ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
61

Antra, iš šių nuostatų matyti, kad, priešingai, nei tvirtina ECHA ir į bylą įstojusios šalys, Reglamento Nr. 1907/2006 126 straipsnis (žr. šio sprendimo 59 punktą) negali būti aiškinamas taip, kad pagal jį valstybės narės turi vertinti, ar registruotojas įvykdė pirmajame sprendime nustatytus įpareigojimus, kad registracijos dokumentacija atitiktų reikalavimus. Iš tiesų toks aiškinimas prieštarautų Reglamento Nr. 1907/2006 42 straipsnio 1 daliai, kurioje numatyta, kad ECHA turi patikrinti informaciją, kuri buvo pateikta vykdant pagal to paties reglamento 41 straipsnį priimtą sprendimą. Ši nuostata atspindi faktą, kad registracijos dokumentacijų atitikties patikra vertinant dokumentacijas yra viena procedūra, per kurią gali būti priimtas sprendimas, kuriame nustatoma registruotojo pareiga pakoreguoti šią dokumentaciją taip, kad ji atitiktų reikalavimus. Tokiomis aplinkybėmis Reglamento Nr. 1907/2006 126 straipsnis, siejamas su šio reglamento 42 straipsnio 1 dalimi, reiškia, kad valstybės narės turi nustatyti atitinkamas sankcijas registruotojams, kurie, kaip buvo nustatyta pagal pastarąją nuostatą, pažeidė įsipareigojimus. Šiuo klausimu reikia pridurti, kad net jeigu, kaip tvirtina ECHA ir į bylą įstojusios šalys, registruotojas visada gali pakoreguoti savo dokumentaciją, kad ji atitiktų reikalavimus, po to, kai priimtas sprendimas dėl neatitikties pagal Reglamento Nr. 1907/2006 42 straipsnio 1 dalį, valstybių narių užduotis pagal to paties reglamento 126 straipsnį yra vertinti, ar, atsižvelgiant į kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybes, reikia skirti veiksmingas, proporcingas ir atgrasomąsias sankcijas už laikotarpį, kai registruotojas pažeidė įsipareigojimus, įtvirtintus Reglamento Nr. 1907/2006 41 straipsnio 4 dalyje.
67

Tačiau Parlamento darbo tvarkos taisyklių 22 straipsniu institucijos pirmininkui suteikiami įgaliojimai, kurie būtini siekiant užtikrinti bendrą Parlamento pastatų saugumą, išvengti bet kokio trukdymo sklandžiam Parlamento darbui ir jo nutraukimo ir apsaugoti institucijos garbę. Be to, Parlamentas pagrįstai tvirtina, kad jis neprivalo savo patalpose skatinti trečiosios šalies partijos politinės veiklos. Ieškovai su tuo sutinka savo rašytiniuose pareiškimuose. Todėl Parlamentas neįpareigotas priimti tokios partijos narių ar šalininkų tam, kad jie galėtų pareikšti nuomonę jo patalpose. Bendrai kalbant nurodytina, kad iš ESS 14 straipsnio matyti, kad teisė dalyvauti vykdant teisėkūros, biudžetines, politinės kontrolės ir konsultavimo funkcijas Parlamente suteikiama tik Sąjungos piliečių atstovams, išrinktiems remiantis tiesiogine visuotine rinkimų teise laisvu ir slaptu balsavimu, o specialiosiomis nuostatomis, kaip antai ESS 15 straipsnio 6 dalies d punktu ir SESV 230 straipsnio pirma pastraipa, konkrečiai užtikrinama Europos Vadovų Tarybos pirmininko ir Europos Komisijos teisė jame būti išklausytiems. Beje, nors Parlamento darbo tvarkos taisyklių 115 straipsnyje numatyta, kad Parlamente vykstančios diskusijos yra viešos ir kad paprastai komitetų posėdžiai yra vieši, šių taisyklių 157 straipsnyje patikslinama, kad asmenys, esantys lankytojams skirtose vietose, turi sėdėti ir laikytis tylos. Be to, Sutarčių ir jas įgyvendinančių aktų struktūra ir būtinybė užtikrinti Parlamentui suteiktų įgaliojimų įgyvendinimo laisvę lemia, kad Parlamentas nėra ta vieta, kur visi turi visišką teisę reikšti savo nuomonę.
190

