ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

Prancūzijos Respublika teigia, kad prašymas pateikti nuomonę negali būti pripažintas nepriimtinu dėl to, kad jis susijęs su jau sudarytu susitarimu. Ši valstybė narė mano, kad, pirma, Teisingumo Teismo klausiama dėl aplinkybės, kad numatomame sudaryti susitarime nėra sąlygos, pagal kurią ES vidaus ginčams aiškiai netaikomas modernizuotos ECS 26 straipsnyje numatytas mechanizmas. Tokios sąlygos nebuvimas susitarime gali lemti Sąjungos teisės pažeidimą kitomis to susitarimo nuostatomis, kurios neprieštarautų Sąjungos teisei, jei tokia sąlyga būtų numatyta. Antra, šis prašymas pateikti nuomonę susijęs su naujomis derybomis dėl viso susitarimo, nes naujos derybos apima visas esmines ECS dalis. Be to, gali būti, kad modernizuotos ECS projektas in fine taps integraliu nauju susitarimu, pakeisiančiu šiuo metu galiojančią ECS. Taigi Sąjunga turėtų patvirtinti savo įsipareigojimus dėl visos ECS, nes modernizuotos ECS projektas, kiek tai susiję su joje įtvirtintu ginčų sprendimo mechanizmu, yra numatytas sudaryti susitarimas, o ne sudarytas susitarimas.
8.

Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnyje „Asmens perdavimo terminai“, be kita ko, nurodyta: „1. Prašomas perduoti asmuo perduodamas kuo greičiau atitinkamų institucijų suderintą dieną. 2. Asmuo perduodamas ne vėliau kaip praėjus 10 dienų nuo galutinio sprendimo dėl Europos arešto orderio vykdymo. 3. Jei prašomo perduoti asmens perdavimui per šio straipsnio 2 dalyje nurodytą laikotarpį trukdo nuo valstybių narių nepriklausančios aplinkybės [Jei prašomo perduoti asmens perdavimas per šio straipsnio 2 dalyje nurodytą laikotarpį neįmanomas dėl nuo valstybių narių nepriklausančių aplinkybių], vykdančioji ir išduodančioji teisminės institucijos nedelsdamos susisiekia ir susitaria dėl naujos perdavimo datos. Tokiu atveju perdavimas turi įvykti per 10 dienų nuo naujai suderintos datos. 4. Išimtiniais atvejais perdavimas gali būti laikinai sustabdytas dėl rimtų humanitarinio pobūdžio priežasčių, pavyzdžiui, jei yra rimto pagrindo manyti, kad dėl to akivaizdžiai kils pavojus prašomo perduoti asmens gyvybei ar sveikatai. Europos arešto orderis įvykdomas, kai tik išnyksta tokios priežastys. Vykdančioji teisminė institucija nedelsdama apie tai praneša išduodančiajai teisminei institucijai ir susitaria dėl naujos perdavimo datos. Tokiu atveju perdavimas turi įvykti per 10 dienų nuo naujai suderintos datos. 5. Pasibaigus šio straipsnio 2-4 dalyse nurodytam terminui, jei asmuo vis dar yra laikomas nelaisvėje, jis yra paleidžiamas.“
92.

Ieškovų teigimu, šiuo atveju buvo atskleisti tik tie duomenys, kuriuos rengdama savo žalos ekspertizės ataskaitą naudojo atsakovė. Ieškovų ekspertai neturėjo galimybės prašyti atskleisti kitus duomenis. Be to, laikotarpis, per kurį buvo galima susipažinti su šiais duomenimis, buvo gana trumpas (prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mini „vieną savaitę darbo valandomis“, ieškovai – „penkias darbo dienas pirmąją dienos pusę“). Susipažįstant su duomenimis nebuvo leista daryti jokių kopijų ar naudotis ieškovų elektroniniais prietaisais. Be to, nagrinėjami duomenys nebuvo įtraukti į bylos medžiagą, su jais negalėjo susipažinti net pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Galiausiai ieškovų ekspertas turėjo per trumpą, nuo dešimties iki penkiolikos dienų laikotarpį, prireikus pagal duomenis, su kuriais susipažino, pakoreguoti savo ekspertizės ataskaitą.
9.

