GENERALINIO ADVOKATO

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA IŠVADA,

pateikta 2017 m. liepos 20 d. ( 1 )

Byla C‑256/16

Deichmann SE

prieš

Hauptzollamt Duisburg

(Finanzgericht Düsseldorf (Diuseldorfo finansų teismas, Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo – Dempingas – Prašymas grąžinti pagal negaliojančiu paskelbtą reglamentą sumokėtus muitus – Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/223 – Reglamentas, priimtas įgyvendinant Teisingumo Teismo sprendimą – Galiojimas“

1. Šioje byloje nagrinėjamame prašyme priimti prejudicinį sprendimą klausimas keliamas dėl reglamento, kuriuo nustatyti antidempingo muitai, panaikinimo pasekmių. Atsakydamas į nacionalinio teismo klausimus Teisingumo Teismas turi galimybę patikslinti savo jurisprudenciją dėl teismo sprendimų, kuriais panaikinami Sąjungos institucijų aktai, poveikio.

2. Šioje byloje prejudicinis klausimas pateiktas dėl Įgyvendinimo reglamento (ES) 2016/223 ( 2 ), kuriuo Komisija ėmėsi konkrečių veiksmų, kad pašalintų Teisingumo Teismo anksčiau priimtame sprendime ( 3 ), kuriame paskelbti negaliojančiais kai kurie antidempingo muitus nustatantys reglamentai, nustatytus pažeidimus.

3. Šie reglamentai, vėliau panaikinti, buvo naudojami kaip pagrindas nustatant antidempingo muitus, kuriuos turėjo sumokėti bendrovė Deichmann SE ( 4 ), importuojanti į Europos Sąjungą Vietnamo ir Kinijos kilmės avalynę ir dėl šių reglamentų panaikinimo pareikalavusi grąžinti jos sumokėtas sumas.

4. Teismas a quo Teisingumo Teismo klausia, ar Įgyvendinimo reglamentas 2016/223 yra galiojantis, nes, jeigu negalioja, Deichmann turėtų būti grąžinta tai, ką ji sumokėjo pagal šį reglamentą.

5. Diskusija kyla, viena vertus, dėl Sąjungos institucijų įgaliojimo atnaujinti procedūrą, kurios pabaigoje galima pareikalauti sumokėti antidempingo muitus pakeičiant jais tuos, kurie buvo panaikinti, ir, kita vertus, dėl asmenų teisės į nusistovėjusių situacijų stabilumą ir veiksmingą jų teisinės padėties apsaugą.

I. Teisinis pagrindas

A. Sutartis dėl Europos Sąjungos veikimo

6. SESV 263 straipsnyje nustatyta: „<…> Kiekvienas fizinis ar juridinis asmuo gali pirmoje ir antrojoje pastraipose numatytomis sąlygomis pateikti ieškinį dėl jam skirtų aktų arba aktų, kurie yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję, ar dėl reglamentuojančio pobūdžio teisės aktų, tiesiogiai su juo susijusių ir dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinančių priemonių. <…> Šiame straipsnyje numatyti ieškiniai pateikiami per du mėnesius nuo to akto paskelbimo arba nuo pranešimo apie jį ieškovui dienos arba, jei to nebuvo padaryta, nuo tos dienos, kai ieškovas apie jį sužinojo.“

7. SESV 266 straipsnyje numatyta: „Institucija, įstaiga ar organas, kurio aktas buvo paskelbtas negaliojančiu arba kurio neveikimas pripažintas prieštaraujančiu šiai Sutarčiai, privalo imtis būtinų priemonių Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimui įvykdyti. <…>“

B. Reglamentas (EEB) Nr. 2913/92 ( 5 )

8. 221 straipsnyje numatyta: „<…> 3. Pranešimas skolininkui nebegali būti pateikiamas pasibaigus trejų metų laikotarpiui nuo skolos muitinei atsiradimo dienos. Šis laikotarpis sustabdomas nuo 243 straipsnyje nustatyto skundo pateikimo dienos per visą laikotarpį, kol jis nagrinėjamas teisme ( 6 ). <…>“

9. 236 straipsnyje numatyta: „1. Importo arba eksporto muitai grąžinami nustačius, kad tada, kai jie buvo sumokėti, tokių muitų suma nebuvo teisiškai privaloma sumokėti arba kad ši suma buvo įtraukta į apskaitą nesivadovaujant 220 straipsnio 2 dalimi. <…> 2. Importo arba eksporto muitai grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti, jeigu per trejus metus nuo skolininko informavimo apie tokių muitų sumą dienos atitinkamai muitinės įstaigai pateikiamas prašymas. <…>“

C. Reglamentas (EB) Nr. 1225/2009 ( 7 )

10. 10 straipsnyje („Taikymas atgal“) numatyta: „1. Laikinosios priemonės ir galutiniai antidempingo muitai taikomi tik tiems produktams, kurie išleidžiami į laisvą apyvartą po to, kai įsigalioja pagal 7 straipsnio 1 dalį arba – priklausomai nuo aplinkybių – pagal 9 straipsnio 4 dalį priimtas sprendimas, išskyrus atvejus, numatytus šiame reglamente.“ <…>“

11. 14 straipsnyje („Bendrosios nuostatos“) nustatyta: „1. Laikinieji ar galutiniai antidempingo muitai nustatomi reglamentu ir valstybių narių renkami tokia forma pagal nurodytą tarifą ir tokius kitus kriterijus, kurie yra išdėstyti šiuos muitus nustatančiuose reglamentuose. Be to, tokie muitai renkami nepriklausomai nuo kitų paprastai importui taikomų muitų, mokesčių ar rinkliavų. Jokiam produktui nėra taikomi kartu ir antidempingo, ir kompensaciniai muitai, skirti atstatyti [atkurti] tą pačią padėtį, susidariusią dėl dempingo ar eksporto subsidijavimo. <…>“

12. 23 straipsnyje („Panaikinimas“) numatyta: „Reglamentas (EB) Nr. 384/96 panaikinamas. Tačiau Reglamento (EB) Nr. 384/96 panaikinimas neįtakoja [nedaro įtakos] pagal jį inicijuotų procedūrų galiojim[ui]. Nuorodos į panaikintą reglamentą laikomos nuorodomis į šį reglamentą, ir skaitomos pagal II priede pateiktą atitikmenų lentelę.“

II. Faktinės aplinkybės

13. Vadovaudamasi Reglamentu (EB) Nr. 1472/2006 ( 8 ) ir Įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 1294/2009 ( 9 )Hauptzollamt Duisborg (Duisburgo pagrindinė muitinė, Vokietija) 2010 m. gegužės 10 d. pareikalavo, kad Deichmann sumokėtų 11181,92 euro sumą antidempingo muitų.

14. Šis reikalavimas apėmė šešis kartus vykdytą Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo kilmės batų importą, kurį Deichmann deklaravo 2010 m. balandžio mėn., išleisdama šias prekes į laisvą apyvartą.

15. Iš Kinijos importuotos avalynės tiekėja ir gamintoja buvo Chengdu Sunshine Shoes Co. Ltd., o iš Vietnamo importuotos avalynės – Tripos Enterprises Inc. 2005 m. liepos mėn. abi bendrovės, pateikdamos reikiamus dokumentus, buvo paprašiusios suteikti joms rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą, kaip numatyta Reglamento (EB) Nr. 384/96 ( 10 ) 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktuose.

16. Teisingumo Teismas savo sprendimais Zhejiang Aokang Shoes Co Ltd. ir Brosmann Footwear ( 11 ) panaikino Reglamentą Nr. 1472/2006.

17. Remdamasi būtent Sprendimu Brosmann ( 12 )Deichmann2012 m. birželio 12 d. kreipėsi į Duisburgo pagrindinę muitinę su prašymu grąžinti jos sumokėtus antidempingo muitus; šis prašymas atmestas 2013 m. lapkričio 15 d.

18. Vėliau Teisingumo Teismas priėmė Sprendimą C & J Clarck International ir Puma ( 13 ), kuriame negaliojančiais paskelbti Reglamentas Nr. 1472/2006 ir Įgyvendinimo reglamentas Nr. 1294/2009 ( 14 ).

19. Kad įvykdytų šį teismo sprendimą, Komisija priėmė Įgyvendinimo reglamentą 2016/223, kuriuo pradėjo procedūrą, kad atskirai įvertintų pateiktus prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą. Taip Komisija ketino panaikintus aktus pakeisti naujais aktais, kuriuose nebebūtų Teisingumo Teismo konstatuotų pažeidimų, atnaujindama procedūrą nuo to momento, kai tie pažeidimai buvo padaryti.

20. Kartu Komisija nusprendė, kad reikia nurodyti nacionalinėms muitinėms negrąžinti muitų, kol procedūra dar nebaigta.

21. Komisija taip pat nusprendė, kad, siekdama veiksmingai panaudoti išteklius, atsižvelgs ne į visus prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą, o tik į tų eksportuotojų, kurie pristatė avalynę importuotojui, prašančiam grąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas remiantis tuo, kad antidempingo muitus nustatantys reglamentai buvo panaikinti. Tam, kad galėtų nustatyti tokius atvejus, ji paprašė, kad nacionalinės institucijos pateiktų šiuos prašymus ir juos pagrindžiančius dokumentus.

