GENERALINIO ADVOKATO

PAOLO MENGOZZI IŠVADA,

pateikta 2016 m. liepos 28 d. ( 1 )

Byla C‑173/15

GE Healthcare GmbH

prieš

Hauptzollamt Düsseldorf

(Finanzgericht Düsseldorf (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Muitų sąjunga — Bendrijos muitų kodeksas — Reglamentas (EEB) Nr. 2913/92 — Reglamentas (EEB) Nr. 2454/93 — Muitinė vertė — Autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių įtraukimas į muitinę vertę — Autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių mokėjimas bendrovei, susijusiai su prekių pardavėju ir pirkėju — Autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai parduodant prekes ir teikiant paslaugas bei naudojant saugomą pavadinimą — Tinkamas paskirstymas remiantis objektyviais ir kiekybiškai įvertinamais duomenimis“

I – Įžanga

1. Ar autorinius atlyginimus ir prekių ženklo licencijos mokesčius galima įtraukti į importuojamų prekių muitinę vertę, jeigu jų suma nebuvo žinoma skolos muitinei atsiradimo metu? Jeigu taip, ar šiuos autorinius atlyginimus ir prekių ženklo licencijos mokesčius reikia mokėti, o jeigu reikia, tai kokia tvarka, jeigu jie nėra susiję tik su importuotomis prekėmis ir jeigu ir pirkėjas, ir pardavėjas priklauso tai pačiai bendrovių grupei kaip ir įmonė, kuriai reikia mokėti šiuos autorinius atlyginimus ar licencijos mokesčius?

2. Finanzgericht Düsseldorf (Diuseldorfo finansinių bylų teismas, Vokietija) pateikė iš esmės tokius prejudicinius klausimus, susijusius su 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą ( 2 ), su pakeitimais, padarytais 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1791/2006 ( 3 ) (toliau – Muitinės kodeksas) ( 4 ), nuostatų ir 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Reglamento Nr. 2913/92 ( 5 ) įgyvendinimo nuostatas, su pakeitimais, padarytais 2006 m. spalio 23 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1792/2006 ( 6 ) (toliau – Įgyvendinimo reglamentas) ( 7 ), nuostatų išaiškinimu.

3. Šie klausimai kilo nagrinėjant bylą tarp bendrovės GE Healthcare ir Hauptzollamt Düsseldorf (Diuseldorfo muitinė) dėl GE Healthcare pateikto prašymo grąžinti importo muitus remiantis tuo, kad bendrovei M. sumokėta prekių ženklo licencijos mokesčių suma neturėjo būti pridėta prie prekių, kurias GE Healthcare importavo į Bendriją iš trečiųjų šalių pardavėjų, priklausančių tai pačiai bendrovių grupei, t. y. General Electric (toliau GE grupė), muitinės vertės.

4. Tiksliau sakant, iš bylos medžiagos matyti, kad bendrovė, kurios bendroji teisių perėmėja yra GE Healthcare, 2003 m. sausio 1 d. sudarė licencinę sutartį (trademark agreement) su bendrove M., taip pat priklausančia GE grupei. Pagal šios sutarties II A straipsnį bendrovė M. suteikė GE Healthcare atlygintiną neišimtinę licenciją, kuria suteikė teisę naudoti GE grupės prekių ženklą gaminamiems ir parduodamiems produktams bei tretiesiems asmenims teikiamoms paslaugoms žymėti, griežtai laikantis kokybės standartų ( 8 ). Kiekvienų metų gruodžio 31 d. šiuo pagrindu mokėtini licencijos mokesčiai sudarė 0,95 % GE Healthcare apyvartos už prekių ženklo naudojimą ir 0,05 % jos apyvartos už GE komercinio pavadinimo naudojimą. Sutartyje buvo numatyta, be kita ko, mokesčių apskaičiavimo tvarka, pagal kurią GE Healthcare turėjo pateikti bendrovei M. informaciją, susijusią su kainomis ir bendrovės M. taikoma šių skaičiavimų tikrinimo tvarka.

5. Be to, bendrovė M. suteikė GE Healthcare neišimtinę neatlygintiną licenciją, pagal kurią jai leidžiama savo nuožiūra pateikti ant jos naudojamų produktų esantį prekių ženklą patikrinimams, prekių pavyzdžiams, metalo laužui ar atliekoms. GE Healthcare taip pat buvo leidžiama naudoti šiuo prekių ženklu pažymėtus produktus, už kuriuos nereikėjo mokėti licencijos mokesčio, palaikant komercinius santykius su (tai pačiai grupei priklausančiomis) bendrovėmis, turinčiomis teisę naudoti licenciją analogiškomis sąlygomis, kaip ir nustatytos licencijos sutartyje.

6. Kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pagal licencijos sutartį bendrovė M. buvo suteikti dideli priežiūros įgaliojimai, o pažeidus kokybės standartus sutartis galėjo būti nutraukta nedelsiant po įspėjimo apie nutraukimą.

7. Atlikusi muitinės patikrinimą už 2007–2009 m. laikotarpį Diuseldorfo muitinė, be kita ko, konstatavo, kad GE Healthcare iš GE grupei priklausančių bendrovių įsigijo trečiųjų šalių kilmės prekių, tačiau nustatant šių prekių muitinę vertę nepagrįstai nedeklaravo licencijos mokesčių. Todėl Diuseldorfo muitinė pateikė mokėjimo reikalavimą, siekdama a posteriori išieškoti nesumokėtus importo muitus.

8. Sumokėjusi šiuos muitus GE Healthcare paprašė juos grąžinti pagal Muitinės kodekso 236 straipsnyje numatytą procedūrą. Šis prašymas buvo grindžiamas tuo, kad licencijos mokesčiai, sumokėti pagal licencijos sutartį, nebuvo mokesčiai už licenciją, kuriuos reikėjo pridėti prie importuotų prekių muitinės vertės pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą. Iš tiesų, kaip nurodo GE Healthcare, šie mokesčiai nebuvo susiję su importuotomis prekėmis ir bet kuriuo atveju nebuvo „prekių pardavimo sąlygos“, kaip tai suprantama pagal šį straipsnį.

9. Kadangi Diuseldorfo muitinė atmetė šį prašymą, GE Healthcare pareiškė ieškinį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme.

10. Manydamas, kad ginčo sprendimas priklauso nuo svarbių Muitinės kodekso ir Įgyvendinimo reglamento nuostatų išaiškinimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar autorinius atlyginimus arba licencijų mokesčius, kaip jie suprantami pagal [Muitinės kodekso] 32 straipsnio 1 dalies c punktą, galima įtraukti į muitinę vertę, nors nei sudarant sutartį, nei skolos muitinei atsiradimo momentu, kuris nagrinėjamu atveju nustatomas remiantis [šio] kodekso 201 straipsnio 2 dalimi ir 214 straipsnio 1 dalimi, negalima nustatyti, ar atsiras autorinių atlyginimų arba licencijų mokesčių skola? 2. Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai: ar autoriniai atlyginimai arba mokesčiai už prekių ženklų licencijas, kaip jie suprantami pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą, gali būti susiję su importuotomis prekėmis, nors šie atlyginimai ar mokesčiai mokami ir už paslaugas bei bendro koncerno pavadinimo dalies naudojimą? 3. Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai: ar autoriniai atlyginimai arba mokesčiai už prekių ženklų licencijas, kaip jie suprantami pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą, gali būti importuotų prekių pardavimo eksportui į Bendriją sąlyga, kaip ji suprantama pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 5 dalies b punktą, nors šiuos atlyginimus ar mokesčius sumokėti pareikalauja ir juos sumoka su pardavėju ir pirkėju susijusi įmonė? 4. Jei į trečiąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai ir jei autoriniai atlyginimai, kaip šioje byloje, iš dalies yra susiję su importuotomis prekėmis ir iš dalies – su po importavimo teikiamomis paslaugomis: ar proporcingas, remiantis tik patikimais ir kiekybiškai įvertinamais duomenimis atliekamas paskirstymas pagal [Įgyvendinimo] reglamento <…> 158 straipsnio 3 dalį ir [Įgyvendinimo] reglamento 23 priede pateiktą Muitinės kodekso 32 straipsnio 2 dalies aiškinamąją pastabą reiškia, kad galima tikslinti tik muitinę vertę, nustatytą pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį, ar tuo atveju, jei muitinės vertės pagal šį 29 straipsnį nustatyti neįmanoma, nustatant muitinę vertę pagal Muitinės kodekso 31 straipsnį taip pat galima atlikti [Įgyvendinimo] reglamento 158 straipsnio 3 dalyje numatytą paskirstymą, jei į šias išlaidas niekur kitur neatsižvelgiama?“

