Bylos T‑117/07 ir T‑121/07

Areva ir kt.

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Skirstomųjų įrenginių su dujų izoliacija projektų rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas pagal EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį – Teisė į gynybą – Pareiga motyvuoti – Neteisėto elgesio priskyrimas – Pažeidimo trukmė – Baudos – Solidari atsakomybė sumokėti baudą – Sunkinančios aplinkybės – Organizatoriaus vaidmuo – Lengvinančios aplinkybės – Bendradarbiavimas“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Įmonė – Sąvoka – Ekonominis vienetas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

2. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Juridinis asmuo, atsakingas už įmonės valdymą pažeidimo padarymo metu – Išimtys

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

3. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Dukterinės bendrovės padarytas pažeidimas – Priskyrimas patronuojančiai bendrovei dėl jas jungiančių ekonominių ir teisinių ryšių

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

4. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Pagrindas, susijęs su motyvavimo nebuvimu ar jo nepakankamumu – Pagrindas, susijęs su motyvavimo netikslumu – Atskyrimas

(EB 253 straipsnis)

5. Bendrijos teisė – Bendrieji teisės principai – Baudžiamosios teisės nuostatų negaliojimas atgaline data – Taikymo sritis – Konkurencija

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 4 dalis ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 5 dalis)

6. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Komisijai tenkanti pareiga įrodyti pažeidimo trukmę

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis)

7. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisinių procedūrų ir sankcijų taikymo terminai – Pradžios momentas

(EB 81 straipsnis; EEE susitarimo 53 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnis)

8. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis

(EB 253 straipsnis)

9. Konkurencija – Baudos – Solidari atsakomybė sumokėti baudą – Sąlygos

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

10. Konkurencija – Baudos – Solidari atsakomybė sumokėti baudą – Apimtis

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

11. Konkurencija – Baudos – Solidari atsakomybė sumokėti baudą – Galimybė kiekvienam skolininkui pateikti ieškinį dėl tokio sprendimo panaikinimo

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

12. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Bausmių ir sankcijų individualizavimas – Apimtis

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

13. Bendrijos teisė – Principai – Teisė į veiksmingą teisminę apsaugą – Įtvirtinimas Europos žmogaus teisių konvencijoje ir patvirtinimas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje

(Europos Sąjungos pagrindinių laisvių chartijos 47 straipsnis)

14. Konkurencija – Principai – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos sprendimų veiksminga teisminė kontrolė – Nepriklausomas ir nešališkas teismas – Neribota kompetencija

(EB 81, 229 ir 230 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 17 straipsnis ir Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnis)

15. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Viešosios tvarkos išlyga

(EB 81 straipsnis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

16. Konkurencija – Administracinė procedūra – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas ir skiriama bauda – Pareiga laikytis suteiktų įgaliojimų principo

(EB5 ir 81 straipsniai; EEE susitarimo 53 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsnio 1 dalis bei 23 straipsnio 2 dalis)

17. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Pranešimas apie kaltinimus – Laikinasis pobūdis – Nepagrįstų kaltinimų atsisakymas tam tikrų bendrovių atžvilgiu, lemiantis bendrovės, kuri liko ginčijamo sprendimo adresatė, situacijos pablogėjimą – Priimtinumas atsižvelgiant į Bendrovės teisės būti išklausytai įgyvendinimą

(Tarybos reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 dalis ir Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalis)

18. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Pažeidimo organizatoriaus arba kurstytojo vaidmuo – Sąvoka

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03, 2 ir 3 punktai)

19. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Pažeidimo organizatoriaus vaidmuo – Vaidmuo, kurį paeiliui vaidino įvairios įmonės ir jas valdančios bendrovės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

20. Konkurencija – Baudos – Dydis – Komisijos diskrecija – Teisminė kontrolė – Neribota kompetencija

(EB 229 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 17 straipsnis ir Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnis)

21. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atsižvelgimas į pasaulinę su pažeidimu susijusių prekių ir paslaugų apyvartą per paskutinius ištisus pažeidimo metus

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1punkto A dalis)

1. Konkurencijos teisėje įmonė turi būti suprantama kaip ekonominis vienetas nagrinėjamo pažeidimo dalyko požiūriu. EB 81 straipsnio 1 dalis, kuria draudžiami įmonių susitarimai ar suderinti veiksmai, galintys paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas bendrojoje rinkoje, yra skirta ekonominiams vienetams, kuriems būdingas bendras žmogiškųjų išteklių, materialių ir nematerialių elementų valdymas, kuriais siekiama konkretaus ilgalaikio ekonominio tikslo ir kurie gali prisidėti vykdant minėtoje nuostatoje numatytą pažeidimą.

(žr. 63 punktą)

2. Konkurencijos teisės srityje, remiantis asmeninės atsakomybės principu, pagal kurį asmuo yra atsakingas tik už savo veiksmus, už įmonės padarytą pažeidimą iš esmės turi atsakyti tas fizinis ar juridinis asmuo, kuris vadovavo įmonei pažeidimo padarymo metu, net jei sprendimo, kuriame nustatytas šis pažeidimas, priėmimo momentu įmonė ar jos valdymas buvo patikėtas kitam asmeniui.

Esant tam tikroms ypatingoms aplinkybėms, taikant ekonominio tęstinumo kriterijų, pagal kurį konkurencijos normų pažeidimas gali būti priskirtas pažeidimą padariusio juridinio asmens teisių perėmėjui net tada, kai perleidėjas priimant minėtą pažeidimą konstatuojantį sprendimą dar nėra nutraukęs veiklos, teismų praktikoje leidžiama nukrypti nuo asmeninės atsakomybės principo, siekiant išvengti šių taisyklių pažeidimo, pavyzdžiui, tinkamai pakeičiant atitinkamų bendrovių teisinę formą.

Komisija gali neatsižvelgti į „ekonominio tęstinumo“ kriterijų ir už įmonės dalyvavimą darant pažeidimą asmeniškai atsakinga pripažinti patronuojančią bendrovę, kuri tiesiogiai valdė minėtą įmonę iki jos perdavimo visiškai valdomoms ar beveik visiškai valdomoms dukterinėms bendrovėms, iki tos datos, kada minėtos dukterinės bendrovės ir įmonė galiausiai buvo perleistos kitai grupei.

(žr. 65–66, 72 ir 78 punktus)

3. Konkurencijos teisės srityje Komisija iš principo turi įrodyti, kad patronuojanti bendrovė iš tikrųjų darė lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje, pateikdama faktinių įrodymų, pavyzdžiui, patronuojančios bendrovės valdymo galios turėjimas savo dukterinės bendrovės atžvilgiu. Vis dėlto Komisija gali pagrįstai preziumuoti, jog 100 % patronuojančiai bendrovei priklausanti dukterinė bendrovė iš esmės vykdo jos duotus nurodymus, ir ši prezumpcija reiškia, kad Komisija neprivalo tikrinti, ar patronuojanti bendrovė iš tikrųjų pasinaudojo tokiais savo įgaliojimais dukterinės bendrovės atžvilgiu. Jeigu pranešime apie kaltinimus Komisija išreiškia savo ketinimą už pažeidimą, priskirtiną dukterinei bendrovei, laikyti asmeniškai atsakinga patronuojančią bendrovę, remdamasi atsakomybės prezumpcija, išplaukiančia iš viso dukterinės bendrovės kapitalo priklausymo patronuojančiai bendrovei, patronuojanti bendrovė, norėdama paneigti jai priskirtą atsakomybę, per administracinę procedūrą ar vėliausiai Sąjungos teisme turi pateikti pakankamų įrodymų, galinčių paneigti prezumpciją, ir patvirtinti, kad, nepaisant to, jog patronuojanti bendrovė valdo visą dukterinės bendrovės kapitalą, ši visiškai savarankiškai priimdavo sprendimus rinkoje.

Komisijai turi būti suteikta galimybė pažeidimą konstatuojančiame sprendime atsižvelgti į atitinkamų įmonių atsakymus į pranešimą apie kaltinimus. Šiuo atžvilgiu ji turi galėti ne tik priimti arba atmesti atitinkamų įmonių argumentus, bet ir pati išnagrinėti jų nurodytas faktines aplinkybes arba atsisakyti kaltinimų, kurie pasirodė nepagrįsti, arba pataisyti ar papildyti – tiek faktinių aplinkybių, tiek teisės atžvilgiu – savo argumentus, pagrindžiančius pareikštus kaltinimus. Taip yra tada, kai Komisija remiasi ne tik atsakomybės prezumpcija, išplaukiančia iš viso dukterinių bendrovių kapitalo priklausymo patronuojančiai bendrovei, bet ir faktiniais įrodymais, pateiktais vykstant administracinei procedūrai, įrodančiais, kad:

– grupės viduje organizacinė struktūra buvo svarbesnė nei teisinė struktūra, o su ginčijamais projektais susijusiai veiklai pačiu aukščiausiu lygiu vadovavo patronuojanti bendrovė ir jos pirmtakės,

– dukterinių bendrovių šeši valdybos nariai tuo pačiu metu arba vienas po kito buvo grupės vadovaujančių bendrovių valdybos nariai iki jų paskesnio perleidimo naujai grupei,

– naujo patronuojančios bendrovės nario paskyrimas į nagrinėjamame sektoriuje veikiančių jos dukterinių bendrovių valdybą patvirtina išvadą, kad pirmoji turėjo lemiamą įtaką minėtoms dukterinėms bendrovėms,

– dėl restruktūrizavimo grupės viduje dukterinių bendrovių, veikiančių nagrinėjamame sektoriuje, pavadinimų pakeitimas iškart po jų perleidimo kitai grupei rodo jų įsiliejimą į grupę.

Be to, Komisija pagrįstai gali manyti, jog komercinių funkcijų delegavimas negalėjo atleisti patronuojančios bendrovės nuo jos pareigų, juo labiau kad ji pati pripažino, jog pažeidimo laikotarpiu turėjo patvirtinti visus pasiūlymų projektus dėl ginčijamų projektų, viršijančius tam tikrą ribą ar labai rizikingus grupei.

(žr. 86–87, 91, 97, 116 ir 144 punktus)

4. Dėl Komisijos pareigos motyvuoti sprendimus, kuriais konstatuojamas konkurencijos normų pažeidimas, reikia skirti kaltinimą, susijusį su motyvavimo nebuvimu ar stoka, nuo kaltinimo, susijusio su sprendimo motyvų netikslumu dėl faktinių ar teisinių aplinkybių vertinimo klaidos. Pastarasis aspektas priklauso ginčijamo sprendimo esmės teisėtumo, o ne esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo nagrinėjimui, taigi jis negali pažeisti EB 253 straipsnio.

(žr. 88 punktą)

5. Baudžiamosios teisės nuostatų negaliojimo atgaline data principas yra bendras visų valstybių narių teisinių sistemų principas, įtvirtintas taip pat Europos žmogaus teisių konvencijos 7 straipsnyje, ir yra vienas iš pagrindinių teisės principų, kurių laikymąsi užtikrina Sąjungos teismas. Net jei iš Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 4 dalies ir iš Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 5 dalies matyti, kad Komisijos sprendimas skirti baudą už konkurencijos teisės pažeidimą nėra baudžiamosios teisės dalykas, vis dėlto Komisija per visas administracines procedūras, kur taikant konkurencijos teisę gali būti nustatytos sankcijos, turi laikytis pagrindinių Sąjungos teisės principų, be kita ko, ir nuostatų negaliojimo atgaline data principo.

Šiam principui užtikrinti konkurencijos teisės pažeidimų priskyrimo fiziniams ar juridiniams asmenims taisyklės turi atitikti tas, kurios buvo nustatytos pažeidimo padarymo metu. Kai keli asmenys gali būti pripažinti asmeniškai atsakingi už vienos ir tos pačios įmonės dalyvavimą darant pažeidimą, kaip tai suprantama pagal konkurencijos teisę, jie turi būti pripažinti solidariai atsakingi už minėtą pažeidimą. Be to, už vienos ir tos pačios įmonės dalyvavimą darant pažeidimą asmeniškai ir solidariai atsakingas gali būti pripažintas asmuo, nuo kurio tiesiogiai priklausė ar kuris vadovavo šiai įmonei pažeidimo padarymo metu, ir asmuo, kuris realiai kontroliuodamas pirmąjį asmenį ir spręsdamas dėl jo elgesio rinkoje netiesiogiai valdė tą pačią įmonę pažeidimo padarymo metu.

(žr. 131–134 punktus)

6. Dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo trukmės iš teisinio saugumo principo išplaukia, kad, stokojant įrodymų, tiesiogiai galinčių ją patvirtinti, Komisija turi bent jau pateikti įrodymų, kurie remiasi taip glaudžiai laiko atžvilgiu susijusiais faktais, kad protingai leidžia daryti išvadą, jog pažeidimas nenutrūkstamai buvo tęsiamas nuo vienos datos iki kitos. Dėl įrodinėjimo priemonių yra įprasta, kad dalyvavimą vykdant antikonkurencinius veiksmus ir sudarant antikonkurencinius susitarimus apimanti veikla vykdoma paslapčia, susitikimai vyksta slaptai, dažniausiai trečiosiose šalyse, ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Net jeigu Komisija randa dokumentų, aiškiai rodančių neteisėtą ūkio subjektų ryšį, pavyzdžiui, susitikimų protokolų, jie paprastai yra tik fragmentiški ir pavieniai, todėl tam tikras aplinkybes dažnai reikia nustatyti naudojant dedukcijos metodą. Daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurencinių veiksmų arba susitarimų, turi būti nustatoma remiantis tam tikrais sutapimais ir nuorodomis, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas. Kai pažeidimas trunka kelerius metus, tai, kad kartelio veiksmai vyksta skirtingu metu ir juos gali skirti trumpesnis ar ilgesnis laikas, nedaro įtakos šio kartelio egzistavimui, jei įvairiais šį pažeidimą sudarančiais veiksmais siekiama vieno tikslo ir yra vieno ir tęstinio pažeidimo epizodų.

