GENERALINĖS ADVOKATĖS

JULIANE KOKOTT IŠVADA,

pateikta 2020 m. balandžio 23 d. ( 1 )

Byla C-93/19 P

Europos išorės veiksmų tarnyba (EIVT)

prieš

Chantal Hebberecht

„Apeliacinis skundas – Ieškinys dėl panaikinimo – Viešosios tarnybos teisė – Europos išorės veiksmų tarnyba – Paskyrimas – Europos Sąjungos delegacijos Etiopijoje vadovės pareigos – Rotacijos principas – Prašymas pratęsti paskyrimo laikotarpį – Atsisakymas – Lyčių lygybė – Pareiga atsižvelgti į lyčių aspektą – Administracijos diskrecinių sprendimų panaikinimas – Neatsižvelgimas į aspektus, į kuriuos turėjo būti atsižvelgta diskreciniame sprendime – Aspektai, į kuriuos privaloma atsižvelgti“

I. Įvadas

1. Ar Europos Sąjungos pareigūnės darbdaviui priimant sprendimą pratęsti jos paskyrimo laikotarpį, t. y. palikti ją eiti tam tikras pareigas, leidžiama iš karto atmesti lyčių aspektą?

2. Šis klausimas kilo byloje dėl ginčo tarp Europos išorės veiksmų tarnybos (toliau – EIVT) ir šios tarnybos pareigūnės, kuri prašo pratęsti jos paskyrimą į vadovaujamas pareigas, t. y. į Europos Sąjungos delegacijos Etiopijoje vadovės pareigas. Atmesdama šį prašymą EIVT nusprendė, kad reikia atsižvelgti tik į tarnybos interesus ir kad lytis negali atlikti jokio vaidmens priimant šį sprendimą.

3. 2018 m. lapkričio 27 d. Sprendime Hebberecht / EIVT (T-315/17, EU:T:2018:842) (toliau – skundžiamas sprendimas) Bendrasis Teismas nusprendė, kad lyčių lygybė yra esminis dalykas, į kurį reikia atsižvelgti priimant bet kokius sprendimus pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus. Dėl šios priežasties Bendrasis Teismas panaikino skundžiamą sprendimą.

4. Taigi, visiems kalbant apie „lyčių aspekto integravimą“ ( 2 ), Teisingumo Teismas pirmą kartą turės nuspręsti, kokią teisinę reikšmę lyčių lygybės aspektas įgyja priimant Sąjungos sprendimus dėl personalo ir kokios pasekmės, jei reikia, turi būti nustatomos.

5. EIVT nuomone, pareiga atsižvelgti į lyčių aspektą šiuo konkrečiu atveju reikštų įpareigojimą EIVT pratęsti šios pareigūnės paskyrimą. Vis dėlto nėra tiesiogiai taikomo tokios „pozityviosios diskriminacijos“ teisinio pagrindo. Bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas neturėjo panaikinti sprendimo vien dėl to, kad EIVT nepateikė jokių su lytimi susijusių argumentų.

II. Teisinis pagrindas

6. Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatai buvo įtvirtinti 1968 m. vasario 29 d. Tarybos reglamentu (EEB, Euratomas, EAPB) Nr. 259/68, nustatančiu Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas bei Komisijos pareigūnams laikinai taikomas specialias priemones ( 3 ).

7. 2004 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 723/2004, iš dalies keičiančio Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatus ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygas ( 4 ), 7 konstatuojamojoje dalyje nustatyta: „Nuostatų turėtų būti laikomasi remiantis nediskriminaciniu principu, įtvirtintu EB sutartyje, todėl būtina toliau plėtoti darbuotojų politiką, užtikrinančią lygias galimybes visiems, nepriklausomai nuo lyties, fizinių sugebėjimų, amžiaus, rasės ar etninės priklausomybės, seksualinės orientacijos ir šeimyninės padėties.“

8. Pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų su paskutiniais pakeitimais, padarytais 2013 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES, Euratomas) Nr. 1023/2013 (toliau – Tarnybos nuostatai) ( 5 ), 1b straipsnį Tarnybos nuostatai taikomi EIVT pareigūnams.

