ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Mokesčių neutralumo principui neprieštarauja tai, kad statybų įmonė, kuri moka pridėtinės vertės mokestį statydama pastatus savo lėšomis (tiekimas sau), negali visiškai atskaityti pridėtinės vertės mokesčio, tenkančio jos bendroms išlaidoms, kurios patiriamos statant, nes apyvarta iš taip pastatytų pastatų pardavimo yra atleista nuo pridėtinės vertės mokesčio.

Šis mokesčių neutralumo principas yra Bendrijos teisės aktų leidėjo taikomo bendrojo vienodo požiūrio principo atitikmuo pridėtinės vertės mokesčio srityje, tačiau šis principas, kaip ir kiti bendrieji Bendrijos teisės principai, turi konstitucinį statusą, o mokesčių neutralumo principas reikalauja priimti teisės aktus Bendrijos lygmeniu antrinės teisės forma. Todėl mokesčių neutralumo principas tokiame teisės akte gali būti detalizuojamas nuostatomis, išplaukiančiomis iš kartu taikomų Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 19 straipsnio 1 dalies ir 28 straipsnio 3 dalies b punkto bei šios direktyvos F priedo 16 punkto, pagal kurias apmokestinamas asmuo, vykdantis apmokestinamą ir atleistą nuo mokesčio nekilnojamojo turto pardavimo veiklą, negali visiškai atskaityti pridėtinės vertės mokesčio, kuris padidina jo bendras išlaidas.

Be to, mokesčių neutralumo principu negali būti veiksmingai remiamasi siekiant užginčyti Šeštosios direktyvos nuostatų, perkeltų nacionalinės teisės aktais, taikymą, kai skundžiamomis Šeštąją direktyvą perkeliančiomis nuostatomis nacionalinės teisės aktų leidėjas, tinkamai atsižvelgdamas į bendrąjį vienodo požiūrio principą, siekė statybos įmonėms, kurios be savo statybų veiklos vykdo atleistą nuo mokesčių nekilnojamojo turto pardavimo veiklą, taikyti tokias pačias sąlygas kaip ir nekilnojamojo turto bendrovėms, kurios, atsižvelgiant į tai, kad pastarųjų veikla atleidžiama nuo mokesčio, negali atskaityti pridėtinės vertės mokesčio, taikomo kitų įmonių, kurių paslaugomis jos naudojasi, teikiamoms statybos paslaugoms, siekiant išvengti konkurencijos iškreipimo vidaus rinkoje.

(žr. 41–43, 46–47 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Direktyvos 93/13 dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 6 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad nesąžininga sutarties sąlyga nėra privaloma vartotojui, ir šiuo atžvilgiu nebūtina, kad tokią sąlygą vartotojas būtų iš anksto sėkmingai užginčijęs.

Minėtos direktyvos 6 straipsnio tikslas sustiprinti vartotojų apsaugą negalėtų būti pasiektas, jei patys vartotojai turėtų pareigą iškelti sutarties sąlygos nesąžiningumo klausimą. Be to, veiksminga vartotojų apsauga gali būti užtikrinta, tik jei nacionaliniam teismui pripažįstama teisė ex officio įvertinti tokią sąlygą.

(žr. 23, 28 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
Reglamento Nr. 1593/91, nustatančio Reglamento Nr. 719/91 dėl TIR knygelių ir ATA knygelių naudojimo Bendrijoje kaip tranzito dokumentų įgyvendinimo taisykles, 2 straipsnio 2 ir 3 dalis, skaitomas kartu su Muitinės konvencijos dėl tarptautinio krovinių gabenimo su TIR knygelėmis 11 straipsnio 1 ir 2 dalimis, reikia aiškinti taip, kad jos nustato tik gabenimo be pažeidimų įrodymų pateikimo terminą, bet ne terminą, per kurį privalu pateikti pažeidimo ar nusižengimo padarymo vietos įrodymų. Nacionalinis teismas, remdamasis įrodinėjimui taikomais savo nacionalinės teisės principais, turi nustatyti, ar konkrečiu jo nagrinėjamu atveju ir atsižvelgiant į aplinkybių visumą šie įrodymai buvo pateikti laikantis terminų. Vis dėlto nacionalinis teismas turi vertinti šį terminą laikydamasis Bendrijos teisės, būtent atsižvelgdamas, pirma, į tai, jog terminas neturi būti per ilgas, siekiant, kad kitoje valstybėje narėje mokėtinų sumų išieškojimas būtų teisiškai ir faktiškai įmanomas, bei, antra, į tai, jog dėl šio termino TIR knygelės turėtojas neatsidurtų padėtyje, kai jis faktiškai nebepajėgus pateikti minėtų įrodymų.