Iš to matyti: kadangi visi konkurencijos taisyklių neatitinkantys susitarimai turėjo pasekmių laikotarpiu nuo vieno susitarimo įsigaliojimo iki kito susitarimo galiojimo pabaigos, Komisija pagrįstai galėjo nuspręsti, kad šie susitarimai rodo, jog pažeidimas nepertraukiamai buvo tęsiamas visą atitinkamą laikotarpį. Taigi pasikartojančių kartelio apraiškų įrodymas, taip pat įvairi Komisijos surinkta informacija, kad atitinkamos įmonės veikla dalyvaujant kartelyje buvo tęsiama visą atitinkamą laikotarpį, turi būti vertinami kaip pakankamas kartelio nepertraukiamo veikimo Komisijos nustatytu laikotarpiu įrodymas.

(žr. 164–166, 176–177 punktus)

7. Remiantis Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsniu, Komisijos suteiktiems įgaliojimams skirti nuobaudą už EB 81 straipsnyje ir Europos ekonominės erdvės susitarimo 53 straipsnyje numatytą pažeidimą taikomas penkerių metų senaties terminas. Senaties terminas skaičiuojamas nuo dienos, kurią padarytas pažeidimas. Tačiau tęstinių ar pakartotinių pažeidimų atvejais skaičiuoti pradedama nuo dienos, kurią pažeidimas baigiasi.

(žr. 188 punktą)

8. Negalima priekaištauti Komisijai, kad ji konkrečiai nemotyvavo sprendimo už konkurencijos taisyklių pažeidimą skirtą baudą solidariai sumokėti dviem bendrovėms, jei šios bendrovės priimant sprendimą jau nebesudarė vieno ekonominio vieneto, nes ši aplinkybė, Komisijos nuomone, netrukdė to daryti. Komisija neprivalo savo sprendime nurodyti konkrečių motyvų dėl kai kurių aspektų, kurie jai atrodo akivaizdžiai nereikšmingi, nesvarbūs arba turintys tik aiškiai šalutinę svarbą vertinant.

(žr. 200 punktą)

9. Baudų už EB 81 straipsnyje ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnyje numatytus pažeidimus solidarus mokėjimas yra pagrįstai iš materialinių šių straipsnių nuostatų išplaukianti teisinė pasekmė.

Kelių asmenų solidarus baudos už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant EB 81 straipsnyje ir EEE susitarimo 53 straipsnyje numatytą pažeidimą mokėjimas išplaukia iš to, kad kiekvienas iš atitinkamų asmenų gali būti pripažintas asmeniškai atsakingu už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą. Įmonės veiksmų vieningumas rinkoje leidžia taikant konkurencijos teisę įpareigoti bendroves, ar plačiąja prasme teisės subjektus, kurie gali būti pripažinti asmeniškai atsakingi, solidariai mokėti baudą. Solidari atsakomybė sumokėti baudas, skirtas už EB 81 straipsnyje ir EEE susitarimo 53 straipsnyje numatytą pažeidimą, užtikrinant realų minėtų baudų sumokėjimą, leidžia siekti atgrasymo tikslo, kurio iš esmės siekiama pagal konkurencijos teisę, nepažeidžiant vieno iš pagrindinių Sąjungos principo, t. y. ne bis in idem principo, įtvirtinto ir Europos žmogaus teisių konvencijos 7 protokolo 4 straipsnyje, draudžiančio to paties konkurencijos teisės pažeidimo atveju bausti įmonę daugiau nei vieną kartą už tuos pačius veiksmus rinkoje, kuriuos padarė teisės subjektai, galintys būti patraukti asmeninėn atsakomybėn.

Tai, kad kelių bendrovių asmeninė atsakomybė už tos pačios įmonės dalyvavimą darant pažeidimą skiriasi, netrukdo joms nurodyti solidariai sumokėti baudą, nes bauda, kurią nurodyta sumokėti solidariai, apima tik laikotarpį, per kurį minėtos bendrovės sudarė vieną ekonominį vienetą, taigi ir įmonę, kaip ji suprantama pagal konkurencijos teisę.

(žr. 204–206 punktus)

10. Kadangi teisinio saugumo principo pažeidimo pagrindas gali būti aiškinamas kaip nurodymo solidariai sumokėti už konkurencijos taisyklių pažeidimą skirtas baudas neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas, nes šios taisyklės sukelia neaiškumą dėl baudos mokėjimo, privalančio mokėti asmens nustatymo ir solidarių bendraskolių teisinės situacijos, šis pagrindas reikalauja, kad būtų nuspręsta dėl solidaraus baudų mokėjimo teisėtumo konkurencijos teisėje ir patikrinta, ar baudžiamos bendrovės gali pakankamai tiksliai žinoti su tuo susijusias teises ir pareigas.

Šiuo klausimu, kaip ir „įmonės“ sąvoka pagal konkurencijos teisę, kurios veiksmingumą turi užtikrinti sąvoka „solidarus baudų mokėjimas“, pastaroji yra savarankiška sąvoka, kurią reikia aiškinti atsižvelgiant į konkurencijos teisės, kuriai ji priklauso, tikslus ir sistemą, o prireikus – į pagrindinius nacionalinėse teisinėse sistemose įtvirtintus principus. Jei sprendime, kuriuo Komisija skiria baudą solidariai kelioms bendrovėms dėl neteisėto įmonės elgesio, nėra kitokių paaiškinimų, vadinasi, šis sprendimas joms už minėtą elgesį nustato vienodą atsakomybę. Be to, bendrovės, kurioms solidariai skirta bauda, turi sumokėti vieną baudą, kurios dydis apskaičiuojamas atsižvelgiant į nagrinėjamos įmonės apyvartą.

Iš to matyti, kad kiekviena bendrovė Komisijai turi sumokėti visą baudą ir kad vienos bendrovės visos baudos sumokėjimas atleidžia kitas bendroves nuo įsipareigojimų Komisijai. Bendrovės, kurioms solidariai skiriama bauda ir kurių atsakomybė už pažeidimą, nesant baudą nustatančiame sprendime kitų paaiškinimų, yra vienoda, iš principo turi mokėti lygias už šį pažeidimą skirtos baudos dalis. Todėl Komisijos pripažinta atsakinga už pažeidimą bendrovė, kuri sumoka visą baudą, remdamasi tuo pačiu Komisijos sprendimu gali pareikšti atgręžtinius reikalavimus solidariai atsakingiems bendraskoliams dėl kiekvieno jų dalies. Nors tokiu atveju iš sprendimo, kuriuo skiriama bauda solidariai kelioms įmonėms, negalima nustatyti, kuri iš šių bendrovių a priori turi sumokėti baudą Komisijai, šiame sprendime nelieka jokių abejonių dėl bendrovėms tenkančių baudos dalių, nes kiekviena iš jų prireikus gali pareikšti atgręžtinius reikalavimus solidariai atsakingiems bendraskoliams dėl jos permokėtos dalies.

(žr. 213 ir 215 punktus)

11. Baudų solidarus mokėjimas konkurencijos teisėje netrukdo nė vienai nubaustai bendrovei pateikti ieškinį dėl sprendimo, kuriuo Komisija jai skyrė solidariai mokėtiną baudą, panaikinimo.

(žr. 217 punktą)

12. Bausmių ir sankcijų individualizavimo principas, kuris taikomas per bet kurią administracinę procedūrą, galinčią pasibaigti sankcijų skyrimu pagal konkurencijos teisę, nustato, kad asmuo gali būti baudžiamas tik už tuos veiksmus, kuriais jis kaltinamas individualiai. Taip yra tuomet, kai dvi bendrovės dėl įmonės dalyvavimo darant pažeidimą nubaudžiamos dėl Komisijos joms individualiai priskirtų faktinių aplinkybių dėl to, kad tiesiogiai ar netiesiogiai vadovavo šiai įmonei.

(žr. 219–220 punktus)

13. Teisminės kontrolės reikalavimas yra vienas iš pagrindinių Sąjungos teisės principų, kylantis iš visoms valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų, kuris taip pat yra įtvirtintas Europos žmogaus teisių konvencijos 6 ir 13 straipsniuose. Be to, teisė į veiksmingą teisminę gynybą buvo patvirtinta Europos Sąjungos pagrindinių laisvių chartijos 47 straipsnyje.

(žr. 224 punktą)

14. Veiksmingos teisminės kontrolės reikalavimas taikomas, be kita ko, visiems Komisijos sprendimams, kuriais konstatuojamas ir baudžiamas konkurencijos teisės pažeidimas. Remiantis Reglamento Nr. 17 17 straipsniu ir Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsniu, Bendrasis Teismas turi neribotą kompetenciją, kaip ji suprantama pagal EB 229 straipsnį, nagrinėti ieškinius dėl sprendimų, kuriais Komisija nustato ar yra nustačiusi baudą, ir gali panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtą baudą.

Ieškinių pagal EB 230 straipsnį atveju Komisijos sprendimo, kuriuo konkurencijos teisės pažeidimas priskiriamas fiziniam ar juridiniam asmeniui ir kuriame dėl šio pažeidimo jiems skiriama bauda, teisėtumo kontrolė laikytina veiksminga teismine šio sprendimo kontrole. Sąjungos teismo vykdomos kontrolės intensyvumą ir ieškinių dėl sprendimų, kuriais Komisija konstatuoja konkurencijos teisės pažeidimą ir nustato baudą, veiksmingumą sustiprina Bendrajam Teismui suteikta neribota kompetencija šioje srityje. Be teisėtumo kontrolės, leidžiančios tik atmesti ieškinį dėl panaikinimo arba panaikinti ginčijamą aktą, įgyvendindamas jam suteiktą neribotą kompetenciją, Bendrasis Teismas, siekdamas, pavyzdžiui, pakeisti baudos dydį, net nepanaikinęs ginčijamo akto gali jį peržiūrėti, atsižvelgdamas į visas faktines aplinkybes.

(žr. 225–227 punktus)

15. EB 81 straipsnis ir pagal analogiją Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnis yra imperatyvios nuostatos, reikalingos atliekant Europos bendrijai ir EEE pavestas užduotis, o atsakomybė ir sankcijos už šių nuostatų pažeidimą negali būti paliktos jų laisvai nuožiūrai.

(žr. 229 punktą)

16. Pagal EB 5 straipsnį Europos bendrija veikia neperžengdama Sutarties jai suteiktų įgaliojimų ir paisydama iškeltų tikslų. Taigi ji turi tik suteiktus įgaliojimus.

Kai Komisija pradeda procedūrą norėdama priimti EB 81 straipsnyje ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnyje numatytą pažeidimą konstatuojantį sprendimą, pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ar Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsnio 1 dalį ir 23 straipsnio 2 dalį tik ji vienintelė yra kompetentinga konstatuoti šį pažeidimą ir skirti baudas įmonėms, kurios tyčia ar dėl neatsargumo dalyvavo darant šį pažeidimą. Nepažeisdama jai suteiktų įgaliojimų principo Komisija negali trečiajam asmeniui perduoti jai minėtose nuostatose suteiktų įgaliojimų.

Negalima tvirtinti, kad Komisija konkrečiu atveju perdavė nacionaliniam teismui ar arbitražui dalį savo įgaliojimų, susijusių su pažeidimo konstatavimu ir bausmės už jį nustatymu, nes Komisija šiuo atveju priimtame sprendime nustatė dviem atskiroms bendrovėms tenkančios atsakomybės už pažeidimą padariusios įmonės valdymą dalis, taigi ir jų atitinkamas Komisijai solidariai mokėtinos baudos dalis.

(žr. 233–234, 236 punktus)

17. Pranešimas apie kaltinimus yra parengiamasis dokumentas, kuriame išdėstyti faktiniai ir teisiniai vertinimai yra tik preliminarūs. Būtent todėl Komisija gali ir net privalo atsižvelgti į vykstant administracinei procedūrai paaiškėjusias aplinkybes, kad, be kita ko, atsisakytų nepagrįstų kaltinimų. Jei bendrovė, nubausta už konkurencijos teisės pažeidimus, galėjo veiksmingai išsakyti savo nuomonę dėl Komisijos sprendime atsisakytų kaltinimų, kuriuos ji anksčiau iki sprendimo priėmimo buvo išdėsčiusi kitų bendrovių atžvilgiu, pripažinus jas solidariai atsakingomis kartu su pirmąja bendrove už vienos ir tos pačios įmonės dalyvavimą darant pažeidimą, šios pirmosios bendrovės teisė į gynybą nebuvo pažeista dėl pranešimo apie kaltinimus ir ginčijamo sprendimo skirtumų.

(žr. 248–249 ir 262 punktus)

18. Į vienos ar kelių įmonių kartelio vadovo vaidmenį turi būti atsižvelgiama apskaičiuojant baudą, jei tokį vaidmenį atlikusių įmonių atsakomybė turi būti atskirta nuo kitų įmonių atsakomybės. Kad būtų pripažinta kartelio organizatore, įmonė turi turėti svarbią varomąją galią kartelyje arba būti konkrečiai atsakinga už jo veikimą. Taip yra ir tuomet, kai įmonė yra pažeidimo organizatorė, kuri imasi kartelio „sekretorės Europoje“ vaidmens, suteikiančio jai vadovo vaidmenį koordinuojant kartelį ir konkrečiais jo veikimo atvejais, ypač kai minėta „sekretorė Europoje“ buvo susisiekimo tarp kartelio narių „centras“ ir vaidino labai svarbų vaidmenį kartelio veikloje dėl to, kad palengvino keitimąsi informacija kartelyje, centralizavo, apibendrino ir keitėsi su kitais jo nariais karteliui veikti esmine ir, be kita ko, su labai svarbiais projektais susijusia informacija, nes organizavo darbo susitikimus ir juose užtikrino sekretoriato vaidmenį bei kartais keitė šiems susirinkimams ar šiems kontaktams nuslėpti reikalingus kodus.

