčijo klausimus, su kuriais nesutiko. Taigi, ginčijamame akte motyvai buvo pateikti.

V – Dėl bylinėjimosi išlaidų

86. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.

VI – Išvada

87. Atsižvelgdamas į išdėstytus samprotavimus, siūlau Teisingumo Teismui:

1. Atmesti Komisijos pateiktą prieštaravimą dėl nepriimtinumo.

2. Atmesti Portugalijos Respublikos ieškinį dėl Europos Bendrijų Komisijos Žemės ūkio generalinio direktoriaus laiško panaikinimo.

3. Nurodyti Portugalijos Respublikai padengti bylinėjimosi išlaidas.