9. Tarnybos nuostatų 1d straipsnyje nustatyta: „1. Taikant šiuos Tarnybos nuostatus draudžiama bet kokia diskriminacija bet kokiu pagrindu, pavyzdžiui, dėl lyties, rasės, odos spalvos, etninės ar socialinės kilmės, genetinių ypatybių, kalbos, religijos ar tikėjimo, politinių ar kokių nors kitų pažiūrų, priklausomybės tautinei mažumai, turto, kilmės, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos. <…> 2. Siekiant faktiškai užtikrinti visišką vyrų ir moterų lygybę darbe, o tai yra esminis dalykas, į kurį būtina atsižvelgti įgyvendinant visas šių Tarnybos nuostatų sąlygas, vienodo požiūrio principas Europos Sąjungos institucijoms netrukdo išlaikyti arba patvirtinti priemones, kuriomis numatomos specifinės lengvatos siekiant sudaryti palankesnes sąlygas nepakankamai atstovaujamos lyties asmenims verstis profesine veikla arba siekiant užkirsti kelią ar kompensuoti profesinės veiklos atžvilgiu nepalankią padėtį. 3. Pasikonsultavusios su Tarnybos nuostatų komitetu, institucijų paskyrimų tarnybos šalių susitarimu nustato priemones ir veiksmus siekiant skatinti lygias moterų ir vyrų galimybes tose srityse, kurioms taikomi šie Tarnybos nuostatai, ir priima atitinkamas nuostatas, kuriomis siekiama aiškiai atkurti pusiausvyrą, susijusią su de facto nelygybe, kuri tose srityse yra nepalanki moterų atžvilgiu. <…> 6. Nors ir laikantis nediskriminacinio principo ir proporcingumo principo, bet koks jų taikymo apribojimas turi būti pagrįstas objektyviomis ir pagrįstomis priežastimis ir juo turi būti siekiama teisėtų tikslų, vadovaujantis bendrais interesais ir bendromis personalo politikos nuostatomis <…>“.

III. Bylos aplinkybės ir procesas Bendrajame Teisme

10. Šio apeliacinio skundo tikslais faktines ginčo aplinkybes ir procesą Bendrajame Teisme galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.

11. Atsakovė yra EIVT pareigūnė. 2013 m. rugsėjo 1 d. ji buvo paskirta į Europos Sąjungos delegacijos Etiopijoje vadovės pareigas ketverių metų laikotarpiui.

12. 2016 m. balandžio 15 d. atsakovė pateikė prašymą pratęsti paskyrimą vieniems metams iki 2018 m. rugsėjo 1 d. Prašymą ji motyvavo tuo, kad norėtų panaudoti savo patirtį Etiopijoje penktus metus, prieš išeidama į pensiją 2018 m. rugsėjo 1 d.

13. 2016 m. birželio 30 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) EIVT paskyrimų tarnyba atmetė šį prašymą ir nurodė, kad „siekiant užtikrinti nuolatinę delegacijų vadovų rotaciją paprastai vykdoma aiški mobilumo politika pasibaigus tam tikrų pareigų maksimaliam ketverių metų laikotarpiui“.

14. Pirmiausia atsakovė pateikė skundą dėl šio sprendimo pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, o jį atmetus – pareiškė ieškinį Bendrajame Teisme.

15. Grįsdama savo ieškinį, atsakovė visų pirma teigė, kad jos paskyrimo pratęsimas atitiktų tarnybos interesus, o dėl jos išvykimo buvo nutrauktas tarnybos tęstinumas EIVT užtikrinamu vadovavimo lygmeniu. Be to, jos, kaip moters, einančios AD 14 lygio pareigas, paskyrimo į delegacijos vadovės pareigas pratęsimas būtų geras pozityviosios diskriminacijos pavyzdys.

16. EIVT tiek apeliaciniame procese, tiek Bendrajame Teisme laikėsi priešingos nuomonės, kad pratęsimas neatitinka tarnybos interesų. Be to, kadangi nėra numatyta atitinkamo įpareigojimo, sprendžiant dėl prašomo paskyrimo pratęsimo neprivaloma atsižvelgti į tai, kad ieškovė yra moteris, nes šis pratęsimas turi būti motyvuojamas tik tarnybos interesais.

17. Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas patenkino ieškovės pirmojoje instancijoje ir atsakovės ieškinį tiek, kiek juo buvo prašoma panaikinti ginčijamą sprendimą.

18. Tiesa, Bendrojo Teismo nuomone, atsakovė neįrodė, kad EIVT akivaizdžiai klaidingai įvertino tarnybos interesus ( 6 ). Be to, EIVT, nedarydama akivaizdžios vertinimo klaidos, galėjo nuspręsti, kad tarnybos tęstinumas gali būti užtikrintas ir poste likus delegacijos vadovo pavaduotojui ( 7 ). Vis dėlto EIVT pažeidė Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 ir 3 dalis, kai priimdama sprendimą dėl ieškovės prašymo pratęsti paskyrimą neatsižvelgė į lyčių lygybę, nors šis dalykas Tarnybos nuostatų leidėjui turi esminę reikšmę ( 8 ). Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pažymėjo, kad tiek per rašytinę proceso dalį, tiek per posėdį Bendrajame Teisme EIVT pabrėžė, jog nėra sąsajos tarp lygių galimybių politikos ir mobilumo politikos, o prašymai dėl paskyrimo pratęsimo nagrinėjami neatsižvelgiant į tai, ar prašymą pateikęs asmuo yra vyras, ar moteris ( 9 ).

19. Kadangi ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis galėjo būti kitokia, jei atlikdama savo vertinimą EIVT nebūtų iškart atmetusi būtinybės atsižvelgti į lyčių lygybę, Bendrasis Teismas panaikino ginčijamą sprendimą ( 10 ).