(žr. 280, 283 ir 287 punktus)

19. Kai ilgai trunkančio pažeidimo atveju skirtingų įmonių vadovaujamos skirtingos bendrovės paeiliui per nustatytus laikotarpius atliko pažeidimo organizatorių vaidmenį, pagal vienodo požiūrio ir proporcingumo principus reikalaujama, kad bendrovėms, kurios valdė vieną ar kelias pažeidimo organizatorės vaidmenį atlikusias įmones, nustatyta pagrindinė bauda būtų nevienodai didinama, jeigu laikotarpis, kurį jų vadovaujama įmonė ar jų vadovaujamos įmonės atliko minėtą vaidmenį, iš esmės skiriasi. Organizatoriaus vaidmuo susijęs su kartelio veikimu ir, priešingai, pažeidimo kurstytojo vaidmuo neišvengiamai susijęs su tam tikra trukme. Todėl reikia atsižvelgti į tai, kad vienai bendrovei, kuri vadovavo vienai iš kartelyje dalyvavusių įmonių, gali būti priskiriamas pastarosios turėtas kartelio veikimo varomosios jėgos vaidmuo per – maksimaliai – kiek daugiau nei ketvirtį pažeidimo laikotarpio, o kitai bendrovei, vadovavusiai kitai kartelyje dalyvavusiai įmonei, gali būti priskiriamas pastarosios turėtas kartelio veikimo varomosios jėgos vaidmuo per beveik tris ketvirčius minėto laikotarpio.

Iš to matyti, kad vienodai padidinusi bazinį baudos dydį bendrovėms, kurios per savo valdomas įmones vaidino kartelio organizatorių vaidmenis, nors laikotarpiai, per kuriuos atitinkama jų valdoma įmonė ar įmonės vaidino kartelio organizatorės vaidmenį, buvo labai skirtingi, Komisija pažeidė vienodo požiūrio ir proporcingumo principus.

Tačiau netgi darant prielaidą, kad Komisija neteisėtai taikė pažeidimo organizatoriaus kvalifikavimo kriterijus, neteisėtai netaikė tokio kvalifikavimo įmonei, nepaisant jos svarbaus vaidmens kartelyje, toks trečiajam asmeniui naudingas neteisėtumas nepateisina to, kad būtų priimti vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principų pažeidimu grindžiami panaikinimo pagrindai.

(žr. 307–308 ir 311–312 punktus)

20. Reglamento Nr. 17 17 straipsnyje ir Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnyje Sąjungos teismui suteikta neribota jurisdikcija jam leidžia, be paprastos sankcijos teisėtumo kontrolės, pakeisti Komisijos vertinimą savuoju, todėl panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtą baudą, kai jam yra pateikiamas nagrinėti jos dydžio klausimas. Atliekant šį vertinimą reikia užtikrinti, kad už atitinkamos įmonės atliktą pažeidimo organizatorės vaidmenį bauda būtų padidinta tiek, kad būtų užtikrintas jos atgrasomasis pobūdis.

(žr. 318–319 punktus)

21. Baudų skyrimo kelioms bendrovėms už jų valdomų įmonių dalyvavimą pažeidžiant konkurencijos teisės taisykles atveju ir nustatydama atitinkamus šių baudų dydžius, Komisija nenukrypsta nuo Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse įtvirtinto apskaičiavimo metodo, neperžengia bausmių teisinio pagrindo, įtvirtinto Reglamento Nr. 17 15 straipsnyje ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnyje, ir nepažeidžia proporcingumo principo, kai nusprendžia iš esmės remtis kiekvienos įmonės su ginčijamais projektais susijusia pasauline apyvarta per ištisus paskutiniuosius pažeidimo metus, kad nustatytų jų santykinį dydį ir ekonominę galią pažeidimo metu. Ypač tai galioja tuo atveju, kai Komisija nusprendžia, kad atsižvelgiant į tai, jog kartelis yra pasaulinio masto, lyginant kiekvienos įmonės santykinę svarbą reikia remtis kiekvienos įmonės turėta projektų, dėl kurių veikė aptariamas kartelis, pasaulinės apyvartos dalimi per ištisus paskutinius įmonės dalyvavimo darant konstatuotą pažeidimą metus, nes šis palyginimo pagrindas tiksliai atspindi kiekvienos įmonės pajėgumą padaryti didelę žalą kitiems ūkio subjektams Europos ekonominės erdvės teritorijoje ir parodo, kiek ji prisidėjo prie viso kartelio veiksmingumo, arba, priešingai, koks nestabilumas būtų kartelyje, jei ši įmonė nebūtų jame dalyvavusi.

(žr. 360 ir 362 punktus)

BENDROJO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS

2011 m. kovo 3 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Skirstomųjų įrenginių su dujų izoliacija projektų rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas pagal EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį – Teisė į gynybą – Pareiga motyvuoti – Neteisėto elgesio priskyrimas – Pažeidimo trukmė – Baudos – Solidari atsakomybė sumokėti baudą – Sunkinančios aplinkybės – Organizatoriaus vaidmuo – Lengvinančios aplinkybės – Bendradarbiavimas“

Bylose T‑117/07 ir T‑121/07

akcinė bendrovė Areva, įsteigta Paryžiuje (Prancūzija),

Areva T & D Holding SA, įsteigta Paryžiuje,

Areva T & D SA, įsteigta Paryžiuje,

Areva T & D AG, įsteigta Oberentfelden (Šveicarija),

atstovaujamos advokatų A. Schild ir J.‑M. Cot,

akcinė bendrovė Alstom, įsteigta Levalua‑Perėje (Prancūzija), iš pradžių atstovaujama advokato J. Derenne, solisitoriaus W. Broere, advokatų A. Müller‑Rappard ir C. Guirado, vėliau advokatų J. Derenne ir A. Müller‑Rappard,

ieškovės,

prieš

Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą X. Lewis ir F. Arbault, vėliau X. Lewis, ir galiausiai V. Bottka ir N. Von Lingen,

atsakovę,

visų pirma dėl pašymo iš dalies panaikinti 2007 m. sausio 24 d. Komisijos sprendimą C (2006) 6762 galutinis dėl procedūros pagal EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.899 – Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija) arba sumažinti ieškovėms paskirtą baudą,

BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),

kurį sudaro pirmininkė I. Pelikánová (pranešėja), teisėjai K. Jürimäe ir S. Soldevila Fragoso,

posėdžio sekretorė C. Kristensen, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. kovo 24 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

1 Ginčo aplinkybės iš esmės nurodytos 2007 m. sausio 24 d. Europos Bendrijų Komisijos sprendime C (2006) 6762 galutinis, dėl procedūros pagal EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.899 – Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija) (toliau – ginčijamas sprendimas). Kadangi šios faktinės aplinkybės šalių nebuvo ginčijamos ar bent jau nebuvo pagrįstai ginčijamos, jos turi būti pripažintos nustatytomis šio ginčo aplinkybėmis.

Atitinkamas gaminys

2 Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija (toliau – SĮDI) skirti energijos srautui elektros energijos tinkluose reguliuoti. Tai sunki elektros įranga, naudojama kaip visiškai įrengtų elektros pastočių pagrindinė dalis.

3 Pastotės yra pagalbinės elektrinės, kurios transformuoja elektros srovę. Be transformatoriaus pastotes sudaro kontrolės sistemos, relės, baterijos, krovikliai ir skirstomieji įrenginiai. Skirstomųjų įrenginių paskirtis – apsaugoti transformatorių nuo perkrovos ir (arba) izoliuoti elektros srovę ir sugedusį transformatorių.

4 Skirstomieji įrenginiai gali būti su dujų izoliacija, su oro izoliacija arba mišria izoliacija, kai derinamos dvi pirmosios technologijos. SĮDI parduodami visame pasaulyje kaip visiškai įrengtų elektros pastočių sudedamosios dalys arba kaip į tokias pastotes integruotinos atskiros dalys. Jie sudaro apie 30–60 % visos šių pastočių kainos.

5 Ginčijamas sprendimas susijęs su 72,5 kV ar aukštesnės įtampos SĮDI projektais (toliau – SĮDI projektai), kurie apima SĮDI kaip atskirus gaminius, įskaitant visas su tuo susijusias paslaugas (pervežimas, įrengimas, išbandymas, izoliavimas ir kt.) ir visiškai įrengtas elektros pastotes su SĮDI, t. y. pastotes, kuriose įrengiami SĮDI ir kiti pastotės įrenginiai, kaip, pavyzdžiui, transformatoriai, ir teikiamos su tuo susijusios paslaugos (pervežimas, elektros instaliacija, įrengimas, izoliavimas ir kt.).

Atitinkamos įmonės

6 Alstom (buvusi Alsthom), pagal Prancūzijos teisę įsteigta akcinė bendrovė, turinti valdybą, yra bendrovių grupės (toliau – Alstom grupė) patronuojanti bendrovė. Nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. sausio 8 d. Alstom grupė veikė elektros energijos perdavimo ir paskirstymo (pranc. transmission et distribution) srityje (toliau – T & D sektorius) ir būtent SĮDI srityje.

7 Alstom grupės viduje su SĮDI susijusią veiklą Prancūzijoje iki 1989 m. vykdė Alsthom SA (France), kuri minėtais metais buvo pervadinta į GEC Alsthom SA, 100 % priklausančią GEC Alsthom NV. 1992 m. lapkričio 16 d. buvo įsteigta Kléber Eylau SA, kuriai susitarimu, įsigaliojusiu 1992 m. gruodžio 7 d., buvo patikėta su SĮDI susijusi veikla Prancūzijoje. Kléber Eylau 99,76 % kapitalo priklausė GEC Alsthom SA ir 0,04 % – Étoile Kléber. 1993 m. birželio mėn. Kléber Eylau tapo GEC Alsthom T&D SA, kuri savo ruožtu 1998 m. birželio mėn. tapo Alstom T & D SA. Pastaroji bendrovė visiškai priklausė Alstom Holdings (France), kurios 100 % kapitalo priklausė Alstom.

8 Nuo 1986 m. sausio mėn., kai Sprecher Energie AG tapo visiškai Alsthom priklausančia dukterine bendrove, Alstom grupės su SĮDI susijusi veikla paraleliai buvo vykdoma Šveicarijoje ir Prancūzijoje. 1993 m. lapkričio mėn. Sprecher Energie tapo GEC Alsthom T & D AG, kuri 1997 m. liepos mėn. tapo GEC Alsthom AG, o 1998 m. birželio mėn. – Alstom AG [toliau – Alstom (Suisse)]. 2000 m. gruodžio 22 d. pastarąją bendrovę nupirko Alstom Power (Schweiz) AG. Naujas vienetas buvo pavadintas Alstom (Schweiz) AG. 2002 m. lapkričio mėn. Alstom grupės viduje buvo sukurtas naujas juridinis vienetas, kuriam buvo perleista veikla T & D sektoriuje Šveicarijoje. Pradžioje pavadintas Alstom (Schweiz) Services AG, šis naujas vienetas vėliau buvo pervadintas į Alstom T & D AG.

9 Visa Alstom grupės veikla T & D sektoriuje 2004 m. sausio 8 d. buvo perleista grupei, kurios patronuojanti bendrovė yra pagal Prancūzijos teisę įsteigta akcinė bendrovė Areva, turinti direktorių tarybą ir stebėtojų tarybą (toliau – Areva grupė). Nuo 2004 m. sausio 9 d. iki gegužės 11 d. Areva grupėje su SĮDI susijusią veiklą vykdė Areva T & D SA ir Areva T & D AG, t. y. Areva T & D Holding SA priklausančios dukterinės bendrovės, o pati Areva T & D Holding SA visiškai priklausė Areva (toliau visos kartu – Areva grupės bendrovės).

Administracinė procedūra

10 2004 m. kovo 3 d ABB Ltd Komisiją informavo apie antikonkurencinius veiksmus SĮDI sektoriuje ir žodžiu pateikė prašymą atleisti nuo baudų pagal 2002 m. vasario 19 d. Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo).

11 Veiksmais, apie kuriuos pranešė ABB, pasauliniu mastu buvo koordinuojamas SĮDI projektų pardavimas pasidalijant rinkas, skiriant kvotas ir išlaikant atitinkamas rinkos dalis, skiriant projektus šiuo tikslu nustatytiems SĮDI gamintojams ir manipuliuojant konkurso procedūra (pasiūlymų klastojimas), kad sutartys būtų sudarytos su šiais gamintojais, sudėtinguose susitarimuose dėl SĮDI projektų, kurie nepaskirti, nustatomos kainos, nutraukiamos licencijos sutartys su bendrovėmis, kurios nėra kartelio narės, ir keičiamasi slapta informacija apie rinką.

12 ABB žodžiu pateiktą prašymą atleisti nuo baudų papildė žodinėmis pastabomis ir rašytiniais įrodymais 2004 gegužės 7 dieną. 2004 m. balandžio 25 d. Komisija ABB pritaikė sąlyginį atleidimą nuo baudų.

13 Remdamasi ABB pareiškimais Komisija pradėjo tyrimą ir 2004 m. gegužės 11 d. ir 12 d. atliko patikrinimus kelių bendrovių, veikiančių SĮDI sektoriuje, patalpose.

14 2004 m. gegužės 14–25 d. Areva grupė bendradarbiavo su Komisija ir pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo pateikė jai įvairių rašytinių įrodymų ir informacijos.

15 2004 m. spalio 4 d. ABB atsakė į Komisijos prašymą pateikti papildomos informacijos.

16 2006 m. vasario 6 d. Komisija prašymą pateikti informaciją nusiuntė ir Alstom, kuri į jį atsakė 2006 m. vasario 24 d. laišku.

17 2006 m. balandžio 20 d. priėmė pranešimą apie kaltinimus, kurį be Alstom ir Areva grupės bendrovių išsiuntė ABB, Fuji Electric Holdings Co., Ltd ir Fuji Electric Systems Co., Ltd (toliau kartu – Fuji grupės bendrovės), Hitachi ir Hitachi Europe Ltd (toliau kartu – Hitachi grupės bendrovės), Japan AE Power Systems Corp. (toliau – JAEPS), Mitsubishi Electric System Corp. (toliau – Melco), Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA (toliau – Schneider), Siemens AG, Toshiba Corp. ir penkioms grupės, kurio patronuojanti bendrovė buvo VA Technologie AG, bendrovėms (toliau – VA Tech grupė), įskaitant ir pačią VA Technologie.