Be to, kaip visų pirma matyti iš ieškovo daromos nuorodos į actus reus sąvoką, jo argumentai grindžiami klaidinga prielaida, kad įrodymuose, kuriais remiasi Taryba, turėtų būti pateikta patikslinimų, būtinų siekiant nustatyti jo atsakomybę už minėtas nusikalstamas veikas. Tačiau ieškovas, be kita ko, neginčija, kad Taryba turi galimybę remtis vykdomais teisminiais tyrimais, susijusiais su šiomis nusikalstamomis veikomis, t. y. baudžiamosios bylos etapu, per kurį iš esmės turi būti nustatytos aplinkybės, leidžiančios šią atsakomybę įrodyti arba, priešingai, ją paneigti (šiuo klausimu žr. 2016 m. birželio 30 d. Sprendimo Al Matri / Taryba, T‑545/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:376, 83–90 punktus).
68

Antra, kalbant apie ieškovo argumentus dėl Ukrainos valdžios institucijų tariamai padaryto jo teisės į gynybą pažeidimo, reikia pažymėti, kad ieškovas negali remtis tariamu minėtų ar kitų teisių pažeidimu, padarytu per Ukrainoje vykstančius procesus, teigdamas, kad buvo pažeista jo teisė į gynybą per procedūrą, per kurią Taryba nusprendė pratęsti aptariamų ribojamųjų priemonių galiojimą, nes galima remtis tik Europos Sąjungos institucijų padarytu teisės į gynybą pažeidimu. Be to, konkrečiai kalbant apie tariamą neteisėtą sprendimą neleisti susipažinti su bylos medžiaga, kuris neteisėtu buvo pripažintas Kijevo Pečerskio apygardos teismo 2015 m. kovo 5 d. sprendimu, pakanka konstatuoti, kad šis teismo sprendimas priimtas tą pačią dieną kaip ir ginčijami aktai, taigi jis neturėjo jokio poveikio jų teisėtumui.
25

Grįsdama ieškinį ieškovė remiasi keturiais pagrindais. Ieškinio pirmasis pagrindas grindžiamas Komisijos kompetencijos nebuvimu pagal Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnio antrą pastraipą. Ieškinio antrasis pagrindas grindžiamas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 4 ir 5 dalių pažeidimu, kiek ginčijamas sprendimas priimtas nepasitarus su ginčijamus dokumentus priėmusia valstybe, nepaisant to, kad ši valstybė nebūtų prieštaravusi jų atskleidimui. Ieškinio trečiasis pagrindas grindžiamas SESV 296 straipsnio pažeidimu ir paremtas tuo, kad ginčijamas sprendimas netinkamai motyvuotas. Papildomai nurodytas ieškinio ketvirtasis pagrindas grindžiamas tuo, kad pagal SESV 277 straipsnį Reglamento Nr. 1049/2001 5 straipsnio antra pastraipa negalioja. Be to, dublike ieškovė nurodo ieškinio penktąjį pagrindą, grindžiamą teisės į gerą administravimą ir Reglamento Nr. 1049/2001 6 straipsnio 2 dalies pažeidimu.
6