II – Procesas Teisingumo Teisme

11. Pastabas šiais klausimais raštu pateikė pagrindinės bylos šalys, Vokietijos, Italijos vyriausybės ir Europos Komisija. Pasibaigus rašytinei proceso daliai Teisingumo Teismas pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 76 straipsnio 2 dalį nusprendė, kad turi pakankamai informacijos sprendimui priimti nesurengus teismo posėdžio.

III – Analizė

A – Pirminės pastabos

12. Sąjungos teisės aktais, susijusiais su importuojamos prekės muitinės vertės nustatymu, siekiama įtvirtinti teisingą, vienodą ir neutralią sistemą, kuri neleistų naudoti savavališkai nustatytų arba fiktyvių muitinės verčių ( 9 ).

13. Taigi muitinė vertė turi atspindėti realią importuotos prekės ekonominę vertę ir būti apskaičiuota atsižvelgiant į šios prekės elementų, turinčių ekonominę vertę, visumą ( 10 ).

14. Taigi pagal Muitinės kodekso 29 straipsnį importuojamų prekių muitine verte laikoma sandorio vertė, tai yra kaina, faktiškai sumokėta arba mokėtina už prekes, parduodamas eksportui į Bendrijos muitų teritoriją, prireikus patikslinta vadovaujantis šio kodekso 32 straipsniu ( 11 ).

15. Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte nurodyta, kad, nustatant muitinę vertę „pagal 29 straipsnį“, prie faktiškai sumokėtos arba mokėtinos importuojamų prekių kainos pridedama „su prekėmis, kurių muitinė vertė nustatinėjama, susiję autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas, kuriuos pirkėjas privalo tiesiogiai arba netiesiogiai sumokėti vykdydamas šių prekių pardavimo sąlygas, tiek, kiek tokie autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas neįskaityti į faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą“.

16. Pagal Įgyvendinimo reglamento 157 straipsnio 1 dalį, taikant Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą, be kita ko, „autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas“ reiškia apmokėjimą už naudojimąsi teise, susijusia „su importuotų prekių pardavimu eksportui (mokesčiai už prekių ženklus, įregistruotus pramoninio dizaino pavyzdžius)“ arba „su importuotų prekių panaudojimu ar perpardavimu (mokesčiai už autorines teises, gamybos procesus, neatskiriamai susijusius su importuotomis prekėmis)“.

17. Įgyvendinimo reglamento 157 straipsnio 2 dalyje patikslinamos Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sąlygos, t. y. kad autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas pridedami prie sumokėtos ar priklausančios sumokėti kainos tik tais atvejais, jei šis mokestis, pirma, „susijęs su vertinamomis prekėmis“ ir, antra, „yra šių prekių pardavimo eksportui sąlyga“.

18. Remiantis tuo darytina išvada, kad Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte nustatytos trys reikalaujamo tikslinimo, susijusio su autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių sumokėjimu, kumuliacinės sąlygos: autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas neturi būti įskaityti į faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą, jie turi būti susiję su importuotomis prekėmis ir pirkėjas turi būti sumokėjęs šiuos autorinius atlyginimus ar mokesčius už licencijas kaip importuotų prekių pardavimo sąlygą.

19. Pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai nėra susiję su pirmąja iš šių sąlygų. Iš tiesų neginčijama, kad GE Healthcare į prekių, kurias ji importavo iš trečiosios šalies, muitinę vertę neįskaitė autorinių atlyginimų ar mokesčių už licenciją, susijusių su prekių ženklo, dėl kurio ji sudarė licencijos sutartį su bendrove M., naudojimu ( 12 ).

20. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pirmų trijų klausimų esmę sudaro dvi kitos sąlygos, susijusios, pirma, su „sąsaja“ ar ryšiu, kuris turi sieti autorinius atlyginimus ar mokesčius už prekių ženklo licencijas ir importuotas prekes, ir, antra, su pareiga juos sumokėti kaip „pardavimo sąlyga“.

21. Pirmais dviem prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimais iš esmės siekiama nustatyti, ar autoriniai atlyginimai arba mokesčiai už licencijas yra „susiję“ su importuotomis prekėmis, nors sudarant licencijos sutartį ar tuo metu, kai atsiranda skola muitinei, neįmanoma nustatyti, ar šie autoriniai atlyginimai arba mokesčiai už licencijas turės būti sumokėti ir taip pat mokami GE Healthcare teikiant paslaugas kitoms įmonėms ir už GE grupės komercinio pavadinimo naudojimą. Trečiuoju klausimu, jeigu būtų teigiamai atsakyta į pirmus du klausimus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, ar autoriniai atlyginimai ar mokesčiai už prekių ženklo licenciją yra importuotų prekių „pardavimo sąlyga“, jeigu pagrindinėje byloje jų reikalauja įmonė, susijusi ir šių prekių pirkėju, ir su jų pardavėju, ir jeigu jie mokami tai pačiai įmonei. Kaip bus paaiškinta toliau, norint išnagrinėti šį klausimą, būtina, be kita ko, išaiškinti Įgyvendinimo reglamento 60 straipsnį, kuriame iš esmės nurodyta, kad jeigu importuotų prekių pirkėjas moka autorinį atlyginimą arba mokesčius už licencijas trečiajam asmeniui, šis atlyginimas ar mokestis už licenciją laikomas šių prekių pardavimo sąlyga, tik jeigu pardavėjas ar su juo susijęs asmuo reikalauja, kad pirkėjas sumokėtų šiuos mokesčius.

22. Ir tik jeigu būtų teigiamai atsakyta ir į trečiąjį klausimą, savo ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte numatytas tikslinimas, kurį taikant pagal Įgyvendinimo reglamento 158 straipsnio 3 dalį atitinkamai paskirstomi, pirma, autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas, susiję su importuotomis prekėmis, ir, antra, autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas, susiję su bendrovės GE Healthcare teikiamomis paslaugomis, galėtų būti atliekamas, tik jeigu muitinė vertė būtų nustatyta remiantis Muitinės kodekso 29 straipsnyje nurodyta sandorio verte, bet ne remiantis šio kodekso 31 straipsnyje numatytu papildomu metodu, kuris nėra aiškiai nurodytas to paties kodekso 32 straipsnyje.

23. Patikslinus šias aplinkybes, dabar reikia iš eilės nagrinėti minėtus klausimus.

B – Dėl pirmų dviejų prejudicinių klausimų – ar autoriniai atlyginimai arba prekių ženklo licencijos mokesčiai yra susiję su importuotomis prekėmis?

24. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pirmiausia iš esmės kyla klausimas, ar autoriniai atlyginimai arba mokesčiai už licenciją yra „susiję“ su importuotomis prekėmis, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą, nors sudarant licencijos sutartį arba tuo metu, kai atsiranda skola muitinei, nėra aišku, ar šie autoriniai atlyginimai arba mokesčiai už licenciją turės būti sumokėti. Tuomet jam kyla abejonių dėl to, ar šie autoriniai atlyginimai arba mokesčiai už licenciją gali tenkinti tą pačią sąlygą, jeigu jie yra mokami ne tik už importuotų prekių pateikimą rinkai, bet ir už paslaugas, kurias GE Healthcare teikia kitoms įmonėms bei už GE grupės komercinio pavadinimo naudojimą.