(žr. 72 punktą, rezoliucinės dalies 2 punktą)
25

Be to, pagal reglamento 4 straipsnio 1 dalį jurisdikciją turinčio teismo nustatymas lemia ir taikytinos teisės nustatymą. Kiek tai susiję ir su pagrindine bankroto byla, ir su šalutine bankroto byla, valstybės narės, kurios teritorijoje iškelta byla, vadinamos„valstybe, kurioje iškelta byla“, teisė taikoma bankroto bylai ir jos pasekmėms. Šiuo pagrindu reglamento 4 straipsnio 2 dalyje įtvirtintas nebaigtinis įvairių valstybės, kurioje iškelta byla, teisės reglamentuojamų bylos aspektų sąrašas, tarp kurių, be kita ko, figūruoja nuosavybė, kuri sudaro skolininko turto dalį (b punktas), atitinkami skolininko ir likvidatoriaus įgaliojimai (c punktas) bei bankroto bylų pasekmės individualių kreditorių iškeltoms byloms (f punktas).
76

Be to, Komisija tvirtina, kad net pripažinus, jog KFC daug investavo lėšų tam, kad patenkintų Nyderlandų teisės aktuose įtvirtintas sąlygas siekdama pasinaudoti CFA schema, pažymėtina, kad 2000 m. gruodžio 27 d. Nyderlandų institucijoms ji pateikė prašymą dėl pirmojo CFA leidimo, nors paskelbus rezoliuciją dėl šio sprendimo 8 punkte minėto Verslo apmokestinimo elgesio kodekso ir Pranešimo dėl valstybės pagalbos taisyklių taikymo su tiesioginiu verslo apmokestinimu susijusioms priemonėms (OL C 384, 1998, p. 3) nuo 1998 m. visi rūpestingi ir nuovokūs ūkio subjektai žinojo, kad gali būti, jog Komisija CFA schemą kvalifikuos kaip valstybės pagalbos schemą ir ją pripažins nesuderinama su bendrąja rinka. Tačiau skundžiamo sprendimo 135 punkte esantis teiginys, kad „vien remdamasis 2001 m. liepos 11 d. sprendimu rūpestingas ir nuovokus ūkio subjektas negalėjo numatyti, kad bus priimtas (ginčijamas) sprendimas“, yra neteisingas ir vien jis pateisintų šio sprendimo panaikinimą.
59

Todėl darytina išvada, kad pagrindinis sutarties dalykas buvo nagrinėjamų parodų salių statyba laikantis Kelno miesto nurodytų reikalavimų. Be to, minėtos salės reiškia „darbą“ Direktyvos 93/37 1 straipsnio c punkto prasme, nes pačios savaime gali atlikti ekonominę funkciją, o jų vertė gerokai didesnė nei minėtos direktyvos 6 straipsnyje nustatyta riba. Be to, ši sutartis yra atlygintinio piniginio pobūdžio, GKM-GbR šiuo atveju veikė kaip rangovas, nepaisant aplinkybės, kad ji šį darbą atliko pagal subrangos sutartį (šiuo klausimu žr. 2001 m. liepos 12 d. Sprendimo Ordine degli Architetti ir kt., C-399/98, Rink. p. I-5409, 90 punktą), o Kelno miestas yra perkančioji organizacija. Todėl minėtą sutartį reikia klasifikuoti kaip viešojo darbų pirkimo sutartį Direktyvos 93/37 1 straipsnio a punkto prasme.
7