22. Deichmann prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nurodė, kad Įgyvendinimo reglamentas 2016/223 yra negaliojantis, nes 1996 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 14 straipsnio 1 dalyje Komisijai nesuteikta įgaliojimo nustatyti nacionalinėms muitinėms ar muitus grąžinti prašantiems importuotojams pareigas ex post.

23. Ji taip pat teigia, kad pažeistas SESV 266 straipsnis, nes šis reglamentas skirtas tik eksportuojantiems gamintojams, kurie pateikė prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ar taikyti individualų režimą ir kad sprendimas priimtas ne per 1996 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 2 straipsnio 7 dalies c punkte numatytą terminą. Be to, SESV 266 straipsnis pažeistas, nes atskira peržiūros procedūra pradėta, kai antidempingo priemonės galiojimas jau buvo pasibaigęs.

24. Diuseldorfo finansų teismui kyla abejonių dėl Įgyvendinimo reglamento 2016/223 galiojimo. Pirmoji argumentų grupė formaliai susijusi su teisiniu pagrindu, kurį Komisija pasirinko kaip jo priėmimo pagrindą: – remdamasis 2009 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 23 straipsnio antra pastraipa teismas a quo mano, kad taikytinas 1996 m., o ne 2009 m. Pagrindinis antidempingo reglamentas, todėl kompetenciją priimti Įgyvendinimo reglamentą 2016/223 turėjo Taryba, o ne Komisija, – iš 1996 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 14 straipsnio nematyti, kad egzistuotų įgaliojimas parengti reglamentą, kuriuo iš naujo nustatomas antidempingo muitas.

25. Antroji argumentų grupė susijusi su tuo, ar Įgyvendinimo reglamentas 2016/223 tikrai gali įpareigoti nacionalines muitines atidėti jų sprendimų dėl prašymų grąžinti muitus priėmimą, kol Komisija išnagrinės prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą. Muitinės kodekso 236 straipsnio 1 dalyje tik numatyta, kad tai, ar tada, kai muitai buvo sumokėti, jie tikrai buvo mokėtini, nustato muitinės. Įsikišdama į šį sprendimų priėmimo procesą, Komisija pažeidžia ESS 5 straipsnį.

26. Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikia tam tikrų argumentų, susijusių su SESV 266 straipsniu ir Komisijos įgaliojimais panaikintus aktus pakeisti naujais, kuriais pašalinamas Teisingumo Teismo nustatytas pažeidimas. Jis jai nepritaria dėl to, kad antidempingo muitui norima suteikti retroaktyvų poveikį nuo to momento, kai buvo priimti panaikinti reglamentai, nors antidempingo priemonės galiojimas baigėsi 2011 m. kovo 31 d.

27. Pagal 1996 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 10 straipsnį neleidžiama iš naujo nustatyti antidempingo muito. Be to, vadovaujantis teisinio saugumo principu negalimas išieškojimas išleidus prekes, draudžiamas pagal Muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį.

28. Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo praktinius aspektus, susijusius su praėjusiu laiko tarpu (kurie sudaro kliūčių nustatyti naujus antidempingo muitus), ir sunkumus eksportuotojui praėjus šiam laikotarpiui pateikti dokumentus ir informaciją, o tai galėtų pažeisti teisę į gynybą. Jam kyla abejonių dėl to, ar Komisijos nustatyta procedūra nėra piktnaudžiavimo įgaliojimais atvejis, ir jis nurodo alternatyvias priemones, kurios, kaip mano, yra tinkamesnės.

29. Vadovaudamasis šiais argumentais Finanzgericht Düsseldorf (Diuseldorfo finansų teismas) pateikia Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą: „Ar galioja 2016 m. vasario 17 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/223, kuriuo nustatoma tam tikrų rinkos ekonomikos režimo ir individualaus režimo prašymų, pateiktų Kinijos ir Vietnamo eksportuojančių gamintojų, vertinimo tvarka ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C‑659/13 ir C‑34/14?“

III. Procesas Teisingumo Teisme

30. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nutartį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2016 m. gegužės 9 d.

31. Deichmann ir Europos Komisija pateikė rašytines pastabas, jos taip pat dalyvavo 2017 m. gegužės 11 d. vykusiame posėdyje.

IV. Šalių pastabų santrauka

A. Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo

32. Komisijos nuomone, prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią asmuo, neabejotinai galėjęs pareikšti tiesioginį ieškinį dėl Sąjungos teisės akto, bet praleidęs SESV 263 straipsnyje numatytą imperatyvų terminą, negali ginčyti jo teisėtumo nacionaliniuose teismuose.

33. Komisija mano, kad nagrinėjamu atveju Deichmann turėjo teisę prašyti Bendrojo Teismo panaikinti ginčijamą reglamentą, nes jis buvo su ja tiesiogiai susijęs ir dėl jo nereikėjo patvirtinti įgyvendinamųjų priemonių, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio 4 dalį. Kadangi ieškinio nepareikšta per nustatytą terminą, negalima prašyti nacionalinio teismo tą reglamentą panaikinti. Nesvarbu, kad šis reglamentas priimtas po to, kai Deichmann jau kreipėsi į nacionalinį teismą.

34. Per teismo posėdį Deichmann nesutiko su šiais prieštaravimais, nes, kaip manė, ji neturėjo teisės ginčyti reglamento tiesiogiai, kadangi jis nebuvo su ja tiesiogiai susijęs. Be to, dėl šio akto reikėjo patvirtinti nacionalines ir Sąjungos įgyvendinamąsias priemones.

B. Dėl esmės

35. Deichmann, kuri remiasi ESS 5 straipsniu, teigia, kad pažeista SESV numatyta kompetencijos suteikimo sistema. Jos nuomone, kadangi reglamentai, kuriuos Teisingumo Teismas paskelbė negaliojančiais, buvo priimti dar galiojant 1996 m. Pagrindiniam antidempingo reglamentui, taikomas šis reglamentas. Iš tikrųjų 2009 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 23 straipsnyje įtvirtinta pereinamojo laikotarpio sistema, kuri pagrindžia tokią poziciją. Jos teigimu, to pasekmė yra ta, kad pagal 1996 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 9 straipsnio 4 dalį kompetenciją turi Taryba, o ne Komisija.

36. Deichmann atkreipia dėmesį į 2009 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 14 straipsnį, kuris aiškiai paminėtas Įgyvendinimo reglamente 2016/223, nesutikdama su tuo, kad pagal šį straipsnį suteikiamas įgaliojimas priimti reglamentą įgyvendinant teismo sprendimą.

37. Jeigu būtų pripažinta, kad minėto 14 straipsnio 1 dalis taikoma, ji Sąjungos institucijoms tik leistų nustatyti laikinuosius ar galutinius antidempingo muitus, kuriuos valstybės narės renka vadovaudamosi 2009 m. Pagrindinio antidempingo reglamente nustatyta tvarka. Ginčijamame reglamente nenustatyta antidempingo muito ar jo rinkimo tvarkos, o tik koreguojama jau sumokėtų antidempingo muitų grąžinimo tvarka (numatyta Muitinės kodekso 236 straipsnyje), dėl kurios sprendžia valstybės narės.

38. Deichmann nemano, kad ginčijamas reglamentas patenka į SESV 266 straipsnio taikymo sritį. Remdamasi nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą išdėstytais argumentais ji teigia, kad įgyvendinamajame akte negali būti tokių pačių pažeidimų kaip ir panaikintame akte. Nagrinėjamu atveju Įgyvendinimo reglamente 2016/223, priešingai, nei numatyta Sprendime C & J Clark International ir Puma ( 15 ), nagrinėti tik keli prašymai suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą, ir taip padaromas tas pats pažeidimas, kuris konstatuotas tame teismo sprendime.

39. Ji teigia, kad antidempingo procedūrą galima atnaujinti tik tais atvejais, jei ta procedūra dar nebuvo baigta, t. y. kol nesuėjo jos taikymo terminas. Kadangi nagrinėjamu atveju tas terminas baigėsi 2011 m. kovo 31 d., procedūra negalėjo būti atnaujinta nepažeidžiant netaikymo atgal ir teisinio saugumo principų (1996 ir 2009 m. pagrindinių antidempingo reglamentų 10 straipsnis), taip pat Muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalyje įtvirtintos senaties taisyklės.

40. Deichmann remiasi Muitinės kodekso 236 straipsniu teigdama, kad prašymai grąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas turi būti išnagrinėti kuo greičiau. Tačiau šiame straipsnyje nenumatyta, kad Komisija gali nustatyti terminą, per kurį grąžinimas sustabdomas.

41. Ji nurodo, kad Komisija veikė, nepaisydama proporcingumo principo ir Sprendime C & J Clark International ir Puma ( 16 ) nustatytų ribų, kai sustabdė Muitinės kodekso 236 straipsnio taikymą ir taip atidėjo antidempingo muitų grąžinimą. Be to, priimta priemonė nėra mažiausiai ribojamoji, nes muitų grąžinimas Europos importuotojams siejamas su Kinijos eksportuotojų prašymų suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą vertinimu. Vis dėlto pastarieji negali tinkamai bendradarbiauti, nes šiuos prašymus pateikė daugiau nei prieš dešimt metų ir dabar jau nėra suinteresuoti jų baigtimi, nes ji jokios įtakos jų muitams neturi.