25. Nors GE Healthcare mano, kad tokiomis aplinkybėmis autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių negalima laikyti susijusiais su importuotomis prekėmis, todėl Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte numatytas tikslinimas negali būti atliekamas, visos kitos suinteresuotosios šalys laikosi priešingos nuomonės.

26. Savo ruožtu pirmiausia norėčiau priminti, kad, kalbant apie prašymą priimti prejudicinį sprendimą, tik jį pateikęs teismas, o ne Teisingumo Teismas turi įvertinti pagrindinės bylos faktines aplinkybes, visų pirma GE Healthcare ir bendrovės M. sudarytos licencijos sutarties sąlygas.

27. Šiuo atžvilgiu iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimų matyti, kad pagal minėtą sutartį importuotos prekės, žymimos saugomu prekių ženklu, parduodamos tretiesiems asmenims GE grupėje, GE Healthcare sumokant autorinius atlyginimus ar licencijos mokesčius, be to, ši bendrovė gali importuoti prekes, kurias žymi saugomu prekių ženklu, nemokėdama mokesčio, t. y. prekes, naudojamas bandomaisiais tikslais, pavyzdžiui, demonstracinius aparatus, arba kaip metalo laužą ar atliekas, taip pat prekes, perparduodamas kitoms GE grupės bendrovėms, kurios, kaip ir GE Healthcare, turi mokėti autorinius atlyginimus arba licencijos mokestį. Be to, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių suma nustatoma pagal metinę GE Healthcare apyvartą, į kurią taip pat įeina apyvarta už paslaugas, kurias ši bendrovė suteikė naudodama importuotas prekes.

28. Tad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl to, ar autoriniai atlyginimai arba licencijos mokesčiai yra susiję su prekių importu. Iš tiesų, pirma, atrodo, kad autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių mokėjimas priklauso nuo importuotų prekių naudojimo, t. y. po jų importo vykdomos operacijos, kai skola muitinei jau yra atsiradusi ir šios prekės išleistos į laisvą apyvartą. Antra, mokėtinų autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių suma nėra nustatoma pagal kiekvienos importuotos prekės kainą.

29. Kalbant apie pirmąjį aspektą, iš bylos medžiagos matyti, kad pareiga sumokėti autorinius atlyginimus ar licencijos mokesčius pagal prekių ženklo, kuriuo žymimos GE Healthcare importuotos prekės, naudojimą numatyta licencijos sutartyje, išskyrus konkrečius atvejus, minėtus šios išvados 27 punkte, kai mokesčiai nemokami. Taigi šie autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai yra susiję su importuotomis prekėmis, net jeigu tiksli jų suma ir nėra nustatyta sudarant licencijos sutartį ar vėliau, kai yra priimama muitų deklaracija ar atsiranda skola muitinei.

30. Kaip teisingai pažymėjo Vokietijos vyriausybė ir Komisija, Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte kaip viena jo taikymo sąlygų nėra nustatyta, kad importuotų prekių pirkėjo mokėtina autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių suma turi būti nustatyta jau skolos muitinei atsiradimo metu.

31. Įgyvendinimo reglamento nuostatos patvirtina, kad mokėtiną kainą galima patikslinti a posteriori, kai atsiranda skola muitinei. Taigi pagal Įgyvendinimo reglamento 156a straipsnio 1 dalį muitinės įstaigos suinteresuotojo asmens prašymu gali leisti kai kuriuos elementus, kurie pridedami prie faktiškai sumokėtos ar mokėtinos kainos ir kurių negalima apskaičiuoti skolos muitinei atsiradimo metu, apskaičiuoti remiantis tinkamais ir konkrečiais kriterijais. Be to, pagal to paties reglamento 254 straipsnį muitinės įstaigoms deklaranto prašymu leidžiama priimti neišsamias išleidimo į laisvą apyvartą deklaracijas, kuriose pagal šio reglamento 257 straipsnį gali būti laikinai nurodyta muitinė vertė. Vėliau šią deklaraciją galima papildyti arba pakeisti šio reglamento 256, 257 ir 259 straipsniuose numatytomis sąlygomis.

32. Be to, jeigu autoriniai atlyginimai arba licencijos mokesčiai negalėtų būti pripažįstami susijusiais su importuotomis prekėmis, kai šių atlyginimų ar mokesčių suma skolos muitinei atsiradimo metu nebuvo nustatyta, tokia situacija pakenktų Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkto veiksmingumui. Iš tiesų, kaip matyti iš Muitinės kodekso komiteto (muitinės vertės skyrius) komentaro Nr. 3 dėl autorinių atlyginimų ir licencijos mokesčių poveikio muitinei vertei 14 punkto, šie atlyginimai ir mokesčiai paprastai apskaičiuojami po vertintinų prekių importo ( 13 ). Dėl šios aplinkybės būtina arba atidėti galutinės muitinės vertės nustatymą pagal, be kita ko, Įgyvendinimo reglamento 257 straipsnį, arba atlikti šio reglamento 156a straipsnyje numatytą tikslinimą.

33. Mano nuomone, remiantis tuo darytina išvada, jog Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte nereikalaujama, kad autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių suma būtų nustatoma ne vėliau nei skolos muitinei atsiradimo metu, kad galėtų būti atliekamas šiame straipsnyje numatytas importuotų prekių muitinės vertės tikslinimas.

34. Kalbant apie antrąjį punktą, kuris susijęs su aplinkybe, kad pagal licencijos sutartį mokėtinų autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių suma nustatoma neatsižvelgiant į kiekvienos importuotos prekės kainą, mano nuomone, pagal jį negalima atmesti galimybės, kad autoriniai atlyginimai ar prekių ženklo licencijos mokesčiai yra susiję arba turi ryšį su importuotomis prekėmis.

35. Žinoma, pagal Įgyvendinimo reglamento 161 straipsnio antrą pastraipą daroma prielaida, kad autorinio atlyginimo ar licencijos mokesčio mokėjimas yra susijęs su preke, kurios muitinė vertė nustatinėjama, jeigu šio autorinio atlyginimo ar licencijos mokesčio sumos apskaičiavimo būdas yra susijęs su importuojamos prekės kaina.

36. Vis dėlto ši nuostata nereiškia, kad jeigu, kaip pagrindinėje byloje, autorinis atlyginimas ar licencijos mokestis nėra nustatomas pagal kiekvienos importuotos prekės kainą, negalimas joks šio atlyginimo ar mokesčio ir šios prekės ryšys.

37. Iš tiesų iš Įgyvendinimo reglamento 161 straipsnio antros pastraipos matyti, kad autorinio atlyginimo ar licencijos mokesčio mokėjimas „gali būti susijęs su prekėmis, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta“, net kai autorinio atlyginimo ar mokesčio už licencijas suma „apskaičiuojama nepriklausomai nuo importuotų prekių kainos“.

38. Vis dėlto šiuo atveju aišku, kad mokėtinų autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių suma atitinka apyvartos, gautos už prekių ženklu, dėl kurio sudaryta licencijos sutartis, žymimų importuotų prekių pardavimą, procentinę dalį. Taigi mokesčiai mokami už prekių ženklo, kuriuo žymimos importuotos prekės, naudojimą.