18 2006 m. gegužės 5 d. Alstom galėjo susipažinti su kitų atitinkamų bendrovių žodiniais pareiškimais pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo.

19 2006 m. birželio 30 d. Alstom ir Areva grupės bendrovės per nustatytą terminą pateikė Komisijai savo pastabas dėl pranešimo apie kaltinimus. Atsakymo į pranešimą apie kaltinimus priede Alstom pateikė keletą Alstom grupės vidinių dokumentų, kurių paprašė neatskleisti jokiems kitiems asmenims. ABB, Fuji grupės bendrovės, Hitachi ir JAEPS, Melco, Schneider, Siemens AG Österreich, Siemens ir Toshiba taip pat per nustatytą terminą raštu atsakė į pranešimą apie kaltinimus.

20 2006 m. liepos 12 d. laišku Fuji grupės bendrovės bendradarbiavo su Komisija pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo pateikdamos jai įvairių rašytinių įrodymų ir informacijos.

21 2006 m. liepos 14 d. ABB atsiuntė Komisijai „atsakymo į pranešimą apie kaltinimus papildymą“.

22 2006 m. liepos 18–19 d. Komisija surengė posėdį kartu su bendrovėmis, kurioms buvo skirtas pranešimas apie kaltinimus.

23 2006 m. rugpjūčio 25 d. Komisija procedūros šalims pateikė Fuji grupės bendrovių atsakymo į pranešimą apie kaltinimus nekonfidencialios versijos ištraukas, 2006 m. liepos 12 d. Fuji grupės bendrovių prašymą pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo (žr. šio sprendimo 20 punktą), ABB atsakymo į pranešimą apie kaltinimus papildymą ir papildomus dokumentus, kad jos pateiktų dėl jų savo komentarus. Alstom savo pastabas dėl šių dokumentų pateikė 2006 m. rugsėjo 15 d., kartu pateikdama savo darbuotojo S., kuris tiesiogiai žinojo apie ginčijamas faktines aplinkybes, pareiškimą.

24 2006 m. rugsėjo 20 d. Komisija Areva grupės bendrovėms išsiuntė prašymą pateikti informacijos, į kurį šios atsakė 2006 m. spalio 6 d., pateikdamos daug dokumentų, susijusių su T & D sektoriaus Alstom grupės viduje veiklos reorganizavimu dėl šio sprendimo 9 punkte nurodytų įvykusių įmonių perleidimų tarp grupių.

25 2006 m. lapkričio 14 d. Komisija anglų kalba pateikė Alstom savo nuomonę dėl šio sprendimo 23 punkte nurodytų papildomų dokumentų ir, 2006 m. lapkričio 17 d. paprašyta Alstom, 2006 m. lapkričio 22 d. pateikė jai šią nuomonę prancūzų kalba. 2006 m. lapkričio 27 d. Alstom pateikė savo pastabas dėl minėtos nuomonės.

26 2006 m. gruodžio 4 d. Alstom išsiuntė Komisijai laišką dėl su ginčijamomis faktinėmis aplinkybėmis susijusių juridinių asmenų nustatymo. Šiame laiške, be kita ko, buvo pateiktos įvairios schemos, iliustruojančios veiklos T & D sektoriuje Alstom grupės viduje įvairias restruktūrizavimo operacijas.

Ginčijamas sprendimas

27 2007 m. sausio 24 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kurio santrauka buvo paskelbta 2008 m. sausio 10 d. Oficialiajame leidinyje (OL C 5, p. 7). Sprendimas Alstom ir Areva grupės bendrovėms buvo išsiųstas 2007 m. vasario 8 dieną.

28 Be Alstom ir Areva grupės bendrovių, ginčijamas sprendimas buvo skirtas ABB, Fuji grupės bendrovėms, Hitachi grupės bendrovėms, JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo, Schneider, Siemens, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (toliau – Reyrolle), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba ir VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

29 Ginčijamo sprendimo 113–123 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė, kad kartelyje dalyvavusios įvairios įmonės pasauliniu mastu, išskyrus tam tikras rinkas, koordinavo SĮDI projektų skyrimą pagal sutartas taisykles būtent tam, kad išlaikytų kvotas, kurios aiškiai parodo istoriškai nusistovėjusias jų rinkos dalis. Komisija patikslino, kad SĮDI projektai buvo skiriami remiantis bendra „Japonijos“ kvota ir bendra „Europos“ kvota, kurias po to turėjo pasidalyti atitinkamai Japonijos gamintojai ir Europos gamintojai. 1988 m. balandžio 15 d. Vienoje pasirašytame susitarime (toliau – GQ susitarimas) buvo įtvirtintos taisyklės, pagal kurias leidžiama SĮDI projektus skirti arba Japonijos gamintojams, arba Europos gamintojams ir jų vertę priskirti atitinkamai kvotai. Be to, ginčijamo sprendimo 124–132 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė, kad kartelyje dalyvavusios įvairios įmonės sudarė žodinį susitarimą (toliau – bendrasis susitarimas), pagal kurį SĮDI projektai, Japonijoje ir Europos valstybėse narėse, dalyvaujančiose kartelyje, – kartu vadinamose SĮDI projektų „šalyse gamintojose“, – buvo iš anksto paskirti atitinkamai kartelio nariams Japonijoje ir Europoje. „Šalyse gamintojose“ tarp šių dviejų šalių grupių nebuvo keičiamasi informacija dėl SĮDI projektų ir jie nebuvo įtraukti į atitinkamas kvotas.

30 GQ susitarime buvo taisyklių, susijusių su keitimusi informacija, reikalinga kartelio tarp dviejų gamintojų grupių veikimui, o šį keitimąsi užtikrino būtent dviejų grupių sekretorės, kad būtų galima manipuliuoti atitinkamais konkursais ir nustatyti SĮDI projektų, kurie neturėjo būti atrinkti, kainas. Pagal GQ susitarimo 2 priedą šis susitarimas taikomas visame pasaulyje, išskyrus Jungtines Amerikos Valstijas, Kanadą, Japoniją ir 17 Vakarų Europos šalių. Be to, pagal bendrąjį susitarimą SĮDI projektai kitose Europos šalyse nei „šalyse gamintojose“ taip pat iš anksto buvo priskirti Europos šalių grupei, o Japonijos gamintojai įsipareigojo neteikti pasiūlymų dėl SĮDI projektų Europoje.

31 Komisijos teigimu, SĮDI projektų pasidalijimą tarp Europos gamintojų reguliavo susitarimas, kuris taip pat pasirašytas 1988 m. balandžio 15 d. Vienoje, – „E‑Group Operation Agreement for GQ‑Agreement“ („E grupės susitarimas dėl GQ susitarimo įgyvendinimo“, toliau – EQ susitarimas). Komisija pažymėjo, kad SĮDI projektų skyrimui Europoje taikytos tos pačios taisyklės bei procedūros kaip ir tos, kurios taikomos SĮDI projektų skyrimui kitose šalyse. Būtent apie SĮDI projektus Europoje taip pat turėjo būti pranešta, jie turėjo būti įtraukiami į sąrašą, paskiriami, valdomi arba jiems pasiūlyta minimali kaina.

32 Ginčijamo sprendimo 142 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, kad GQ susitarime ir EQ susitarime bei siekiant užtikrinti kartelio organizavimą ir veikimą atskiri kartelio nariai buvo identifikuojami suteikiant kodą, kurį Europos narių atveju sudarė skaičiai, o Japonijos narių atveju – raidės. Nuo 2002 m. liepos mėn. pradiniai kodai buvo pakeisti skaičiais.

33 Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b punkte Komisija konstatavo, kad Alstom pažeidė EB 81 straipsnį ir Europos ekonominės erdvės susitarimo (toliau – EEE susitarimas) 53 straipsnį dalyvaudama įvairiuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose SĮDI projektų sektoriuje EEE nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. sausio 8 dienos. Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio c, d, e ir f punktuose ji taip pat konstatavo šį dvigubą pažeidimą padarius Areva ir Areva T & D Holding nuo 2004 m. sausio 9 d. iki gegužės 11 d., Areva T & D AG – nuo 2003 m. gruodžio 22 d. iki 2004 m. gegužės 11 d. ir Areva T & D SA – nuo 1992 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. gegužės 11 dienos.

34 Už ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodytus pažeidimus ginčijamo sprendimo 2 straipsnio b ir c punktuose Alstom buvo skirta individuali 11 475 000 EUR bauda ir solidariai su Areva T & D SA mokėtina 53 550 000 EUR bauda.

35 Už ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodytus pažeidimus ginčijamo sprendimo 2 straipsnio c punkte Areva T & D SA buvo skirta solidariai su Alstom mokėtina 53 550 000 EUR bauda, iš kurios 25 500 000 EUR suma mokėtina solidariai su Areva, Areva T & D Holding ir Areva T & D AG.

Procesas ir šalių reikalavimai

36 2007 m. balandžio 18 d. Areva grupės bendrovės ir Alstom Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarijai pateikė šiuos ieškinius, kuriems bylų registre buvo suteikti T‑117/07 ir T‑121/07 numeriai.

37 Išklausęs teisėjo pranešėjo pranešimą, Pirmosios instancijos teismas (antroji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį T‑117/07 ir T‑121/07 bylose.

38 Išklausęs šalis, Pirmosios instancijos teismo antrosios kolegijos pirmininkas, remdamasis Procedūros reglamento 50 straipsniu, 2009 m. kovo 12 d. nutartimi sujungė T‑117/07 ir T‑121/07 bylas, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimamas galutinis sprendimas. Be to, jis tam tikrus dokumentus, pridėtus prie Alstom atsakymo į pranešimą apie kaltinimus (žr. šio sprendimo 19 punktą) ir esančius byloje T‑121/07, pripažino konfidencialiais.

39 Šalys buvo išklausytos ir atsakė į Teismo klausimus per 2009 m. kovo 24 d. posėdį. Ieškovės patvirtino, kad ieškinių pagrindai arba kaltinimai, susiję su EB 81 straipsniu, turi būti suprantami, kaip susiję ir su EEE susitarimo 53 straipsniu. Šiuo atžvilgiu Komisija nurodė, kad solidari atsakomybė už konkurencijos teisės pažeidimą reiškia atsakomybę lygiomis dalimis, jei šią atsakomybę konstatuojančio sprendimo rezoliucinėje dalyje nenurodoma kitaip. Tačiau ieškovės ginčijo tokią prezumpciją. Galiausiai Komisija nurodė, kad vertinant konkurencijos teisės pažeidimo organizatoriaus vaidmenį reikėjo atsižvelgti į visus kriterijus, įskaitant ir organizatoriaus vaidmens trukmę ir šio vaidmens intensyvumą. Šios pastabos buvo užregistruotos posėdžio protokole. Savo paskutinėse pastabose Areva grupės bendrovės nurodė materialinę klaidą konstatuojant, kad Areva T & D AG yra ta pati bendrovė kaip ir Alstom T & D AG, kurios tik pavadinimas buvo pakeistas.

40 2009 m. balandžio 29 ir 30 d. Teismo kanceliarijai pateiktais laiškais atitinkamai Alstom ir Areva grupės bendrovės pateikė tam tikrų pastabų dėl posėdžio protokolo turinio, konkrečiai dėl Komisijos atsakymų į Teismo klausimus apie solidarią atsakomybę už konkurencijos teisės pažeidimą.

41 2009 m. birželio 3 d. Teismo nutartimi buvo atnaujinta žodinė proceso dalis. Remdamasis Nurodymų Bendrojo Teismo kancleriui 7 straipsnio 2 dalimi Teismo antrosios kolegijos pirmininkas nusprendė prie bylos medžiagos pridėti 2009 m. balandžio 29 ir 30 d. laiškus.

42 Teismo kanceliarijoje 2009 m. birželio 18 d. užregistruotu laišku Komisija pateikė savo pastabas dėl minėtų laiškų. Ji nurodė, kad kai ji skiria kelioms bendrovėms solidariai mokėtiną baudą savo sprendimo rezoliucinėje nepateikdama jokių konkrečių nurodymų, ji stengiasi nesikišti į atskirų bendraskolių vidaus santykius, kaip tarpusavyje paskirstyti baudą.

43 2009 m. liepos 1 d. sprendime Teismo antrosios kolegijos pirmininkas, patikrinęs Komisijos per minėtą posėdį žodžiu pateiktų atsakymų tikslų turinį, atmetė prašymus ištaisyti posėdžio protokolą.

44 Alstom Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b punktą ir 2 straipsnio b ir c punktus,

– arba žymiai sumažinti jai ginčijamo sprendimo 2 straipsnio b ir c punktuose skirtą baudą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

45 Areva grupės bendrovės Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį tiek, kiek jame, pirma, nustatoma Areva T & D SA ir Alstom solidari atsakomybė už pažeidimą nuo 1992 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. sausio 8 d., ir, antra, nustatoma solidari atsakomybė už pažeidimą nuo 2004 m. sausio 9 d. iki gegužės 11 d.,

– arba panaikinti ar žymiai sumažinti jai ginčijamo sprendimo 2 straipsnio c punkte skirtą baudą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

46 Komisija Teismo prašo:

– atmesti ieškinius kaip nepagrįstus,

– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

47 Kadangi šių bylų dalykai yra panašūs, išklausęs šalis šiuo klausimu Teismas mano, kad reikia sujungti šias bylas pagal Procedūros reglamento 50 straipsnį, kad būtų bendrai priimamas galutinis sprendimas.

48 Ieškiniais visų pirma siekiama panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b, c, d, e ir f punktus ir (arba) panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio b ir c punktus arba iš dalies pakeisti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio b ir c punktus.