2001 m. lapkričio 7 d. ir 8 d. Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL, 13, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3), 14 straipsnio 3 dalimi, atliko patikrinimus kelių Bendrijos galanterijos prekių gamintojų ir platintojų, tarp jų – apeliančių ir dviejų Jungtinės Karalystės įmonių bei jų dukterinėse įmonėse, būtent Coats Holdings Ltd ir J & P Coats Ltd (toliau – Coats) ir Entaco Group Ltd ir Entaco Ltd (toliau – Entaco), patalpose.
47

Šiuo atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nustatė ryšį tarp tam tikrų Malaika ir Starion naudojamų pakuočių ir tam tikrų prekių ženklų, susijusių su pakuotėmis bei buteliukais, kurių savininkės yra L’Oréal ir kt. Be to, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šis ryšys komerciniu požiūriu yra naudingas atsakovėms pagrindinėje byloje. Be to, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad panašumo tarp minėtų prekių ženklų ir prekių, kuriomis prekiauja Malaika ir Starion, buvo sąmoningai siekiama tam, kad visuomenė susietų aukščiausios kokybės kvepalus ir jų imitacijas, ir taip būtų palengvintas pastarųjų pardavimas.
202

Be to, dėl tokių atvejų, kai direktyvoje numatytas rezultatas negali būti pasiektas aiškinimo būdu, primintina, kad pagal 1991 m. lapkričio 19 d. Sprendimą Francovich ir kt. (C-6/90 ir C-9/90, Rink. p. I-5357, 39 punktas) Bendrijos teisė valstybes nares įpareigoja atlyginti žalą, kurią privatūs asmenys patyrė dėl šios direktyvos neperkėlimo, jei yra įvykdytos trys sąlygos. Pirma, atitinkama direktyva turi būti skirta suteikti teises privatiems asmenims. Be to, šios teisės turinį turi būti galima nustatyti iš šios direktyvos nuostatų. Galiausiai turi egzistuoti priežastinis ryšys tarp valstybei narei priklausančios pareigos pažeidimo ir patirtos žalos (žr. šiuo klausimu 1994 m. liepos 14 d. Sprendimo Faccini Dori, C-91/92, Rink. p. I-3325, 27 punktą ir minėtos nutarties Vassilakis ir kt. 60 punktą).
48

Be to, nesant šių aplinkybių, negalima teigti, kad nauji pagrindai buvo pateikti vykstant procesui dėl Komisijos atsisakymo iš anksto pateikti 1999 m. liepos 2 d. ir laiškus arba bet kurį kitą dokumentą, arba dėl to, kad tai nebuvo padaryta. Taip pat negalima kaltinti Pirmosios instancijos teismo, kad jis taikė savo Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalį siaurai, nes proceso normos yra imperatyvinės.
68

Be to, Direktyvos 91/439 8 straipsnio 2 dalis leidžia nustatyti priemones numatant sankcijas už veikas, atliktas po to, kai įgytas užsienietiškas pažymėjimas.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ieškinį dėl Direktyvos 2000/78 perkėlimo į Jungtinės Karalystės teisę teisėtumo byloje, kurioje kilo ginčas tarp Incorporated Trustees of the National Council on Ageing (Age Concern England) ir Verslo, įmonių ir reguliavimo reformų Valstybės Sekretoriaus (Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform).
35

Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, ar pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalį valstybių narių išlaikyta galimybe taikyti ilgesnį senaties terminą nei to paties straipsnio 1 dalyje numatytas terminas galima naudotis prieš priimant šį reglamentą galiojusios senaties taisyklės atžvilgiu. Be to, šis teismas klausia, ar toks ilgesnis terminas turi būti numatytas specialioje nacionalinėje nuostatoje, skirtoje reikalavimui grąžinti eksporto grąžinamąsias išmokas arba administracinėms priemonėms apskritai, ar toks terminas gali būti nustatytas ir bendrosios teisės bendroje nuostatoje.
22