IV. Procesas Teisingumo Teisme

20. 2019 m. vasario 6 d. apeliaciniu skundu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2019 m. vasario 8 d., EIVT prašo: – panaikinti Bendrojo Teismo 2018 m. lapkričio 27 d. Sprendimą Hebberecht / EIVT (T-315/17, EU:T:2018:842), – atmesti ieškinį Bendrajame Teisme ir – priteisti iš [atsakovės] bylinėjimosi išlaidas.

21. Atsakovė nepateikė atsiliepimo į apeliacinį skundą.

V. Teisinis vertinimas

22. Tai, kad atsakovė nepateikė atsiliepimo, neturi neigiamo poveikio. Apeliaciniame procese nagrinėjamas vienintelis klausimas – ar nurodytos teisės klaidos pateisina skundžiamo sprendimo panaikinimą. Į šį klausimą reikia atsakyti objektyviai, nepaisant kitos šalies reikalavimų.

23. Vieninteliame apeliacinio skundo pagrinde EIVT nurodo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, grįsdamas savo sprendimą Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalies pažeidimu.

24. EIVT nuomone, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 93 ir 94 punktuose „akivaizdžiai daro prielaidą“, kad Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalyje įtvirtintas tiesiogiai taikomas moterų skatinimo principas, kuriuo ši institucija įpareigojama priimti sprendimą ieškovės naudai. Tai yra teisės klaida, nes paskyrimų tarnyba privalo imtis tam tikrų „pozityviai diskriminuojančių“ priemonių tik tuo atveju, jei yra priėmusi atitinkamas nuostatas dėl tokių priemonių, kaip tai apibrėžta Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 3 dalyje.

25. Iš pačios apeliacinio skundo pagrindo formuluotės matyti, kad šis pagrindas paremtas tam tikra minėto sprendimo EIVT interpretacija. Dėl šios priežasties būtina išnagrinėti tikslias svarbiausių skundžiamo sprendimo dalių formuluotes.

26. Skundžiamo sprendimo 93 ir 94 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė, kad „teisės aktų leidėjas Pareigūnų tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalyje neapsiriboja nuoroda į priemones, kurias turi patvirtinti institucijos. Taip pat jis pareiškia, kad lyčių lygybė yra „esminis“ dalykas, į kurį būtina atsižvelgti įgyvendinant „visas“ Pareigūnų tarnybos nuostatų sąlygas – šiam principui netaikomi jokie terminai arba sąlygos ir jis nepriklauso nuo priemonių patvirtinimo. [94] Darytina išvada, kad EIVT pažeidė ieškovės nurodytas Pareigūnų tarnybos nuostatų nuostatas, kai priimdama sprendimą dėl ieškovės prašymo pratęsti paskyrimą neatsižvelgė į reikalavimus dėl lyties, nors šis dalykas Pareigūnų tarnybos nuostatų leidėjui turi esminę reikšmę.“

27. Dėl šios teisės klaidos reikia panaikinti ginčijamą sprendimą, nes sprendimo rezoliucinė dalis „galėjo būti kitokia, jei atlikdama savo vertinimą EIVT nebūtų iškart iš principo atmetusi būtinybės atsižvelgti į lyčių lygybę, nors sprendimai dėl EIVT tarnybų darbo organizavimo turi atitikti Pareigūnų tarnybos nuostatuose įtvirtintą teisinį pagrindą“ ( 11 ).

28. Taigi iš pirmo žvilgsnio atrodo, kad EIVT apeliacinis skundas paremtas klaidinga skundžiamo sprendimo interpretacija. Iš ginčijamų ištraukų tik matyti, kad Bendrasis Teismas įžvelgė Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalies pažeidimą dėl to, jog EIVT, priimdama sprendimą, nuo pat pradžių neatsižvelgė į reikalavimus dėl lyties. Bendrojo Teismo nuomone, tai savaime pateisina ginčijamo sprendimo panaikinimą.

29. Priešingai, nei mano EIVT, Bendrasis Teismas nekonstatavo, kad EIVT privalėjo priimti sprendimą atsakovės naudai.

30. Nepaisant to, pirmiausia būtina išnagrinėti, ar Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad iš Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalies matyti, jog paskyrimų tarnyba bet kuriuo atveju turi atsižvelgti į lyčių aspektą, priimdama sprendimą pratęsti pareigūnės paskyrimo laikotarpį (šiuo klausimu žr. A skirsnį).

31. Antra, reikia įvertinti, ar Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad EIVT sprendimas atsižvelgiant į šį aspektą galėjo būti kitoks, todėl turi būti panaikintas. Šiame kontekste taip pat nagrinėsiu, ar Bendrasis Teismas netiesiogiai nusprendė, kad EIVT privalėjo pratęsti atsakovės paskyrimą, taikydama „pozityviosios diskriminacijos“ priemonę (šiuo klausimu žr. B skirsnį).