39. Ši situacija atitinka Įgyvendinimo reglamento 159 straipsnyje išvardytus du kriterijus, kuriais, atsižvelgiant į ypatingą gamybinių ir komercinių prekių ženklų kontekstą, siekiama patikslinti sąlygą, susijusią su „sąsaja“, kuri turi sieti autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių mokėjimą ir importuotas prekes. Minėtame straipsnyje nurodyta, kad autorinis atlyginimas arba licencijų mokesčiai, susiję su teise naudoti gamybinį ar komercinį prekių ženklą, pridedami prie faktiškai sumokėtos ar priklausančios sumokėti už importuotas prekes kainos tik tuo atveju, „jei autorinis atlyginimas ar mokesčiai už licencijas susiję su importuotomis prekėmis, kurios perparduodamos tokio pat pavidalo arba tik nežymiai apdorotos po to, kai buvo importuotos“ ir jeigu šios „prekės pateikiamos į rinką pažymėtos prieš ar po importavimo pritvirtinamu prekės ženklu, už kurio naudojimą autorinis atlyginimas arba mokestis už licencijas sumokėtas“.

40. Kaip yra pagrindinėje byloje, autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių mokėjimas išreiškia „sąsają“ su importuotomis prekėmis, pažymėtomis saugomu prekių ženklu, konkrečiau – su metiniu pelnu, gaunamu iš šių prekių pardavimo ( 14 ).

41. Kaip teigė Vokietijos vyriausybė, tai, kad autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai gali būti iš dalies susiję ir su paslaugomis, teikiamomis po šių prekių importo, arba (labai nedidelė procentinė dalis) GE komercinio pavadinimo naudojimu, nereiškia, kad autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai neturi jokio ryšio su importuotomis prekėmis, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą.

42. Iš tikrųjų, kaip teisingai pažymi Vokietijos vyriausybė ir Komisija, Įgyvendinimo reglamente numatytas atvejis, kai paskirstyti autorinius atlyginimus ar licencijos mokesčius būtina, jeigu jie tik iš dalies susiję su importuotomis prekėmis. Iš tiesų pagal šio reglamento 158 straipsnio 3 dalį: „Jeigu autorinis atlyginimas arba licencijų mokesčiai yra iš dalies susiję su importuotomis prekėmis ir iš dalies – su kitomis sudėtinėmis dalimis arba komponentais, kuriais prekės papildytos jas importavus arba su atliekama veikla ar teikiamomis paslaugomis po importavimo, tai atitinkamas proporcingas paskirstymas turi būti atliktas tik remiantis patikimais ir kiekybiškai įvertinamais duomenimis, vadovaujantis [Įgyvendinimo reglamento] 23 priede pateikta [Muitinės kodekso] 32 straipsnio 2 daliai skirta aiškinimo taisykle“.

43. Taigi pagal Įgyvendinimo reglamento 158 straipsnio 3 dalį suponuojama, kad Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte numatyta sąlyga yra įvykdyta, net jei autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai yra tik iš dalies susiję su importuotomis prekėmis. Tokiu atveju šių prekių muitinės vertės tikslinimas turi būti grindžiamas objektyviais ir kiekybiškai įvertinamais duomenimis, leidžiančiais nustatyti autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių, susijusių tik su importuotomis prekėmis, sumą, neatsižvelgiant į kitus elementus ar paskesnes operacijas, taip pat paslaugų teikimą, kurie neturi jokio ryšio su prekių importu.

44. Remiantis tuo darytina išvada, jog sąlyga, kad pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai turi būti susiję su importuotomis prekėmis, kurių muitinę vertę ketinama nustatyti, yra įvykdyta, nors šie autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai tik iš dalies susiję su importuotomis prekėmis.

45. Taigi siūlau Teisingumo Teismui į pirmuosius du prejudicinius klausimus atsakyti taip. Pirma, Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą reikia aiškinti taip, jog pagal jį nereikalaujama, kad autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių suma būtų nustatyta jau skolos muitinei atsiradimo metu, kad būtų galima atlikti šiame straipsnyje numatytą minėtu prekių ženklu pažymėtų importuotų prekių muitinės vertės tikslinimą. Antra, Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte pripažįstama, kad autoriniai atlyginimai ar prekių ženklo licencijos mokesčiai yra „susiję“ su šiuo prekių ženklu pažymėtomis importuotomis prekėmis, kaip tai suprantama pagal Įgyvendinimo reglamento 157 straipsnio 2 dalį, nors šie autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai yra tik iš dalies susiję su tomis prekėmis.

C – Dėl trečiojo prejudicinio klausimo – ar autorinių atlyginimų arba prekių ženklo licencijos mokesčių sumokėjimas yra importuotų prekių „pardavimo sąlyga “?

46. Trečiuoju klausimu ir su sąlyga, kad į pirmuosius du klausimus bus atsakyta teigiamai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, ar autoriniai atlyginimai arba licencijos mokesčiai yra importuotų prekių „pardavimo sąlyga“, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą, nors pagrindinėje byloje jų reikalauja įmonė, susijusi ir su šių prekių pirkėju, ir su jų pardavėju, ir jie mokami tai pačiai įmonei.

47. Primenu, kad pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai įtraukiami į importuotų prekių muitinę vertę, jeigu pirkėjas „privalo“ juos sumokėti tiesiogiai arba netiesiogiai, kaip prekių, kurių muitinė vertė turi būti nustatyta, „pardavimo sąlyga“. Įgyvendinimo reglamento 157 straipsnio 2 dalyje ši sąlyga pakartojama.

48. Vis dėlto nei Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte, nei Įgyvendinimo reglamento 157 straipsnio 2 dalyje nepatikslinama, ką reiškia importuotų prekių „pardavimo sąlyga“.

49. Muitinės kodekso komiteto (muitinės vertės skyriaus) komentaro Nr. 3 dėl autorinių atlyginimų ir licencijos mokesčių įtakos muitinei vertei 12 punkte nurodyta, kad būtina išsiaiškinti, ar pardavėjas ketina parduoti prekes nesumokėjus autorinio atlyginimo ar licencijos mokesčio. Ši sąlyga gali būti aiški arba numanoma, ir tai nebūtinai turi matytis iš licencijos sutarties nuostatų.

50. Kaip jau nurodyta, nors Muitinės kodekso komiteto nuomonės ir išvados nėra privalomos, jos yra svarbūs dokumentai, kuriais užtikrinama, kad valstybių narių muitinės įstaigos vienodai taikytų Muitinės kodeksą, ir jas galima laikyti pagrįstomis šio kodekso aiškinimo priemonėmis ( 15 ).

51. Manau, visiškai teisinga manyti, kad autorinio atlyginimo ar licencijos mokesčio sumokėjimas yra importuotų prekių „pardavimo sąlyga“, jeigu pardavėjas (arba su juos susijęs asmuo) nenori arba negali parduoti prekių nesumokėjęs autorinio atlyginimo ar licencijos mokesčio arba, kitaip tariant, jeigu pirkėjas negali įsigyti importuotų prekių nesumokėjęs autorinio atlyginimo ar licencijos mokesčio ( 16 ).

52. Įvertinti, ar ši sąlyga yra įvykdyta, turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visus dokumentus, tarp jų – į licencijos sutartį ir prekių pardavimo sutartis, taip pat pagrindinės bylos aplinkybes.

53. Šiuo atžvilgiu pažymiu, jog atrodo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo trečiasis klausimas grindžiamas postulatu, kad ši Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte ir Įgyvendinimo reglamento 157 straipsnio 2 dalyje nurodyta sąlyga galėtų būti a priori įvykdyta.

54. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar pagrindinė byla, kuriai būdingi trišaliai santykiai (pirkėjas-licenciatas, pardavėjas ir licenciaras) toje pačioje įmonių grupėje, atitinka Įgyvendinimo reglamento 160 straipsnyje numatytą situaciją. Iš tiesų pagal šią nuostatą, „jei pirkėjas moka autorinį atlyginimą arba mokesčius už licencijas trečiajam asmeniui, [Įgyvendinimo reglamento] 157 straipsnio 2 dalyje nurodytos sąlygos laikomos įvykdytomis tik tuo atveju, jeigu pardavėjas ar su juo susijęs asmuo reikalauja, kad pirkėjas sumokėtų šiuos mokesčius“ ( 17 ).