42. Galiausiai Deichmann nurodo, kad pagal analogiją taikytinas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 54 straipsnis, ir teigia, kad Komisija piktnaudžiavo įgaliojimais.

43. Komisija mano, kad taikomas 2009 m., o ne 1996 m. Pagrindinis antidempingo reglamentas. Ji pripažįsta, kad versijose skirtingomis kalbomis yra kalbinių skirtumų, bet taip pat mano, kad, atsižvelgiant į 2009 m. Pagrindinio antidempingo reglamento kodifikacinį tikslą, juos reikia vertinti taip, kad taikytinas pastarasis reglamentas.

44. Komisija gina 2009 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 14 straipsnio pasirinkimą kaip ginčijamo reglamento teisinio pagrindo, nes mano, kad antidempingo muitai nėra importo muitai, kurių nesumokėjus atsiranda skola muitinei. Tai yra specialios priemonės, kurioms Sąjungos teisės aktai taikomi ne automatiškai, o tik tuo atveju, kai Taryba ir Komisija nusprendžia jas taikyti, konkrečiais atvejais priimdama antidempingo muitus nustatantį reglamentą.

45. Nagrinėjamu atveju Taryba nusprendė, kad Muitinės kodeksas turi būti taikomas surenkant antidempingo muitus, kurie buvo nustatyti galutiniame ir įgyvendinimo reglamentuose. Vis dėlto niekas netrukdo, kad prireikus 14 straipsnis būtų aiškinimas priešingai tam, kad Muitinės kodeksas būtų netaikomas, taigi ir nacionalinės institucijos neturėtų jame numatytos kompetencijos.

46. Komisija mano, kad nacionalinių institucijų įpareigojimai (kad sustabdytų grąžinimo procedūrą ir pateiktų tam tikros informacijos) yra teisėti. Nors dėl jų nebūtų taikomas Muitinės kodekso 236 straipsnis, juos apimtų Komisijai 2009 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 14 straipsnio 1 dalyje suteiktas įgaliojimas nustatyti ne tik šių muitų formą ir tarifą, bet ir „kitus kriterijus“, kuriuos valstybės narės turi taikyti juos rinkdamos.

47. Komisija mano, kad šie įpareigojimai yra tinkami, nes Sprendimas C & J Clark Internacional ir Puma ( 17 ) turėjo įtakos ne pačios skolos buvimui, o tik tarifui, taikomam ją apskaičiuojant. Tokiomis aplinkybėmis gali būti, kad grąžinimas bus susijęs ne su visa jau sumokėta skola, o tik ta jos dalimi, kuri susidaro taikant tarifus, nustatytus išnagrinėjus kiekvieną prašymą suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ar taikyti individualų režimą. Pagrįsta, kad šį nagrinėjimą Komisija atliktų prieš nacionalinėms institucijoms atliekant grąžinimą.

48. Komisija teigia, kad SESV 266 straipsnis netrukdo atnaujinti procedūros. Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją tai leidžiama daryti panaikinus arba pripažinus negaliojančiu Sąjungos aktą, net ir nesant konkretaus teisinio pagrindo ( 18 ). Be to, nepažeistas Muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalyje nustatytas senaties terminas (treji metai); jis buvo sustabdytas ir bet kuriuo atveju jo buvo galima išvengti taikant 2009 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 14 straipsnio 1 dalį.

49. Nurodytas atnaujinimas nebuvo retroaktyvus, nes neišnagrinėjus prašymų suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą importuotojų, kaip antai Deichmann, skola turėjo būti pripažinta kaip galutinai nenustatyta. Net jei toks retroaktyvus poveikis būtų įmanomas, atnaujinimas leidžiamas tik tuo atveju, jei nepažeidžiami suinteresuotųjų asmenų teisėti lūkesčiai ( 19 ). Toks importuotojas, kaip antai Deichmann, negali remtis teisėtų lūkesčių apsauga, jei Komisija neužbaigė procedūros, priimdama galutinį aktą.

V. Vertinimas

A. Dėl prejudicinio klausimo priimtinumo

50. Komisijos nurodytomis aplinkybėmis pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją ( 20 ) prejudicinis klausimas yra nepriimtinas, jei tenkinamos dvi sąlygos: i) jis susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu, kuris neabejotinai galėjo pareikšti tiesioginį ieškinį, tačiau praleido SESV 263 straipsnyje įtvirtintus imperatyvius terminus; ir ii) dėl nuostatos, kurios teisėtumas ginčijamas, nereikia priimti įgyvendinamųjų priemonių, kaip tai suprantama pagal to paties straipsnio 4 dalį.

51. Taikant dialektinį metodą, būtų galima kelti klausimą, ar, atsižvelgiant į Įgyvendinimo reglamento 2016/223 1 straipsnio 1 dalies turinį, šis reglamentas tiesiogiai susijęs su Deichmann. Nors tas reglamentas skirtas nacionalinėms muitinėms, jis galėjo daryti tiesioginį poveikį tų asmenų teisinei padėčiai, kurie, kaip Deichmann, prašė grąžinti antidempingo muitus remdamiesi Muitinės kodekso 236 straipsniu. Įgyvendinimo reglamentas 2016/223 iš karto jiems trukdė susigrąžinti sumokėtus muitus (1 straipsnio 2 ir 3 dalys).

52. Vis dėlto nemanau, kad būtina spręsti dėl Deichmann teisės pareikšti ieškinį, nes vien perskaičius Įgyvendinimo reglamento 2016/223 1 straipsnio 2 dalį matyti, kad dėl jos reikėjo priimti įgyvendinamąsias priemones. Tinkamas muitas bus vėl nustatytas tik patikrinus ir įvertinus gamintojų eksportuotojų prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą, priimant tam tikrą (naują) reglamentą.

53. Kitaip tariant, Įgyvendinimo reglamentas 2016/223 iš tikrųjų yra reglamentas, kuriuo remiantis priimami reglamentai, turintys įvertinti gamintojų eksportuotojų pateiktus prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą ( 21 ). Kadangi dėl jo reikia priimti įgyvendinamąsias priemones, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnio 4 dalį, sąlygos, kurioms esant prejudicinis klausimas pripažįstamas nepriimtinu, yra netenkinamos.

54. Reikia pridurti, kad Įgyvendinimo reglamentas 2016/223 buvo priimtas tuo metu, kai buvo nagrinėjamas Deichmann ieškinys ( 22 ). Būtent nagrinėjant bylą dėl Deichmann teisės susigrąžinti sumokėtus muitus, teismui kilo abejonių, kurios lėmė tai, kad būtų pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą. Todėl Deichmann, atsižvelgdama į šio reglamento paskelbimo momentu buvusią jos bylos stadiją, galėjo pagrįstai manyti, kad nereikia šio reglamento ginčyti Bendrajame Teisme.

55. Taigi Komisijos pareikštas prieštaravimas dėl priimtinumo turi būti atmestas.

B. Dėl esmės

56. Kad būtų galima tinkamai suprasti kilusias problemas, trumpai priminsiu aplinkybes, kuriomis Deichmann pateikė prašymą grąžinti antidempingo muitus.

57. Teisingumo Teismas keliuose sprendimuose ( 23 ) paskelbė, kad Reglamentas Nr. 1472/2006 ir Įgyvendinimo reglamentas Nr. 1294/2009 negalioja, nes Komisija neišnagrinėjo atskirai kiekvieno eksportuotojų prašymo suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą. Užuot tai padariusi, ji atliko atranką, kurią pritaikė visiems atvejams ir tuo pagrindu nustatė mokėtinus antidempingo muitus.

58. Kiek tai susiję su šia byla, priėmus Spendimą C & J Clark International ir Puma ( 24 ) Komisija pradėjo procedūrą, kad patikrintų, ar neatrinkti eksportuojantys gamintojai pateikė prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą arba taikyti individualų režimą, ir, jeigu prašymai buvo pateikti, kad juos įvertintų įgyvendinimo reglamente, kuriame prireikus nustatomi tinkami muitai.

59. Įgyvendinimo reglamentas 2016/223, dėl kurio galiojimo teismas a quo kelia klausimą, yra pirmasis šios procedūros etapas. Ši priemonė ypatinga tuo, kad ji trumpa ir ją sudaro tik du straipsniai (antrajame iš jų tik nurodoma reglamento įsigaliojimo data).

60. 1 straipsnis skirtas nacionalinėms muitinėms, gavusioms prašymą dėl grąžinimo – tuo atveju, kai neatrinktas eksportuojantis gamintojas buvo pateikęs prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą arba taikyti individualų režimą – ir jame jos įpareigojamos tuos prašymus persiųsti Komisijai ( 25 ). Nacionalinės muitinės negali priimti sprendimo dėl šio prašymo (todėl turi sustabdyti grąžinimo procedūrą), kol Komisija paskelbs įgyvendinimo reglamentą su iš naujo nustatytais antidempingo muitais.