Iš dalies pakeisto 2017 m. balandžio 24 d.Decreto-legge n. 50 convertito con modificazioni dalla L. 21 giugno 2017, n. 96 – Disposizioni urgenti in materia finanziaria, iniziative a favore degli enti territoriali, ulteriori interventi per le zone colpite da eventi sismici e misure per lo sviluppo (Dekretas-įstatymas Nr. 50, iš dalies pakeistas 2017 m. birželio 21 d. Įstatymu Nr. 96, nustatantis skubias nuostatas finansų srityje, dėl vietos valdžios institucijoms naudingų iniciatyvų, papildomų veiksmų žemės drebėjimų paveiktose teritorijose ir vystymosi priemonių, toliau – Dekretas-įstatymas Nr. 50) ( 5 ) 4 straipsnyje nustatyta trumpalaikės nekilnojamojo turto nuomos, kai nevykdoma komercinė veikla, apmokestinimo tvarka (toliau – ginčijama apmokestinimo tvarka).
51.

Be abejo, galima pažymėti, kad prokuroro siūlyme nusikalstama veika turi būti aprašyta nurodant jos padarymo aplinkybes, ir turi būti pateiktas šias aplinkybes patvirtinančių rašytinių dokumentų aprašas, t. y. įrodytos faktinės aplinkybės, kurių atsiradimas pagrįstai lemia veikos inkriminavimą ( 54 ). Be to, ZANN 83f straipsnyje numatyta galimybė atnaujinti procesą, be kita ko, nubausto juridinio asmens iniciatyva, jeigu prokuratūra nutraukia šio fizinio asmens persekiojimą dėl to, kad veika nebuvo padaryta arba nėra nusikalstama ( 55 ), arba įsiteisėjo dėl šio asmens priimtas išteisinamasis nuosprendis ( 56 ). Jeigu pasibaigus rungimosi principu grindžiamai procedūrai bylą nagrinėjantis teismas mano, kad prašymas atnaujinti procesą yra pagrįstas, jis gali panaikinti sprendimą skirti sankciją ( 57 ). Taigi nusikalstamos veikos padarymo prezumpcija gali būti paneigta.
19.

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, abejoja šios institucijos taikomu sąvokos „atliekos“ aiškinimu ir jos taikymu neužterštam aukščiausios kokybės klasės iškastam gruntui, kaip antai šioje byloje aptariamam gruntui. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal Austrijos teisę iškastos medžiagos gali prarasti atliekų statusą tik tada, kai jos tiesiogiai naudojamos kaip žaliavų arba iš pirminių žaliavų pagamintų produktų pakaitalas. Dėl to kyla klausimas, ar nacionalinės teisės aktuose atliekų statuso pabaiga, kiek tai susiję su neužterštu aukščiausios kokybės gruntu, reglamentuojama griežčiau nei Direktyvos 2008/98 6 straipsnyje. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal Austrijos teisę tam, kad pasibaigtų atliekų statusas, turi būti įvykdyti tam tikri formalūs reikalavimai, konkrečiai – registravimo ir dokumentų rengimo reikalavimai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar, kiek tai susiję su neužterštu aukščiausios kokybės iškastu gruntu, pareiga laikytis šių reikalavimų, kurie, to teismo nuomone, neturi jokios reikšmės aplinkai, pažeidžia Direktyvos 2008/98 6 straipsnį.
52.

Jei prekės ar paslaugos gavėjui nebūtų suteikta atitinkama PVM atskaitos teisė vien dėl to, kad jis žinojo, jog jo kontrahentas turi finansinių sunkumų ir dėl to nesumokės (negalės sumokėti) PVM skolos, šie apmokestinamieji asmenys būtų atkirsti nuo didelės rinkos dalies, be to, tai būtų laikoma kliūtimi patekti į rinką. Tai prieštarauja neutralumo principo, pagal kurį, kaip ir pagal visą PVM teisę, neskiriamos sėkmingos ir ne tokios sėkmingos, jau įsteigtos ir steigiamos, finansiškai stiprios ir įsiskolinusios įmonės, idėjai.
33.

