ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Byla C-157/06

Europos Bendrijų Komisija

prieš

Italijos Respubliką

„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas — Viešieji prekių pirkimai — Direktyva 93/36/EEB — Sutarties sudarymas iš anksto nepaskelbus apie numatomą pirkimą — Policijai ir nacionalinei priešgaisrinės apsaugos tarnybai skirti lengvieji sraigtasparniai“

2008 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas I ‐ 7315

Sprendimo santrauka

Teisės aktų derinimas – Viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarka – Direktyva 93/36 – Nuo bendrų taisyklių leidžiančios nukrypti nuostatos – Griežtas aiškinimas – Valstybės narės gyvybinių saugumo interesų apsauga

(EB 296 straipsnio 1 dalies b punktas; Tarybos direktyvos 93/36 2 straipsnio 1 dalies b punktas, 3, 6 ir 9 straipsniai)

Priėmusi nacionalinį teisės aktą, leidžiantį nukrypti nuo Bendrijos teisės aktų viešojo prekių pirkimo srityje, perkant policijos pajėgų ir nacionalinės priešgaisrinės apsaugos tarnybos poreikiams skirtus lengvuosius sraigtasparnius, kai nėra jokių tokį nukrypimą pateisinančių sąlygų, valstybė narė neįvykdo įsipareigojimų pagal Direktyvą 93/36 dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo ir visų pirma pagal jos 2 straipsnio 1 dalies b punktą ir 6 bei 9 straipsnius.

Iš tikrųjų, kiek tai susiję su EB 296 straipsnio 1 dalies b punkte numatytais teisėtais nacionaliniu interesu grindžiamais reikalavimais, bet kuri valstybė narė gali imtis priemonių, kurios, jos manymu, būtinos gyvybiniams jos saugumo interesams apsaugoti ir kurios susijusios su ginklų, amunicijos ir karinės paskirties medžiagų gamyba ar prekyba, su sąlyga, kad šios priemonės nekenkia gaminių, kurie nėra specialiai skirti karo tikslams, konkurencijos bendrojoje rinkoje sąlygoms.

Iš šios nuostatos formuluotės matyti, kad aptariamos prekės turi būti skirtos būtent karo tikslams. Iš to išplaukia, kad perkant įrangą, kurios naudojimas karo tikslams nėra akivaizdus, būtinai turi būti laikomasi viešojo pirkimo sutarčių sudarymo taisyklių. Taigi, kai neginčijama, kad nacionaliniame teisės akte numatyti aiškiai civilės paskirties sraigtasparniai, kurių karinis naudojimas yra tik galimybė, suinteresuotoji valstybė narė, grįsdama nacionalinės teisės aktą, leidžiantį perkant minėtus sraigtasparnius taikyti derybų procedūrą, negali veiksmingai remtis EB 296 straipsnio 1 dalies b punktu, į kurį daroma nuoroda Direktyvos 93/36 3 straipsnyje.

Be to, Direktyvos 93/36 2 straipsnio 1 dalies b punkto taikymas perkant aptariamus sraigtasparnius yra neproporcingas tikslui neatskleisti svarbios su jų gamyba susijusios informacijos, jei suinteresuotoji valstybė narė neįrodė, kad tokio tikslo negalima pasiekti skelbiant konkursą, kaip numatyta toje pačioje direktyvoje. Iš to matyti, jog paprasto teiginio, kad nagrinėjamos prekės paskelbtos slaptomis, kad joms taikomos ypatingos saugumo priemonės ar kad, siekiant apsaugoti gyvybinius valstybės saugumo interesus, būtina joms netaikyti Bendrijos taisyklių, nepakanka įrodyti, kad išimtinės aplinkybės, pateisinančios Direktyvos 93/36 2 straipsnio 1 dalies b punkte numatytą išimtį, faktiškai egzistuoja.

(žr. 25–28, 31–34 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
Nagrinėjant finansinio pobūdžio ginčą Pareigūnų nuostatų 91 straipsnio 1 dalies prasme, Pirmosios instancijos teismo jurisdikcija yra neribota; prireikus jis turi kompetenciją savo iniciatyva priteisti iš atsakovės atlyginti dėl jos kaltės padarytą žalą ir tokiu atveju, atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, įvertinti ex aequo et bono patirtą žalą. Be to, Pirmosios instancijos teismui nustačius, jog padaryta žala, tik jis, neperžengdamas prašymo ribų ir laikydamasis pareigos motyvuoti, gali nustatyti žalos atlyginimo būdą ir jos dydį.