61. Kadangi Sąjungos akto galiojimo vertinimas vykstant procesui dėl prejudicinio sprendimo priėmimo turi apsiriboti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išdėstytais motyvais ir nėra būtinybės remtis kitais motyvais ( 26 ), paskesniuose punktuose nagrinėsiu teismo a quo abejones, kurios nurodytos jo nutartyje ir susijusios su: i) teisiniu pagrindu, kuriuo remdamasi Komisija priėmė Įgyvendinimo reglamentą 2016/223 ( 27 ); ii) Komisijos kompetencija atnaujinti antidempingo procedūrą ( 28 ); iii) galimybe iš karto ginčyti Muitinės kodekso 236 straipsnį ( 29 ); iv) procedūros atnaujinimo apimtimi ir naujo reglamento poveikiu laiko atžvilgiu ( 30 ); ir v) atnaujintos procedūros ypatybėmis ir lemiamų aplinkybių nustatymu siekiant ją užbaigti ( 31 ).

1. Dėl teisinio pagrindo

62. Kaip matyti iš Muitinės kodekso 236 straipsnio, kai antidempingo muitus nustatantis reglamentas panaikinamas, iš esmės turi būti grąžinamos pagal šį reglamentą sumokėtos sumos. Nebelikus teisinio pagrindo, kuriuo remiantis jų buvo galima reikalauti, šios sumos tampa nepagrįstai sumokėtos nuo sumokėjimo momento.

63. Ginčas kyla dėl to, kad Komisija Įgyvendinimo reglamente 2016/223 nustatė tam tikras Muitinės kodekso 236 straipsnio taikymo sąlygas.

64. Ši byla turi panašumų su byla, kurioje priimtas 2017 m. sausio 18 d. Sprendimas Wortmann ( 32 ). Toje byloje ginčas kilo dėl Muitinės kodekso 241 straipsnio taikymo; tas straipsnis ribojo galimybę reikalauti mokėti palūkanas, kai buvo grąžinami nepagrįstai sumokėti antidempingo muitai. Šioje byloje kvestionuojama Komisijai suteikta galimybė nustatyti sustabdomąjį terminą, per kurį nacionalinės muitinės netaiko Muitinės kodekso 236 straipsnio, laukdamos, kol Komisija priims sprendimus dėl pateiktų prašymų suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą. Abi bylos panašios tuo, kad egzistuoja anksčiau Teisingumo Teismo priimti sprendimai, kuriais tam tikras antidempingo muitus nustatantis reglamentas paskelbtas negaliojančiu.

65. Byloje Wortmann pateiktoje išvadoje ( 33 ) rėmiausi antidempingo muitų mokėjimo mechanizmu, kuris iš esmės grindžiamas muitų mokėjimo struktūra ( 34 ). Muitinės kodekso nuostatos dėl nepagrįstai sumokėtų muitų grąžinimo susijusios su tuo, ką aš kvalifikavau kaip „įprastas“ situacijas, kurios apima atvejus, kai skolos sumokėjimas nepagrįstas dėl atskirų skolos muitinei komponentų neteisingo taikymo. Kitaip yra tais atvejais, kai importuotojų nepagrįstai sumokėtos sumos grąžinamos dėl to, kad antidempingo muitą nustatantis reglamentas paskelbtas negaliojančiu.

66. Sąjungos institucijos, kai teismas pripažįsta jų aktus negaliojančiais, turi galimybę imtis tam tikrų veiksmų, atsižvelgdamos į teismo sprendimo turinį ir jų pačių kompetencijos apimtį.

67. Visų pirma jos turi patikrinti, ar teismo sprendimu pripažįstamas negaliojančiu visas aktas, ar, atvirkščiai, institucijos veikimas ar neveikimas gali būti ištaisytas. Pastaruoju atveju institucijos įgaliojimai paprastai leidžia imtis veiksmų, kad pažeidimas būtų pašalintas, vadovaujantis tuo, kas nuspręsta teismo sprendime. Taigi įmanoma atnaujinti procedūrą nuo pradžios arba nuo to momento, kai įvykdytas nustatytas pažeidimas.

68. Teisingumo Teismas su šiomis problemomis susidūrė priimdamas 2016 m. sausio 28 d. Sprendimą CM Eurologistik ir GLS, kuris neabejotinai svarbus šioje byloje ( 35 ). Toje byloje buvo siekiama išsiaiškinti, ar, nepaisant to, kad Pagrindiniame antidempingo reglamente nebuvo tam tikrų nuostatų, buvo galima atnaujinti procedūrą, ginčijamą nuostatą paskelbus negaliojančia dėl gauto prašymo priimti prejudicinį sprendimą.

69. Teisingumo Teismas pripažino, kad pagal analogiją tokiais atvejais taikoma SESV 266 straipsnyje nustatyta pareiga dėl priimto teismo sprendimo, kuriuo panaikinamas teisės aktas: „<…> vienas iš jo sprendimo teisinių padarinių yra atitinkamų institucijų pareiga imtis priemonių nustatytam neteisėtumui panaikinti“. Tam, kad „įvykdytų šią pareigą, atitinkamos institucijos privalo atsižvelgti ne tik į teismo sprendimo, kuriuo teisės aktas panaikinamas ar pripažįstamas negaliojančiu, rezoliucinę dalį, bet ir į motyvus, kuriais remiantis priimtas tas sprendimas ir kurie yra būtinas jo pagrindas“ ( 36 ).

70. Be to, Teisingumo Teismas toje byloje nurodė (kaip ir sprendimuose, kuriais paskelbtas negaliojimas ir dėl kurių pradėta ta byla) pažeidimą, kuris nelėmė visos procedūros negaliojimo. Jis pridūrė, kad institucijos gali, „siekdamos pakeisti ankstesnį teisės aktą, kuris buvo panaikintas arba pripažintas negaliojančiu, atnaujinti procedūrą etape, kuriame tas pažeidimas buvo padarytas“ ( 37 ). Jis taip pat patvirtino, kad „panaikinus Sąjungos teisės aktą nebūtinai panaikinami ir jo parengiamieji teisės aktai“ ( 38 ).

71. Sprendime CM Eurologistik ir GLS Teisingumo Teismas pažymėjo, jog „tam, kad institucijos, priėmusios panaikintą ar negaliojančiu pripažintą teisės aktą, galėtų pasinaudoti galimybe atnaujinti tyrimo procedūrą, nebūtina, jog ši galimybė būtų aiškiai numatyta taikytinuose teisės aktuose. Beje, Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę, nesiremdamas konkrečiu teisiniu pagrindu, konstatuoti, kad tokia galimybė joms suteikiama priėmus teismo sprendimą, kuriuo panaikinamas antidempingo muitą nustatantis reglamentas (šiuo klausimu žr. Sprendimo Industrie des poudres sphériques / Taryba, C‑458/98 P, EU:C:2000:531, 82 ir 94 punktus)“ ( 39 ).

72. Taigi tai, kad pagal pagrindinį reglamentą neleista atnaujinti procedūros paskelbus antidempingo reglamentą negaliojančiu, nereiškia, kad reglamentas, priimtas vykdant teismo sprendimą, yra negaliojantis ( 40 ).

73. Atsižvelgiant į šiuos patikslinimus, pažymėtina, kad Komisija, viena vertus, turi įgaliojimą imtis veiksmų, kuriais būtų atkurtas teisėtumas, vadovaudamasi tuo, kas nustatyta teismo sprendime, kuriuo paskelbtas negaliojimas; kita vertus, pagal SESV 266 straipsnį ji turi pareigą imtis veiksmų šiam teismo sprendimui įvykdyti.

74. Konkrečiai tariant, net nebūtina remtis 2009 m. pagrindinio antidempingo reglamento 14 straipsniu, kai tikrasis teisinis pagrindas procedūrai atnaujinti slypi Komisijos įgaliojime – pareigoje, kurią, kaip minėjau, įgyvendinant turi būti atkurtas teisėtumas, atsižvelgiant į prejudicinio sprendimo, kuriuo antidempingo reglamentai paskelbti negaliojančiais, rezoliucinę dalį ir motyvus.

75. Man neatrodo, kad ši jurisprudencijos kryptis turi būti pripažinta neleistina dėl 2016 m. birželio 14 d. Sprendimo Komisija / McBride ir kt. ( 41 ), priimto dėl aplinkybių, kai reglamentas, kuriuo remiantis priimtas panaikintas aktas, buvo panaikintas jo nepakeitus nauju reglamentu.

76. Tiesa, tame sprendime Teisingumo Teismas pareiškė, kad „<…> iš SESV 266 straipsnio kylanti pareiga veikti nėra Komisijos kompetencijos šaltinis ir neleidžia šiai institucijai remtis teisiniu pagrindu, kuris iki akto priėmimo buvo panaikintas ( 42 ). Tačiau ta byla skyrėsi nuo šios bylos tuo, kad normos, kuriomis buvo suteikta kompetencija priimti aktą (pakeičiant panaikintąjį), nebebuvo Sąjungos teisės sistemos dalis ir institucija negalėjo savo kompetencijos imtis veiksmų grįsti vien SESV 266 straipsniu. Tačiau nagrinėjamu atveju teisinis pagrindas neišnyko, o tik atsirado, kaip paaiškinsiu toliau, pasikeitimų, susijusių su Komisijai suteikta kompetencija.

