Byla T‑265/12

Schenker Ltd

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija — Karteliai — Tarptautinio krovinių ekspedijavimo oro transportu paslaugos — Sprendimas, kuriuo konstatuojamas SESV 101 straipsnio pažeidimas — Kainų nustatymas — Papildomi mokesčiai ir kainų nustatymo tvarka, darantys įtaką galutinei kainai — Įrodymai, esantys prašyme atleisti nuo baudos — Advokato ir kliento bendravimo konfidencialumo apsauga — Etikos ir elgesio taisyklės, susijusios su lojalumo pareiga ir dvigubo atstovavimo draudimu — Pasitikėjimo santykiais grindžiamos pareigos — Poveikis valstybių narių tarpusavio prekybai — Neteisėto elgesio priskyrimas — Bendrovių pasirinkimas — Baudos — Proporcingumas — Pažeidimo sunkumas — Lengvinančios aplinkybės — Vienodas požiūris — Bendradarbiavimas — Sandoris — 2006 m. baudų apskaičiavimo gairės“

Santrauka – 2016 m. vasario 29 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) sprendimas

Institucijų aktas — Motyvavimas — Pareiga — Apimtis — Sprendimas, kuriuo taikomos konkurencijos taisyklės — Komisijos galimybė per procesą Sąjungos teisme ištaisyti jos sprendimo nemotyvavimą — Nebuvimas

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 31–34 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 40–42 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 45, 46 punktus)

Sąjungos teisėje nėra nuostatų, kurios numatytų, kad Komisija neturi teisės naudotis informacija ir įrodymais, kuriuos įmonė jai pateikė prašydama atleisti nuo baudos, kai advokatas, kuris atstovauja šiai įmonei, pažeidė dvigubo atstovavimo draudimą ar lojalumo savo buvusiems klientams, dalyvavusiems kartelyje, pareigą. Vis dėlto Komisija turi laikytis pagrindinių teisių ir Sąjungos teisės bendrųjų principų ir preliminariuose tyrimo, ir informacijos gavimo etapuose. Net manant, kad, viena vertus, etikos ir elgesio taisyklės dėl dvigubo atstovavimo draudimo ir lojalumo pareigos turi būti laikomos bendrų pagrindinių principų išraiška ir į jas turėtų būti atsižvelgta per Komisijos vykdomas procedūras ir kad, kita vertus, aptariamo advokato elgesys neatitiko šių taisyklių, Komisija nepadarė klaidos nuspręsdama, jog ji gali naudoti paraiškoje atleisti nuo baudos pateiktą informaciją ir įrodymus, kai visą minėtą informaciją ir įrodymus turėjo paraišką atleisti nuo baudos pateikusi bendrovė, neatsižvelgiant į tai, ar advokatas atskleidė profesinę paslaptį, susijusią su vienu iš jo buvusių klientų. Be to, įmonė neturi pareigos, kad būtų atstovaujama advokato rengiant ir teikiant paraišką atleisti nuo baudos. Galiausiai advokato jam taikomų nacionalinių etikos ir elgesio taisyklių pažeidimas gali būti baudžiamas pagal nacionalinę teisę. (žr. 48, 52, 53, 55, 56 punktus)