Šiuo atžvilgiu nustatant žalos, atsiradusios laikinajam tarnautojui, kurio kandidatūra buvo neteisėtai atmesta, praradus galimybę būti įdarbintam Bendrijos institucijoje, atlyginimo dydį, pagal daugelyje nacionalinių teisių taikomą metodą, kuris paremtas prarasto darbo užmokesčio kriterijumi, nustatant skirtumą tarp numatomo darbo užmokesčio ir realiai gauto užmokesčio ir procentais įvertinant galimybę būti įdarbintam, taip indeksuojant praradimą, Bendrijos teismas neišvengiamai turi remtis keliomis savaime neaiškiomis prielaidomis, kurios grindžiamos savarankišku Pirmosios instancijos teismo faktų vertinimu ir jo turima diskrecija.

(žr. 45, 58, 59, 61, 62, 64 ir 72–74 punktus)
235

Jei, kaip nuspręsta šio sprendimo 196–204 punktuose, EB 308 straipsnio įtraukimas į ginčijamo reglamento teisinį pagrindą nebūtų pateisinamas tuo, kad šiuo aktu siekiama BUSP priskirto tikslo, šis reglamentas vis tiek galėtų būti grindžiamas šia nuostata, nes, kaip išplaukia iš šio sprendimo 225–231 punktų, yra pagrįsta manyti, kad juo siekiama vieno iš Bendrijos tikslų ir jis, be to, susijęs su bendrosios rinkos veikimu EB 308 straipsnio prasme. Be to, jį pridėjus prie ginčijamo reglamento teisinių pagrindų, Europos Parlamentas gavo teisę dalyvauti sprendimo dėl aptariamų priemonių, taikomų būtent privatiems asmenims, priėmimo procedūroje, nors pagal EB 60 ir 301 straipsnius ši institucija neatlieka jokio vaidmens.
32

Komisija nurodo, jog dėl to, kad Švedijos Karalystė nesurenka aptariamų muitų, atsiranda nelygybė tarp valstybių narių joms darant atitinkamus įnašus į Bendrijos biudžetą. Be to, aplinkybė, jog valstybė narė atleidžia nuo muitų karinės įrangos importą ir dvejopos (civilinės ir karinės) paskirties prekių importą, siekdama sumažinti jų sąnaudas, parodo, kad ši valstybė narė nesilaiko įsipareigojimų bendrai finansuoti Bendrijos biudžetą.
10

Be to, to paties straipsnio 19 dalyje numatyta: „17 dalyje numatytų medžiagų veiksmingas panaudojimas žemės, užkasimo, užpylimo darbuose ir kaip užpildo taip pat apima naudojimą įvairiose pramoninės gamybos stadijose, įskaitant eksploatuojamų karjerų užkasimą bei išpylimą kitoje vietoje, turint kompetentingos administracinės valdžios institucijos bet kuriuo pagrindu išduotą leidimą, su sąlyga, kad bus laikomasi 18 dalyje numatytų ribų ir kad išpilant bus laikomasi atitinkamos vietos aplinkos pertvarkymo taisyklių.“
42

Be to, reikia priminti, kad sumažinto PVM tarifo, kuris yra mažesnis už Šeštosios PVM direktyvos 12 straipsnio 3 dalies a punkte numatytą standartinį tarifą, nustatymas ir išlaikymas yra leidžiami tik tada, kai tai nepažeidžia fiskalinio neutralumo principo, kuriuo grindžiama bendra PVM sistema ir kuris draudžia PVM atžvilgiu skirtingai traktuoti panašias prekes ar paslaugas, konkuruojančias tarpusavyje (žr., be kita ko, 2001 m. gegužės 3 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C-481/98, Rink. p. I-3369, 21 ir 22 punktus bei 2003 m. spalio 23 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C-109/02, Rink. p. I-12691, 20 punktą).
45

Be to, kaip nurodo generalinis advokatas savo išvados 103 punkte, tai peržengtų ribas to, ko būtų galima pagrįstai tikėtis, kad toks susitarimas dėl pagalbos nustatytų susitariančiai valstybei, t. y. prižiūrėti ir nuolat be konkretaus prašymo teikti informaciją, susijusią su mokestiniu požiūriu svarbiomis prekėmis. 1985 m. sausio 14 d. aplinkraštyje, kurį paskelbė Italijos Finansų ministerija ir kuris yra susijęs su susitarimo taikymu, nėra jokios nuorodos, kuri leistų manyti apie tokios privalomos pareigos buvimą.
Keywords