Reglamento Nr. 1972/2003 su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2004 m. balandžio 20 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 735/2004 (OL L 114, 2004, p. 13; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 474), 4 straipsnyje numatyta įstojimo dieną naujų valstybių narių teritorijoje esančių tam tikrų žemės ūkio produktų, išskyrus cukrų (toliau – ŽŪP), perteklinių atsargų apmokestinimo sistema. To straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad, nepažeidžiant Stojimo akto IV priedo 4 skyriaus ir tais atvejais, kai nacionaliniu lygiu nėra taikomi griežtesni teisės aktai, naujos valstybės narės apmokestina tokių atsargų turėtojus. 1987 m. liepos 23 d. Reglamento Nr. 1972/2003 su pakeitimais 4 straipsnio 3 dalyje nustatytas tokio mokesčio dydis ir nurodyta, kad iš jo gaunamos pajamos mokamos į atitinkamos naujos valstybės narės nacionalinį biudžetą. Galiausiai to reglamento 4 straipsnio 5 dalyje pateiktas kiekvienai naujai valstybei narei atskiras ŽŪP, kuriems taikomas šis reglamentas, sąrašas. Šie ŽŪP nustatomi remiantis Kombinuotosios nomenklatūros (KN), esančios Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2658/87 dėl tarifų ir statistinės prekių nomenklatūros bei dėl Bendrojo muitų tarifo I priede (OL L 256, 1987, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 2 t., p. 1), kurią kartą per metus atnaujina Komisija, kodais. Šios bylos aplinkybėms taikytinas atnaujinimas įvyko 2004 m. sausio 1 d., kai įsigaliojo 2003 m. rugsėjo 11 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1789/2003, iš dalies keičiantis Reglamento Nr. 2658/87 I priedą (OL L 281, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 14 t., p. 3).
24

Vis dėlto, kaip nurodo VRDT, taip suformuluotos tik kelios versijos ir prancūzų kalba yra viena iš jų, bet daugelyje kitų nagrinėjamų nuostatų kalbinių versijų nurodytos prekės ir paslaugos, kuriomis grindžiamas protestas. Iš tiesų versijoje anglų kalba nurodyta „the goods and services on which the opposition is based“, versijoje vokiečių kalba „die Waren und Dienstleistungen, auf die sich der Widerspruch stützt“, versijoje italų kalba „i prodotti e i servizi sui quali si basa l’opposizione“, o versijoje ispanų kalba „los productos y servicios en los que se basa la oposición“.
Komisija nepažeidžia nei Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyto gero administravimo principo, nei pagalbą gavusių įmonių teisės į gynybą, kai priima sprendimą, kuriuo ši pagalba pripažįstama nesuderinama su vidaus rinka ir nurodoma ją susigrąžinti nesuteikus minėtoms pagalbą gavusioms įmonėms galimybės susipažinti su byla ir iš anksto joms nepranešus apie faktines aplinkybes ir motyvus, kuriais ketino pagrįsti šį sprendimą. Per valstybės pagalbos kontrolės procedūrą pagalbos gavėjai iš tikrųjų negali remtis teise į gynybą.

Chartijos tikslas nėra pakeisti valstybės pagalbos kontrolės pobūdį, kuris buvo nustatytas SESV, arba suteikti tretiesiems asmenims teisę į informaciją, kuri SESV 108 straipsnyje nenumatyta. Jeigu suinteresuotosios šalys per valstybės pagalbos kontrolės procedūrą galėtų susipažinti su Komisijos administracinės bylos dokumentais, kiltų pavojus valstybės SESV 108 straipsnyje numatytai valstybės pagalbos kontrolės sistemai. Be to, Komisijos pareiga iš anksto informuoti pagalbos gavėjus apie aplinkybes, kuriomis ketina pagrįsti savo galutinį sprendimą, reikštų, kad organizuojama tokia rungimosi principu pagrįsta diskusija, į kokią turi teisę už pagalbos suteikimą atsakinga valstybė narė, nors šie pagalbos gavėjai per procedūrą iš esmės atlieka tik informacijos šaltinio vaidmenį.

Suinteresuotosios šalys, kaip jos suprantamos pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, turi teisę dalyvauti administracinėje procedūroje tiek, kiek yra tinkama atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes. Taigi sprendimas pradėti formalią tyrimo procedūrą turi sudaryti sąlygas suinteresuotosioms šalims veiksmingai dalyvauti šioje procedūroje, per kurią jos turės galimybę pateikti savo argumentus. Tam pakanka, kad suinteresuotosios šalys žinotų argumentus, paskatinusius Komisiją preliminariai nuspręsti, jog nagrinėjama priemonė gali būti nauja pagalba, nesuderinama su vidaus rinka.