77. Bet kuriuo atveju manau, kad 2009 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 14 straipsnio paminėjimas nebuvo netinkamas. Šio straipsnio 1 dalyje numatyta, kad antidempingo muitai nustatomi reglamente ir valstybių narių renkami tokia forma pagal nurodytą tarifą ir pagal tokius kriterijus, kurie išdėstyti tokius muitus nustatančiuose reglamentuose.

78. Šios bylos ypatybė yra ta, kad Komisija veikė dviem etapais. Pirma, ji priėmė Įgyvendinimo reglamentą 2016/223, kuriame pareikalauta, kad muitinės pateiktų informaciją apie pateiktus prašymus dėl grąžinimo ir kad laikinai sustabdytų Muitinės kodekso 236 straipsnio taikymą. Vėliau priėmė įgyvendinimo reglamentus, kuriuose įvertino į pirminę atranką neįtrauktų eksportuojančių gamintojų prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą.

79. Būtų galima diskutuoti, ar 2009 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 14 straipsnio 1 dalyje vartojama sąvoka „kiti kriterijai“ leido Komisijai imtis visų priemonių, dėl kurių nuspręsta Įgyvendinimo reglamente 2016/223. Tačiau net jeigu pasirodytų, kad kuri nors iš priemonių buvo netinkama ar neproporcinga, Komisija, priimdama šį įgyvendinimo reglamentą, vis dėlto nepadarė klaidos, kuri lemtų jo negaliojimą (dėl teisinio pagrindo nebuvimo).

80. Reikia grįžti prie trūkumo, dėl kurio pripažintas negaliojančiu Reglamentas Nr. 1472/2006, kuriame avalynės importui nustatyti galutiniai antidempingo muitai, kurių tarifai svyravo nuo 9,7 % iki 16,5 %. Teisingumo Teismas pripažino, kad ne šitie muitai buvo negaliojantys, bet kad Komisija turėjo išnagrinėti atitinkamus prašymus, kad patvirtintų, jog ieškovės taip pat veikė rinkos ekonomikos sąlygomis. Tik atlikus šį vertinimą ir patikrinimą buvo įmanoma nustatyti, ar kiekvienai iš ieškovių taikytinas tarifas buvo vienas (16,5 %) arba kitas (9,7 %).

81. Taigi procedūros atnaujinimas priėmus teismo sprendimus, kuriais panaikinami teisės aktai, buvo ir logiškas, ir privalomas, nes reikėjo atsakyti į pateiktus prašymus nusprendžiant, ar kai kuriems juos pateikusiems asmenims turėjo būti taikomas mažesnis tarifas (9,7 %), palyginti su standartiniu tarifu, kuris jiems buvo taikomas (16,5 %). Tokio galutinio sprendimo priėmimo teisinis pagrindas iš tikrųjų buvo tas, kuriuo remiantis savo laiku (2006 m.) buvo grindžiamas galutinių antidempingo muitų nustatymas.

82. Įgyvendinimo reglamentas 2016/223 yra tik priemonė, kuria siekiama įgyvendinti tikslą galutinai apskaičiuoti atitinkamus antidempingo muitus. Juo siekta, atsižvelgiant į veiksmingumo kriterijus, išvengti nereikalingo prašymų suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą nagrinėjimo, kartu laikinai sustabdant tam tikrų sumų, kurių teisėtumas priklausys nuo šio nagrinėjimo rezultatų, grąžinimą.

2. Dėl Komisijos kompetencijos

83. Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą keliamas klausimas dėl Komisijos kompetencijos priimti Įgyvendinimo reglamentą 2016/223, nes tuo metu, kai buvo priimti Teisingumo Teismo negaliojančiais paskelbti antidempingo reglamentai, ši kompetencija priklausė Tarybai ( 43 ).

84. Teisingumo Teismas toje pačioje antidempingo muitų srityje rėmėsi institucijų veiksmais, paisydamas jų kompetencijos ribų Sprendime Komisija / McBride ir kt. ( 44 ), kurio atitinkamuose punktuose padarytos tokios išvados: – „Nors laikantis teisės aktų taikymo laiko atžvilgiu principų ir reikalavimų, susijusių su teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principais, turi būti taikomos materialinės normos, galiojusios tuo metu, kai klostėsi nagrinėjamos faktinės aplinkybės, net jei šios normos nebegalioja Sąjungos institucijai priimant aktą, nuostata, kuri yra akto, įgaliojančio Sąjungos instituciją priimti nagrinėjamą aktą, teisinis pagrindas, turi galioti priimant šį aktą. Be to, šio akto priėmimo procedūra turi būti vykdoma remiantis priimant šį aktą galiojančiomis taisyklėmis.“ ( 45 ) – „Minėta jurisprudencija ( 46 ) leidžia taikyti materialines normas, kurios galiojo tuo metu, kai klostėsi faktinės aplinkybės, laikantis priimant atitinkamą aktą galiojančių procedūrinių taisyklių, jei teisinis pagrindas, įgalinantis instituciją veikti, galioja priimant atitinkamą aktą.“ ( 47 )

85. Pagal 1996 m. Pagrindinį antidempingo reglamentą Tarybai buvo suteiktas įgaliojimas priimti reglamentą, kuriuo nustatomas galutinis antidempingo muitas (9 straipsnio 4 dalis), tas pats padaryta ir 2009 m. Pagrindiniame antidempingo reglamente (9 straipsnio 4 dalis).

86. Vis dėlto šis įgaliojimo suteikimas pakeistas Reglamentu (ES) Nr. 37/2014 ( 48 ), kuriuo, be kita ko, šis įgaliojimas suteiktas Komisijai. Nors Reglamento Nr. 37/2014 3 straipsnyje numatyti atvejai, kada šis reglamentas netaikomas ( 49 ), nė vienas iš jų netinka šiai bylai, nes atnaujinimo procedūra buvo pradėta jau jam įsigaliojus. Todėl tuo metu, kai parengtas ir priimtas Įgyvendinimo reglamentas 2016/223, Komisija, atsižvelgiant į pirmesniame punkte cituotą jurisprudenciją, buvo institucija, įgaliota priimti aktą, kuriuo būtų pašalintas pažeidimas.

87. Kaip minėjau, šioje byloje nėra aplinkybių, kurios vertintos Sprendime Komisija / Mc Bride ( 50 ), o kalbama apie įgaliojimų suteikimo pasikeitimą juos perduodant Komisijai, kuri turėjo taikyti reikšmingas materialines ir procedūrines normas, galiojusias tuo metu, kai atitinkamai susiklostė faktinės aplinkybės ir kai priimtas atitinkamai aktas ( 51 ).

3. Muitinės kodekso 236 straipsnio poveikio sustabdymas

88. Muitinės kodekso 236 straipsnyje nenumatyta galimybės sustabdyti muitinei sumokėtų, bet neturėtų mokėti, sumų grąžinimo procedūrą. Vis dėlto manau, kad pažodinis šios nuostatos aiškinimas gali skirtis, kai kalbama apie gražinimus, kuriems įtakos turi (pirma priimtas) Teisingumo Teismo sprendimas.

89. Įgyvendinimo reglamento 2016/223 taikymo praktikoje padariniai daro poveikį nacionalinėms muitinėms ir importuotojams, kurie siekia, kad būtų grąžinti jų sumokėti antidempingo muitai.

90. Kiek tai susiję su valstybių narių muitinėmis (iš kurių nė viena, atrodo, neginčijo Įgyvendinimo reglamento 2016/223 dėl jų kompetencijos pažeidimo), negalima užmiršti, kad antidempingo muitai priskirtini prie Sąjungos nuosavų pajamų ( 52 ). Kaip nurodžiau išvadoje, pateiktoje byloje Wortmann ( 53 ), „nuosavi ištekliai <…> valdomi remiantis schema, pagal kurią valstybių narių institucijos yra atsakingos už šių išteklių nustatymą ir surinkimą ir paskirsto juos kartu su Sąjunga. Taigi valstybė veikia kaip Europos Sąjungos institucijų priemonė. Tai reiškia, kad nacionalines institucijas ir sprendimą dėl antidempingo reglamento panaikinimo sieja ypatingas ryšys, dėl kurio teismui kyla reikalavimas atsižvelgti į konkrečioje srityje suformuotą Teisingumo Teismo praktiką ir į įgyvendinimo kriterijus, kylančius iš SESV 266 straipsnio“.

91. Esant tokiam kontekstui, kur susikerta viešųjų organų, dalyvaujančių antidempingo muitų apibrėžimo, valdymo ir išieškojimo kompetencijos sritys, sunku paneigti, kad Komisijos veiksmai, kurių ji ėmėsi priėmus teismo sprendimą, kuriuo panaikinamas antidempingo reglamentas (ar prejudicinį teismo sprendimą dėl jo negaliojimo), negali turėti įtakos nacionalinių muitinių elgesiui.