Summary



Keywords

Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Apyvartos mokesčiai – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Pereinamojo laikotarpio priemonės dėl prekybos tarp valstybių narių apmokestinimo

(Tarybos direktyvos 77/388 28c straipsnio A skirsnio a punkto pirmoji pastraipa)

Summary

Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas, iš dalies pakeistos Direktyva 95/7, 28c straipsnio A skirsnio a punkto pirmoji pastraipa, skaitoma kartu su Direktyva 77/99 dėl valstybių narių kompetentingų institucijų tarpusavio pagalbos tiesioginių ir netiesioginių mokesčių srityje, iš dalies pakeista Direktyva 92/12, ir su Reglamentu Nr. 218/92 dėl administracinio bendradarbiavimo netiesioginių mokesčių srityje, turi būti aiškinama taip, kad tiekimo Bendrijos viduje atveju prekių išsiuntimo arba išgabenimo valstybės narės mokesčių institucijos neprivalo prašyti informacijos iš tiekėjo nurodomos paskirties valstybės narės valdžios institucijų.

Pirma, iš direktyvos dėl tarpusavio pagalbos pirmos ir antros konstatuojamųjų dalių bei reglamento dėl administracinio bendradarbiavimo trečios konstatuojamosios dalies išplaukia, kad jų tikslas yra kovoti su sukčiavimu ir vengimu mokėti mokesčius bei leisti valstybėms narėms tiksliai nustatyti mokėtiną mokesčio sumą. Antra, iš direktyvos dėl tarpusavio pagalbos ir reglamento dėl administracinio bendradarbiavimo pavadinimų išplaukia, kad jie buvo priimti siekiant sureglamentuoti bendradarbiavimą tarp valstybių narių mokesčių institucijų. Taigi šie teisės aktai suinteresuotiesiems asmenims nesuteikia jokios teisės, išskyrus gauti „konkretaus asmens PVM identifikacijos numerio“ galiojimo patvirtinimą pagal reglamento dėl administracinio bendradarbiavimo 6 straipsnio 4 dalį. Be to, minėti Bendrijos aktai taip pat numato bendradarbiavimo tarp valstybių narių ribas, nes valstybės, į kurią buvo kreiptasi, valdžios institucijos neprivalo bet kokiomis aplinkybėmis pateikti prašomos informacijos. Iš to matyti, kad direktyva dėl tarpusavio pagalbos ir reglamentas dėl administracinio bendradarbiavimo buvo priimti ne tam, kad sukurtų keitimosi informacija tarp valstybių narių mokesčių administratorių sistemą, leidžiančią jiems nustatyti, ar mokesčių mokėtojo, kuris negali pats pateikti reikiamų įrodymų, tiekimai buvo atlikti Bendrijos viduje.

(žr. 30–31, 33–34, 38 punktus ir rezoliucinę dalį)
Keywords

Summary



Keywords

Žemės ūkis – Teisės aktų derinimas sveikatos politikos srityje – Trečiųjų šalių produktų veterinariniai patikrinimai

(Tarybos reglamento Nr. 2377/90 5 straipsnis; Tarybos direktyvos 97/78 17 straipsnio 2 dalies a punktas ir 22 straipsnio 2 dalis)

Summary

Pagal Direktyvos 97/78, nustatančios principus, reglamentuojančius iš trečiųjų šalių į Bendriją įvežamų produktų veterinarinių patikrinimų organizavimą, 17 straipsnio 2 dalies a punktą nacionalinės valdžios institucijos gali prieštarauti importo reikalavimų neatitinkančios siuntos išsiuntimui atgal Bendrijos taisyklių pažeidimo atveju.

Be to, pagal tos pačios Direktyvos 97/78 22 straipsnio 2 dalį kartu su Reglamento Nr. 2377/90, nustatančio veterinarinių vaistų likučių gyvūninės kilmės maisto produktuose didžiausių kiekių nustatymo tvarką Bendrijoje, 5 straipsniu kompetentingos veterinarijos valdžios institucijos privalo nurodyti konfiskuoti ir sunaikinti produktus, kuriuose per pagal šią direktyvą atliktus veterinarinius patikrinimus rasta minėto reglamento IV priede nurodytų medžiagų.