A. Dėl bendros pareigos atsižvelgti į lyčių aspektą priimant Sąjungos institucijų sprendimus dėl personalo

32. EIVT nuomone, iš Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalies pradžios, pagal kurią „<…>visišk[a] vyrų ir moterų lygyb[ė] darbe <…> yra esminis dalykas, į kurį būtina atsižvelgti įgyvendinant visas šių Tarnybos nuostatų sąlygas“, negali būti kildinama visuotinė paskyrimų tarnybų pareiga atsižvelgti į būtent šiuos veiksnius priimant visus sprendimus. Pirmąją šios nuostatos dalį veikiau būtina skaityti kartu su antrąja jos dalimi, pagal kurią paskyrimų tarnybos gali nustatyti konkrečias lengvatas mažiau palankioje padėtyje esančiai lyčiai. Kitaip tariant, šios nuostatos pirma dalis neturi savarankiškos reikšmės, ji siejama tik su įgaliojimu imtis „pozityviai diskriminuojančių“ priemonių.

33. Bendrojo Teismo nuomone, Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalyje įtvirtintos dvi normos, kurios turi būti vertinamos atskirai. Teismas skundžiamo sprendimo 84 punkte konstatavo, jog iš šių nuostatų, viena vertus, matyti, kad lyčių lygybė – tai „esminis“ dalykas įgyvendinant Pareigūnų tarnybos nuostatus, į kurį turi būti atsižvelgiama įgyvendinant „visas“ šių nuostatų sąlygas. Kita vertus, šia nuostata institucijoms suteikiama teisė imtis priemonių, skirtų nepakankamam moterų atstovavimui einant tam tikras pareigas kompensuoti.

34. Iš Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalies genezės matyti, kad leidimas imtis tokių priemonių jau galiojo nuo Tarnybos nuostatų pakeitimo 1998 m. balandžio 7 d. Tarybos reglamentu (EB, EAPB, Euratomas) Nr. 781/98 ( 12 ), o įterpinys, pagal kurį vyrų ir moterų lygybė darbe „yra esminis dalykas, į kurį būtina atsižvelgti įgyvendinant visas šių Tarnybos nuostatų sąlygas“, buvo įtvirtintas tik Reglamente Nr. 723/2004. Todėl galima daryti išvadą, kad šis įterpinys iš tiesų turi savarankišką reikšmę.

35. Šiame kontekste remiantis nurodyto reglamento 7 konstatuojamąja dalimi galima daryti išvadą, kad minėtu pakeitimu buvo siekiama laikytis pirminėje teisėje įtvirtinto nediskriminacinio principo ir visų pirma užtikrinti lygias galimybes visiems, neatsižvelgiant į lytį.

36. Lyčių lygybė ir vienodas elgesys yra pagrindiniai Sąjungos tikslai, kurie iš esmės daro poveikį visoms politikos ir veiklos sritims. Tai matyti iš jų įtvirtinimo horizontalaus pobūdžio nuostatose, pavyzdžiui, ES sutarties 2 straipsnyje, ES sutarties 3 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje ir SESV 8 straipsnyje.

37. Bet kokios diskriminacijos dėl lyties draudimas yra tik vienas iš Sąjungos lygių galimybių politikos aspektų. Kalbant apie užimtumo ir profesinės veiklos sritį, pažymėtina, kad EEB sutarties 119 straipsnyje valstybėms narėms jau buvo nustatytas dabar SESV 157 straipsnyje įtvirtintas draudimas diskriminuoti, susijęs su darbo užmokesčiu. Amsterdamo sutartimi šiandien galiojantis SESV 157 straipsnis buvo papildytas ketvirta pastraipa, pagal kurią valstybėms narėms taip pat suteikiama teisė imtis „pozityviai diskriminuojančių“ priemonių.

38. Vis dėlto tam, kad būtų visapusiškai užtikrintos moterų ir vyrų lygios galimybės ir vienodas požiūris į moteris ir vyrus, būtinas ne tik, viena vertus, paprastas diskriminacijos draudimas ir, kita vertus, leidimas nustatyti tam tikras lengvatas; taip pat privalu integruoti lyčių aspektą į visas Sąjungos politikos sritis ir veiksmus ( 13 ). Tokiu įpareigojimu atsižvelgiama į Sąjungos užduotį įtraukti lyčių lygybę į visas sritis.

39. Iš Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) nuostatų, kurios pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį skirtos Sąjungos institucijoms, įstaigoms ir organams, taip pat matyti, kad visapusiškas lyčių lygybės užtikrinimas apima ir pastarąjį aspektą.

40. Greta Chartijos 21 straipsnyje nustatyto diskriminacijos dėl lyties draudimo jos 23 straipsnio antroje pastraipoje įtvirtintas įgaliojimas imtis „pozityviai diskriminuojančių“ priemonių. Be to, Chartijos 23 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta, kad visose srityse turi būti užtikrinta moterų ir vyrų lygybė, įskaitant priėmimą į darbą, darbą ir atlyginimą ( 14 ). Iš Chartijos paaiškinimų matyti, kad šioje normoje remiamasi SESV 8 straipsniu, pagal kurį visuose savo veiksmuose Sąjunga siekia pašalinti moterų ir vyrų nelygybės apraiškas ir diegti jų lygybę.