92. Tiek prašymas grąžinti antidempingo muitus, tiek jų ankstesnis sumokėjimas grindžiamas tuo, kaip atitinkamu metu juos nustatė Komisija. Jų nepagrįstumas bus neabejotinai susijęs su teisinio pagrindo nebuvimu, t. y. individualaus akto, kuriuo apskaičiuoti muitai, arba reglamentuojamojo pobūdžio akto, pagal kurį jie buvo nustatyti, negaliojimu. Šioje byloje mums svarbus antrasis atvejis.

93. Neginčijama, kad Teisingumo Teismo jurisprudencijoje ( 54 ) įtvirtintas vienareikšmiškas principas, pagal kurį mokesčių mokėtojas, nepagrįstai sumokėjęs pažeidžiant Sąjungos teisę reikalaujamas sumas, turi teisę reikalauti jas grąžinti.

94. Nagrinėjamoje byloje būtina sąvoką „nepagrįstai sumokėtas“ susieti su teismo sprendime, kuriuo paskelbti negaliojančiais Reglamentas Nr. 1472/2006 ir Įgyvendinimo reglamentas Nr. 1294/2009, padaryta išvada ir motyvais. Jeigu, kaip minėjau, šį panaikinimą lemia tai, kad Komisija antidempingo muitą nustatė atskirai neišnagrinėjusi eksportuojančių gamintojų prašymų suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą (išnagrinėjo tik vieną pavyzdį), pažeidimas padarytas konkrečiu procedūros momentu ir jis galėjo būti ištaisytas, kaip tai matyti iš pirma nurodytos jurisprudencijos.

95. Taigi iš esmės teisėta atnaujinti procedūrą nuo to momento, kai padarytas pažeidimas, kaip tai padarė Komisija. Ar ji pažeidė Muitinės kodekso 236 straipsnį nustačiusi nacionalinėms institucijoms laikotarpį, kai jos turi laukti, kol galės patikrinti, ar turi grąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas?

96. Mano nuomone, ne. Atsižvelgiant į teismo sprendimo, kuriuo reglamentai paskelbti negaliojančiais, formuluotes, iš tikrųjų neaišku, ar sumokėtos sumos sumokėtos „nepagrįstai“, ar pagrįstai. Teisingumo Teismas savo vertinimą pateikė dėl iki sprendimo priėmimo vykusios procedūros, o ne dėl jo esmės (t. y. dėl mokėtinos antidempingo muitų sumos).

97. Siekdama išsklaidyti abejones dėl esmės, kurios dar nebuvo pašalintos, Komisija turi iš naujo pradėti procedūrą nuo to momento, kai padarytas pažeidimas, ir išnagrinėti kiekvieno eksportuotojo prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą bei taikyti individualų režimą. Kol tokia procedūra vyksta, manau, jog pagrįsta, kad nacionalinės institucijos savo sprendimo nepriimtų, kol Komisija nepriims savojo. Iki tol jos negali būti tikros, ar antidempingo muitas sumokėtas pagrįstai ir kiek pagrįstai ( 55 ).

98. Vertinant iš importuotojų, kurie pateikė prašymus dėl grąžinimo, perspektyvos, akivaizdu, kad jie negalės atgauti pinigų, kol Komisija neužbaigs procedūros. Vis dėlto, kaip pripažino Teisingumo Teismas ( 56 ), „[k]ai importo muitai, įskaitant antidempingo muitus, grąžinami dėl to, kad surinkti pažeidžiant Sąjungos teisę, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, valstybės narės turi pareigą pagal Sąjungos teisę sumokėti teisės subjektams, kurie turi teisę į grąžinimą, su tuo susijusias palūkanas, kurios skaičiuojamos nuo dienos, kai šie teisės subjektai sumokėjo muitus, kurie buvo grąžinti“.

99. Taigi dėl sustabdymo jokios realios žalos importuotojas nepatiria, nes jeigu vėliau būtų nuspręsta, kad importo muitai „surinkti pažeidžiant Sąjungos teisę“, jie turėtų būti grąžinti kartu sumokant palūkanas, skaičiuojamas nuo jų sumokėjimo iki grąžinimo, o tai kompensuoja bet kokį vėlavimą.

100. Galiausiai vertindamas proporcingumą manau, kad sprendimas sustabdyti procedūrą siekiant užtikrinti grąžinimą jo nepažeidžia. Alternatyva būtų grąžinti tam tikras sumas, o vėliau prireikus jų vėl pareikalauti išnagrinėjus prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą. Pakartosiu, kad manau, jog tinkamesnis sprendimas būtų palikti status quo, nes negalėjimas disponuoti pinigais, kol Komisija priims sprendimą, visiškai kompensuojamas (jei reikia) sumokant palūkanas.

4. Dėl prašymų suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą nagrinėjimo apimties ir Įgyvendinimo reglamento Nr. 2016/223 poveikio laiko atžvilgiu

101. Komisijai priekaištaujama dėl to, kad Įgyvendinimo reglamente 2016/223 ji išnagrinėjo ne visų, o tik kai kurių eksportuojančių gamintojų prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą, o tai galėtų lemti vykdomo teismo sprendimo pažeidimą.

102. Nesutinku su tokiu aiškinimu. Komisija vadovaujasi pagrįstais praktiniais sumetimais, nagrinėdama tik tuos prašymus, kurių turinys galėtų daryti poveikį importuotojams, prašantiems grąžinti antidempingo muitus. Prejudiciniame klausime nurodytu konkrečiu atveju prieštaravimas būtų aktualus tik tada, jei Įgyvendinimo reglamentu 2016/223 būtų trukdoma, kad avalynės, kurią įsigijo Deichmann, eksportuotojų prašymai suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą būtų vertinami, tačiau šiuo atveju taip nebuvo.

103. Ar Įgyvendinimo reglamentu 2016/223 pažeidžiami teisinio saugumo ir netaikymo atgal principai (kuriais grindžiamas tiek 1996 m., tiek 2006 m. pagrindinių antidempingo reglamentų 10 straipsnis) arba Muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta senaties taisyklė? ( 57 )

104. Manau, kad ne. Kaip nurodžiau, pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją leidžiama, kad institucijos atnaujintų procedūrą, kuriai turi įtakos negaliojimo paskelbimas, su sąlyga, kad bus taikomos normos, galiojusios susiklostant faktinėms aplinkybėms, paisoma priėmimo procedūros, galiojusios priimant naują aktą, ir kad institucija tuo momentu turės kompetenciją.

105. Taikymas atgaline data reikštų, kad vėlesnė norma taikoma jau nusistovėjusiai teisinei padėčiai. Taip nėra šiuo atveju, nes taikytinos normos yra būtent tos, kurios galiojo, kai susiklostė faktinės aplinkybės, o mokėtinų antidempingo muitų tarifas nesiskiria. Vienintelis keltinas klausimas: ar, vadovaujantis šiomis normomis, atitinkami mokėjimai turi atitikti vieną, ar kitą mokesčio tarifą (standartinį ar mažesnį), atsižvelgiant į eksportuotojo, kuris pateikė prašymą suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ar taikyti individualų režimą, statusą. Galutinis rezultatas pasireikš likučiu, kuris, jei palankus importuotojui, jam suteiks teisę, kad muitai būtų grąžinti nieko neprarandant, nes grąžinant bus išmokamos palūkanos, skaičiuojamos nuo nepagrįsto sumokėjimo datos.

106. Kalbant apie senatį, reikia pažymėti, kad taikomi tokie patys kriterijai kaip ir nustatant, ar taikomas Muitinės kodekso 236 straipsnis, kiek tai susiję su teismo sprendimo vykdymu. Nuo to momento, kai pradedama diskusija dėl to, ar galioja reglamentai, kuriais grindžiamas antidempingo muito nustatymas, susidaro situacija, kai viskas sustabdoma. Atliktini mokėjimai priklauso nuo priimtino teismo sprendimo. Priėmus šį sprendimą jo turinys daro įtaką visoms šioms situacijoms, net ir laikinoms, kurios turi būti peržiūrėtos, kad atitiktų tą teismo sprendimą.

107. Šis laikinumas vienodai svarbus dviem aspektais. Importuotojai bando remtis Muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalimi, kad apribotų Komisijos ir nacionalinių institucijų įgaliojimų vykdymą joje nurodytu trejų metų laikotarpiu. Bet jeigu jų pozicijai būtų pritarta, Deichmann teigimu, taip pat būtų įmanoma argumentuoti, kad dėl praėjusio laiko jie neteko teisės reikalauti grąžinti nepagrįstai sumokėtas sumas, nes baigėsi to paties kodekso 236 straipsnio 2 dalyje numatytas terminas. Dėl automatiško terminų taikymo, neatsižvelgiant į sustabdomąjį poveikį, kurį jiems turi iš jų išplaukiantys teismo ir administracijų veiksmai, teismo sprendimai būtų neveiksmingi, nes dėl praėjusio laiko jie būtų nevykdytini visais atvejais, kai taptų galutiniai suėjus šiam terminui.

108. Akivaizdu, kad, kaip nurodyta nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Taryba 2014 m. kovo 18 d. Įgyvendinimo sprendimu ( 58 ) atmetė Komisijos pasiūlymą priimti įgyvendinimo reglamentą vykdant Sprendimą Brosmann ( 59 ). Šis sprendimas buvo grindžiamas Muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalimi ir tuo, kad atmestas pasiūlymas atgaline data iš naujo nustatyti muitą.