49 Pirmiausia reikia išnagrinėti reikalavimus panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b, c, d, e ir f punktus. Paskui bus nagrinėjami, kiek to reikės, reikalavimai panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio b ir c punktus. Galiausiai, jei to reikės, bus nagrinėjami reikalavimai iš dalies pakeisti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio b ir c punktus.

50 Grįsdamos savo reikalavimus byloje T‑117/07 Areva grupės bendrovės nurodo septynis ieškinio pagrindus. Pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su EB 253 straipsnyje numatytos pareigos motyvuoti nesilaikymu. Antrasis pagrindas iš esmės susijęs su pažeidimų priskyrimo taisyklių, išplaukiančių iš EB 81 straipsnio 1 dalies ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies, pažeidimu ir pagrindinių teisinio saugumo bei nuostatų negaliojimo atgaline data principų pažeidimu. Trečiasis ieškinio pagrindas iš esmės susijęs su pažeidimų priskyrimo taisyklių, išplaukiančių iš EB 81 straipsnio 1 dalies ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies, pažeidimu. Ketvirtasis pagrindas iš esmės susijęs su pažeidimų priskyrimo ir baudų solidaraus mokėjimo taisyklių, išplaukiančių iš EB 81 straipsnio 1 dalies ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies, pažeidimu, EB 7 straipsnio pažeidimu ir pagrindinių vienodo požiūrio ir proporcingumo, teisinio saugumo, nuostatų negaliojimo atgaline data ir veiksmingos teisminės apsaugos principų pažeidimu. Penktasis ieškinio pagrindas susijęs su baudų solidaraus mokėjimo taisyklių, išplaukiančių iš EB 81 straipsnio 1 dalies ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies, pažeidimu. Šeštasis ieškinio pagrindas iš esmės susijęs su 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 23 straipsnio 2 dalies a punkto pažeidimu ir Komisijos Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir [AP] 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171, toliau – gairės) 2 punkto pažeidimu, vertinimo klaida ir pagrindinių vienodo požiūrio bei proporcingumo principų pažeidimu. Galiausiai septintasis ieškinio pagrindas iš esmės susijęs su vertinimo klaida bei EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalies, taip pat pranešimo dėl bendradarbiavimo pažeidimu.

51 Grįsdama savo reikalavimus byloje T‑121/07 Alstom nurodo aštuonis ieškinio pagrindus. Pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su teisės į veiksmingą teisinę gynybą pažeidimu. Antrasis pagrindas iš esmės susijęs su baudų solidaraus mokėjimo taisyklių, išplaukiančių iš EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio, pažeidimu, pagrindinių teisinio saugumo bei bausmių individualumo principų pažeidimu ir EB 253 straipsnyje numatytos pareigos motyvuoti nesilaikymu. Ketvirtasis ieškinio pagrindas susijęs visų pirma su pažeidimų priskyrimo taisyklių, išplaukiančių iš EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio, pažeidimu bei teisės klaida, arba su Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio pažeidimu. Penktasis pagrindas iš esmės susijęs su vertinimo klaida, gairių pažeidimu, vienodo požiūrio ir proporcingumo principų pažeidimu ir pareigos motyvuoti nesilaikymu. Šeštasis ieškinio pagrindas iš esmės susijęs su pažeidimo tęstinumo įrodinėjimo taisyklių, išplaukiančių iš Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalies ir iš dalies pakeisto 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17 Pirmojo reglamento, įgyvendinančio [EB 81 ir 82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3), 15 straipsnio 2 dalies, pažeidimu ir teisinio saugumo principo pažeidimu. Septintasis ieškinio pagrindas susijęs su teisės į gynybą užtikrinimo principo ir Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalies pažeidimu. Aštuntasis ieškinio pagrindas iš esmės susijęs su gairių pažeidimu arba su proporcingumo principo pažeidimu.

52 Kadangi tam tikri ieškovių nurodyti pagrindai sutampa, jie bus nagrinėjami kartu laikantis gero teisingumo administravimo principo.

Dėl reikalavimų panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b, c, d, e ir f punktus

53 Prašymas panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b, c, d, e ir f punktus grindžiamas ieškinio pagrindais ir kaltinimais, kuriais ginčijama Komisijos išvada, kad Areva grupės bendrovės ir Alstom pažeidė EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį dalyvaudamos įvairiuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose EEE ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodytais laikotarpiais (žr. šio sprendimo 33 punktą).

54 Byloje T‑117/07 reikalavimas panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio c, d, e ir f punktus grindžiamas ieškinyje nurodytais pagrindais ir kaltinimais, kuriais ginčijami Komisijos vertinimai, pagal kuriuos Areva T & D SA už 1992 m. gruodžio 7 d.–2004 m. gegužės 11 d. laikotarpį, Areva T & D AG už 2003 m. gruodžio 22 d.–2004 m. gegužės 11 d. laikotarpį ir Areva bei Areva T & D Holding SA už 2004 m. sausio 9 d.–gegužės 11 d. laikotarpį yra asmeniškai atsakingos už jų SĮDI srityje veikiančių padalinių ar jų dukterinių bendrovių dalyvavimą visuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose EEE (antrasis, trečiasis, ketvirtasis ir penktasis ieškinio pagrindai) arba kuriais grindžiamas esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas, galėjęs turėti reikšmės minėtiems vertinimams (pirmasis ieškinio pagrindas).

55 Byloje T‑121/07 reikalavimas panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b punktą grindžiamas ieškinyje nurodytais pagrindais ir kaltinimais, kuriais ginčijami Komisijos vertinimai, pagal kuriuos Alstom yra asmeniškai atsakinga už jos SĮDI srityje veikiančių padalinių ar jos dukterinių bendrovių dalyvavimą visuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose EEE nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. gegužės 11 d. (ketvirtasis ir šeštasis ieškinio pagrindai) arba kuriais grindžiamas esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas, galėjęs turėti reikšmės minėtiems vertinimams (trečiasis ieškinio pagrindas).

Pirminės pastabos

56 Iš ieškiniuose nurodytų pagrindų ir kaltinimų matyti, kad, viena vertus, Areva grupės bendrovės ir, kita vertus, Alstom turi diametraliai priešingas nuomones dėl pažeidimo priskyrimo už visą ar už dalį laikotarpio nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. gegužės 11 dienos.

57 Alstom tvirtina, kad jos asmeninė atsakomybė už jos SĮDI srityje veikiančių padalinių dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. sausio 8 d. buvo perkelta Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG po jos grupės veiklos T & D sektoriuje restruktūrizavimo. Be to, ji nurodo, kad jai negali būti priskirta jokia asmeninė atsakomybė už minėtų dukterinių bendrovių dalyvavimą darant pažeidimą atitinkamai nuo 1992 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. sausio 8 d. ir nuo 2003 m. gruodžio 22 d. iki 2004 m. sausio 8 d., nes Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG, kurioms buvo patikėta minėta veikla, dėl savo elgesio rinkoje spręsdavo savarankiškai. Galiausiai Alstom tvirtina, kad jai priskirta asmeninė atsakomybė už jos SĮDI srityje veikiančių padalinių, t. y. Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. sausio 8 d., po veiklos T & D sektoriuje perleidimo iš vienos grupės kitai, buvo perkelta kartu su minėtomis dukterinėmis bendrovėmis (kurios tapo Areva T & D SA ir Areva T & D AG) Areva grupės bendrovėms.

58 Tuo tarpu Areva grupės bendrovės tvirtina, kad joms negali būti nustatyta jokia asmeninė atsakomybė už Alstom grupės bendrovių dalyvavimą darant pažeidimą atitinkamai nuo 1992 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. sausio 8 d. ir nuo 2003 m. gruodžio 22 d. iki 2004 m. sausio 8 d., nes dėl Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG, kurioms buvo patikėta veikla SĮDI srityje, elgesio rinkoje spręsdavo Alstom. Be to, Areva ir Areva T & D Holding SA tvirtina, kad joms negali būti nustatyta asmeninė atsakomybė už jų dukterinių bendrovių dalyvavimą darant pažeidimą nuo 2004 m. sausio 9 d. iki gegužės 11 d., nes Areva T & D SA ir Areva T & D AG, kurioms buvo perleista minėta veikla, dėl savo elgesio rinkoje spręsdavo savarankiškai.

59 Reikia pažymėti, kad savo rašytiniuose pareiškimuose ieškovės remiasi aplinkybe, kad Areva T & D SA ir Areva T & D AG yra tik nauji pavadinimai, suteikti Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG po pastarųjų perleidimo 2004 m. sausio 8 d. Areva grupei. Šiuo klausimu į Areva grupės bendrovių galutinėse per posėdį pateiktose pastabose esančius tvirtinimus, jog Komisija padarė materialinę klaidą konstatuodama, kad Areva T & D AG yra ta pati bendrovė, kaip ir Alstom T & D AG, negalima atsižvelgti. Iš tikrųjų, kadangi šie tvirtinimai iš esmės yra ieškinio pagrindas, susijęs su tuo, kad ginčijamas sprendimas faktiniu atžvilgiu yra klaidingas, reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą vykstant procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Kadangi nagrinėjamu atveju Areva grupės bendrovės nenurodė pagrindinių faktinių aplinkybių, kuriomis grindžiamas naujas ieškinio pagrindas, taip pat a fortiori nenurodė, kad šios aplinkybės tapo žinomos vykstant procesui, reikia atmesti šiuos anksčiau minėtus tvirtinimus kaip nepriimtinus. Todėl bylose T‑117/07 ir T‑121/07 Alstom T & D AG ir Areva T & D AG reikia vertinti kaip du vieno ir to paties juridinio asmens pavadinimus.

Dėl Alstom asmeninės atsakomybės už jos SĮDI srityje veikiančių padalinių dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d. perkėlimo Areva T & D SA ir Areva T & D AG

– Šalių argumentai

60 Alstom ketvirtojo ieškinio pagrindo antra dalimi, susijusia su teisės klaida, kaltina Komisiją ginčijamame sprendime neperkėlus jai nustatytos asmeninės atsakomybės už jos padalinio „T & D sektorius“ dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1998 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d. Areva T & D SA ir Areva T & D AG.

61 Alstom nurodo, kad Komisija padarė teisės klaidą taikydama EB 81 straipsnyje ir EEE susitarimo 53 straipsnyje numatyto pažeidimo priskyrimo taisykles, nes santykiams tarp jos ir jos buvusių dukterinių bendrovių, veikiančių T & D sektoriuje, Komisija netaikė „ekonominio tęstinumo“ kriterijaus, nustatyto teismų praktikoje (2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 356–359 punktai ir 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Jungbunzlauer prieš Komisiją, T‑43/02, Rink. p. II‑3435, 132 punktas), ir pripažino ją asmeniškai atsakinga už dalies jos „T & D sektoriaus“ dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d., nepaisant to, kad po restruktūrizavimo Alstom grupės viduje šį įmonė buvo perleista jos buvusioms dukterinėms bendrovėms, veikiančioms T & D sektoriuje. Ji nurodo, kad nors Alstom grupės „T&D sektorius“ iki 1992 m. gruodžio 7 d. neturėjo teisinio subjektiškumo, minėtą dieną ne Šveicarijoje įsteigta dukterinė bendrovė, veikianti minėtoje srityje, t. y. Kléber Eylau (vėliau pervadinta Alstom T & D SA, dar vėliau – Areva T & D SA), leido Komisijai priimant ginčijamą sprendimą nustatyti juridinį asmenį, kuriam buvo perleista darant pažeidimą dalyvavusi įmonė ir kuriam turėtų būti priskirtas minėtas pažeidimas. Tie patys argumentai gali būti taikomi ir Alstom veiklos T & D sektoriuje Šveicarijoje perleidimui 2003 m. gruodžio 22 d. Alstom (Schweiz) Services AG (vėliau pervadintai Alstom T & D AG, dar vėliau tapusiai Areva T & D AG).

62 Komisija atmeta Alstom argumentus ir prašo atmesti šį kaltinimą.

– Bendrojo Teismo vertinimas

63 Konkurencijos teisėje įmonė turi būti suprantama kaip ekonominis vienetas nagrinėjamo pažeidimo dalyko požiūriu (šiuo klausimu žr. 1984 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Rink. p. 2999, 11 punktą; 2000 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo DSG prieš Komisiją, T‑234/95, Rink. p. II‑2603, 124 punktą ir 2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo DaimlerChrysler prieš Komisiją, T‑325/01, Rink. p. II‑3319, 85 punktą). EB 81 straipsnio 1 dalis, kurioje draudžiami įmonių susitarimai ar suderinti veiksmai, galintys paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas bendrojoje rinkoje, yra skirta ekonominiams vienetams, kuriems būdingas bendras žmogiškųjų išteklių, materialių ir nematerialių elementų valdymas, kuriais siekiama konkretaus ilgalaikio ekonominio tikslo ir kurie gali prisidėti vykdant minėtoje nuostatoje numatytą pažeidimą (šiuo klausimu žr. 1991 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Enichem Anic prieš Komisiją, T‑6/89, Rink. p. II‑1623, 235 punktą ir 1992 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Shell prieš Komisiją, T‑11/89, Rink. p. II‑757, 311 punktą).

64 Pagal EB 81 straipsnį priimtų sprendimų taikymo ir vykdymo tikslais adresatu reikia nustatyti subjektą, turintį teisinį subjektiškumą (šiuo klausimu žr. 1999 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, toliau – PVC II, T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink. p. II‑931, 978 punktą ir 2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją, T‑112/05, Rink. p. II‑5049, 59 punktą). Priimdama sprendimą pagal EB 81 straipsnio 1 dalį Komisija turi nurodyti fizinį ar juridinį asmenį ar asmenis, kurie gali būti patraukti atsakomybėn už nagrinėjamos įmonės elgesį, dėl kurio jie gali būti baudžiami ir kuriems bus skirtas šis sprendimas (šiuo klausimu žr. 63 punkte minėto Sprendimo Hydrotherm Gerätebau 11 punktą).