Tam, kad įmonės elgesiui nebūtų taikomas Reglamentas Nr. 17 pagal Reglamento Nr. 141, pagal kurį transporto sektoriui netaikomas Tarybos reglamentas Nr. 17, 1 straipsnį, šio elgesio tikslas ar pasekmė turi būti konkurencijos transporto rinkoje suvaržymas. Pagal minėto reglamento 3 konstatuojamąją dalį tik tiesiogiai su transporto paslaugų teikimu susijusiam elgesiui netaikomas Reglamentas Nr. 17 pagal minėtą straipsnį. Be to, įmonės veikla, susijusi ne su pačiu oro transportu, bet su jo aukštesnės arba žemesnės grandies rinka, negali būti laikoma tiesiogiai susijusia su transporto paslaugomis, todėl jai nėra netaikomas Reglamentas Nr. 17 pagal Reglamento Nr. 141 1 straipsnį. Be to, Reglamento Nr. 141 1 straipsnis nepašalina visos įmonės veiklos iš Reglamento Nr. 17 taikymo srities tik todėl, kad dalis šios veiklos susijusi su oro transporto paslaugomis. Todėl, net jei įmonė perka transporto paslaugų žemesnės grandies rinkoje, jos veikla aukštesnės grandies rinkoje, kuri nėra tiesiogiai susijusi su transporto paslaugomis, pagal minėtą straipsnį nėra atleidžiama nuo Reglamento Nr. 17 taikymo. (žr. 77, 78, 81 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 141–143 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 151 punktą)

Kai bendrovė pažeidžia konkurencijos taisykles, ji, remiantis asmeninės atsakomybės principu, turi atsakyti už šį pažeidimą. Vis dėlto asmeninės atsakomybės principas nedraudžia, kad konkrečiais atvejais bendrovės ūkinės veiklos tęsėjas būtų pripažintas atsakingu už šios bendrovės elgesį. Taigi, pirma, juridinio vieneto, kuris atsakingas už Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimą, ūkinės veiklos tęsėjas gali būti pripažintas atsakingu už šį pažeidimą, jei minėtas vienetas Komisijai priimant sprendimą nebeegzistuoja. Antra, kai bendrovė, atsakinga už konkurencijos teisės pažeidimą, savo ūkinę veiklą atitinkamoje rinkoje perduoda kitai bendrovei tuo metu, kai abi šios bendrovės priklauso tai pačiai įmonei, bendrovė, kuriai veikla buvo perduota, gali būti pripažinta atsakinga dėl tuo metu buvusių šių bendrovių struktūrinių ryšių. Abiem šiais konkrečiais atvejais atsakomybės priskyrimas ūkinės veiklos tęsėjui yra pagrįstas veiksmingu konkurencijos taisyklių įgyvendinimu. Iš tikrųjų, jei Komisija neturėtų tokios galimybės, įmonės lengvai galėtų išvengti sankcijų pakeitusios savo tapatybę restruktūrizacija, perdavimu arba kitomis teisinėmis arba organizacinėmis reformomis. Taip būtų pakenkta tikslui persekioti už konkurencijos taisyklėms prieštaraujančius veiksmus ir, taikant atgrasomąsias sankcijas, užkirsti kelią jų kartojimuisi. (žr. 189–193 punktus)

Pagal Reglamento 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą Komisija savo sprendimu gali skirti baudas įmonėms, jei jos tyčia ar dėl neatsargumo pažeidžia SESV 101 straipsnio nuostatas. Ši nuostata tik nurodo galimybę nubausti įmones, tačiau nenustato juridinių vienetų, kuriems gali būti skirta bauda. Komisija turi diskreciją pasirinkdama juridinius vienetus, kuriems ji skirs baudas už Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimą. Vis dėlto taip rinkdamasi Komisija neturi visiškos pasirinkimo laisvės. Ji turi laikytis bendrųjų Sąjungos teisės principų ir pagrindinių teisių, užtikrinamų Sąjungoje. Taigi, kai atlikdama tyrimą Komisija nusprendžia neskirti baudos tam tikrai juridinių vienetų, kurie galėjo priklausyti pažeidimą padariusiai įmonei, kategorijai, ji turi laikytis vienodo požiūrio principo. Iš to matyti, kad Komisijos nustatyti kriterijai siekiant atskirti juridinius vienetus, kuriems ji skiria baudą, nuo tų, kuriems ji nusprendžia neskirti baudos, ne tik negali būti savavališki, bet jie dar turi būti taikomi nuosekliai. Taigi Komisija gali nuspręsti neskirti baudų konkurencijos taisykles pažeidusių dukterinių bendrovių buvusioms patronuojančiosioms bendrovėms. Toks požiūris neperžengia Komisijos turimos diskrecijos ribų. Iš tikrųjų naudodamasi šia diskrecija ji gali atsižvelgti į aplinkybę, kad noras nubausti visus juridinius vienetus, kurie gali būti pripažinti atsakingais už pažeidimą, gali labai apsunkinti jos tyrimus. Komisija, nuspręsdama skirti baudas tik tiesiogiai darant pažeidimą dalyvavusioms bendrovėms ir patronuojančiosioms bendrovėms, kurios tuo metu galėjo būti pripažintos atsakingomis už jų elgesį, o ne buvusioms patronuojančiosioms bendrovėms, neperžengia savo diskrecijos ribų. (žr. 211–214, 216, 217, 219 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 229–231, 424–428 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 244–248, 276 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 251, 252 punktus)