109. Vis dėlto nemanau, kad šis Tarybos sprendimas Komisiją įpareigotų po to, kai jai suteikta kompetencija priimti sprendimą, turint mintyje, kad tuometiniai motyvai skiriasi nuo dabartinių. Kaip matyti iš Įgyvendinimo reglamento 2016/223 10 konstatuojamosios dalies, tuo metu lemiamas kriterijus buvo tai, kad kompetentingos muitinės grąžino muitus, remdamosi Muitinės kodekso 236 straipsniu, o dabar tokio grąžinimo neatlikta.

110. Tai, kad vyksta teismo procesai dėl antidempingo muitų galiojimo, neleidžia kalbėti apie teisinio saugumo pažeidimą. Ginčas buvo viešas, o mokėtinas sumas lėmė kiekvienos bylos baigtis ( 60 ).

5. Dėl prašymų suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą nagrinėjimo procedūros ir įrodymų, kad būtų galima juos išnagrinėti

111. Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą keliami klausimai dėl tam tikrų aspektų, susijusių su prašymų suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą vertinimu ir tuo tikslu pateikiamais įrodymais.

112. Vis dėlto manau, kad šie debatai per ankstyvi. Kaip minėjau, Įgyvendinimo reglamentu 2016/223 siekiama paruošti ( 61 ) procedūrą, per kurią nagrinėjami iš pradžių nenagrinėti prašymai suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą. Klausimai, kaip vyksta ši procedūra ir kokių didesnių ar mažesnių sunkumų kyla pateikiant įrodymus, atsižvelgiant į laiko tarpą, praėjusį nuo šių prašymų pateikimo momento, turėtų būti nagrinėjami tuo atveju, jei būtų ginčijami vėlesni įgyvendinimo reglamentai ( 62 ).

113. Pastaruosiuose reglamentuose – kurie jau buvo paskelbti ( 63 ) – Komisija „iš naujo nustatė“ galutinius antidempingo muitus, išnagrinėjusi kiekvieno eksportuojančio gamintojo prašymus, susijusių įmonių pareiškimus ir bylos medžiagoje esančius įrodymus. Klausimas, ar tam, kad pasiektų šį galutinį rezultatą, Komisija veikė teisėtai, nagrinėtinas tik analizuojant kiekvieną procedūrą, kurios pabaigoje priimti šie nauji įgyvendinimo reglamentai.

VI. Išvada

114. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau taip atsakyti Finanzgericht Düsseldorf (Diuseldorfo finansų teismas, Vokietija): Išnagrinėjus prejudicinį klausimą nenustatyta nieko, kas galėtų daryti poveikį 2016 m. vasario 17 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2016/223, kuriuo nustatoma tam tikrų rinkos ekonomikos režimo ir individualaus režimo prašymų, pateiktų Kinijos ir Vietnamo eksportuojančių gamintojų, vertinimo tvarka ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C‑659/13 ir C‑34/14, galiojimui.

( 1 ) Originalo kalba: ispanų.

( 2 ) 2016 m. vasario 17 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/223, kuriuo nustatoma tam tikrų rinkos ekonomikos režimo ir individualaus režimo prašymų, pateiktų Kinijos ir Vietnamo eksportuojančių gamintojų, vertinimo tvarka ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C‑659/13 ir C‑34/14 (OL L 41, 2016, p. 3).

( 3 ) 2016 m. vasario 4 d. Sprendimu C & J Clark International ir Puma (C‑659/13 ir C‑34/14) Teisingumo Teismas paskelbė negaliojančiais Reglamentą (EB) Nr. 1472/2006 ir Įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 1294/2009.

( 4 ) Toliau – Deichmann.

( 5 ) 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2913/92, nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307, toliau –Muitinės kodeksas).

( 6 ) Redakcija, priimta 2000 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2700/2000 (OL L 311, 2000, p. 17; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 10 t., p. 239).

( 7 ) 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 343, 2009, p. 51; toliau – 2009 m. pagrindinis antidempingo reglamentas).

( 8 ) 2006 m. spalio 5 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1472/2006, nustatantis galutinį antidempingo muitą ir laikinojo muito, nustatyto Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo kilmės tam tikros avalynės su batviršiais iš odos importui, galutinį surinkimą (OL L 275, 2006, p. 1).

( 9 ) 2009 m. gruodžio 22 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 1294/2009, kuriuo, pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 11 straipsnio 2 dalį atlikus priemonių galiojimo termino peržiūrą, tam tikrai importuojamai Vietnamo ir Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su batviršiais iš odos nustatomas galutinis antidempingo muitas, kurio taikymas išplėstas tam tikrai importuojamai iš Ypatingojo Administracinio Kinijos Regiono Makao siunčiamai avalynei su batviršiais iš odos, deklaruojamai kaip Ypatingojo Administracinio Kinijos Regiono Makao kilmės arba ne (OL L 352, 2009, p. 1).

( 10 ) 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 56, 1996, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45), iš dalies pakeistas 1998 m. balandžio 27 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 905/98 (OL L 128, p. 18) ir 2000 m. spalio 9 d. Reglamentu Nr. 2238/2000 (OL L 257, 2000, p. 2, toliau – 1996 m. pagrindinis antidempingo reglamentas).

( 11 ) 2012 m. vasario 2 d. Sprendimas Brosmann Footwear (HK) ir kt. / Taryba (C‑249/10 P, EU:C:2012:53) ir 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimas Zhejiang Aokang Shoes / Taryba (C‑247/10 P, nepaskelbtas, EU:C:2012:710). Nuorodos į šiuos sprendimus nuo šiol bus daromos minint tik Sprendimą Brosmann.

( 12 ) Ten pat.

( 13 ) 2016 m. vasario 4 d. sprendimas (C‑659/13 ir C‑34/14, EU:C:2016:74).

( 14 ) Reglamentas Nr. 1472/2006 ir Įgyvendinimo reglamentas Nr. 1294/2009 buvo panaikinti dėl to, kad Europos Komisija neišnagrinėjo prašymų suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą, kuriuos pateikė neatrinkti Kinijos ir Vietnamo gamintojai ir eksportuotojai, ir taip pažeidė Reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 7 dalies b punkte ir 9 straipsnio 5 dalyje nustatytus reikalavimus.

( 15 ) 2016 m. vasario 4 d. sprendimas (C‑659/13 ir C‑34/14, EU:C:2016:74).

( 16 ) Ten pat.

( 17 ) 2016 m. vasario 4 d. sprendimas (C‑659/13 ir C‑34/14, EU:C:2016:74).

( 18 ) 2000 m. spalio 3 d. Sprendimas Industrie des poudres sphériques / Taryba (C‑458/98, EU:C:2000:531, 82 ir 94 punktai) ir 2016 m. sausio 28 d. Sprendimas CM Eurologistik ir GLS (C‑113/10, C‑283/14 ir C‑284/14, EU:C:2016:57) 52 punktas.

( 19 ) 1990 m. sausio 9 d. Sprendimo SAFA (C‑337/88, EU:C:1990:1) 13 punktas.

( 20 ) Be kita ko, žr. 2017 m. kovo 14 d. Sprendimą A ir kt. (C‑158/14, EU:C:2017:202) 67–70 punktai) ir 2015 m. kovo 5 d. Sprendimą Banco Privado Português ir Massa Insolvente do Banco Privado Português (C‑667/13, EU:C:2015:151, 28–30 punktai).

( 21 ) Iš tikrųjų Teisingumo Teisme šiuo metu nagrinėjami du prašymai priimti prejudicinį sprendimą dėl įgyvendinimo reglamentų, kuriais užbaigiama nurodyta procedūra (įgyvendinimo reglamentai (ES) 2016/1395 ir 2016/2257). Tai byla C & J Clark International (C‑612/16) ir byla X BV / Inspecteur van de Belastingdienst / Douane kantoor Rotterdam Rijnmond (C‑631/16). Abiejų prašymų nagrinėjimas sustabdytas, kol bus priimtas sprendimas šioje byloje. Be minėtų reglamentų, dar buvo priimti įgyvendinimo reglamentai (ES) 2016/1647 ir 2016/1731.

( 22 ) Prašymas dėl grąžinimo pateiktas 2012 m. birželio 12 d., o Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/223 Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtas 2016 m. vasario 18 d.

( 23 ) 2012 m. lapkričio 15 d. Sprendimas Zhejiang Aokang Shoes / Taryba (C‑247/10 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2012:710); 2012 m. vasario 2 d. Sprendimas Brosmann Footwear (HK) ir kt. / Taryba (C‑249/10 P, EU:C:2012:53) ir 2016 m. vasario 4 d. Sprendimas C & J Clark International ir Puma, (C‑659/13 ir C‑34/14, EU:C:2016:74).

( 24 ) 2016 m. vasario 4 d. sprendimas (C‑659/13 ir C‑-34/14, EU:C:2016:74).

( 25 ) Šio persiuntimo paskirtis – nustatyti eksportuojančius gamintojus, kurių prašymai suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą turi būti įvertinti dėl jų sąsajos su importuotojų prašymais dėl grąžinimo.