(žr. 17, 29 punktus, rezoliucinės dalies 1 ir 2 punktus)
Keywords

Summary



Keywords

Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Apyvartos mokesčiai – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Paslaugų teikimas

(Tarybos direktyvos 77/388 9 straipsnio 2 dalies a punktas)

Summary

Teisės žvejoti suteikimas atlygintinai perleidžiant žvejybos leidimus yra paslaugų, susijusių su nekilnojamuoju turtu, teikimas Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 9 straipsnio 2 dalies a punkto prasme.

Iš tikrųjų, kadangi teisėmis žvejoti gali būti pasinaudota tik aptariamos upės atžvilgiu ir leidimuose nurodytose šios upės dalyse, pati upė yra žvejybos leidimų ir dėl to teisių žvejoti perleidimo sudedamasis elementas. Kai paslaugų teikimą sudaro pačios teisės naudotis turtu, kaip antai upe, perleidimas, šis nekilnojamasis turtas yra esminis ir būtinas šio paslaugų teikimo elementas. Be to, vieta, kurioje yra nekilnojamasis turtas, atitinka galutinio naudojimosi paslauga vietą. Iš viso to, kas išdėstyta, išplaukia, kad teisių žvejoti perleidimas ir upės dalys, su kuriomis jos susijusios, yra pakankamai tiesiogiai tarpusavyje susiję.

(žr. 25–27 punktus ir rezoliucinę dalį)
27

Šiuo atžvilgiu, remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, viešųjų pirkimų vykdymo procedūrų derinimu Bendrijos lygmeniu siekiama pašalinti kliūtis laisvam paslaugų ir prekių judėjimui, kartu apsaugant vienoje valstybėje narėje įsteigtų ūkio subjektų, norinčių siūlyti prekes ar paslaugas kitoje valstybėje narėje įsteigtoms perkančiosioms organizacijoms, interesus (žr., be kita ko, 2000 m. spalio 3 d. Sprendimo University of Cambridge, C-380/98, Rink. p. I-8035, 16 punktą; 2001 m. spalio 18 d. Sprendimo SIAC Construction, C-19/00, Rink. p. I-7725, 32 punktą ir minėto sprendimo HI 43 punktą).
—

Panaikinti 2007 m. gruodžio 3 d. Vidaus rinkos derinimo tarybos sprendimą, atmetantį ieškovo 2007 m. rugpjūčio 8 d. pateiktą skundą, sprendimą Nr. PERS-01-07 dėl paaukštinimo balų suteikimo vykdant 2003 m. pareigų paaukštinimo procedūrą, sprendimo ADM-03-35 dėl pareigūnų ir laikinųjų tarnautojų karjeros ir paaukštinimo aiškinamąjį sprendimą ADM-07-17 bei 2007 m. birželio 15 d. laišką „Definitive awarding of 2007 promotion points adopted by the Appointing Authority“.
Staff case summary



Staff case summary

Santrauka

1. Procesas – Bylinėjimosi išlaidos – Kitos šalies elgesiu pateisintas ieškinio atsisakymas

(Tarnautojų teismo procedūros reglamento 89 straipsnio 5 dalis)

2. Pareigūnai – Ieškinys – Asmens nenaudai priimtas aktas – Sąvoka – Sprendimas, kuriuo pareigūnas pripažįstamas tinkamu darbui ir kuriuo jam nurodoma grįžti į darbą – Priimtinumas

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 59 straipsnio 4 dalis, 90 ir 91 straipsniai)

1. Pagal Tarnautojų teismo procedūros reglamento 89 straipsnio 5 dalį šaliai, kuri atsisako ieškinio, nurodoma padengti išlaidas, jei kita šalis to reikalavo savo pastabose dėl ieškinio atsisakymo. Vis dėlto šalies, kuri atsisako ieškinio, prašymu bylinėjimosi išlaidas padengia kita šalis, jei tai atrodo pateisinama pastarosios elgesiu. Pareigūno pareikšto ieškinio dėl sprendimo, kuriuo jis nepripažįstamas invalidu, atveju institucija, kuri neatsakė į pirminį skundą per 4 mėnesius, todėl buvo daroma prielaida, kad priimtas implicitinis sprendimas atmesti skundą, ir kurios elgesys dėl suinteresuotojo asmens padėties pareiškus ieškinį buvo neaiškus, turi būti laikoma savo elgesiu prisidėjusia prie to, kad byla pateko į teismą, ir jai gali būti nurodyta padengti dalį pareigūno ieškovo bylinėjimosi išlaidų.