Remiantis Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairių 13 punktu Komisija nustato tiesiogiai ar netiesiogiai su pažeidimu susijusių prekių ar paslaugų pardavimo vertę. Dėl kartelio tarptautinio krovinių ekspedijavimo oro transportu paslaugų sektoriuje, susijusio su nauja eksporto sistema, apimančio ekspedijavimo paslaugas kaip paslaugų grupę, Komisija remdamasi ekspedijavimo paslaugų, kaip paslaugų grupės, pardavimo verte, o ne tik naujos eksporto sistemos sandėliavimo paslaugų pardavimo verte, neperžengia savo pačios gairių 13 punkte nustatytų ribų. (žr. 256 punktą)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 267, 268, 270 punktus)

Kartelis aukštesnės grandies rinkoje, už kurį buvo skirta bauda, negali būti laikomas aplinkybe, įpareigojančia Komisiją nukrypti nuo Pagal Reglamento (EB) Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairių 13 punkte numatyto bendro metodo. Iš tikrųjų pardavimo vertės kriterijaus kaip atskaitos taško naudojimas apskaičiuojant baudas pateisinamas aplinkybe, kad bendros apyvartos, gautos parduodant produktus ar paslaugas, dėl kurių padarytas pažeidimas, dalis gali geriausiai atspindėti to pažeidimo ekonominę svarbą, be to, tai yra objektyvus ir lengvai pritaikomas kriterijus. Toks požiūris, pagal kurį neteisėtas kartelis aukštesnės grandies rinkoje įpareigoja Komisiją koreguoti pardavimo, susijusio su pažeidimu žemesnės grandies rinkoje, vertę, sukeltų netikrumą jau pirmame baudų apskaičiavimo etape. Iš tikrųjų, pirma, atskaičiuotiną sumą paprastai sunku nustatyti. Antra, laikantis vienodo požiūrio principo reikėtų atskaičiuoti sumas ne tik kartelio aukštesnės grandies rinkoje atveju, bet, apskritai, visais atvejais, kai veiksniai, kurie turi būti vertinami kaip neatitinkantys Sąjungos teisės, gali turėti tiesioginę ar netiesioginę įtaką nagrinėjamos prekės ar paslaugos kainai. Trečia, dėl tokio požiūrio atsirastų rizika, jog baudos dydžio apskaičiavimo pagrindas priėmus Komisijos sprendimą galėtų būti paneigtas tais atvejais, kai veiksniai, galintys turėti tiesioginę ar netiesioginę įtaką perkamų prekių ar paslaugų kainoms, nustatomi priėmus minėtą sprendimą. Toks požiūris gali atverti duris nesibaigiantiems ir neišsprendžiamiems ginčams, įskaitant pareiškimus dėl diskriminacijos. (žr. 276, 278, 280 punktus)