41. Tiesa, gali būti Sąjungos sprendimų, kuriuos priimant nebūtina apsvarstyti šių tikslų. Savo sprendimuose Sąjungos institucijos neprivalo atsižvelgti į akivaizdžiai nereikšmingus, nesvarbius arba priimant sprendimą turinčius tik aiškiai šalutinės svarbos aspektus ( 15 ). Vis dėlto negalima daryti prielaidos, kad lyčių aspektai yra nereikšmingi priimant personalo valdymo sprendimus, nes būtent užimtumo ir profesinės veiklos srityje lyčių lygybei tenka pagrindinis vaidmuo.

42. Taigi Tarnybos nuostatų 1d straipsnyje tik susisteminama konkreti Chartijos 21 ir 23 straipsnių reikšmė paskyrimų tarnybų sprendimų priėmimo praktikai: pirma, Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 1 dalyje draudžiama diskriminacija dėl lyties. Antra, 2 dalies pradžioje įtvirtinta pareiga atsižvelgti į lygybės argumentus įgyvendinant visus Tarnybos nuostatų aspektus ir galiausiai 2 dalies pabaigoje leidžiama suteikti specialias lengvatas nepakankamai atstovaujamai lyčiai.

43. Be to, kaip Bendrasis Teismas teisingai nusprendė skundžiamo sprendimo 93 punkte, Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalyje nustatytai pareigai atsižvelgti į lyčių lygybę netaikomi jokie terminai arba sąlygos. Be to, atsižvelgiant į plačią šios nuostatos formuluotę, negalima daryti prielaidos, kad tam tikri personalo valdymo sprendimai, pavyzdžiui, dėl paskyrimo pratęsimo, turėtų nepatekti į šios nuostatos taikymo sritį.

44. Tai atitinka Chartijos 23 straipsnio pirmos pastraipos, kaip subjektinės teisės, pobūdį. Moterų ir vyrų lygybės „užtikrinimui“ visose srityse, kitaip nei Chartijos 23 straipsnio antroje pastraipoje nurodytam konkrečių lengvatų įvedimui, nereikia jokių papildomų įgyvendinimo priemonių. Dėl šios priežasties lygybės užtikrinimas negali būti laikomas paprastu principu, kaip tai suprantama pagal Chartijos 52 straipsnio 5 dalį, kurį reikia įgyvendinti pirmiausia. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas nuo pat pradžių pripažino vienodo požiūrio į moteris ir vyrus, kaip pagrindinės teisės (kuria galima remtis teisme), pobūdį ( 16 ).

45. Taigi remiantis tuo, kas išdėstyta, ir aiškia Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalies formuluote EIVT pozicija, pagal kurią paskyrimų tarnyba, priimdama individualius sprendimus, koks yra ginčijamas šioje byloje, neprivalo atsižvelgti į lyčių aspektus ( 17 ), atrodo nepriimtina.

B. Dėl lyčių aspekto nepaisymo teisinių pasekmių šiuo konkrečiu atveju

46. Vis dėlto EIVT apeliacinio skundo pagrindo apimtis yra dar platesnė. EIVT nuomone, Bendrasis Teismas iš tikrųjų neapsiribojo konstatavimu, kad paskyrimų tarnybos, spręsdamos dėl pareigūno paskyrimo pratęsimo, turėtų atsižvelgti į lyčių aspektą. Teismas veikiau netiesiogiai nusprendė, kad pagal Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalį EIVT privalėjo pratęsti atsakovės pareigas, taikydamas „pozityviai diskriminuojančią“ priemonę. Vis dėlto pareigos atsižvelgti į lyčių aspektą nesilaikymas bet kuriuo atveju negali lemti ginčijamo sprendimo panaikinimo, nes pirmenybė teikiama tarnybos suinteresuotumui rotacija. Beje, Bendrasis Teismas neginčijo EIVT pateikto tarnybos interesų vertinimo.

47. Šiuo klausimu visų pirma reikia dar kartą nurodyti, kad iš skundžiamo sprendimo 93 ir 94 punktų ( 18 ) matyti, jog, Bendrojo Teismo nuomone, Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalies pažeidimas pasireiškia tik tuo, kad priimant sprendimą visiškai nesvarstytas lyčių aspektas. Bendrasis Teismas sprendime nėra konstatavęs, jog Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalis pažeista dėl to, kad EIVT nesiėmė jokios konkrečios priemonės atsakovės naudai.

48. Vis dėlto atrodo, kad EIVT iš skundžiamo sprendimo 97 punkto daro platesnes išvadas. Šiame punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad sprendimas galėjo būti kitoks, jei atlikdama savo vertinimą EIVT nebūtų iškart atmetusi būtinybės atsižvelgti į lyčių lygybę ( 19 ). EIVT aiškina šį punktą taip, kad Bendrasis Teismas jame nusprendė, jog sprendimas atsižvelgus į šį aspektą turėjo būti kitoks. Vadinasi, teismas vis dėlto galiausiai įpareigojo imtis konkrečios priemonės, t. y. pratęsti atsakovės paskyrimą, nors tokia pareiga Tarnybos nuostatų 1d straipsnio 2 dalyje nenustatyta.