55. Pagrindinėje byloje neginčijama, kad autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių sumas gauna tas pats subjektas, kuris reikalauja, kad GE Healthcare jas mokėtų.

56. Įgyvendinimo reglamento 160 straipsnio aiškinimo požiūriu reikėtų sužinoti, ar gavėjas „trečiasis asmuo“ ir su pardavėju „susijęs asmuo“ gali pagrįstai būti vienas ir tas pats asmuo. Praktiškai, jeigu taip yra, Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte ir Įgyvendinimo reglamento 157 straipsnio 2 dalyje numatyta sąlyga, pagal kurią autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčio sumokėjimas turi būti importuojamų prekių „pardavimo sąlyga“, galėtų būti laikoma įvykdyta.

57. Išskyrus ieškovę pagrindinėje byloje, kuri iš esmės remiasi Įgyvendinimo reglamento 160 straipsnio versija vokiečių kalba ir galiausiai mano, kad šis straipsnis taikomas tik esant keturšaliams santykiams, kuriems esant „trečiasis asmuo“ yra nuo pirkėjo, pardavėjo ir su juo „susijusio asmens“ atskiras asmuo, pastabas raštu pateikusios šalys laikosi nuomonės, kad nei Muitinės kodekse, nei Įgyvendinimo reglamente neatmetama galimybė, jog autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių gavėjas ir su importuojamų prekių pardavėju susijęs asmuo yra vienas ir tas pats subjektas ar asmuo.

58. Aš taip pat pritariu šiai nuomonei.

59. Pirmiausia norėčiau patikslinti, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neklausia Teisingumo Teismo apie ryšių, kurie turi sieti pardavėją ir „su juo susijusį“ asmenį, pobūdį ar intensyvumą. Iš tiesų jis daro prielaidą, kad bendrovė M. yra susijusi su GE Healthcare importuotų prekių pardavėju (-ais) dėl to, kad visos šios įmonės priklauso GE grupei ir yra tiesiogiai arba netiesiogiai kontroliuojamos jos patronuojančiosios bendrovės.

60. Atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktą informaciją, šis teiginys man atrodo teisingas. Iš tiesų iš Įgyvendinimo reglamento 143 straipsnio 1 dalies f punkto, kuris yra reikšmingas aiškinant Muitinės kodekso ir Įgyvendinimo reglamento nuostatas, susijusias su prekių muitine verte, matyti, kad asmenys laikomi susijusiais, jei „abu šie asmenys tiesiogiai arba netiesiogiai yra valdomi trečiojo asmens“.

61. Be to, kaip pripažino Vokietijos vyriausybė, Įgyvendinimo reglamento 160 straipsnio versija vokiečių kalba, kiek antroje šio straipsnio dalyje, atrodo, apie trečiąjį asmenį kalbama ir kaip apie pardavėją, ir kaip apie su juo susijusį asmenį ( 18 ), galėtų leisti remtis ieškovės pagrindinėje byloje pateikiamu aiškinimu.

62. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką vienoje Sąjungos teisės nuostatos kalbinių versijų vartojama formuluotė negali būti vienintelis šios nuostatos aiškinimo pagrindas ar įgyti prioritetą kitų kalbinių versijų atžvilgiu. Sąjungos teisės nuostatos turi būti aiškinamos ir taikomos vienodai, atsižvelgiant į visomis Sąjungos kalbomis parengtas versijas. Esant įvairių kalbinių Sąjungos teisės akto versijų neatitikimų, atitinkama nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į teisės nuostatų, kurių dalis ji yra, bendrą struktūrą ir tikslą ( 19 ).

63. Vis dėlto jokioje kitoje Įgyvendinimo reglamento 160 straipsnio kalbinėje versijoje nėra antrą kartą nurodytas „trečiasis asmuo“, kuriam mokami autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai ( 20 ).

64. Šis aspektas nėra lemiamas. Iš tiesų akivaizdu, kad pirkėjui tenkanti pareiga sumokėti „šiuos mokesčius“ (anglų k. „that payment“) susijusi su autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių, kuriuos šis pirkėjas turi sumokėti „trečiajam asmeniui“, mokėjimu.

65. Tai, kad su pardavėju susijęs asmuo nelaikomas „trečiuoju asmeniu“, kaip tai suprantama pagal Įgyvendinimo reglamento 160 straipsnį, nereiškia, kad autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių mokėjimas nėra importuotų prekių „pardavimo sąlyga“, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą.

66. Iš tiesų, mano nuomone, svarbu ne tiek asmuo, kuriam yra mokami autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai, bet, kaip jau nurodžiau, tai, ar importuotų prekių pirkėjas gali, ar negali jas įsigyti iš pardavėjo, nesumokėjęs autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių. Kitaip tariant, nesvarbu, ar yra trišaliai, ar keturšaliai santykiai, nes tai nelemia momento, nuo kada pardavėjas arba su juo susijęs asmuo vienokiu ar kitokiu būdu ima reikalauti iš importuotų prekių pirkėjo sumokėti autorinius atlyginimus ar licencijos mokesčius. Galiausiai reikia išsiaiškinti, ar su pardavėju susijęs asmuo turi teisę varžyti ar kontroliuoti pirkėją ir (arba) pardavėją, siekdamas įsitikinti, kad prekių ženklu, dėl kurio sudaryta licencijos sutartis, pažymėtos prekės importuojamos tik sumokant autorinius atlyginimus ar prekių ženklo licencijos mokesčius.

67. Žinoma, jeigu pirkėjas privalo mokėti autorinius atlyginimus ar licencijos mokesčius importuotų prekių pardavėjui, „pardavimo sąlygos“ kriterijus, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą, yra įvykdytas ir nekyla klausimo, ar turi būti taikomas Įgyvendinimo reglamento 160 straipsnis. Be to, jeigu autorinius atlyginimus ar licencijos mokesčius reikėtų sumokėti su pardavėju susijusiam asmeniui, kad jis sutiktų tiekti prekes pirkėjui, galima būtų preziumuoti, kad šis mokėjimas yra šių prekių „pardavimo sąlyga“.

68. Pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju, iš kurio aišku, kad daugianacionalinėje tarpusavyje susijusių bendrovių grupėje mokėti autorinius atlyginimus ar prekių ženklo licencijos mokesčius su pardavėju susijęs asmuo įpareigoja to paties susijusio asmens naudai, taip pat galima preziumuoti, kad pardavėjas tiekia saugomu prekių ženklu pažymėtas prekes pirkėjui tik todėl, kad jis turi mokėti autorinius atlyginimus ar prekių ženklo licencijos mokesčius su šiuo pardavėju susijusiam asmeniui.

69. Šį aiškinimą patvirtina Muitinės kodekso komiteto (muitinės vertės skyriaus) komentaro Nr. 3 dėl autorinių atlyginimų ir licencijos mokesčių įtakos muitinei vertei 13 punktas, pagal kurį prekių pardavėjas arba su juo susijęs asmuo gali būti laikomi reikalaujančiais, kad pirkėjas sumokėtų autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių sumą, jeigu daugianacionalinėje grupėje prekės perkamos iš šios grupės subjekto, tačiau mokestis turi būti mokamas kitam tos pačios grupės subjektui.

70. Kaip iš esmės teigia Vokietijos ir Italijos vyriausybės, tik toks aiškinimas leidžia užtikrinti, kad santykiai tarp daugianacionalinės įmonių grupės, kurioje šiems santykiams taikomi grupę patronuojančios bendrovės vidaus nurodymai, duodami pagal komercinės strategijos modelį, narių patektų į Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį.