(žr. 63–66, 68, 79, 82 punktus)
Reglamento Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais 4 straipsnio 5 dalyje nurodyta, jog valstybė narė gali prašyti, kad institucija neatskleistų tos valstybės narės dokumento be jos išankstinio sutikimo. Vis dėlto šioje nuostatoje atitinkamai valstybei narei nesuteikiama bendra ir besąlygiška veto teisė visiškai laisvai ir nemotyvuojant savo sprendimo prieštarauti dėl bet kokio institucijos turimo dokumento atskleidimo vien dėl to, kad šis dokumentas yra šios valstybės narės. Iš tikrųjų Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalyje atitinkamai valstybei narei leidžiama prieštarauti dėl jos dokumentų atskleidimo tik remiantis konkrečiomis šio straipsnio 1–3 dalyse numatytomis išimtimis ir tinkamai motyvuojant savo poziciją šiuo klausimu.

Iš to matyti, kad prieš atsisakydama suteikti galimybę susipažinti su iš valstybės narės gautu dokumentu institucija, kuriai pateiktas prašymas leisti susipažinti, turi išnagrinėti, ar ši valstybė savo prieštaravimą grindė konkrečiomis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalyse numatytomis išimtimis ir ar tinkamai motyvavo savo poziciją šiuo klausimu. Taigi, vykstant sprendimo atsisakyti suteikti galimybę susipažinti su dokumentais priėmimo procedūrai, minėta institucija turi įsitikinti, kad tokie motyvai egzistuoja, ir juos nurodyti procedūros pabaigoje savo priimtame sprendime. Vis dėlto institucija, į kurią kreiptasi su prašymu leisti susipažinti su dokumentu, neturi išsamiai įvertinti atitinkamos valstybės narės sprendimo prieštarauti ir vykdyti išsamesnės kontrolės nei paprastas patikrinimas, ar egzistuoja motyvai, kuriuose daroma nuoroda į Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1–3 dalyse numatytas išimtis. Šiuo klausimu pasakytina, jog institucijos atliekamas tyrimas skirtas ne nustatyti, ar atitinkamos valstybės narės pateikti motyvai yra neabejotinai klaidingi, bet, atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes ir taikytinas teisės normas, nustatyti, ar valstybės narės savo prieštaravimui pagrįsti pateikti motyvai gali iš pirmo žvilgsnio pateisinti tokį atsisakymą ir ar šie motyvai leidžia minėtai institucijai prisiimti Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 1 dalyje jai numatytą atsakomybę. Be to, tai nereiškia, kad institucija turi pareikšti privalomą nuomonę ar atitinkamos valstybės narės vertinimą pakeisti savuoju, tiesiog ji turi vengti priimti sprendimą, su kuriuo nesutinka. Iš tiesų institucija, kaip sprendimo leisti susipažinti su dokumentais arba neleisti to daryti autorė, atsako už jo teisėtumą.

(žr. 30, 36, 38, 41, 43, 46 ir 47 punktus)
2016 m. gruodžio 6 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) sprendimas

Groupe Go Sport / EUIPO – Design Go (GO SPORT)

(Byla T‑703/15)

„Europos Sąjungos prekių ženklas – Protesto procedūra – Žodinio Europos Sąjungos prekių ženklo GO SPORT paraiška – Ankstesni nacionaliniai žodiniai prekių ženklai GO – Protestų skyriaus dalinis atsisakymas įregistruoti – Vėlavimas pateikti dokumentą, kuriame išdėstyti apeliacijos pagrindai – Apeliacinei tarybai pateiktos apeliacijos nepriimtinumas – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 60 straipsnis – Reglamento (EB) Nr. 2868/95 49 taisyklės 1 dalis“

1. Europos Sąjungos prekių ženklas – Procedūros Tarnybos instancijose – Informacijos perdavimas Tarnybai – Informacijos perdavimas faksu – Neišsami arba neįskaitoma informacija (Komisijos reglamento Nr. 2868/95 1 straipsnio 80 taisyklės 2 dalis) (žr. 61–63 punktus)

2. Europos Sąjungos prekių ženklas – Procedūros nuostatos – Terminai – Teisės praradimas praleidus terminą – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Atidumo ir rūpestingumo pareiga (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 60 straipsnis; Komisijos reglamento Nr. 2868/95 1 straipsnio 49 taisyklės 3 dalis) (žr. 68 punktą)

Dalykas

Ieškinys dėl 2015 m. rugsėjo 22 d. EUIPO antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 569/2015‑2), susijusio su protesto procedūra tarp Design Go ir Groupe Go Sport.