49. Be to, šiuo klausimu EIVT apeliaciniame procese išsamiai argumentuoja, kodėl sprendimas šiuo konkrečiu atveju iš tikrųjų nebūtų buvęs kitoks, net jei būtų atsižvelgta į lyčių aspektą. EIVT nuomone, tai rodo, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 97 punkte klaidingai nusprendė, jog sprendimas galėjo būti kitoks, ir kad dėl šios teisės klaidos buvo klaidingai panaikintas ginčijamas sprendimas.

50. Vis dėlto taip argumentuojant nepaisoma Sąjungos teismų vykdomos diskrecija pagrįstų administracinių sprendimų teisėtumo kontrolės pobūdžio ir jos veikimo principo.

51. Diskrecija administracijai suteikiama, be kita ko, tokiais atvejais, kaip nagrinėjamas šioje byloje, kai priimant sprendimą būtina įvertinti ir pasverti įvairius aspektus ( 20 ). Jei administracijai priimant sprendimus suteikta tokia diskrecija, Sąjungos teismai tik patikrina, kaip Bendrasis Teismas teisingai konstatavo skundžiamo sprendimo 28 punkte, ar administracijai įgyvendinant šią diskreciją nepadaryta akivaizdžios klaidos ir ar ji akivaizdžiai neviršijo savo diskrecijos ribų ( 21 ). Visų pirma Sąjungos teismai tikrina, ar administracija rūpestingai ir nešališkai išnagrinėjo visą konkrečiam atvejui reikšmingą informaciją ( 22 ).

52. Tokio sprendimo patikrinimas dėl valdžios padalijimo ir institucinės pusiausvyros principo, pagal kurį teismui draudžiama priimti sprendimą vietoj valdžios institucijos, yra ribotas ( 23 ).

53. Vis dėlto, jei patikrinimą atlikęs teismas padaro išvadą, kad administracija padarė klaidą, ši klaida, kaip Bendrasis Teismas teisingai nurodė skundžiamo sprendimo 96 punkte, gali lemti administracijos sprendimo panaikinimą iš esmės tik tuo atveju, jeigu ji galėjo turėti įtakos sprendimo turiniui ( 24 ).

54. Klausimas, ar klaida galėjo turėti įtakos sprendimo turiniui, yra teisės klausimas. Nagrinėjant šį klausimą svarbu nustatyti klaidos pobūdį ir tai, ar sprendimas priskiriamas ribotai kompetencijai, ar diskrecijai.

55. Pavyzdžiui, tam tikrų formalių ir procedūrinių klaidų atveju logiškai atmetama jų įtakos sprendimo turiniui galimybė, t. y. jei sprendimas – nepaisant to, ar su klaida, ar be jos – priimamas lygiai tokiu pačiu pagrindu ( 25 ).

56. Taip pat tuo atveju, jei sprendimas priskiriamas ribotai kompetencijai, papildomi argumentai iš esmės negali lemti kitokios išvados, nes institucija bet kuriuo atveju, jei tenkinamos tam tikros taikymo sąlygos, turi priimti nustatytą sprendimą ( 26 ).

57. Diskrecinio sprendimo atveju, kai institucija turi įvertinti ir pasverti įvairius aspektus, paprastai visada išlieka tikimybė, kad sprendimas būtų buvęs kitoks, jei būtų atsižvelgta į sprendimui reikšmingą aspektą, kurį institucija nuo pat pradžių atmetė ( 27 ). Antraip galiausiai Bendrasis Teismas, o ne institucija priimtų sprendimą dėl bylos esmės, o pagal jurisprudenciją taip negali būti ( 28 ).

58. Priešingai, nei mano EIVT, tai nereiškia, kad priimdama naują sprendimą institucija neišvengiamai nuspręstų kitaip ( 29 ). Sprendimą dėl bylos esmės priima tik administracija. Taigi EIVT į savo diskrecinį sprendimą šioje byloje turėjo įtraukti ne tik tarnybos interesus, dėl kurių, beje, Bendrojo Teismo nuomone, ji nusprendė nedarydama akivaizdžios vertinimo klaidos ( 30 ), bet ir atitinkamus argumentus dėl lyties.

59. Tiesa, tam tikromis aplinkybėmis gali atsitikti taip, kad priėmus naują sprendimą dėl ieškovės reikalavimų galiausiai jai bus pateiktas tapatus sprendimas. Vis dėlto siekiant panaikinti sprendimą vienintelė reikšminga aplinkybė yra tai, kad dėl sprendimo rūšies ar klaidos pobūdžio neatmestina, jog klaida galėjo turėti įtakos sprendimo turiniui ( 31 ).

60. Tapatus sprendimas taip pat gali būti priimtas tais atvejais, kai ginčijamas sprendimas panaikinamas dėl esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimo. Tai tik patvirtina, kad administracinių sprendimų adresatai, neperžengiant tam tikrų ribų, turi teisę į per se teisėtus administracinius aktus, visų pirma – į sprendimą be vertinimo klaidos.

61. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad, esant tokiai situacijai, kokia nagrinėjama šioje byloje, kurioje EIVT paskyrimų tarnyba turėjo įvertinti ir pasverti įvairius aspektus, Bendrasis Teismas galėjo tik konstatuoti, kad sprendimas galėjo būti kitoks, jei būtų buvę atsižvelgta į visus svarbius veiksnius. Kaip jau išdėstyta, tarp jų yra ir lyčių aspektai ( 32 ).

62. Jei Bendrasis Teismas būtų konstatavęs, kad sprendimas negalėjo būti kitoks, jis neišvengiamai būtų atlikęs EIVT paskyrimų tarnybos funkciją. Tam, kad padarytų tokią išvadą, Bendrasis Teismas būtų turėjęs pats įvertinti lyčių aspektus ir užtikrinti šių aspektų ir tarnybos interesų pusiausvyrą. Vis dėlto Bendrasis Teismas neturi teisės palyginti šių interesų vietoj institucijos ( 33 ).

63. Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai remdamasis aplinkybe, jog EIVT savo diskreciniame sprendime neatsižvelgė į reikšmingą aspektą, nusprendė, kad sprendimas galėjo būti kitoks, jeigu į šį aspektą būtų buvę atsižvelgta. Taigi Bendrasis Teismas teisingai panaikino ginčijamą sprendimą.

VI. Išvada

64. Apibendrindama siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą: 1. Atmesti Europos išorės veiksmų tarnybos apeliacinį skundą dėl 2018 m. lapkričio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimo Hebberecht / EIVT (T-315/17, EU:T:2018:842). 2. Nurodyti Europos išorės veiksmų tarnybai padengti su apeliaciniu skundu susijusias bylinėjimosi išlaidas.

( 1 ) Originalo kalba: vokiečių.

( 2 ) Dėl šios sąvokos žr. 1996 m. vasario 21 d. Komisijos komunikatą dėl lygių galimybių aspekto integravimo į visas Bendrijos politikos ir veiklos sritis, KOM(96) 67 galutinis, p. 2.

( 3 ) OL L 56, 1968, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk. 2 t., p. 5; klaidų ištaisymai OL L 248, 2007, p. 26; OL L 289, 2016, p. 21.

( 4 ) OL L 124, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk. 2 t., p. 130; klaidų ištaisymai OL L 248, 2007, p. 26; OL L 130, 2012, p. 24; OL L 289, 2016, p. 21.

( 5 ) OL L 287, 2013, p. 15.

( 6 ) Skundžiamo sprendimo 28–36 punktai.

( 7 ) Skundžiamo sprendimo 42–44 punktai.

( 8 ) Skundžiamo sprendimo 93 punktas.

( 9 ) Skundžiamo sprendimo 86–88 punktai.

( 10 ) Skundžiamo sprendimo 97 punktas.

( 11 ) Skundžiamo sprendimo 97 punktas.

( 12 ) OL L 113, 1998, p. 4.

( 13 ) Šiuo klausimu žr. 1996 m. vasario 21 d. Komisijos komunikatą dėl lygių galimybių aspekto integravimo į visas Bendrijos politikos ir veiklos sritis, KOM(96) 67 galutinis, p. 2.

( 14 ) Teisingumo Teismas jau yra aiškiai pabrėžęs skirtumą tarp Chartijos 21 straipsnyje įtvirtinto diskriminacijos draudimo ir jos 23 straipsnio pirmoje pastraipoje įtvirtintos pareigos užtikrinti lyčių lygybę; žr. 2011 m. kovo 1 d. Sprendimą Association belge des Consommateurs Test-Achats ir kt. (C-236/09, EU:C:2011:100, 17 punktas).

( 15 ) 2008 m. liepos 10 d. Sprendimas Bertelsmann ir Sony Corporation of America / Impala (C-413/06 P, EU:C:2008:392, 167 punktas) ir 2012 m. lapkričio 6 d. Sprendimas Éditions Odile Jacob / Komisija (C-551/10 P, EU:C:2012:681, 48 punktas).

( 16 ) Žr. šiuo klausimu 1978 m. birželio 15 d. Sprendimą Defrenne (149/77, EU:C:1978:130, 26–29 punktai), 1996 m. balandžio 30 d. Sprendimą P./S. (C-13/94, EU:C:1996:170, 19 punktas) ir 2006 m. balandžio 27 d. Sprendimą Richards (C-423/04, EU:C:2006:256, 23 punktas).

( 17 ) Žr. skundžiamo sprendimo 85–88 punktus.

( 18 ) Nurodyti šios išvados 26 punkte.

( 19 ) Nurodyta šios išvados 27 punkte.

( 20 ) 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimas Italija /Komisija (C-372/97, EU:C:2004:234, 83 punktas), 2005 m. gegužės 26 d. Sprendimas Tralli / ECB (C-301/02 P, EU:C:2005:306, 58 punktas) ir 2005 m. liepos 14 d. Sprendimas Rica Foods / Komisija (C-40/03 P, EU:C:2005:455, 55 punktas). Šiuo klausimu taip pat žr. Prek, Miro/Lefrève, Silvère, „‘Administrative discretion’, ‘Power of appraisal’ and ‘Margin of appraisal’ in judicial review proceedings before the General Court“, CMLR 56 (2019), 339 (350 ir 351 punktai).