71. Šiuo atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patvirtino, kad licenciarė bendrovė M., susijusi su GE grupei priklausančiais pardavėjais, turi plačius GE Healthcare priežiūros įgaliojimus.

72. Tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, pirkėjas tikrai gali šiek tiek konkuruoti su grupei priklausančiais pardavėjais, nes jis gali kreiptis į kelis tiekėjus, siekdamas importuoti saugomu prekių ženklu žymimas prekes.

73. Pagal Įgyvendinimo reglamento 159 straipsnio trečią įtrauką autorinis atlyginimas arba licencijų mokesčiai, susiję su teise naudoti gamybinį ar komercinį prekių ženklą, pridedami prie kainos, faktiškai sumokėtos ar priklausančios sumokėti už importuotas prekes, jeigu „pirkėjas neturi galimybės laisvai įsigyti tokių prekių iš kitų tiekėjų, nesusijusių su pardavėju“.

74. Mano supratimu, ši sąlyga yra įvykdoma ir Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte numatytas tikslinimas turi būti atliekamas paaiškėjus (esu tuo įsitikinęs ir tai galima preziumuoti, tačiau tuo turi įsitikinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į visą bylos medžiagą), kad šiems tiekėjams patiems yra privalomi bendrovių grupės vidaus nurodymai ir kad jie gali parduoti prekes pirkėjui, tik jeigu jis sumoka autorinius atlyginimus ar licencijos mokesčius. Iš tiesų, jeigu licencijos sutartis sudaroma su kita grupės įmone prieš parduodant saugomu prekių ženklu pažymėtas prekes, paprastai galima daryti prielaidą, kad jų tiekėjas sutinka parduoti jas pirkėjui tik todėl, kad jis jau yra saistomas licencijos sutarties.

75. Ieškovės pagrindinėje byloje nurodyta aplinkybė, kad autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių suma nėra žinoma prekių importo ir muitinės skolos atsiradimo metu, nes ši suma priklauso nuo GE Healthcare apyvartos, susijusios su saugomu prekių ženklu pažymėtų importuotų prekių pardavimu tretiesiems asmenims, nekeičia to, kad autorinius atlyginimus ar licencijos mokesčius už šias prekes reikia mokėti pagal licencijos sutartį. Taigi galima daryti prielaidą, kad toje pačioje įmonių grupėje nesumokėjus minėtų autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių prekių pardavėjas nebūtų davęs sutikimo tiekti prekes GE Healthcare.

76. Galiausiai, jeigu pritartume ieškovės pagrindinėje byloje palaikomam formaliam Įgyvendinimo reglamento 160 straipsnio teksto aiškinimui, prekių „pardavimo sąlyga“, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą, būtų galima laikyti tik autorinius atlyginimus ar licencijos mokesčius, kuriuos importuotų prekių pirkėjas sumokėjo įmonių grupės trečiajai įmonei. Tačiau man sunku suprasti, kodėl ši sąlyga nėra įvykdyta identiškomis aplinkybėmis vien todėl, kad autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai mokami toje pačioje įmonių grupėje.

77. Mano nuomone, dėl tokio formalaus Įgyvendinimo reglamento 160 straipsnio teksto aiškinimo Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktas netektų dalies savo veiksmingumo. Iš tiesų toks aiškinimas, nesant tam jokio ekonominio pateisinimo, neigiamai paveiktų šiuo straipsniu ir apskritai Muitinės kodekso nuostatomis, susijusiomis su prekių muitine verte, siekiamą tikslą, kuris, primenu, yra užtikrinti, kad sumokėtos ar mokėtinos importuotų prekių kainos tikslinimai leistų atspindėti realią šių prekių vertę, atsižvelgiant į visų šių prekių elementų ekonominę vertę.

78. Taigi siūlau į trečiąjį prejudicinį klausimą atsakyti, kad Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą ir Įgyvendinimo reglamento 159 bei 160 straipsnius reikia aiškinti taip, kad autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių sumokėjimas gali būti importuotų prekių „pardavimo sąlyga“, jeigu tos pačios įmonių grupės įmonė, kurios naudai yra mokami šie autoriniai atlyginimai ar prekių ženklo licencijos mokesčiai, yra susijusi ir su šių prekių pardavėju, ir su jų pirkėju, ir jeigu jų pirkėjas privalo pardavėjo ar su juo susijusios įmonės reikalavimu mokėti autorinius atlyginimus ar prekių ženklo licencijos mokesčius, negalėdamas pirkti iš kito, su pardavėju nesusijusio tiekėjo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar šios sąlygos pagrindinėje byloje yra įvykdytos.

D – Dėl ketvirtojo prejudicinio klausimo – ar Muitinės kodekso 32 straipsnyje numatytas tikslinimas taikomas tik pagal šio kodekso 29 straipsnį nustatytai muitinei vertei?

79. Ketvirtuoju klausimu, pateiktu tik jeigu į ankstesnį klausimą būtų atsakyta teigiamai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte numatytas tikslinimas, kuris reiškia tinkamą paskirstymą, remiantis objektyviais ir kiekybiškai įvertinamais duomenimis pagal Įgyvendinimo reglamento 158 straipsnio 3 dalį tarp, viena vertus, autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių, susijusių su importuotomis prekėmis, ir, kita vertus, autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių, susijusių su bendrovės GE Healthcare teikiamomis paslaugomis, gali būti atliekamas, tik jeigu muitinę vertę galima nustatyti remiantis Muitinės kodekso 29 straipsnyje nurodyta sandorio verte, bet ne taikant šio kodekso 31 straipsnyje numatytą papildomą metodą, kuris nėra aiškiai nurodytas šio kodekso 32 straipsnyje.

80. Remiantis vien prašymu priimti prejudicinį sprendimą nėra lengva suprasti šio klausimo pateikimo priežastį ar Teisingumo Teismo atsakymo į jį naudingumą.

81. Vis dėlto Teisingumo Teismo atsakymui pateikti naudinga informacija matyti iš bylos medžiagos ir suinteresuotųjų šalių pastabų. Taigi šie duomenys rodo, kad 2009 finansiniais metais Diuseldorfo muitinė, būdama informuota apie GE Healthcare apyvartos pasiskirstymą daliai, susijusiai su saugomu prekių ženklų pažymėtomis importuotomis prekėmis, ir daliai, susijusiai su šios įmonės teikiamomis paslaugomis, galėjo taikyti Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktu grindžiamą tikslinimą (taigi ir padidinti sandorio vertę, grindžiamą šio kodekso 29 straipsnio taikymu) tik pagal importuotų prekių pardavimo apyvartos procentinę dalį.

82. Atrodo, kad apie kelerius ankstesnius finansinius metus Diuseldorfo muitinė negavo pakankamai informacijos, kuri būtų leidusi jai atlikti tokį sandorio vertės tikslinimą. Kadangi Diuseldorfo muitinė negalėjo remtis nei Muitinės kodekso 29 straipsniu, nei, atrodo, to paties kodekso 30 straipsnyje numatytu metodu, panašu, kad ji taikė papildomą muitinės vertės nustatymo metodą, numatytą šio kodekso 31 straipsnyje.

83. Kadangi Muitinės kodekso 32 straipsnio įžanginėje dalyje, susijusioje su atliktinais tikslinimais, aiškiai nurodytas tik „muitin[ės] vert[ės] pagal [šio kodekso] 29 straipsnį“ nustatymas, o ne jos nustatymas pagal Muitinės kodekso 31 straipsnį, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui galiausiai kyla klausimas, ar negalėjimas nustatyti sandorio vertės dėl to, kad GE Healthcare atsisako pateikti visą informaciją, susijusią su jos apyvartos pasiskirstymu atitinkamais mokestiniais metais, neleidžia Diuseldorfo muitinei padidinti saugomu ženklu pažymėtų importuotų prekių muitinės vertės, remiantis turimais 2009 mokestinių metų duomenimis.