Austrijos Respublika toliau tvirtina, kad šios nuostatos tikslas – nutraukti praktiką, kuria stengiamasi išvengti pareigos gauti išankstinį darbinės veiklos leidimą, sukuriant vienos iš dviejų minėtoje nuostatoje numatytų formų bendriją ar bendrovę. Kitaip nei tvirtina Komisija, nėra mažiau ribojančių priemonių kovoti su tokia praktika. Patikrinimas a posteriori atliekamas per vėlai ir neleidžia išvengti darbo rinkos trikdymų, kaip nusprendė ir Teisingumo Teismas 2002 m. sausio 22 d. Sprendime Canal Satélite Digital (C-390/99, Rink. p. I-607). Be to, Komisijos kritikuojama įrodinėjimo naštos taisyklė yra vienintelė adekvati priemonė patikrinti, ar dalyvio atliekama veikla tikrai yra savarankiška, nes paprastos „pareigos bendradarbiauti“ neužtenka, norint patikrinti, ar ši sąlyga įvykdyta. Suinteresuotieji asmenys iš tiesų būtų visiškai nesuinteresuoti bendradarbiauti tuo atveju, kai apeinamas įstatymas.
17

Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, sąvokų, kurių apibrėžimo nepateikia Bendrijos teisė, reikšmė ir apimtis turi būti nustatoma remiantis jų įprasta reikšme bendrinėje kalboje, tuo pačiu metu atsižvelgiant į kontekstą, kuriame jos pavartotos, ir teisės aktų, kuriuose jos įtvirtintos, tikslus. Be to, jeigu šios sąvokos įtvirtintos nuostatoje, kuri laikoma tam tikro principo išimtimi, konkrečiai kalbant, – Bendrijos vartotojų apsaugos teisės normų išimtimi, jos turi būti aiškinamos siaurai (šiuo klausimu žr. 2005 m. kovo 10 d. Sprendimo easyCar, C-336/03, Rink. p. I-1947, 21 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Be to, Bendrijos akto preambulė gali patikslinti jo turinį (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo IATA ir ELFAA, C-344/04, Rink. p. I-403, 76 punktą).
9

2005 m. lapkričio 2 d. Sprendimu Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Wien atmetė Jobra pateiktą skundą. 2006 m. balandžio 20 d. Sprendimu Verwaltungsgerichtshof panaikino šį sprendimą visų pirma dėl procedūrinių taisyklių pažeidimo. Be to, jis pareiškė abejonių dėl to, ar aplinkybė, kad „turtas, kuris, jį atlygintinai perleidus, daugiausia naudojamas kitose <…> valstybėse narėse, nepriskiriamas turtui, už kurį suteikiamas priedas“, atitinka laisvės teikti paslaugas sąvoką EB 49 straipsnio prasme.
41

Sąvoka „prijungimas“ (pranc. „raccordement“) veikiau vartojama techniniame kontekste ir yra susijusi su fiziniu įjungimu į sistemą. Taip direktyvos 5 straipsnyje numatyta, jog valstybės narės užtikrina, kad būtų parengtos ir paskelbtos techninės taisyklės, nustatančios būtiniausius techninės konstrukcijos ir eksploatavimo reikalavimus, taikomus elektros energijos gamybos įrenginius, paskirstymo sistemas, tiesiogiai prijungtus vartotojų įrenginius, jungiamąsias linijas ir tiesiogines linijas įjungiant į sistemą. Be to, direktyvos 23 straipsnio 1 dalies c punkte patikslinama, kad reguliavimo institucijos turi būti atsakingos už nediskriminavimo ir veiksmingos konkurencijos užtikrinimą, visų pirma, kiek tai susiję su tuo, per kiek laiko perdavimo ir paskirstymo įmonės sujungia linijas. Pagal direktyvos 23 straipsnio 2 dalies a punktą šios institucijos taip pat privalo nustatyti ar patvirtinti metodiką, pagal kurią apskaičiuojamos ar nustatomos prijungimo prie sistemos sąlygos. Šiuo atžvilgiu ir, kaip savo išvados 33 punkte teisingai pažymi generalinė advokatė, 23 straipsnio 2 dalies a punkte aptariamos sąvokos „prieiga“ ir „prijungimas“ vartojamos tame pačiame sakinyje. Iš to išplaukia, kad šios dvi sąvokos turi skirtingas reikšmes. Be to, reikia paminėti direktyvos 3 straipsnio 3 dalį, kurioje nustatyta, jog, siekdamos garantuoti universaliųjų paslaugų teikimą, valstybės narės gali įpareigoti paskirstymo įmones prijungti vartotojus prie savo tinklų.
65