Pardavimo vertė naudojama kaip pažeidimo ekonominės svarbos pakaitinė vertė ne tik dėl to, kad ji geriau atspindi šio pažeidimo ekonominę svarbą ir kiekvienos darant pažeidimą dalyvavusios įmonės santykinę reikšmę, bet ir dėl to, kad tai yra objektyvus lengvai taikomas kriterijus. Pastaroji pardavimo vertės savybė leidžia įmonėms lengviau numatyti Komisijos veiksmus ir įvertinti baudos, kurią jos galėtų gauti nusprendusios dalyvauti neteisėtame kartelyje, dydį. Pardavimo vertės kriterijaus naudojimu Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairių 13 punkte siekiama, be kita ko, bendro atgrasymo tikslo. Niekas nedraudžia, kad, vykdydama jai Sutartyje pavestą Sąjungos konkurencijos teisės priežiūros funkciją, Komisija siektų bendros prevencijos tikslo, kai nustato bendrą baudų dydžio nustatymo metodą. (žr. 291 punktą)

Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairių 29 punkte įtvirtintas nebaigtinis lengvinančių aplinkybių, kurios tam tikromis sąlygomis gali lemti bazinio baudos dydžio sumažinimą, sąrašas. Iš tikrųjų kai pažeidimą padaro keletas įmonių, reikia įvertinti santykinį kiekvienos iš jų dalyvavimo sunkumą, siekiant nustatyti, ar jų atžvilgiu yra sunkinančių arba lengvinančių aplinkybių. Negalima kartelio aukštesnės grandies rinkoje sieti su gairių minėtame 29 punkte aiškiai numatytomis lengvinančiomis aplinkybėmis. (žr. 317–319 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 326–329, 431 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 341–345 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 361 punktą)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 362 punktą)

Tuo metu, kai Komisija gauna paraišką atleisti nuo baudos pagal Pranešimo dėl atleidimo nuo baudų ir baudų sumažinimo kartelių bylose 8 punkto a papunktį, ji dar nežino apie atitinkamą kartelį. Todėl, kaip nurodyta minėto pranešimo 8 punkto a papunkčio 1 išnašoje, ji turi atlikti prašymo atleisti nuo baudos ex ante įvertinimą, remdamasi tik įmonės suteiktos informacijos pobūdžiu ir kokybe. Minėtas pranešimas nedraudžia Komisijai suteikti įmonei sąlyginį atleidimą nuo baudos, net jei šios įmonės pateikta informacija neleidžia jai susidaryti detalaus ir tikslaus vaizdo apie įtariamo kartelio pobūdį ir apimtį. Iš tikrųjų, pirma, nors pagal minėto pranešimo 9 punkto a papunktį reikalaujama, kad įmonė, pateikianti prašymą atleisti nuo baudos, pateiktų Komisijai įtariamo kartelio ir jo geografinės apimties išsamų aprašymą, taip pat išsamią informaciją apie jo tikslą, ši pareiga reikšminga tik tuo atveju, kai įmonė apie tai žino pateikdama prašymą. Antra, įmonės bendradarbiavimas atskleidžiant kartelį, apie kurį Komisija dar nieko nežinojo, turi esminę vertę, galinčią pateisinti atleidimą nuo baudos. Iš tikrųjų minėto pranešimo 8 punkto a papunkčio ir 18 punkto tikslas – palengvinti Komisijai nežinomų pažeidimų, kurie ir liktų nežinomi be prašymą atleisti nuo baudos pateikiančios įmonės įrodymų, atskleidimą. Todėl pagal minėto pranešimo 8 punkto a papunktį, 9 ir 18 punktus nereikalaujama, kad įmonės pateikti įrodymai ir informacija būtų konkrečiai susiję su pažeidimais, kuriuos administracinės procedūros pabaigoje konstatuoja Komisija. Pakanka, kad jie leistų jai atlikti tikslinį patikrinimą dėl įtariamo pažeidimo, kuris apimtų pažeidimą ar pažeidimus, kuriuos Komisija konstatuos šios procedūros pabaigoje. (žr. 368–371 punktus)