Rezoliucinė dalis

1. Atmesti ieškinį.
177

Ieškovės teigimu, Komisija padarė klaidų, kai 2002 m. balanso ex post analizės pagrindu įvertino, kad skolos santykis su nuosavu Sowaer kapitalu yra 30 %. Atlikdama ex post analizę Komisija nesilaikė principo, pagal kurį vertinimas dėl rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus investuotojo kriterijaus laikymosi atliekamas ex ante. Be to, ieškovės patarėjas gavo kitokius skaičius. Galiausiai, ieškovė pabrėžia, kad Sowaer nėra nei oro vežėjas, nei oro uostas ir kad Komisija padarė klaidą lygindama tai, koks yra oro vežėjų skolos santykis su nuosavu kapitalu.
44

Pagal taikytiną nacionalinę ir proceso teisę likviduojama bendrovė gali netekti gebėjimo būti ieškove ar atsakove teisme, bent jau savo vardu. Be to, pati ieškovė nurodo, kad taip gali būti pagal Italijos teisę. Be abejo, per teismo posėdį ir 2016 m. liepos 29 d. rašte Komisija tik tvirtino, jog tai, kad vyksta ieškovės likvidavimo procedūra, kelia abejonių dėl jos suinteresuotumo pareikšti ieškinį, bet ne tai, kad šis likvidavimas kelia abejonių dėl jos gebėjimo būti ieškove ar atsakove teisme. Tačiau, kadangi dėl galimo ieškovės gebėjimo būti ieškove ar atsakove teisme praradimo klausimas dėl jos suinteresuotumo pareikšti ieškinį netektų dalyko, reikia patikrinti, ar ji išsaugojo minėtą teisę vykstant bylos nagrinėjimui.
145

Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką teisminės kontrolės, kuri turi būti vykdoma, be kita ko, dėl motyvų, kuriais Sąjungos institucija rėmėsi įtraukdama asmens pavardę ar subjekto pavadinimą į asmenų, kuriems taikomos šios institucijos nustatytos ribojamosios priemonės, sąrašus, teisėtumo, veiksmingumas reiškia, kad ši institucija, kiek įmanoma, turi pranešti atitinkamam asmeniui ar subjektui šiuos motyvus tuo metu, kai nusprendžia įtraukti jį į sąrašą, arba bent jau kuo greičiau po to, kai tai padaryta, kad šis asmuo ar subjektas per nustatytą terminą galėtų pasinaudoti teise pareikšti ieškinį (žr. 2014 m. lapkričio 5 d. Sprendimo Mayaleh / Taryba, T‑307/12 ir T‑408/13, EU:T:2014:926, 104 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
19

Todėl ginčijamame sprendime daroma išvada, kad bendras akcijų pirkimo sutarties VAN vidurkis įvertinus tikimybę pagal Komisijos ekspertų atliktus skaičiavimus lygus 726 mln. DKK. Taigi iš akcijų pirkimo sutarties gaunamas ne pelnas, o nuostoliai FSC. Be to, rinkos ekonomikos sąlygomis veikiantis privatus ūkio subjektas būtų pareikalavęs nuosavu kapitalu grindžiamo atlygio, kuris siektų bent 10 % panašios 2 mlrd. DKK (apie 268 mln. eurų) investicijos per metus, taigi per septynerius NewCo veiklos metus sudarytų apie 1,33 mlrd. DKK.
283