( 26 ) 2016 m. sausio 28 d. Sprendimas CM Eurologistik ir GLS (C‑283/14 ir C‑284/14, EU:C:2016:57, 46 punktas).

( 27 ) Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 13–24 punktai.

( 28 ) Ten pat, 19 ir 32 punktai.

( 29 ) Ten pat, 25–30 punktai.

( 30 ) Ten pat, 31–37 punktai.

( 31 ) Ten pat, 38–42 punktai.

( 32 ) Byla C‑365/15, EU:C:2017:19.

( 33 ) Išvados byloje Wortmann (C‑365/15, EU:C:2016:663) 43 punktas.

( 34 ) Reglamente Nr. 1472/2006 antidempingo muitus sudarė atitinkama muito procentinė dalis. Prieš juos mokant buvo taikomas muitinę vertę atitinkantis tarifas siekiant nustatyti kvotą. Tada prie šios sumos buvo pridedama atitinkama antidempingo muito procentinė dalis (Reglamento Nr. 1472/2006 1 straipsnio 3 dalis).

( 35 ) Bylos C‑283/14 ir C‑284/14, EU:C:2016:57.

( 36 ) Ten pat, 48 ir 49 punktai, kur cituojamas 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Régie Networks (C‑2008/764) 124 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija. Išskirta mano.

( 37 ) Ten pat, 51 punktas.

( 38 ) Ten pat, 50 punktas.

( 39 ) Ten pat, 52 punktas.

( 40 ) Ten pat, 55 punktas.

( 41 ) Byla C‑361/14 P, EU:C:2016:434.

( 42 ) Ten pat, 38 punktas.

( 43 ) Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą minimas 2009 m. Pagrindinio antidempingo reglamento 23 straipsnis siekiant pateisinti 1996 m. Pagrindinio antidempingo reglamento taikymą. Vis dėlto kompetencija perduota vykdant vėlesnę reformą, todėl rėmimasis šiuo straipsniu neturi reikšmės.

( 44 ) 2016 m. birželio 14 d. sprendimas (C‑361/14 P, EU:C:2016:434).

( 45 ) Ten pat, 40 punktas.

( 46 ) Mintyje turimi 2007 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas SP ir kt. / Komisija (T‑27/03, T‑46/03, T‑58/03, T‑79/03, T‑80/03, T‑97/03 ir T‑98/03, EU:T:2007:317) ir 2011 m. kovo 29 d. Sprendimas ArcelorMittal Luxembourg / Komisija ir Komisija / ArcelorMittal Luxembourg ir kt. (C‑201/09 P ir C‑216/09 P, EU:C:2011:190).

( 47 ) 2016 m. birželio 14 d. Sprendimas Komisija / McBride ir kt. (C‑361/14 P, EU:C:2016:434, 45 punktas).

( 48 ) 2014 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 37/2014, kuriuo iš dalies keičiami tam tikri su bendra prekybos politika susiję reglamentai dėl tam tikrų priemonių priėmimo procedūrų (OL L 18, 2014, p. 1), kuris įsigaliojo trisdešimtąją dieną po jo paskelbimo 2014 m. sausio 21 d.

( 49 ) Tai yra „procedūros, inicijuotos dėl šio reglamento priede išvardytuose reglamentuose (tarp jų yra ir Reglamentas 1225/09) numatytų priemonių patvirtinimo, jei šio reglamento įsigaliojimo metu arba prieš jam įsigaliojant: a) Komisija bus priėmusi aktą; b) pagal vieną iš priede išvardytų reglamentų būtinos konsultacijos ir tokios konsultacijos buvo pradėtos; arba c) pagal vieną iš priede išvardytų reglamentų turi būti teikiamas pasiūlymas ir Komisija yra priėmusi tokį pasiūlymą“.

( 50 ) 2016 m. birželio 14 d. sprendimas (C‑361/14 P, EU:C:2016:434).

( 51 ) Svarbu paminėti ir 2011 m. kovo 29 d. Sprendimo ArcelorMittal Luxembourg / Komisija ir Komisija / ArcelorMittal Luxembourg ir kt. (C‑201/09 P ir C‑216/09 P, EU:C:2011:190), 63 punktą, kuriame teigiama, kad, „atsižvelgiant į valstybių narių teisės sistemoms, kurių šaknų galima rasti net romėnų teisėje, bendrą principą, keičiant teisės aktus reikia užtikrinti teisinių struktūrų tęstinumą, nebent teisės aktų leidėjas nurodo kitaip“.

( 52 ) 2016 m. ES bendrojo biudžeto (OL L 48, 2016, p. 1) antraštinės dalies „Nuosavi ištekliai“ (p. 36) 12 skyriuje „Muitai ir kiti mokesčiai, nurodyti Sprendimo 2007/436/EB, Euratomas 2 straipsnio 1 dalies a punkte“ šalia Bendrojo muitų tarifo muito normų įtraukti „kiti mokesčiai, kuriuos nustatė ar nustatys Europos Sąjungos institucijos prekybai su trečiosiomis šalimis“.

( 53 ) Byla C‑365/15, EU:C:2016:663, 65 punktas.

( 54 ) 2001 m. kovo 8 d. Sprendimas Metallgesellschaft ir kt., C‑397/98 ir C‑410/98, EU:C:2001:134; 2006 m. gruodžio 12 d. Spendimas Test Claimant in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774; 2012 m. liepos 19 d. Sprendimas Littlewoods Retail ir kt, C‑591/10, EU:C:2012:478; 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimas Zuckerfabrik Jülich ir kt., C‑113/10, C‑147/10 ir C‑234/10, EU:C:2012:591 ir 2013 m. balandžio 18 d. Sprendimas Irimie, C‑565/11, EU:C:2013:250.

( 55 ) Pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo nutarties 40 punkte, atrodo, pritaria tokiai pozicijai, kai teigia, kad siekiant iš naujo nustatyti antidempingo muitą reikia tik įvertinti prašymus suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 7 dalies c punktą, ir tam jokio naujo reglamento iš esmės nereikia, nes reikėtų tik išnagrinėti Komisijos turimus atitinkamus prašymus.

( 56 ) 2017 m. sausio 18 d. Sprendimo Wortmann, C‑365/15, EU:C:2017:19, rezoliucinė dalis.

( 57 ) Per teismo posėdį Deichmann atkreipė dėmesį į tai, kad teisė nustatyti antidempingo muitus baigė galioti 2011 m. kovo 31 d. Vis dėlto reikia turėti mintyje, kad peržiūrėti mokėjimai atitinka iki šios datos vykdytą importą. Šiuo atveju kalbama ne apie naujų procedūrų dėl antidempingo muitų nustatymo pradėjimą, bet apie tai, kad ankstesnių mokėjimų pagrindai, kurie buvo ginčyti ir panaikinti (Reglamentas Nr. 1472/2006 ir Įgyvendinimo reglamentas Nr. 1294/2009), peržiūrimi tik siekiant pašalinti teismo sprendime konstatuotus pažeidimus.

( 58 ) 2014 m. kovo 18 d. Tarybos įgyvendinimo sprendimas 2014/149/ES, kuriuo atmetamas pasiūlymas dėl Tarybos įgyvendinimo reglamento, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas importuojamai tam tikrai Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su batviršiais iš odos, kurią pagamino bendrovės Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd ir Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (OL L 82, 2014, p. 27).

( 59 ) 2012 m. vasario 2 d. Sprendimas Brosmann Footwear (HK) ir kt. / Taryba, C249/10 P, EU:C:2012:53.

( 60 ) Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtame pranešime (OL C 295, 2013, p. 6) Komisija informavo, kad nusprendė iš naujo atlikti panaikintų antidempingo reglamento dalių pakeitimo procedūrą nuo to etapo, kuriuo buvo nustatyta pažeidimų, ir įvertinti, ar nuo 2004 m. balandžio 1 d. iki 2005 m. kovo 31 d. atitinkami eksportuojantys gamintojai veikė rinkos ekonomikos sąlygomis, taip pat paprašė suinteresuotųjų šalių pranešti apie save.

( 61 ) Per teismo posėdį Komisija tvirtino, kad informacijos iš nacionalinių muitinių buvo prašoma tik siekiant nustatyti atitinkamus eksportuojančius gamintojus. Taip buvo galima išnagrinėti dokumentus, kuriuos kiekvienas iš jų pateikė savo prašymuose suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą ir taikyti individualų režimą, ir išvengti vėlavimų, kurių galėtų susidaryti, jei būtų kreipiamas dėmesys į atvejus, kuriais nepateikta prašymų dėl grąžinimo.

( 62 ) Bendrajame Teisme nagrinėjamas ieškinys (T‑154/17), kurį Deichmann pareiškė dėl 2016 m. gruodžio 14 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2016/2257, kuriuo iš naujo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir galutinai surenkamas laikinasis muitas, nustatytas tam tikrai importuojamai Kinijos Liaudies Respublikos kilmės avalynei su odiniais batviršiais, pagamintai bendrovių „Chengdu Sunshine Shoes Co. Ltd.“, „Foshan Nanhai Shyang Yuu Footwear Ltd.“ ir „Fujian Sunshine Footwear Co. Ltd.“, ir kuriuo įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimas sujungtose bylose C‑659/13 ir C‑34/14.

( 63 ) Žr. 21 išnašą.