84. Tai patikslinus, reikėtų priminti, jog neginčijama, kad importuotų prekių muitinė vertė pirmiausia turi būti nustatoma pagal Muitinės kodekso 29 straipsnyje numatytą sandorio vertę. Jeigu jos negalima nustatyti pagal šį straipsnį, muitinė vertė nustatoma pagal šio kodekso 30 straipsnio nuostatas. Kai importuotų prekių muitinės vertės neįmanoma nustatyti ir pagal pastarąjį straipsnį, ši vertė nustatoma vadovaujantis Muitinės kodekso 31 straipsnio nuostatomis. Taigi šios trys nuostatos yra papildomos viena kitos atžvilgiu ( 21 ).

85. Taikant Muitinės kodekso 31 straipsnio 1 dalyje numatytą papildomą metodą, importuotų prekių muitinę vertę leidžiama nustatyti „remiantis duomenimis, kuriuos galima gauti Bendrijoje, ir naudojant priimtinas priemones, atitinkančias principus ir bendrąsias nuostatas“, be kita ko, [šio kodekso 3 skyriaus nuostatas, susijusias su prekių muitine verte]“.

86. Ši nuoroda į Muitinės kodekso 3 skyriaus nuostatas reiškia, kad šio skyriaus, kuriame yra ir šio kodekso 32 straipsnis, principai ir bendrosios nuostatos taikomi net ir tuo atveju, jeigu muitinė vertė nustatoma pagal Muitinės kodekso 31 straipsnio 1 dalį.

87. Taigi pagal šią nuostatą muitinės vertės nustatymo metodus reikia taikyti „pagrįstai lanksčiai“, laikantis, be kita ko, šios vertės nustatymą reglamentuojančių principų ( 22 ).

88. Šis Muitinės kodekso 3 skyriaus principų nurodymas reiškia, pirma, kad nustatant muitinę vertę negali būti naudojamos savavališkai nustatytos ar fiktyvios muitinės vertės ( 23 ), be to, tai primenama ir Muitinės kodekso 31 straipsnio 2 dalies f punkte.

89. Taigi, mano nuomone, šiuo požiūriu, kaip nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pagal analogiją galima remtis Įgyvendinimo reglamento 158 straipsnio 3 dalyje numatytu paskirstymu, pagal kurį, jeigu „autorinis atlyginimas arba licencijų mokesčiai yra iš dalies susiję su importuotomis prekėmis ir iš dalies – su <…> teikiamomis paslaugomis po importavimo, tai atitinkamas proporcingas paskirstymas turi būti atliktas tik remiantis patikimais ir kiekybiškai įvertinamais duomenimis“. Kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, jis turi patikrinti, ar yra „objektyvių ir kiekybiškai įvertinamų duomenų“, kuriais remiantis galima atlikti paskirstymą, analogišką numatytajam Įgyvendinimo reglamento 158 straipsnio 3 dalyje.

90. Antra, muitinės vertės nustatymas pagal Muitinės kodekso 31 straipsnio 1 dalį taip pat turi atitikti principą, pagal kurį ši vertė turi atspindėti realią importuotų prekių vertę, atsižvelgiant į visus jas sudarančius elementus, turinčius ekonominę vertę.

91. Jeigu įmonė valstybės narės muitinės įstaigoms nepateikia duomenų arba pateikia joms neišsamius vienų ar daugiau mokestinių metų duomenis, kurie yra būtini saugomu prekių ženklu pažymėtų importuotų prekių sandorio vertei nustatyti, šios institucijos, būdamos kontroliuojamos nacionalinių teismų, turi teisę taikyti Muitinės kodekso 31 straipsnio 1 dalyje numatytą metodą ir atsižvelgti į Bendrijoje prieinamus duomenis, kuriuos jos turi, visų pirma susijusius su kitais šios įmonės mokestiniais metais. Iš esmės šiuos duomenis galima laikyti „objektyviais ir kiekybiškai įvertinamais“, kaip tai suprantama pagal Įgyvendinimo reglamento 158 straipsnio 3 dalį, taigi tokiais, kuriais remiantis galima atlikti šiame straipsnyje numatytą tinkamą paskirstymą. Kaip teisingai teigė Komisija ir Vokietijos vyriausybė, jeigu būtų kitaip, ūkio subjektas įgytų nepagrįstą pranašumą, nes gautų naudos iš atsisakymo perduoti visą reikalaujamą informaciją, kuri leistų teisingai nustatyti importuotų prekių muitinę vertę.

92. Todėl siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti taip: Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte numatytas tikslinimas ir Įgyvendinimo reglamento 158 straipsnio 3 dalyje numatytas objektyviais ir kiekybiškai įvertinamais duomenimis grindžiamas tinkamas paskirstymas tarp, viena vertus, autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių, susijusių su importuotomis prekėmis, ir, kita vertus, autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių, susijusių su paslaugomis, teikiamomis po importo, gali būti atliekamas, jeigu prekių muitinės vertės negalima nustatyti remiantis Muitinės kodekso 29 straipsnyje nurodyta sandorio verte ir jeigu ši vertė gali būti nustatyta tik taikant šio kodekso 31 straipsnio 1 dalyje numatytą papildomą metodą.

IV – Išvada

93. Atsižvelgdamas į visus pateiktus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui į Finanzgericht Düsseldorf (Diuseldorfo finansinių bylų teismas, Vokietija) pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą atsakyti taip: 1. 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, su pakeitimais, padarytais 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1791/2006, 32 straipsnio 1 dalies c punktą reikia aiškinti taip, jog pagal jį nereikalaujama, kad autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių suma būtų nustatyta jau skolos muitinei atsiradimo metu, kad būtų galima atlikti šiame straipsnyje numatytą minėtu prekių ženklu pažymėtų importuotų prekių muitinės vertės tikslinimą. 2. Reglamento Nr. 2913/92 su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 1791/2006, 32 straipsnio 1 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad jame pripažįstama, jog autoriniai atlyginimai ar prekių ženklo licencijos mokesčiai yra „susiję“ su šiuo prekių ženklu pažymėtomis importuotomis prekėmis, kaip tai suprantama pagal 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Reglamento Nr. 2913/92 įgyvendinimo nuostatas, su pakeitimais, padarytais 2006 m. spalio 23 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1792/2006, 157 straipsnio 2 dalį, nors šie autoriniai atlyginimai ar licencijos mokesčiai yra tik iš dalies susiję su tomis prekėmis. 3. Reglamento Nr. 2913/92 su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 1791/2006, 32 straipsnio 1 dalies c punktą ir Reglamento Nr. 2454/93 su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 1792/2006, 159 bei 160 straipsnius reikia aiškinti taip, kad autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių sumokėjimas gali būti importuotų prekių „pardavimo sąlyga“, jeigu tos pačios įmonių grupės įmonė, kurios naudai yra mokami šie autoriniai atlyginimai ar prekių ženklo licencijos mokesčiai, yra susijusi ir su šių prekių pardavėju, ir su jų pirkėju, ir jeigu šių prekių pirkėjas privalo pardavėjo ar su juo susijusios įmonės reikalavimu mokėti autorinius atlyginimus arba prekių ženklo licencijos mokesčius, negalėdamas pirkti iš kito, su pardavėju nesusijusio tiekėjo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar šios sąlygos pagrindinėje byloje yra įvykdytos. 4. Reglamento Nr. 2913/92 su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 1791/2006, 32 straipsnio 1 dalies c punkte numatytas tikslinimas ir Reglamento Nr. 2454/93 su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 1792/2006, 158 straipsnio 3 dalyje numatytas objektyviais ir kiekybiškai įvertinamais duomenimis grindžiamas tinkamas paskirstymas tarp, viena vertus, autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių, susijusių su importuotomis prekėmis, ir, kita vertus, autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių, susijusių su paslaugomis, teikiamomis po importo, gali būti atliekamas, jeigu prekių muitinės vertės negalima nustatyti remiantis Reglamento Nr. 2913/92 su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 1791/2006, 29 straipsnyje nurodyta sandorio verte ir jeigu ši vertė gali būti nustatyta tik taikant šio Reglamento Nr. 2913/92 su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 1791/2006, 31 straipsnio 1 dalyje numatytą papildomą metodą.