(žr. 6–10 punktus)

2. Jei Paskyrimų tarnybos sprendime, kuris pagrįstas Invalidumo komiteto nuomone, be pareigūno tinkamumo darbui vertinimo, kuriuo pačiu nekeičiama ankstesnė suinteresuotojo asmens teisinė padėtis, taip pat nurodoma grįžti į darbą, šis sprendimas yra asmens nenaudai priimtas aktas, kurį pareigūnas gali ginčyti.

(žr. 14, 17 ir 19 punktus)
TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) NUTARTIS

2008 m. gegužės 22 d.

Byla F‑101/07

Philippe Cova

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Darbo užmokestis – Pareigūnų tarnybos nuostatų 7 straipsnio 2 dalis – Išmoka laikinai pareigas einančiam pareigūnui – Nepriimtinumas“

Dalykas: Pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikštas ieškinys, kuriuo Ph. Cova prašo panaikinti 2007 m. birželio 29 d. Komisijos paskyrimų tarnybos sprendimą tiek, kiek šiuo sprendimu jam nesuteikiama Pareigūnų tarnybos nuostatų 7 straipsnio 2 dalyje numatyta išmoka už ilgesnį kaip vienų metų laikotarpį.

Sprendimas: Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną. Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Santrauka

Procesas – Procesinių dokumentų priimtinumas – Vertinimas dokumento pateikimo momentu

(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnis; Tarnautojų teismo procedūros reglamento 78 straipsnis)

Jeigu prieštaravimas dėl priimtinumo pateiktas dėl ieškinio, kuris Tarnautojų teismo kanceliarijoje gautas prieš įsigaliojant šio teismo procedūros reglamentui, reikia taikyti, pirma, Tarnautojų teismo procedūros reglamento 78 straipsnyje numatytas procesines normas, būtent nustatytąją šio straipsnio 3 dalyje, pagal kurią Tarnautojų teismas gali nuspręsti priimdamas nutartį ir nepradėdamas bylos nagrinėti iš esmės, ir, antra, normas dėl ieškinio priimtinumo, į kurias daroma nuoroda Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnyje, mutatis mutandis taikomame Tarnautojų teismui iki jo Procedūros reglamento įsigaliojimo.

Kadangi terminas pateikti prieštaravimą dėl priimtinumo tiek taikant Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnį, tiek Tarnautojų teismo procedūros reglamento 78 straipsnį pradedamas skaičiuoti nuo ieškinio įteikimo, tuo atveju, jeigu jis buvo įteiktas prieš įsigaliojant Tarnautojų teismo procedūros reglamentui, būtinai turi būti laikomasi tuo metu galiojusio termino, numatyto Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamente. Be to, pagal teisinio saugumo principą dėl to, kad įsigaliojo Tarnautojų teismo procedūros reglamentas, teisėtai negalėjo būti sutrumpintas prieštaravimo dėl priimtinumo pateikimo atskiruoju dokumentu terminas, kuris įsigaliojant šiam reglamentui jau buvo prasidėjęs.

Data, į kurią reikia atsižvelgti nustatant, ar buvo laikomasi šio termino, yra prieštaravimo dėl priimtinumo pateikimo Tarnautojų teismui data.

(žr. 23, 25 ir 26 punktus)

Nuoroda:

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1992 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Lenz prieš Komisiją, T‑47/92, Rink. p. II‑2523, 34 punktas.

Tarnautojų teismo praktika: 2006 m. balandžio 26 d. Sprendimo Falcione prieš Komisiją, F‑16/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑3 ir II‑A‑1‑7, 84 punktas; 2007 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Duyster prieš Komisiją, F‑82/06, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 40 punktas; 2008 m. sausio 25 d. Sprendimo Duyster prieš Komisiją, F‑80/06, Rink. VT p. I‑A‑1‑0000 ir II‑A‑1‑0000, 38–43 punktai.
Staff case summary



Staff case summary

Santrauka

Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Dalyko ir pagrindo sutapimas

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)

Pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 2 dalį pareigūno ieškinys yra priimtinas, jei Paskyrimų tarnyba buvo iš anksto gavusi skundą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį dėl asmens nenaudai priimto akto per šiame straipsnyje numatytą trijų mėnesių terminą.