Be to, reikia pridurti, kad, kiek tai susiję su išlaidomis, susijusiomis su mokesčių išieškojimo procedūra, Komisija tik pažymėjo, kad per šią procedūrą, skirtingai nei per bankroto procedūrą, nebūtų patirta administracinių išlaidų. Kita vertus, iš ginčijamo sprendimo nematyti, kad Komisija išnagrinėjo klausimą, ar mokesčių išieškojimo procedūra galėjo lemti kokias nors išlaidas. Ji taip pat nenagrinėjo galimos jų įtakos sumai, kuri galėtų būti gauta per tokią procedūrą.
30

Be to, dėl VRDT diskrecijos pasinaudoti galimybe atsižvelgti į pavėluotai pateiktus įrodymus įgyvendinimo reikia pažymėti, kad kai VRDT turi priimti sprendimą vykstant registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrai, toks VRDT atsižvelgimas gali būti pateisinamas, ypač tuomet, kai ji mano, jog, pirma, pavėluotai pateikti įrodymai iš pirmo žvilgsnio atrodo iš tiesų galintys turėti įtakos jai pateikto prašymo pripažinti registraciją negaliojančia nagrinėjimo baigčiai ir, antra, nėra kliūčių remiantis procedūros etapu, kuriuo tie įrodymai pavėluotai pateikti, ir susiklosčiusiomis aplinkybėmis atsižvelgti į atitinkamą informaciją (pagal analogiją žr. šio sprendimo 28 punkte minėtų sprendimų VRDT / Kaul, EU:C:2007:162, 44 punktą ir New Yorker SHK Jeans / VRDT, EU:C:2013:484, 33 punktą).
49

Apskritai, Tarybos pateikti papildomi įrodymai, gauti jau priėmus ginčijamus aktus, rodo, kad dėl ieškovo vyko pirminis tyrimas, pradėtas po šių aktų priėmimo – jų paskelbimo dieną. Vadinasi, net neįrodyta, kad priimant šiuos ginčijamus aktus dėl ieškovo vyko tikras „baudžiamasis procesas“, nebent būtų kalbama tik apie pirminio tyrimo stadiją. Darytina išvada, kad ieškovas neteisingai įtrauktas į sąrašą kaip „asmuo, kurio atžvilgiu vykdomas baudžiamasis procesas“. Be to, per teismo posėdį paklausta dėl ieškovui taikytų ribojamųjų priemonių panaikinimo, Taryba nepateikė jokio šį panaikinimą pagrindžiančio paaiškinimo.
1

1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 56, 1996, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45) su pakeitimais (toliau – pagrindinis reglamentas) (vėliau vietoj jo priimto 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 343, p. 51, klaidų ištaisymas OL L 7, 2010, p. 22)) 2 straipsnio 7 dalies a punkte nustatyta: „Importuojant iš ne rinkos ekonomikos valstybių <...>, normalioji vertė apskaičiuojama pagal trečiosios rinkos ekonomikos valstybės kainą arba apskaičiuotą vertę, arba pagal kainą, taikomą importuojant iš tokios trečiosios valstybės į kitas valstybes, įskaitant Bendriją, o jei tai neįmanoma – remiantis kuriuo nors kitu pagrįstu pagrindu, įskaitant už panašų produktą Bendrijoje faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą, kuri prireikus tinkamai pakoreguojama, kad būtų įskaičiuojama pagrįsta pelno norma. Atitinkama trečioji rinkos ekonomikos valstybė parenkama pagrįstu būdu ir tinkamai atsižvelgiant į visą atrankos metu pateiktą patikimą informaciją. Be to, atsižvelgiama į terminus; kada tinkama, pasirenkama trečioji rinkos ekonomikos valstybė, kuri yra to paties tyrimo objektu. Pradėjus tyrimą, tiriamosioms šalims iš karto pranešama apie pasirinktą trečiąją rinkos ekonomikos valstybę ir suteikiamas 10 dienų laikotarpis pastaboms pareikšti.“
Sąjungos teisės aktą panaikinti iš dalies galima tik tuo atveju, jei dalys, kurias prašoma panaikinti, gali būti atskirtos nuo likusio teisės akto. Šis reikalavimas netenkinamas, jei iš dalies panaikinus priemonę būtų pakeista jos esmė, o tai turi būti vertinama remiantis objektyviais, bet ne subjektyviais kriterijais, susijusiais su valdžios institucijos, patvirtinusios nagrinėjamą priemonę, politine valia.