( 1 ) Originalo kalba: prancūzų.

( 2 ) OL L 302, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307.

( 3 ) OL L 363, 2006, p. 1.

( 4 ) Pažymėtina, kad Muitinės kodeksas, nustatytas Reglamentu Nr. 2913/92, pirmiausia buvo „modernizuotas“ (2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 450/2008, nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą (Modernizuotas muitinės kodeksas) (OL L 145, 2008, p. 1)), o vėliau nuo 2016 m. gegužės 1 d. pakeistas Sąjungos muitinės kodeksu (2013 m. spalio 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 952/2013, kuriuo nustatomas Sąjungos muitinės kodeksas (OL L 269, 2013, p. 1)).

( 5 ) OL L 253, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3.

( 6 ) OL L 362, 2006, p. 1.

( 7 ) Pažymėtina, kad nuo 2016 m. gegužės 1 d. šis reglamentas buvo panaikintas 2016 m. balandžio 1 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 2016/481 (OL L 87, 2016, p. 24).

( 8 ) Kaip nurodyta licencijos sutarties priede, tai yra vaizdinis GE prekių ženklas kartu su šūkiais „We Bring Good Things to Life“ ir „Imagination at Work“.

( 9 ) Šiuo klausimu žr., be kita ko, 2003 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Kyocera (C‑152/01, EU:C:2003:623, 35 punktas); 2006 m. lapkričio 16 d. Sprendimą Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, 30 punktas); 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Christodoulou ir kt. (C‑116/12, EU:C:2013:825, 36 punktas) ir 2016 m. birželio 16 d. Sprendimą EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, 23 punktas).

( 10 ) Žr., be kita ko, 2006 m. lapkričio 16 d. Sprendimą Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, 30 punktas); 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Christodoulou ir kt. (C‑116/12, EU:C:2013:825, 40 punktas) ir 2016 m. birželio 16 d. Sprendimą EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, 26 punktas).

( 11 ) Šiuo klausimu žr. 2006 m. lapkričio 16 d. Sprendimą Compaq Computer International Corporation (C‑306/04, EU:C:2006:716, 19 punktas); 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Christodoulou ir kt. (C‑116/12, EU:C:2013:825, 38, 44 ir 50 punktai); 2013 m. sausio 21 d. Sprendimą Valsts ieņēmumu dienests (C‑430/14, EU:C:2016:43, 15 punktas) ir 2016 m. birželio 16 d. Sprendimą EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, 24 punktas).

( 12 ) Tai, ar GE Healthcare pagrįstai iš pradžių neįtraukė šių autorinių atlyginimų ir mokesčių už licenciją į savo importuotų prekių muitinę vertę, priklauso nuo to, ar įvykdytos kitos Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkte išvardytos sąlygos.

( 13 ) Išsamumo sumetimais primenu, kad Muitinės kodekso komitetas buvo sudarytas siekiant užtikrinti glaudų ir veiksmingą valstybių narių ir Komisijos bendradarbiavimą šioje srityje. Pagal Muitinės kodekso 249 straipsnį šis komitetas gali nagrinėti bet kurį su muitų teisės aktais susijusį klausimą, kurį savo iniciatyva arba valstybės narės atstovo prašymu iškelia Komiteto pirmininkas. Muitinės kodekso komiteto nuomonės ar išvados neturi teisiškai privalomos galios, tačiau yra svarbios priemonės užtikrinti, kad valstybių narių muitinės įstaigos vienodai taikytų Muitinės kodeksą, ir gali būti laikomos teisėtomis šio kodekso aiškinimo priemonėmis (šiuo klausimu žr. 2006 m. gegužės 11 d. Sprendimą Friesland Coberco Dairy Foods (C‑11/05, EU:C:2006:312, 39 ir 40 punktai); 2008 m. gegužės 22 d. Sprendimą Ecco Sko (C‑165/07, EU:C:2008:302, 47 punktas) ir 2014 m. vasario 6 d. Sprendimą Humeau Beaupréau (C‑2/13, EU:C:2014:48, 51 punktas)).

( 14 ) Kaip nurodyta Vokietijos vyriausybės pastabose, atrodo, kad taikant šį autorinių atlyginimų ar prekių ženklo licencijos mokesčių apskaičiavimo atsižvelgiant į pelną, gautą iš importuotų prekių pardavimo, būdą siekiama užtikrinti subalansuotą rizikos paskirstymą licencijos turėtojui ir gavėjui, nes pastarajam neturi tekti pareigos iš anksto sumokėti autorinius atlyginimus ar licencijos mokesčius pagal prekių pirkimo kainą arba nusipirktų vienetų skaičių rizika nežinant, ar jis gaus pelno iš licencijuotų produktų pardavimo. Būtent todėl, atsižvelgiant į pagrindinėje byloje nagrinėjamą licencijos sutartį, pagal licenciją importuojamos prekės, naudojamos, be kita ko, pavyzdžiams, bandymams arba neprekybiniais tikslais, atleidžiamos nuo autorinių atlyginimų ar licencijos mokesčių mokėjimo.

( 15 ) Žr. šios išvados 13 išnašą.

( 16 ) Taip pat žr. Muitinės kodekso komiteto (muitinės vertės skyriaus) komentarą Nr. 11 dėl Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo, kiek tai susiję su autoriniais atlyginimais ir licencijos mokesčiais, mokamais trečiajam asmeniui pagal Reglamento Nr. 2454/93 160 straipsnį.

( 17 ) Kursyvu išskirta mano.

( 18 ) Įgyvendinimo reglamento 160 straipsnio versija vokiečių k. suformuluota taip: „Zahlt der Käufer eine Lizenzgebühr an einen Dritten, so gelten die Voraussetzungen des Artikels 157 Absatz 2 nur dann als erfüllt, wenn der Verkäufer oder eine mit diesem verbundene Person die Zahlung an diese dritte Person vom Käufer verlangt“ (kursyvu išskirta mano).

( 19 ) Žr., be kita ko, 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimą Kurcums Metal (C‑558/11, EU:C:2012:721, 48 punktas) ir 2014 m. balandžio 9 d. Sprendimą GSV (C‑74/13, EU:C:2014:243, 27 punktas).

( 20 ) Be versijos prancūzų k., žr., be kita ko, Įgyvendinimo reglamento 160 straipsnio versiją ispanų k. „<…>, vendedor, o una persona vinculada al mismo, pide al comprador que efectúe dicho pago“, anglų k. „When the buyer pays royalties or licence fees to a third party, the conditions provided for in Article 157 (2) shall not be considered as met unless the seller or a person related to him requires the buyer to make that payment“, italų k. „<…> se il venditore o una persona ad esso legata chiede all’acquirente di effettuare tale pagamento“, portugalų k. „<…> vendedor o uma persoa a este vinculada pedir ao comprador para efectuar esse pagamento“ ir suomių k. „myyjä tai myyjään etuyhteydessä oleva henkilö pyytää ostajaa suosittamaan tämään maskun“.

( 21 ) Žr. 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Christodoulou ir kt. (C‑116/12, EU:C:2013:825, 41–43 punktai) ir 2016 m. birželio 16 d. Sprendimą EURO 2004. Hungary (C‑291/15, EU:C:2016:455, 27–29 punktai).

( 22 ) Šiuo klausimu žr. 2008 m. vasario 28 d. Sprendimą Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, 60 ir 61 punktai).

( 23 ) Šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2008 m. vasario 28 d. Sprendimą Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128, 60 punktas).