Pareigūno ieškinys dėl administracijos sprendimo, kuriuo nustatomos jo teisės į pensiją, yra nepriimtinas, kai išankstinis skundas buvo pateiktas dėl vėlesnio administracijos sprendimo atmesti jo prašymą retroakyviai sumokėti įmokas į Bendrijų pensijų sistemą. Iš tiesų prieš pareiškiant ieškinį tiek, kiek jis buvo pateiktas dėl pirmojo sprendimo, nebuvo paduotas išankstinis skundas dėl to paties objekto ir todėl nėra įvykdytas Pareigūnų tarnybos nuostatų 91 straipsnio 2 dalies nuostatose įtvirtintas reikalavimas. Be to, net manant, kad skundas tiek, kiek jis susijęs su administracijos atliktu ieškovo teisių į pensiją apskaičiavimu, galėtų būti skundas, kuriuo ginčijamas pirmojo sprendimo teisėtumas, ir todėl jis galėtų būti laikomas papildomai pateiktu dėl šio sprendimo, jis vis tiek turėjo būti paduotas per Pareigūnų tarnybos nuostatuose numatytą terminą.

(žr. 18 ir 22–24 punktus)
Pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punktą kiekvienas asmuo turi teisę būti išklausytas prieš jam taikant bet kokią individualią nepalankią priemonę. Be to, teisės būti išklausytam turi būti paisoma, net kai taikytinuose teisės aktuose toks formalumas nėra aiškiai numatytas.

Kadangi sprendimas nutraukti terminuotą sutartį įspėjant sutartininką pagal Kitų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 47 straipsnio b punkto ii papunktį yra individuali atitinkamam tarnautojui nepalanki priemonė, jis turi teisę būti išklausytas prieš priimant tokį sprendimą, net jeigu minėtame straipsnyje tokia teisė konkrečiai nenumatyta.

Reikia konstatuoti teisės būti išklausytam pažeidimą, kai suinteresuotasis asmuo neturėjo galimybės pateikti pastabų dėl pasekmių, kurias sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba nori susieti su jo elgesiu, būtent dėl to, kad ji ketina prieš terminą nutraukti jo sutartį.

Tačiau tam, kad dėl teisės būti išklausytam pažeidimo galėtų būti panaikintas sprendimas nutraukti sutartį, dar reikia išnagrinėti, ar procedūra galėjo baigtis kitaip, jei nebūtų padarytas šis pažeidimas.

Šiuo aspektu net ir pagrįstas sprendimas nutraukti sutartininko sutartį prieš terminą yra ypač svarbus aktas ir atitinkamai institucijai arba agentūrai, kurį jį atrinko ir įdarbino, – įprastai po labai konkurencingos atrankos procedūros, – ir dar labiau tarnautojui, kuris staiga lieka be darbo vietos ir kurio karjerai gali būti padaryta neigiama įtaka daugeliui metų. Be to, kad tai yra atitinkamo tarnautojo pagrindinė teisė, už jo teisės veiksmingai pareikšti nuomonę dėl ketinamo priimti sprendimo dėl atleidimo iš darbo įgyvendinimą atsako sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba, ir tai ji turi rūpestingai užtikrinti. Sąjungos teismas neprivalo reikšti nuomonės dėl nagrinėjamu atveju galimų priimti kitų sprendimų. Bet kuriuo atveju teigiant, kad sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba būtų priėmusi tokį patį sprendimą net ir išklausiusi suinteresuotąjį asmenį, paneigiama pati pagrindinė teisė būti išklausytam, kuri įtvirtinta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punkte, nes suinteresuotojo asmens galimybė daryti įtaką nagrinėjamam sprendimo priėmimo procesui yra pati šios teisės esmė.

(žr. 108–110, 122–124 ir 129 punktus)

Teisingumo Teismo praktika: Sprendimo Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware / Taryba, C‑141/08 P, EU:C:2009:598, 83 punktas ir Sprendimo Kamino International Logistics ir Datema Hellmann Worldwide Logistics, C‑129/13 ir C‑130/13, EU:C:2014:2041, 39 ir 79 punktai.

Tarnautojų teismo praktika: Sprendimo CH / Parlamentas, F‑129/12, EU:F:2013:203, 34 ir 38 punktai; Sprendimo Tzikas / AFE, F‑120/13, EU:F:2014:197, 46 punktas ir Sprendimo Wahlström / Frontex, F‑117/13, EU:F:2014:215, 28 ir 33 punktai bei juose nurodyta teismo praktika.