Be to, konkretūs skundžiamo sprendimo preambulėje nurodyti tikslai, susiję su įvairiais šiame sprendime numatytais regionais, atitinka, bent jau iš dalies, tipinius bendradarbiavimo vystymosi labui tikslus. Antai iš minėto sprendimo dvyliktos konstatuojamosios dalies, kurią per posėdį citavo Parlamentas, išplaukia, kad Azijoje ir Lotynų Amerikoje, t. y. regionuose, kuriuose „EIB turėtų stengtis, kad jo veikla laipsniškai apimtų daugiau <…> šalių, įskaitant veiklą neturtingesnėse šalyse“ – EIB finansavimas turėtų būti skiriamas aplinkos tvarumui ir energijos tiekimo patikimumui, taip pat toliau remiamas ES dalyvavimas šiuose regionuose pasitelkiant tiesiogines užsienio investicijas ir technologijų perdavimą bei pažangią patirtį. Be to, atitinkamai iš skundžiamo sprendimo tryliktos ir keturioliktos konstatuojamųjų dalių išplaukia, kad Centrinėje Azijoje EIB turėtų orientuotis į didžiausius tarpvalstybinės svarbos energijos tiekimo ir transportavimo projektus, o Pietų Afrikoje – į visuomeninės svarbos infrastruktūros projektus bei privataus sektoriaus paramą, įskaitant mažas ir vidutines įmones.
37

Tuo atveju, jeigu pasirodytų, kad pagrindinėje byloje aptariami projektai nesusiję su automagistralėmis ar greitkeliais pakeistos direktyvos I priedo 7 punkto b papunkčio prasme arba su to 7 punkto c papunktyje nurodytais projektais, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dar turėtų išnagrinėti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamiems projektams taikomas šios direktyvos II priedas, remiantis jo 10 punkto e papunkčiu – kelio tiesimo atveju, arba, remiantis jo 13 punkto pirmąja įtrauka, skaitoma kartu su II priedo 10 punkto c papunkčiu – kelių tiesimo projekto pakeitimo atveju.
37

Be to, kiek tai susiję su palikimu, teismo praktikoje buvo patvirtinta, kad pagal EB 56 straipsnio 1 dalį draudžiamoms priemonėms dėl to, kad jos sudaro kapitalo judėjimo apribojimus, priskiriamos tos, kurios sumažina kitos valstybės narės nei ta, kurioje yra turtas ir kuri apmokestina palikimą, nuolatinio gyventojo gaunamo palikimo vertę (minėtų sprendimų Hilten-van der Heijden 44 punktas ir Jäger 31 punktas).
27

Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad vaizdo įrašymo aparatas gali būti klasifikuojamas KN 85254099 subpozicijoje tik tuomet, kai vaizdo ir garso, kuriuos perduoda kiti nei integruotieji kamera ir mikrofonas šaltiniai, įrašymo funkcija yra aktyvi tuo metu, kai atliekami muitinės formalumai arba kai šią funkciją specialių žinių neturintis vartotojas gali lengvai aktyvinti nepakeisdamas vaizdo įrašymo aparato techninės įrangos, nors gamintojas ir nesiekia skatinti to daryti. Be to, tuo atveju, kai aktyvinama vėliau, būtina, pirma, kad po aktyvinimo šis vaizdo įrašymo aparatas veiktų taip, kaip ir vaizdo įrašymo aparatas, kurio vaizdo ir garso įrašymo iš kitų nei integruotųjų kameros ir mikrofono funkcija yra aktyvi tuo metu, kai atliekami muitinės formalumai, bei, antra, kad jis veiktų savarankiškai. Šių sąlygų įvykdymą turi būti įmanoma patikrinti tuo metu, kai atliekami muitinės formalumai. Nacionalinis teismas turi įvertinti, ar šios sąlygos įvykdytos. Jei taip nėra, šis vaizdo įrašymo aparatas turi būti klasifikuojamas KN 85254091 subpozicijoje.
Pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą regioninis ar vietos vienetas, jeigu jis pagal nacionalinę teisę turi juridinio asmens statusą, gali pareikšti ieškinį dėl jam skirtų sprendimų ir dėl sprendimų, kurie, nors ir priimti reglamento ar kitam asmeniui skirto sprendimo forma, yra tiesiogiai ir konkrečiai su juo susiję. EB 230 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatyta sąlyga, pagal kurią sprendimas, dėl kurio reiškiamas ieškinys, turi būti tiesiogiai susijęs su fiziniu ar juridiniu asmeniu, įvykdoma tik tuomet, kai tenkinami du kumuliatyvūs kriterijai: pirma, kai skundžiama Bendrijos priemonė daro tiesioginį poveikį individo teisinei padėčiai ir, antra, nepalieka diskrecijos adresatams, atsakingiems už jos įgyvendinimą, vykstantį savaime ir išplaukiantį tik iš Bendrijos teisės normų, netaikant kitų tarpinių taisyklių.

Kalbant apie pirmąjį kriterijų, sprendimu dėl Bendrijos finansinės paramos suteikimo regioninį ar vietos teritorinį vienetą paskyrus už Europos regioninės plėtros fondo projekto įgyvendinimą atsakinga institucija, nereiškia, kad šis vienetas pats turi teisę į minėtą paramą. Be to, dėl aplinkybės, kad šis vienetas yra minimas kaip už paraišką dėl finansinės paramos atsakinga institucija, minėtas vienetas netampa tiesiogiai susijęs su Bendrijos parama, dėl kurios, kaip nurodyta sprendime dėl suteikimo, kreipėsi valstybė narė ir kuri jai buvo paskirta. Vien aplinkybė, kad konsorciumas, atstovaujantis įvairiems viešiesiems nacionaliniams vienetams, tarp kurių yra valstybė narė, su kuriuo Komisija nesusijusi jokiu aspektu, sprendime dėl paramos suteikimo buvo konkrečiai nurodytas kaip Bendrijos paramos gavėjas, nereiškia, jog dėl to jis pats turi teisę į šią paramą.

Kalbant apie antrąjį, tiesioginio poveikio, kriterijų, pažymėtina, kad pats faktas, kad nacionalinės valdžios institucijos išreiškė savo ketinimą grąžinti minėto konsorciumo nepagrįstai gautas sumas, yra jų autonomiškos valios egzistavimo išraiška, nesant tokių pareigų pagal Bendrijos teisę. Iš to matyti, jog aplinkybės, kad nacionalinės valdžios institucijos Komisijai adresuotame laiške išreiškė savo ketinimą perimti iš tokio konsorciumo galimo Komisijos sprendimo nutraukti finansinę paramą finansines pasekmes, nepakanka, kad būtų nustatytas tiesioginis interesas, kurio reikalaujama pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą. Iš tiesų tiesioginio poveikio tokiam konsorciumui negalima kildinti iš paprasto, teisiškai neprivalomo, nacionalinių valdžios institucijų pranešimo apie ketinimą grąžinti jam suteiktą paramą, nes, be kita ko, negalima atmesti galimybės, kad dėl ypatingų aplinkybių valstybė narė dėl to, kad ji dalyvauja konsorciume, gali atsisakyti reikalauti, kad jis grąžintų aptariamą paramą.