( 21 ) 2005 m. liepos 14 d. Sprendimas Rica Foods / Komisija (C-40/03 P, EU:C:2005:455, 54 punktas).

( 22 ) 2007 m. liepos 18 d. Sprendimas Industrias Químicas del Vallés / Komisija (C-326/05 P, EU:C:2007:443, 77 punktas).

( 23 ) Šiuo klausimu žr. 2000 m. vasario 8 d. Sprendimą Emesa Sugar (C-17/98, EU:C:2000:70, 53 punktas) ir 2005 m. liepos 14 d. Sprendimą Rica Foods / Komisija (C-40/03 P, EU:C:2005:455, 55 punktas). Taip pat žr. Prek, Miro / Lefrève, Silvère, „‘Administrative discretion’, ‘Power of appraisal’ and ‘Margin of appraisal’ in judicial review proceedings before the General Court“, CMLR 56 (2019), 339 (362). Šiuo klausimu žr. mano išvadą byloje Frucona Košice / Komisija (C-73/11 P, EU:C:2012:535, 92 punktas).

( 24 ) Žr. 1980 m. liepos 10 d. Sprendimą Distillers Company / Komisija (30/78, EU:C:1980:186, 27 punktas), 2016 m. birželio 16 d. Sprendimą SKW Stahl-Metallurgie und SKW Stahl-Metallurgie Holding / Komisija (C-154/14 P, EU:C:2016:445, 69 punktas) ir 2019 m. balandžio 4 d. Sprendimą OZ / EIB (C-558/17 P, EU:C:2019:289, 76 punktas).

( 25 ) Šiuo klausimu žr. 1990 m. kovo 21 d. Sprendimą Belgija / Komisija (C-142/87, EU:C:1990:125, 48 punktas) ir 2016 m. birželio 16 d. Sprendimą SKW Stahl-Metallurgie ir SKW Stahl-Metallurgie Holding / Komisija (C-154/14 P, EU:C:2016:445, 70 punktas).

( 26 ) Žr. 1983 m. liepos 6 d. Sprendimą Geist / Komisija (117/81, EU:C:1983:191, 7 punktas), taip pat šiuo klausimu žr. 2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą BioID / HABM (C-37/03 P, EU:C:2005:547, 47 punktas) ir 2007 m. balandžio 26 d. Sprendimą Alcon / HABM (C-412/05 P, EU:C:2007:252, 65 punktas).

( 27 ) Kitaip yra tik ypatingų aplinkybių, dėl kurių diskrecija sumažėja iki nulio, atveju. Vis dėlto nei pirmojoje instancijoje, nei šiame apeliaciniame procese nebuvo pateikta jokių argumentų šiuo klausimu.

( 28 ) Šiuo klausimu žr. 1965 m. liepos 8 d. Sprendimą Fonzi / Komisija (27/64 ir 30/64, EU:C:1965:73), 2000 m. sausio 27 d. Sprendimą DIR International Film ir kt. / Komisija (C-164/98 P, EU:C:2000:48, 38 punktas), 2006 m. birželio 1 d. Sprendimą P & O European Ferries (Vizcaya) ir Diputación Foral de Vizcaya / Komisija (C-442/03 P ir C-471/03 P, EU:C:2006:356, 60 punktas), 2008 m. gruodžio 22 d. Sprendimą British Aggregates / Komisija (C-487/06 P, EU:C:2008:757, 141 punktas) ir 2019 m. kovo 26 d. Sprendimą Komisija / Italija (C-621/16 P, EU:C:2019:251, 88 ir 103 punktai).

( 29 ) Pagal suformuotą jurisprudenciją Bendrasis Teismas apskritai neturi jurisdikcijos nustatyti tokios pareigos; žr. 1989 m. balandžio 27 d. Sprendimą Turner / Komisija (192/88, EU:C:1989:181, 14 ir 15 punktai), 2002 m. balandžio 23 d. Sprendimą Campogrande / Komisija (C-62/01 P, EU:C:2002:248, 43 punktas) ir 2014 m. spalio 2 d. Sprendimą Strack / Komisija (C-127/13 P, EU:C:2014:2250, 146 punktas).

( 30 ) Žr. skundžiamo sprendimo 28–36 punktus.

( 31 ) Pagal Bendrojo Teismo jurisprudenciją nėra suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl administracinio sprendimo panaikinimo, kurį patenkinus turėtų būti priimtas neišvengiamai tapataus turinio sprendimas; žr. 2008 m. sausio 31 d. Sprendimą Federación de Cooperativas Agrarias de la Comunidad Valenciana / OCVV – Nador Cott Protection (Nadorcott) (T-95/06, EU:T:2008:25, 126 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. 1983 m. liepos 6 d. Sprendimą Geist / Komisija (117/81, EU:C:1983:191, 7 punktas).

( 32 ) Žr. šios išvados 34–45 punktus.

( 33 ) Žr. šios išvados 52 ir 57 punktus.