Byla C‑71/14

East Sussex County Council

prieš

Information Commissioner

(First-tier Tribunal prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Orhuso konvencija — Direktyva 2003/4/EB — 5 ir 6 straipsniai — Visuomenės galimybė susipažinti su informacija apie aplinką — Mokestis už informacijos apie aplinką pateikimą — Sąvoka „priimtinas dydis“ — Duomenų bazės tvarkymo išlaidos ir bendros išlaidos — Teisė kreiptis į teismą — Sprendimo, kuriuo nustatytas mokestis, administracinė ir teisminė peržiūra“

Santrauka – 2015 m. spalio 6 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas

Direktyvos 2003/4 dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką 5 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad mokestis už konkrečios rūšies informacijos apie aplinką pateikimą negali apimti jokios dalies sąnaudų, skirtų duomenų bazei, kurią tuo tikslu naudoja valdžios institucija, tvarkyti, bet gali apimti bendras išlaidas už šios institucijos darbuotojų darbo laiką, sugaištą atsakant į individualius prašymus suteikti informacijos, į kurias tinkamai atsižvelgta nustatant šį mokestį, jeigu minėto mokesčio bendras dydis neviršija priimtino dydžio. Iš Direktyvos 2003/4 5 straipsnio 1 dalies, siejamos su šios direktyvos 3 straipsnio 5 dalies c punktu, iš esmės matyti, kad būtent tik išlaidos, kurios nėra patiriamos kuriant ir atnaujinant registrus, sąrašus ir priemones, skirtas informacijai nagrinėti, priskiriamos prie informacijos apie aplinką pateikimo ir dėl jų nacionalinės institucijos turi teisę reikalauti mokesčio remdamosi Direktyvos 2003/4 5 straipsnio 2 dalimi. Tokios išlaidos apima ne tik pašto ir kopijavimo išlaidas, bet ir išlaidas, susijusias su laiku, kurį atitinkamos valdžios institucijos darbuotojai praleidžia atsakydami į individualų prašymą suteikti informacijos; į tą laiką, be kita ko, įeina laikas, skirtas atitinkamos informacijos paieškai ir jos pateikimui prašoma forma. Be to, atsižvelgiant į tai, jog Direktyvos 2003/4 18 konstatuojamojoje dalyje vartojama faktinių sąnaudų sąvoka, reikia konstatuoti, kad bendros išlaidos, į jas tinkamai atsižvelgus, iš principo gali būti įtrauktos apskaičiuojant minėtos direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje numatytą mokestį. Iš tiesų bendrų išlaidų įtraukimas apskaičiuojant šį mokestį atitinka įprastus apskaitos principus. Tačiau šios išlaidos gali būti įtrauktos apskaičiuojant minėtą mokestį, tik jeigu jos priskirtinos prie sąnaudų elemento, susijusio su informacijos apie aplinką pateikimu. (žr. 34, 36, 39, 40, 45 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)

Kalbant apie Direktyvos 2003/4 dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką 5 straipsnio 2 dalyje nustatytą antrą sąlygą, pagal kurią šioje nuostatoje numatyto mokesčio bendras dydis neturi viršyti priimtino dydžio, pažymėtina, kad turi būti atmestas bet koks su priimtinų išlaidų sąvoka susijęs aiškinimas, dėl kurio asmenys atsisakytų galimybės gauti informaciją arba galėtų būti apribota jų teisė susipažinti su informacija. Siekiant įvertinti, ar pagal Direktyvos 2003/4 5 straipsnio 2 dalį reikalaujamas mokestis turi atgrasomąjį poveikį, reikia atsižvelgti ir į informacijos prašančio asmens ekonominę padėtį, ir į bendrąjį aplinkos apsaugos interesą. Todėl šis vertinimas negali būti atliktas tik atsižvelgiant į suinteresuotojo asmens ekonominę padėtį, jis taip pat turi būti pagrįstas objektyvia šio mokesčio dydžio analize. Taigi minėtas mokestis neturi viršyti suinteresuotojo asmens finansinių galimybių ir bet kuriuo atveju neturi būti objektyviai nepriimtinas. Be to, vien dėl to, jog mokestis nėra atgrasantis, palyginti su atitinkamų asmenų ekonomine padėtimi, valdžios institucija nėra atleidžiama nuo pareigos taip pat užtikrinti, kad minėti mokesčiai nebūtų nepriimtini visuomenei, atsižvelgiant į bendrąjį aplinkos apsaugos interesą. (žr. 42–44 punktus)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 48, 49 punktus)

Direktyvos 2003/4 dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką 6 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos dėl mokesčio už konkrečios rūšies informacijos apie aplinką pateikimą priimtinumo atliekama tik ribota administracinė ir teisminė peržiūra, kaip numatyta taikytinoje nacionalinėje teisėje, jeigu ši peržiūra vykdoma vadovaujantis objektyviais kriterijais ir apima, laikantis lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų, klausimą, ar šį mokestį nustačiusi valdžios institucija įvykdė šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje numatytas sąlygas, o tai turi patikrinti nacionalinis teismas. Iš tiesų Direktyvos 2003/4 6 straipsnio 1 dalyje vartojamais žodžiais „iš naujo išnagrinėja“ ir „administracine tvarka peržiūri“ ir minėto straipsnio 2 dalyje vartojamu žodžiu „išnagrinėti [peržiūrėti]“ neapibrėžiama pagal minėtą direktyvą reikalaujamos administracinės ir teisminės peržiūros apimtis. Kadangi Sąjungos teisėje nėra patikslinimo, ši apimtis turi būti nustatyta atsižvelgiant į valstybių narių teisines sistemas su sąlyga, kad paisoma lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad veiksmingos mokesčio už informacijos apie aplinką pateikimą nustatymo administracinės ir teisminės peržiūros buvimas glaudžiai susijęs su tikslo, kurio siekė Sąjungos teisės aktų leidėjas priimdamas Direktyvą 2003/4 – užtikrinti, kad Sąjungos teisė būtų suderinta su Orhuso konvencija numatant bendrąją sistemą, skirtą garantuoti, kad bet kuris valstybės narės fizinis ar juridinis asmuo, nenurodydamas savo intereso, turėtų teisę susipažinti su valdžios institucijų turima arba joms skirta informacija apie aplinką, įgyvendinimu. (žr. 53, 56, 61 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)