(žr. 42, 45, 47–49, 54–57, 60 punktus)
Procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo paremta objektyviu valstybės narės įsipareigojimų, kuriuos jai nustato Bendrijos teisė, nesilaikymo konstatavimu. Valstybė narė negali remtis teisėtų lūkesčių apsaugos ir lojalaus bendradarbiavimo principais, kad sutrukdytų objektyviai konstatuoti, jog ji nesilaikė EB sutartyje nustatytų įsipareigojimų, nes toks pateisinimas prieštarautų EB 226 straipsnyje numatytam procedūros tikslui. Aplinkybė, kad Komisija tam tikrais atvejais nusprendė nepareikšti ieškinio dėl valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymo, kai ši valstybė narė įvykdo įsipareigojimą pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui, negali sukelti šiai valstybei narei arba kitoms valstybėms narėms teisėtų lūkesčių, kurie galėtų paveikti Komisijos pareikšto ieškinio priimtinumą. Be to, atitinkamos valstybės narės teisėtų lūkesčių, jog įsipareigojimų neįvykdymo procedūra baigta, negali sukelti ir aplinkybė, kad Komisija ieškinio pagal EB 226 straipsnį nepareiškė tuoj pat po to, kai pasibaigė pagrįstoje nuomonėje nustatytas terminas.

(žr. 18–20 punktus)
Byla C-482/07

AHP Manufacturing BV

prieš

Bureau voor de Industriële Eigendom

(Rechtbank 's-Gravenhage prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Patentų teisė — Vaistai — Reglamentai (EEB) Nr. 1768/92 ir (EB) Nr. 1610/96 — Medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimas — Liudijimų suteikimo dviem ar daugiau pagrindinių patentų, išduotų dėl to paties produkto, savininkams sąlygos — Patikslinimas dėl egzistuojančių nagrinėjamų paraiškų“

2009 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas I ‐ 7297

Sprendimo santrauka

Teisės aktų derinimas – Vienodi teisės aktai – Pramoninė ir komercinė nuosavybė – Patentų teisė – Medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimas

(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1610/96 3 straipsnio 2 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1768/92 3 straipsnio c punktas)

Reglamento Nr. 1768/92 dėl medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimo sukūrimo 3 straipsnio c punktas, kuriame numatyta, kad liudijimas išduodamas, jeigu valstybėje narėje, kurios teritorijoje paduodama paraiška, tos paraiškos padavimo dieną produktui iki šiol nebuvo gautas liudijimas, nagrinėjamas atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1610/96 dėl augalų apsaugos priemonių papildomos apsaugos liudijimo sukūrimo 3 straipsnio 2 dalies antrąjį sakinį, pagal kurį jeigu du arba daugiau skirtingų patentų savininkų yra padavę dvi arba daugiau paraiškų dėl to paties produkto, kiekvienam iš jų gali būti išduotas vienas to produkto liudijimas, turi būti aiškinamas taip, kad jis nedraudžia pagrindinio patento savininkui išduoti produkto, dėl kurio paduodant paraišką gauti liudijimą jau buvo išduotas vienas ar daugiau liudijimų vieno ar kelių kitų pagrindinių patentų savininkui (-ams), papildomos apsaugos liudijimo.

(žr. 43 punktą ir rezoliucinę dalį)
1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo, su pakeitimais, padarytais 1978 m., 1982 m., 1989 m. ir 1996 m. prisijungimo konvencijomis, 25 straipsnis be jokio išskyrimo apima bet kurį susitariančiųjų šalių teismo priimtą sprendimą. Tam, jog tie teismų sprendimai patektų į minėtos konvencijos taikymo sritį, pakanka, kad iki to momento, kai prašoma juos pripažinti ir vykdyti kitoje valstybėje, o ne juos priėmusioje valstybėje, pastarojoje tos bylos, kuriose priimti šie sprendimai, būtų buvusios ar galėjusios būti pagal įvairius procesus nagrinėjamos laikantis rungtyniškumo principo. Kadangi nacionalinio teismo sprendimai priimti už akių sprendimo ir nutarties forma civiliniame procese, kuriame paprastai laikomasi rungtyniškumo principo, to, kad teismas sprendimą priėmė traktuodamas, jog atsakovas, kuris teisėtai dalyvavo procese, neįvykdė įpareigojimų, nepakanka užginčyti priimtų sprendimų vertinimą.

(žr. 22, 23, 25 punktus)