65 Remiantis asmeninės atsakomybės principu (1972 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo ICI prieš Komisiją, 48/69, Rink. p. 619, 131–141 punktai; 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 78 punktas ir 2007 m. gruodžio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo ETI ir kt., C‑280/06, Rink. p. I‑10893, 39 punktas; taip pat žr. generalinės advokatės J. Kokott išvados minėtame Sprendime ETI ir kt., Rink. p. I‑10892, 71 ir paskesnius punktus), pagal kurį asmuo yra atsakingas tik už savo veiksmus (generalinio advokato G. Cosmas išvados minėtame Sprendime Komisija prieš Anic Partecipazioni, Rink. p. I‑4130, 74 punktas), iš esmės už įmonės padarytą pažeidimą turi atsakyti tas fizinis ar juridinis asmuo, kuris vadovavo įmonei pažeidimo padarymo metu, net jei sprendimo, kuriame nustatytas šis pažeidimas, priėmimo momentu įmonės valdymas buvo patikėtas kitam asmeniui (2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimų SCA Holding prieš Komisiją, C‑297/98 P, Rink. p. I‑10101, 27 punktas ir Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją, C‑286/98 P, Rink. p. I‑9925, 37 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Cascades prieš Komisiją, C‑279/98 P, Rink. p. I‑9693, 79 punktą).

66 Esant tam tikroms ypatingoms aplinkybėms taikant „ekonominio tęstinumo“ kriterijų, pagal kurį konkurencijos normų pažeidimas gali būti priskirtas pažeidimą padariusio juridinio asmens teisių perėmėjui net tada, kai perleidėjas priimant minėtą pažeidimą konstatuojantį sprendimą dar nėra nutraukęs veiklos, teismų praktikoje leidžiama nukrypti nuo asmeninės atsakomybės principo, siekiant išvengti šių taisyklių pažeidimo, pavyzdžiui, tinkamai pakeičiant atitinkamų bendrovių teisinę formą (2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją, T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 105 ir 106 punktai).

67 Minėtame Sprendime Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją (356–359 punktai) Teisingumo Tesimas nusprendė, kad Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos nuspręsdamas, jog Komisija galėjo įmonės perleidimo iš vienos grupės kitai atveju pripažinti perėmusią bendrovę atsakinga už įmonės iki jos perleidimo padarytą pažeidimą, nepaisant to, kad perleidusi bendrovė teisiškai toliau egzistavo. Nukrypdamas nuo minėto Sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni 145 punkte pateiktos išvados, pagal kurią „ekonominio tęstinumo“ kriterijus svarbus tik tuomet, kai už įmonės valdymą atsakingas juridinis asmuo po pažeidimo nustoja teisiškai egzistavęs, Teisingumo Teismas rėmėsi aplinkybe, kad perleidusi bendrovė perimančiai bendrovei perleido visą savo ūkinę veiklą, išlaikydama su pastarąja, kurios 50 % akcijų ji valdė, struktūrinius ryšius.

68 Minėtame Sprendime Jungbunzlauer prieš Komisiją (132 ir 133 punktai) Pirmosios instancijos teismas, darydamas nuorodą į minėtą Sprendimą Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, nusprendė, jog tai, kad bendrovė toliau veikia kaip juridinis vienetas, nereiškia, jog Bendrijos konkurencijos teisės požiūriu dalis šios bendrovės veiklos, sudarančios įmonę, negalėtų būti perduota kitai bendrovei, kuri tampa atsakinga už minėtos įmonės padarytus pažeidimus. Todėl Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad Komisija nepadarė teisės klaidos dėl įmonės perleidimo iš vienos grupės kitai konstatuodama, kad iki perleidimo šios įmonės padarytas pažeidimas turi būti priskirtas perėmusiai bendrovei, nors perleidusi bendrovė teisiškai toliau egzistavo. Šiuo atveju, nors perleidžianti bendrovė išsaugojo su nagrinėjama įmone susijusią gamybos veiklą, vis dėlto ji šios įmonės valdymą ir vadovavimą perdavė ją perėmusiai bendrovei, kuri dėl to galėjo būti vertinama kaip perleidusios bendrovės teisių perėmėja.

69 Minėto Sprendimo ETI ir kt. 38–42 punktuose Teisingumo Teismas „ekonominio tęstinumo“ kriterijų grindė būtinybe užtikrinti sankcijų už konkurencijos teisės pažeidimus atgrasantį pobūdį. Darydamas nuorodą į minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją Teisingumo Teismas sprendimo 48–51 punktuose nurodė, kad toks sankcijos skyrimas yra priimtinas ir neprieštarauja asmeninės atsakomybės principui, net jei pažeidimą padaręs vienetas egzistuoja tuo metu, kai sankcionuojamas vienetas, kuriam jis perleido savo ūkinę veiklą, kai šiuos subjektus kontroliavo tas pats asmuo, ir jie, atsižvelgiant į glaudžius ryšius, juos vienijančius ekonominiu ir organizaciniu aspektu, iš esmės laikėsi tokių pačių komercinių gairių. Jis taip pat nusprendė, kad EB 81 ir paskesni straipsniai turi būti aiškinami taip, kad kai nuo tos pačios valdžios institucijos priklausančių subjektų veiksmai, kuriais padaromas tas pats konkurencijos taisyklių pažeidimas, buvo atliekami vieno subjekto, paskui juos iki užbaigimo tęsė kitas subjektas, perėmęs pirmojo, nenustojusio egzistuoti, teises, šis antrasis subjektas gali būti nubaustas už visą pažeidimą, jei nustatyta, kad abu subjektai veikė valdomi minėtos institucijos.

70 Minėta teismų praktika pagal analogiją taikoma ir EEE susitarimo 53 straipsniui.

71 Nagrinėjamu atveju pirmiausia reikia apibrėžti „įmonę“ konkurencijos teisės prasme, kuri dalyvavo darant ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b punkte Alstom priskirtą pažeidimą. Iš ginčijamo sprendimo 5–87 konstatuojamosiose dalyse pateikto „sektoriaus, dėl kurio vyksta procedūra“, aprašymo ir iš ginčijamo sprendimo 16–22 konstatuojamosiose dalyse pateikto „įmonių, dėl kurių vyksta procedūra“, aprašymo matyti, kad nagrinėjama įmonė, kurią sudaro bendras žmogiškųjų išteklių, materialių ir nematerialių elementų valdymas, iš pradžių Alstom grupės viduje, o po 2004 m. sausio 8 d. įvykusio perleidimo iš vienos grupės kitai grupei (žr. šio sprendimo 9 punktą) Areva grupės viduje veikė SĮDI srityje (toliau – nagrinėjama įmonė). Todėl Alstom neteisingai tvirtina, kad atitinkamą įmonę sudarė Alstom grupės „T & D sektorius“ ar, plačiąja prasme, visi elementai, kurie faktinių aplinkybių metu prisidėjo prie šio sektoriaus veiklos.

72 Iš ginčijamo sprendimo 357 ir 358 konstatuojamųjų dalių taip pat matyti, kad priskirdama Alstom atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d., Komisija nurodė, kad iki 1992 m. gruodžio 7 d. Alstom grupės viduje su SĮDI susijusią veiklą tiesiogiai vykdė Alsthom SA, vėliau GEC Alsthom SA, o ne Areva T & D SA ir Areva T & D AG pirmtakės. Ji taip pat nurodė, kad iki 2002 m. gruodžio mėn. Alstom grupės veikla T & D sektoriuje Šveicarijoje buvo vykdoma Sprecher Energie (Alsthom SA ją įsigijo 1986 m. sausio mėn.), kuri vėliau tapo Alstom AG (Suisse). Konstatavusi, kad atitinkami teisiniai vienetai toliau egzistavo Alstom grupės viduje naujais pavadinimais, Komisija nusprendė, jog Alstom, kaip patronuojanti bendrovė, valdanti jai priklausančius įvairius vienetus, yra atsakinga už šių veiklą iki Areva T & D SA ir Areva T & D AG pirmtakių įsteigimo. Atsižvelgdama į tai Komisija nusprendė, kad Areva T & D SA ir Areva T & D AG, kaip teisių perėmėjos, neturi būti atsakingos už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą aptariamu laikotarpiu, net jei Alstom grupės veikla T & D sektoriuje vėliau buvo perleista jų pirmtakėms.

73 Alstom nenurodo jokio specialaus pagrindo ar kaltinimo, susijusio su ginčijamo sprendimo, kuriuo jai priskiriamas atitinkamos įmonės dalyvavimas darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d., nes faktinių aplinkybių susiklostymo metu ji valdė minėtą įmonę per visiškai valdomas ar beveik visiškai valdomas dukterines bendroves, motyvais. Ji tik nurodo, kad ši jos atsakomybė remiantis „ekonominio tęstinumo“ kriterijumi, įtvirtintu minėtuose sprendimuose Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją ir Jungbunzlauer prieš Komisiją, turėtų būti perkelta Areva T & D SA ir Areva T & D AG.

74 Pirmiausia reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 339 konstatuojamoji dalis, į kurią daroma nuoroda 357 konstatuojamojoje dalyje, negali būti pripažinta kaip pagrindžianti Komisijos sprendimą neperkelti atsakomybės Areva T & D SA ir Areva T & D AG už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 dienos. Iš tikrųjų ginčijamo sprendimo 339 konstatuojamojoje dalyje numatoma galimybė, remiantis minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 356–359 punktuose ir minėto Sprendimo Jungbunzlauer prieš Komisiją 132 punkte įtvirtintais principais, perkelti vienos bendrovės atsakomybę kitai, tai pačiai grupei priklausančiai bendrovei pagal „ekonominio tęstinumo“ kriterijų. Komisija minėtoje konstatuojamojoje dalyje nurodo, kad aplinkybė, jog bendrovė, perleidusi dalį savo veiklos kitai tos pačios grupės bendrovei, išsaugo savo teisinį subjektiškumą, netrukdo antrosios bendrovės pripažinti atsakinga už pirmosios padarytus pažeidimus. Iš to matyti, kad vertinant atsakomybės už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d. neperkėlimo Areva T & D SA ir Areva T & D AG pagrįstumą, negalima atsižvelgti į ginčijamo sprendimo 357 konstatuojamojoje dalyje esančią nuorodą į 339 konstatuojamąją dalį.

75 Atsiliepime į ieškinį byloje T‑121/07 Komisija tvirtina, kad ginčijamame sprendime ji tuo rėmėsi taikydama iš asmeninės atsakomybės išplaukiančias taisykles (žr. šio sprendimo 65 punktą). Iš ginčijamo sprendimo 357 ir 358 konstatuojamųjų dalių, kurių turinio santrauka pateikta šio sprendimo 72 punkte, matyti, kad atitinkamos įmonės dalyvavimas darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d. buvo priskirtas Alstom dėl to, jog ji tuo metu valdė minėtą įmonę per visiškai valdomas ar beveik visiškai valdomas Alstom grupės dukterines bendroves.

76 Todėl į klausimą, ar, kaip tvirtina Alstom, atsakomybė už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d. turi būti perkelta Areva T & D SA ir Areva T & D AG, nes minėta įmonė 1992 m. gruodžio 7 d iš GEC Alsthom SA ir 2003 m. gruodžio 22 d. iš Alstom AG (Suisse) buvo perleista jų pirmtakėms, t. y. atitinkamai Kléber Eylau ir Alstom (Schweiz) Services.

77 Šiuo klausimu reikia pažymėti, jog Alstom tvirtinimas reikštų, kad Areva T & D SA ir Areva T & D AG turi atsakyti už asmeniškai GEC Alsthom SA ir Alstom AG (Suisse), kurios aptariamu laikotarpiu Alstom grupės viduje buvo visiškai valdomos ar beveik visiškai valdomos Alstom dukterinės bendrovės ar jų pirmtakės, priskirtiną pažeidimą.

78 Tokioje situacijoje „ekonominio tęstinumo“ kriterijus gali būti taikomas tik tuo atveju, jei atitinkama įmonė po Alstom grupės reorganizavimo 1992 m. gruodžio 7 d. ir 2003 m. gruodžio 22 d. nebebuvo nei priklausoma nuo Alstom, nei jos valdoma. Tačiau jei Alstom nenustojo per savo visiškai valdomas ar beveik visiškai valdomas dukterines bendroves valdyti atitinkamos įmonės iki jos perleidimo kitai grupei 2004 m. sausio 8 d., ji išlieka asmeniškai atsakinga už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d., o Komisija, santykiams tarp Alstom ir jos dukterinių bendrovių, veikiančių T & D sektoriuje, kalbant apie minėtas restruktūrizavimo operacijas, netaikydama „ekonominio tęstinumo“ kriterijaus, nepadarė teisės klaidos (šiuo klausimu žr. generalinio advokato J. Mischo išvados byloje, kurioje buvo priimtas minėtas 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimas SCA Holding prieš Komisiją, Rink. p. I‑10104, 26 punktą).

79 Dėl visų šių priežasčių, prieš nusprendžiant dėl šio kaltinimo, reikėtų išnagrinėti ieškinio pagrindus ir kaltinimus dėl atitinkamos įmonės dalyvavimo darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d. priskyrimo ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b punkte Alstom, kaip Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG patronuojančiai bendrovei ir jų savininkei.

Dėl asmeninės Alstom, kaip Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG patronuojančios bendrovės ir jų savininkės, atsakomybės už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 dienos

– Šalių argumentai

80 Alstom ketvirtojo ieškinio pagrindo pirma dalimi, susijusia su EB 81 straipsnyje ir EEE susitarimo 53 straipsnyje numatyto pažeidimo priskyrimo taisyklių pažeidimu, kaltina Komisiją ginčijamame sprendime jai, kaip Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG patronuojančiai bendrovei ir jų savininkei, priskyrus atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 dienos.