Procedūra, kuria siekiama pakeisti panaikintą aktą, turi būti tęsiama tiksliai nuo to etapo, kuriame nustatytas neteisėtumas, nes akto panaikinimas nebūtinai reiškia, kad buvo panaikinti ir parengiamieji aktai. Akto, kuriuo baigiama iš kelių skirtingų etapų sudaryta administracinė procedūra, panaikinimas nebūtinai reiškia, kad panaikinama visa procedūra iki ginčijamo akto priėmimo, neatsižvelgiant į sprendimo dėl panaikinimo esminius ir procesinius motyvus. Taigi akto autorius turi grįžti į tą datą, kai priėmė aktą, kuris vėliau buvo panaikintas, kad priimtų jį pakeičiantį aktą. Naujajame sprendime jis vis dėlto gali remtis kitais motyvais nei tie, kuriais grindė pirmąjį sprendimą. Be to, jis neprivalo iš naujo priimti sprendimo dėl pradinio sprendimo aspektų, kurie nebuvo užginčyti teismo sprendime dėl panaikinimo.

(žr. 51, 52 punktus)
SESV 263 straipsniu grindžiamas ieškinys dėl panaikinimo gali būti teikiamas dėl visų aktų (nesvarbu jų pobūdis ar forma), kuriuos priima Sąjungos institucijos, kuriais sukeliama privalomųjų teisinių pasekmių, darančių įtaką ieškovo interesams ir iš esmės keičiančių jo teisinę padėtį.

Tokia nuostata taikoma ir pagal Reglamento Nr. 211/2011 10 straipsnio 1 dalies c punktą priimtam komunikatui, susijusiam su piliečių iniciatyva, kuriame Komisija pateikia savo galutinę nuostatą nepateikti teisės akto pasiūlymo dėl Europos piliečių iniciatyvos. Iš tiesų šiame komunikate pateikiama galutinė Komisijos pozicija, nes reaguodama į nagrinėjamą Europos piliečių iniciatyvą ji nusprendė neteikti teisės akto pasiūlymo ir apskirtai nesiimti dėl jos jokių veiksmų. Be to, šiuo komunikatu užbaigiama speciali procedūra, kurią ieškovai pradėjo ir vykdė pagal Reglamentą Nr. 211/2011, o jo priėmimas yra Komisijos pareiga. Atsižvelgiant į tai, darytina išvada, kad ginčijamas komunikatas sukelia privalomų teisinių pasekmių, kurios gali turėti įtakos organizatorių interesams ir tam tikru būdu pakeisti jų teisinę padėtį. Šis komunikatas sukėlė privalomų teisinių pasekmių, kurios gali paveikti apelianto interesus konkrečiai pakeisdamos jo teisinę padėtį.

Be to, ESS 11 straipsnio 4 dalyje įtvirtinta piliečių teise siekiama sustiprinti Europos Sąjungos pilietybę ir sutvirtinti demokratinį Sąjungos veikimą, o jos galutinis tikslas – paskatinti piliečius dalyvauti demokratiniame gyvenime ir padaryti Sąjungą prieinamesnę. Reglamento Nr. 211/2011 10 straipsnio 1 dalies c punkte numatytame komunikate suformuluoto Komisijos atsisakymo Sąjungos teisės aktų leidėjui pateikti pasiūlymą dėl teisės akto nepateikimas teisminei kontrolei neleistų pasiekti šio tikslo, nes dėl Komisijos savivalės pavojaus būtų atgrasoma nuo naudojimosi EPI mechanizmu, taip pat ir dėl šiam mechanizmui taikomų griežtų procedūrų ir sąlygų.

(žr. 68, 71, 77, 93 punktus)