81 Trečiuoju ieškinio pagrindu Alstom kaltina Komisiją pažeidus EB 253 straipsnį, nes, atsižvelgiant į jos per administracinę procedūrą pateiktus dokumentus, ši nepakankamai motyvavo, kodėl jai, kaip Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG patronuojančiai bendrovei ir jų savininkei, buvo priskirtas pažeidimas. Per posėdį ji šiuo klausimu taip pat nurodė teisės į gynybą užtikrinimo ir šalių lygybės Sąjungos teismuose principų pažeidimą.

82 Savo septintuoju ieškinio pagrindu Alstom nurodo teisės į gynybą užtikrinimo principo ir Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalies pažeidimą, nes Komisija ginčijamame sprendime jai, kaip Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG patronuojančiai bendrovei ir jų savininkei, priskyrė atsakomybę už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d., remdamasi tam tikromis Areva grupės nurodytomis faktinėmis aplinkybėmis, prieš tai jos neinformavusi, kad į šias aplinkybes gali būti atsižvelgta vertinant jos atvejį ir neleidus jai pateikti savo nuomonės dėl jų. Tas pats pasakytina ir apie ginčijamo sprendimo 351 ir 354 konstatuojamosiose dalyse nurodytus įrodymus, susijusius su Alsthom SA, vienos iš jos pirmtakių, nubaudimu 1988 m. kovo 1 d. Prancūzijos konkurencijos tarybos sprendimu, ir su šešių Alstom T & D SA valdybos narių tuo metu ar vėliau vadovaujančių postų joje užėmimu.

83 Komisija neigia Alstom argumentus ir prašo atmesti minėtus ieškinio pagrindus ar kaltinimus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

84 Taikant konkurencijos taisykles, formalus dviejų bendrovių skirtumas dėl to, kad jos yra skirtingi juridiniai asmenys, nėra lemiamas veiksnys, svarbiausia tai, ar jos rinkoje veikia kaip vienas asmuo, ar ne (šiuo klausimu žr. 65 punkte minėto Sprendimo ICI prieš Komisiją 140 punktą). Todėl gali prireikti nustatyti, ar dvi bendrovės – skirtingi juridiniai asmenys – priklauso vienai įmonei ar ekonominiam vienetui, formuojančiam rinkoje bendrą elgesį (63 punkte minėto Sprendimo DaimlerChrysler prieš Komisiją 85 punktas).

85 Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, aplinkybė, jog dukterinė bendrovė turi savarankišką teisinį subjektiškumą, dar nereiškia, kad už jos elgesį atsakomybė negali tekti patronuojančiai bendrovei, ypač jeigu dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus (65 punkte minėto Sprendimo ICI prieš Komisiją 132 ir 133 punktai bei 64 punkte minėto Sprendimo PVC II 960 punktas). Kai dukterinė bendrovė realiai nesprendžia savarankiškai dėl savo elgesio rinkoje, EB 81 straipsnio 1 dalyje nurodyti draudimai gali būti laikomi netaikomais santykiams tarp jos ir jos patronuojančios bendrovės, su kuria ji sudaro ekonominį vienetą (65 punkte minėto Sprendimo ICI prieš Komisiją 134 punktas; 1995 m. sausio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Viho prieš Komisiją, T‑102/92, Rink. p. II‑17, 51 punktas).

86 Tokioje situacijoje Komisija iš principo turi įrodyti, kad patronuojanti bendrovė iš tikrųjų darė lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje, pateikiant faktinius įrodymus, kaip, pavyzdžiui, patronuojančios bendrovės valdymo galios turėjimas savo dukterinės bendrovės atžvilgiu (žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Avebe prieš Komisiją, T‑314/01, Rink. p. II‑3085, 136 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Vis dėlto iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo praktikos matyti, kad Komisija gali pagrįstai preziumuoti, jog 100 % patronuojančiai bendrovei priklausanti dukterinė bendrovė iš esmės vykdo jos duotus nurodymus, ir ši prezumpcija reiškia, jog Komisija neprivalo patikrinti, ar patronuojanti bendrovė iš tikrųjų pasinaudojo tokiais savo įgaliojimais dukterinės bendrovės atžvilgiu. Jeigu pranešime apie kaltinimus Komisija išreiškia savo ketinimą už pažeidimą, priskirtiną dukterinei bendrovei, laikyti asmeniškai atsakinga patronuojančią bendrovę, remdamasi atsakomybės prezumpcija, išplaukiančia iš viso dukterinės bendrovės kapitalo priklausymo patronuojančiai bendrovei, patronuojanti bendrovė, norėdama paneigti jai priskirtą atsakomybę, per administracinę procedūrą ar vėliausiai Sąjungos teisme turi pateikti pakankamų įrodymų, galinčių paneigti prezumpciją, įrodant, kad nepaisant to, jog patronuojanti bendrovė valdo visą dukterinės bendrovės kapitalą, ši visiškai savarankiškai priimdavo sprendimus rinkoje (žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją, T‑330/01, Rink. p. II‑3389, 82 ir 83 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką).

87 Komisijai turi būti suteikta galimybė pažeidimą konstatuojančiame sprendime atsižvelgti į atitinkamų įmonių atsakymus į pranešimą apie kaltinimus. Šiuo atžvilgiu ji turi galėti ne tik priimti arba atmesti atitinkamų įmonių argumentus, bet ir pati išnagrinėti jų nurodytas faktines aplinkybes arba atsisakyti kaltinimų, kurie pasirodė nepagrįsti, arba pataisyti ar papildyti – tiek faktinių aplinkybių, tiek teisės atžvilgiu – savo argumentus, pagrindžiančius pareikštus kaltinimus (2006 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo BASF prieš Komisiją, T‑15/02, Rink. p. II‑497, 93 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 1970 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo ACF Chemiefarma prieš Komisiją, 41/69, Rink. p. 661, 91 ir 92 punktus; 1975 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją, 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink. p. 1663, 437 ir 438 punktus ir 1980 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo van Landewyck ir kt. prieš Komisiją, 209/78–215/78 ir 218/78, Rink. p. 3125, 68 punktą).

88 Dėl Komisijos pareigos motyvuoti sprendimus, kuriais konstatuojamas konkurencijos normų pažeidimas, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką reikia skirti kaltinimą, susijusį su motyvavimo nebuvimu ar stoka, nuo kaltinimo, susijusio su sprendimo motyvų netikslumu (dėl klaidos dėl faktinių aplinkybių ar teisinio vertinimo). Pastarasis aspektas priklauso ginčijamo sprendimo esminio teisėtumo, o ne esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo nagrinėjimui ir todėl dėl jo negali būti pripažintas EB 253 straipsnio pažeidimas (šiuo klausimu žr. 1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 67 ir 72 punktus; 2000 m. kovo 30 d. Teisingumo Teismo sprendimo VBA prieš Florimex ir kt., C‑265/97 P, Rink. p. I‑2061, 114 punktą ir 2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo International Power ir kt. prieš NALOO, C‑172/01 P, C‑175/01 P, C‑176/01 P ir C‑180/01 P, Rink. p. I‑11421, 145 punktą; 1997 m. lapkričio 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cipeke prieš Komisiją, T‑84/96, Rink. p. II‑2081, 47 punktą). EB 253 straipsnyje numatyta motyvavimo pareiga kaip esminis procedūrinis reikalavimas turi atitikti ginčijamo akto pobūdį bei aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti aktą priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti priimtos priemonės pagrindimą, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę (2003 m. rugsėjo 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo Volkswagen prieš Komisiją, C‑338/00 P, Rink. p. I‑9189, 124 punktas). Nors pagal EB 253 straipsnį Komisija privalo nurodyti faktines ir teisines aplinkybes, nuo kurių priklauso sprendimo pateisinimas ir teisiniai vertinimai, leidę jį priimti, minėta nuostata nereikalauja, kad Komisija aptartų visus faktinius ir teisinius klausimus, kurie buvo nagrinėjami administracinėje procedūroje (1984 m. sausio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo VBVB ir VBBB prieš Komisiją, 43/82 ir 63/82, Rink. p. 19, 22 punktas; 1989 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Belasco ir kt. prieš Komisiją, 246/86, Rink. p. 2117, 55 punktas ir minėto Sprendimo Volkswagen prieš Komisiją 127 punktas). Motyvavimo reikalavimas turi būti įvertintas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, be kita ko, į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį bei asmenų, kuriems skirtas aktas, ar kitų asmenų, kurie yra konkrečiai ir tiesiogiai su šiuo aktu susiję, suinteresuotumą gauti paaiškinimus (žr. minėto Sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France 63 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

89 Minėta teismų praktika pagal analogiją taikytina Komisijos sprendimams, kuriais konstatuojamas EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalyje numatytas pažeidimas.

90 Nagrinėjamu atveju pranešimo apie kaltinimus 331 ir 337 punktuose Komisija nurodė, kad remdamasi atsakomybės prezumpcija, išplaukiančia iš viso dukterinės bendrovės kapitalo priklausymo patronuojančiai bendrovei, ketinanti pripažinti Alstom atsakinga solidariai su Areva T & D SA ir Areva T & D AG už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d. (žr. šio sprendimo 86 punktą).

91 Iš ginčijamo sprendimo 335, 348–356 ir 358 konstatuojamųjų dalių matyti, kad pripažindama Alstom atsakinga solidariai su Areva T & D SA už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 1992 m. gruodžio 6 d., Komisija galiausiai rėmėsi ne tik atsakomybės prezumpcija, išplaukiančia iš viso dukterinių bendrovių kapitalo priklausymo patronuojančiai bendrovei, bet ir faktiniais įrodymais, pateiktais vykstant administracinei procedūrai. Ginčijamo sprendimo 351 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė 1988 m. kovo 1 d. Prancūzijos konkurencijos tarybos sprendimą, kuriuo Alsthom buvo skirta bauda pagal Prancūzijos konkurencijos teisę už pasiūlymų klastojimą, be kita ko, elektros įrangos srityje (vidutinės įtampos transformatoriai). Ginčijamo sprendimo 353 konstatuojamojoje dalyje ji nurodė Alstom pateiktus įrodymus, kuriais buvo siekiama įrodyti, kad Alstom grupės viduje organizacinė struktūra buvo svarbesnė nei teisinė struktūra ir kad, pavyzdžiui, T & D sektoriuje su SĮDI projektais susijusiai veiklai pačiu aukščiausiu lygiu vadovavo Alstom ir jos pirmtakės. Galiausiai ginčijamo sprendimo 354 ir 355 konstatuojamosiose dalyse ji nurodė Areva grupės bendrovių pateiktus įrodymus, kurie leido nustatyti šešis Alstom T & D SA valdybos narius, kurie tuo pat metu arba vėliau iki 2004 m. sausio mėn. buvo ir Alstom grupės „vadovaujančių bendrovių“ valdybos nariais ar net generaliniu direktoriumi.

92 Alstom neginčija vertinimų, pateiktų ginčijamame sprendime, pagal kuriuos Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG nuo 1992 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. sausio 8 d. buvo jai visiškai priklausančios dukterinės bendrovės. Tačiau, priešingai nei nurodo Alstom, tik šios išvados leido Komisijai preziumuoti, kad Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG savarankiškai be Alstom žinios nespręsdavo dėl savo elgesio rinkoje ir kad dėl to šios bendrovės kartu su Alstom sudarė vieną įmonę konkurencijos teisės prasme. Todėl remiantis šio sprendimo 86 punkte nurodyta teismų praktika Alstom, kuri tvirtina, kad jos dukterinės bendrovės T&D sektoriuje aptariamu laikotarpiu savarankiškai nuspręsdavo dėl savo elgesio rinkoje, turi paneigti atsakomybės prezumpciją, išplaukiančią iš viso dukterinių bendrovių kapitalo priklausymo patronuojančiai bendrovei, pateikdama šiuo klausimu pakankamus įrodymus.

93 Atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 90–150 punktuose Alstom tvirtino, kad atitinkama įmonė sutapo su Alstom grupės „T & D sektoriumi“, ir kadangi šis sektorius pats savarankiškai nuspręsdavo dėl savo elgesio rinkoje, atsakingomis gali būti pripažintos tik dukterinės bendrovės, veikusios minėtame sektoriuje. Alstom mano, kad Alstom grupės viduje esanti dichotomija tarp organizacinės ir teisinės struktūrų patvirtina santykių tarp turtinių ryšių ir sektorių bei jų atskirų padalinių, kurie veikė rinkoje ir priimdavo sprendimus visiškai decentralizuotai ir savarankiškai, elgesio rinkoje nebuvimą. Alstom, kaip Alstom grupės patronuojanti bendrovė, neturėjo priemonių (įskaitant personalą, organizavimą ir žinias) daryti lemiamą įtaką savo sektorių komercinei politikai. Ji savo valdyboje turėjo nuspręsti ir kontroliuoti bendrą strategiją ir finansinius tikslus, kuriuos turėjo įgyvendinti minėti sektoriai, riziką, susijusią su jų veikla ir šiuose sektoriuose veikiančių dukterinių bendrovių sprendimus, jei jie galėjo sukelti visai Alstom grupei finansinę riziką. Tokiu būdu Alstom grupės „T & D sektorius“ parengė savo taisykles, nustatančias, kaip įvairi komercinė veikla turi būti struktūrizuojama ir valdoma. Konkrečiai kalbant apie veiklą SĮDI srityje, Alstom valdyba, remdamasi apibendrinta informacija, tvirtindavo tik pasiūlymų projektus dėl SĮDI projektų, kurie viršijo tam tikrą nustatytą ribą ar kurie buvo „labai rizikingi“ Alstom grupei. Šiame kontekste, atsižvelgiant į Alstom pateiktą ribotą komercinę informaciją, ji tikrai nebūtų galėjusi konstatuoti Alstom grupės dalies „T & D sektoriaus“ dalyvavimo darant pažeidimą. Keletas asmenų, dalyvaujančių veikloje SĮDI srityje ir dirbančių šia veikla užsiimančiose dukterinėse bendrovėse, t. y. Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG, kurie dalyvavo kartelio susitikimuose, veikė slapta nuo Alstom ir jos vadovų.

94 Grįsdama savo argumentus, nurodytus atsakyme į pranešimą apie kaltinimus, Alstom pateikė įvairių dokumentų, kurie buvo pridėti prie bylos T‑121/07 medžiagos ir kurie buvo tvarkomi konfidencialiai (žr. šio sprendimo 19 ir 38 punktus). Tai „Information Memorandum“ (Informacinis memorandumas), parengtas 2003 m. kovo mėn. dėl Alstom grupės „T & D sektoriaus“ pardavimo Areva grupei, kopija minėto sektoriaus vidaus taisyklių, kurios nuo 1999 m. buvo skelbiamos Alstom grupės tinklalapyje, Alstom „e‑Book“ (Elektroninė knyga), du neužpildyti pasiūlymų dėl SĮDI projektų patvirtinimo formuliarai ir Alstom grupės valdybos visų susirinkimų nuo 1999 m. pradžios iki 2003 m. pabaigos protokolų kopijos.

95 Ginčijamo sprendimo 348 konstatuojamojoje dalyje Komisija konstatavo, kad savo atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 90–150 punktuose, kurių santrauka išdėstyta ginčijamo sprendimo 345–347 konstatuojamosiose dalyse, Alstom nepateikė pagrįstų paaiškinimų ar įtikinančių argumentų, kurie leistų nuspręsti, jog ji negalėjo daryti lemiamos įtakos savo dukterinių bendrovių, veikiančių T & D sektoriuje, komercinei politikai.

96 Pirmiausia šalys nesutaria dėl to, ar Komisija pakankamai motyvavo Alstom vykstant administracinei procedūrai pateiktų įrodymų atmetimą dėl jų nepakankamos įrodomosios galios.

97 Ginčijamo sprendimo 350–356 konstatuojamosiose dalyse Komisija detaliai išdėstė motyvus, dėl kurių ji mano, kad Alstom per administracinę procedūrą pateikti įrodymai neturi pakankamos įrodomosios galios, konkrečiai dėl priešingų įrodymų, kuriuos pateikė Areva grupės bendrovės. Ginčijamo sprendimo 350–353 konstatuojamosiose dalyse Komisija konstatavo, kad komercinių funkcijų delegavimas Alstom grupės „T & D sektoriui“ ar veiklai, susijusiai su SĮDI, negalėjo atleisti Alstom nuo jos pareigų, juo labiau, kad ji pati pripažino, jog pažeidimo laikotarpiu ji turėjo patvirtinti visus pasiūlymų projektus dėl SĮDI projektų, viršijančius tam tikrą ribą ar „labai rizikingus“ Alstom grupei. Atsižvelgiant į Prancūzijos konkurencijos tarybos 1988 m. kovo 1 d. sprendimu Alsthom skirtos baudos dydį, sunkiai tikėtina, kad Alstom nelaikė konkurencijos teisės pažeidimo labai didele rizika, pateisinančia ypatingą atsargumą. Be to, Alstom pateiktais įrodymais dėl Alstom grupės viduje esančios organizacinės struktūros viršenybės prieš teisinę struktūrą taip pat įrodoma, jog per Alstom grupės „T & D sektoriuje“ veikiančius vadovus, kurie užėmė vadovaujančius postus Alstom bei jai atsiskaitydavo, ji darė lemiamą įtaką savo dukterinių bendrovių, veikiančių T & D sektoriuje, veiklai SĮDI srityje. Be to, ginčijamo sprendimo 354–356 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė, kad remiantis Areva grupės įmonių pateiktais įrodymais, kurie patvirtina, kad keletas asmenų tuo pačiu metu ar kiek vėliau užėmė vadovaujančius postus Alstom ar vadovaujančiose bendrovėse ir Alstom grupės dukterinėse bendrovėse, ir atsižvelgiant į tai, kad tam tikros dukterinės bendrovės, kurios pasikeisdamos vykdė su SĮDI susijusią veiklą Alstom grupės viduje, visada tiesiogiai ar netiesiogiai 100 % priklausė Alstom ar jos pirmtakėms, mažai tikėtinas Alstom tvirtinimas, pagal kurį jos vadovai nebuvo informuoti apie atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą.

98 Nors Alstom teisingai nurodo, kad ginčijamo sprendimo 350–356 konstatuojamosiose dalyse Komisija detaliai neaptaria visų teisinių ir faktinių aplinkybių įrodymų, kuriuos ji nurodė per administracinę procedūrą, vis dėlto ginčijamame sprendime pateikiama pakankamai motyvų, kurie leidžia jai suprasti, jog Komisija nusprendė, kad šie įrodymai neturi įrodomosios galios, ir todėl ji ją laiko asmeniškai atsakinga už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1992 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. sausio 8 dienos. Iš tikrųjų tariamas nemotyvavimas nagrinėjamu atveju netrukdė Alstom pateikti Teismui savo argumentų, kad per administracinę procedūrą jos pateikti įrodymai dėl teisinių ir faktinių aplinkybių patvirtina, jog jos dukterinės bendrovės, veikusios T & D sektoriuje, aptariamu laikotarpiu savarankiškai nuspręsdavo dėl savo elgesio rinkoje, ir todėl atsakomybės prezumpcija, išplaukianti iš viso dukterinių bendrovių kapitalo priklausymo patronuojančiai bendrovei, buvo paneigta Komisijoje vykusioje procedūroje. Be to, šis tariamas nemotyvavimas netrukdo Teismui vykdyti ginčijamo sprendimo teisėtumo kontrolę dėl pažeidimo priskyrimo Alstom remiantis minėta prezumpcija.

99 Todėl kaltinimas dėl pareigos motyvuoti nesilaikymo, pateiktas Alstom nurodant savo trečiąjį ieškinio pagrindą, turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

100 Kalbant apie tai, kad per posėdį Alstom siekė išplėsti savo iš pradžių suformuluotus kaltinimus dėl šio ginčijamo sprendimo aspekto, remdamasi teisės į gynybą užtikrinimo principo ir šalių lygybės Sąjungos teismuose principo pažeidimu, ji pateikė naujų ieškinio pagrindų, nepagrįsdama jų teisinėmis ar faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomomis vykstant procesui. Remiantis Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies pirma pastraipa, tokie pagrindai turi būti atmesti kaip nepriimtini.

101 Antra, šalys nesutaria dėl to, ar Alstom atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 90–150 punktuose pateikti įrodymai, apibendrinti ginčijamo sprendimo 345–347 konstatuojamosiose dalyse, ir grindžiant minėtą atsakymą pateikti dokumentai galėjo paneigti atsakomybės prezumpciją, išplaukiančią iš viso dukterinių bendrovių kapitalo priklausymo patronuojančiai bendrovei, ir įrodyti, kad nepaisant šio priklausymo Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG pažeidimo laikotarpiu pačios savarankiškai ir nesikišant patronuojančiai bendrovei nuspręsdavo dėl savo elgesio rinkoje.

102 Pirmiausia reikia pažymėti, kad Alstom grindžiant atsakymą į pranešimą apie kaltinimus pateikti dokumentai įrodo organizacinės struktūros viršenybę prieš teisinę struktūrą Alstom grupės viduje. Pačios šalys pritaria, kad atsižvelgiant į šiuos įrodymus veikiančių padalinių ir sektorių organizacija Alstom grupės viduje turėjo viršenybę prieš teisinę struktūrą. Alstom pateiktos „e‑Book“, kurioje įtvirtinti Alstom generalinio direktoriaus parengti Alstom grupės bendri nurodymai ir politika, 3.1,1 punkto trečioje pastraipoje patvirtinama, kad „[konfidencialu]( )“. Konkrečiai iš „Information Memorandum“ 1.4 punkto matyti, kad prieš Areva grupei perleidžiant T & D sektorių „[konfidencialu]“, Alstom grupės viduje, nes „[konfidencialu]“. Todėl šalys nepagrįstai ginčijo, kad aptariamaisiais laikotarpiais, t. y. nuo 1992 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. sausio 8 d. ir nuo 2003 m. gruodžio 22 d. iki 2004 m. sausio 8 d. Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG turėjo teises į materialinius ir žmogiškuosius išteklius, veikiančius SĮDI srityje, kurie šiuo atveju sudaro atitinkamą įmonę (žr. šio sprendimo 71 punktą; taip pat šiuo klausimu žr. generalinės advokatės J. Kokott išvados byloje, kurioje buvo priimtas šio sprendimo 65 punkte minėtas Sprendimas ETI ir kt., 31 punktą). Todėl klausimas dėl atitinkamos įmonės politikos nustatymo minėtais laikotarpiais negali būti atskirtas nuo klausimo dėl Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG politikos nustatymo tais pačiais laikotarpiais.

103 Be to, Alstom pateikti dokumentai nepatvirtina, kad Alstom grupės „T & D sektorius“ ir su SĮDI susijusi veikla šioje grupėje buvo visiškai decentralizuoti ir savarankiški Alstom grupės viduje. Tačiau jie patvirtina, kad Alstom grupės valdyba, atsiskaitydama Alstom, dalyvavo sprendžiant dėl grupės Alstom „T & D sektoriaus“ ir kitų jo veiklos šakų elgesio rinkoje ir kad ji nuolat kontroliavo, jog minėtas sektorius ir jo atskiros veiklos šakos nenukryptų nuo šio elgesio gairių.

104 „e‑Book“ 3.1,2.1 ir 3.1,2.2 punktuose aprašoma Alstom grupės valdybos organizacija. [konfidencialu]

105 [konfidencialu]

106 [konfidencialu]

107 [konfidencialu]

108 [konfidencialu]

109 [konfidencialu]

110 Atsižvelgdama į organizacinius, ekonominius ir teisinius ryšius tarp Alstom grupės valdybos, globojamos Alstom, ir minėtos grupės veiklos SĮDI srityje, kurią tuo metu vykdė Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG per T & D sektorių, matomus iš Alstom vykstant administracinei procedūrai pateiktų įrodymų, Komisija ginčijamame sprendime galėjo pagrįstai manyti, kad šie įrodymai nepaneigia atsakomybės prezumpcijos, išplaukiančios iš viso dukterinių bendrovių kapitalo priklausymo patronuojančiai bendrovei. Taip pat pagrįstai Komisija ginčijamame sprendime pripažino Alstom asmeniškai atsakinga už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1992 m. gruodžio 7 d. iki 2004 m. sausio 8 dienos.

111 Be to, ši išvada, atskleisdama, pirma, kad Alstom niekada nenustojo per savo visiškai valdomas ar beveik visiškai valdomas dukterines bendroves valdyti atitinkamos įmonės iki jos perleidimo kitai grupei 2004 m. sausio 8 d., ir, antra, kad Alstom dėl to yra asmeniškai atsakinga už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant nustatytą pažeidimą, leidžia atsakyti į kaltinimą, susijusį su teisės klaida dėl „ekonominio tęstinumo“ kriterijaus netaikymo grupės restruktūrizavimams 1992 m. gruodžio 7 d. ir 2003 m. gruodžio 22 d. (žr. šio sprendimo 79 punktą) ir atmesti šį kaltinimą kaip nereikšmingą, atsižvelgiant į santykius tarp Alstom ir jos dukterinių bendrovių, veikiančių T & D sektoriuje.

112 Galiausiai ši išvada leidžia kaltinimą, pateiktą nurodant septintąjį ieškinio pagrindą, susijusį su teisės į gynybą užtikrinimo principo pažeidimu, kalbant apie tam tikrus Komisijos ginčijamame sprendime grindžiant atsakomybės prezumpciją, išplaukiančią iš viso dukterinių bendrovių kapitalo priklausymo patronuojančiai bendrovei, nurodytus papildomus įrodymus (žr. šio sprendimo 91 punktą), atmesti kaip nepagrįstą. Pirma, teisės į gynybą užtikrinimo principas gali būti pažeistas tik tuo atveju, jei yra galimybė, kad Komisijai nepadarius pažeidimo administracinės procedūros rezultatas galėjo būti kitoks (šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Thyssen Stahl prieš Komisiją, C‑194/99 P, Rink. p. I‑10821, 31 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Antra, Alstom neįrodė, kad ji būtų geriau įgyvendinusi savo teisę į gynybą, jei vykstant administracinei procedūrai būtų žinojusi, jog Komisija ketina remtis papildomais įrodymais dėl atsakomybės prezumpcijos, išplaukiančios iš viso dukterinių bendrovių kapitalo priklausymo patronuojančiai bendrovei (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Thyssen Stahl prieš Komisiją 31 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

Dėl Alstom asmeninės atsakomybės už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. sausio 8 d. perkėlimo Areva grupės bendrovėms atsižvelgiant į minėtos įmonės perleidimą Areva grupei

– Šalių argumentai

113 Alstom ketvirtojo ieškinio pagrindo antroje dalyje, susijusioje su teisės klaida, kaltina Komisiją ginčijamame sprendime neperkėlus jos asmeninės atsakomybės už atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. sausio 8 d. Areva grupės bendrovėms, nors minėta įmonė Areva grupei buvo perleista 2004 m. sausio 8 dieną.

114 Alstom mano, kad Komisija padarė teisės klaidą taikydama EB 81 straipsnyje ir EEE susitarimo 53 straipsnyje numatyto pažeidimo priskyrimo taisykles, nes ji pripažino Alstom atsakinga už atitinkamos įmonės padarytą pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. sausio 8 d., nors pagal 2003 m. rugsėjo 25 d. sudarytą pardavimo sutartį didžioji dalis grupės Alstom „T & D sektoriaus“ turto, įsipareigojimų, darbuotojų ir pareigų buvo perleista T & D Holding Etranger, kuri nuo 2004 m. sausio 8 d. buvo perleista Areva grupei, ir tapo Areva T & D Holding, valdanti visą Areva T & D SA ir Areva T&D AG (anksčiau buvusios atitinkamai Alstom T & D SA ir Alstom T & D AG) kapitalą. 2006 m. gruodžio 4 d. laiške esanti informacija dėl su ginčijamomis fak