Šiuo klausimu pažymėtina, kad Sprendime CLCV Teisingumo Teismas konstatavo, jog Reglamento Nr. 715/2007 3 straipsnio 10 punktas turi būti aiškinamas taip, kad įtaisas, kuriuo nustatomas bet koks su šiame reglamente numatytų tipo patvirtinimo procedūrų vykdymu susijęs parametras, siekiant išmetamų teršalų kontrolės sistemą per šias procedūras padaryti veiksmingesnę esant įprastoms transporto priemonės naudojimo sąlygoms ir taip gauti transporto priemonės tipo patvirtinimą, net jei didesnis jos veiksmingumas taip pat gali būti užfiksuotas ad hoc, yra „valdiklis“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą ( 12 ). Be to, Teisingumo Teismas patikslino, kad šio reglamento 5 straipsnio 2 dalies a punktas turi būti aiškinamas taip, kad valdikliui, kuris transporto priemonių išmetamų teršalų kontrolės sistemą sistemingai padaro veiksmingesnę per tipo patvirtinimo procedūras, kad būtų laikomasi šiame reglamente nustatytų ribinių išmetimo verčių ir taip būtų patvirtintas šių transporto priemonių tipas, negali būti taikoma šioje nuostatoje numatyta tokių valdiklių draudimo išimtis, susijusi su variklio apsauga nuo pažeidimų ar avarijos ir saugiu transporto priemonės naudojimu, net jei šis įtaisas padeda užkirsti kelią variklio senėjimui ar užteršimui ( 13 ).
31.

Taigi iš šios paprastos pareigos „palengvinti galimybę“ šiems „kitiems“ šeimos nariams atvykti į šalį ir gyventi joje matyti, kad pagal Direktyvą 2004/38 valstybės narės neįpareigojamos tenkinti bet kokį asmenų, įrodančių, kad jie yra šios direktyvos 3 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje nurodyti šeimos nariai, prašymą leisti atvykti į šalį ir gyventi joje ( 21 ). Be to, tokį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2004/38 6 konstatuojamoji dalis ( 22 ), iš kurios matyti, kad šia nuostata siekiama išlaikyti šeimos plačiąja prasme vienovę ( 23 ). Teisingumo Teismas patikslino priimančiosioms valstybėms narėms tenkančias pareigas nagrinėjant prašymą leisti atvykti į šalį ar gyventi joje, pateiktą remiantis Direktyvos 2004/38 3 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos a punktu. Nors nėra pareigos pripažinti šių šeimos plačiąja prasme narių teisę atvykti į šalį ar gyventi joje, „vis dėlto <...> [Direktyvos 2004/38 3 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos a punktu] valstybės narės įpareigojamos teikti pirmenybę asmenų, kuriuos sieja ypatingi priklausymo santykiai su Sąjungos piliečiu, prašymams, palyginti su kitų trečiųjų šalių piliečių prašymais leisti įvažiuoti į šalį ir gyventi joje“ ( 24 ). Ši pirmenybė iš esmės sukuriama valstybėms narėms tenkančia pareiga „numatyti <...> galimybę gauti sprendimą dėl prašymo, kuris būtų grindžiamas išsamiu jų asmeninių aplinkybių nagrinėjimu, o atmetus prašymą – motyvuotas“ ( 25 ). Teisingumo Teismas pažymi, kad valstybės narės privalo „atsižvelgti į įvairius veiksnius, kurie kiekvienu konkrečiu atveju gali būti svarbūs, pavyzdžiui, finansinio ar fizinio priklausymo laipsnis arba šeimos nario ir Sąjungos piliečio <...> giminystės laipsnis“ ( 26 ). Be to, Direktyvos 2004/38 netikslumas, siejamas su nuoroda į nacionalinės teisės aktus, leidžia konstatuoti turimą „didelę diskreciją“ ( 27 ) pasirinkti veiksnius, į kuriuos atsižvelgtina. Vis dėlto šia didele diskrecija turi būti naudojamasi laikantis dviejų sąlygų: pirma, paisant žodžių junginio „palengvina galimybę“ ir Direktyvos 2004/38 3 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos a punkte vartojamų su priklausomumu susijusių sąvokų įprastų reikšmių ir, antra, šios nuostatos veiksmingumo išsaugojimo ( 28 ). Naudodamosi šia diskrecija valstybės narės gali, be kita ko, „savo teisės aktuose numatyti specialius reikalavimus dėl priklausymo pobūdžio ir trukmės, be kita ko, kad galėtų įsitikinti, jog šis priklausymas yra realus ir nuolatinis ir nebuvo sukurtas siekiant tik vieno tikslo – įvažiuoti ir apsigyventi priimančiojoje valstybėje narėje [atvykti į priimančiąją valstybę narę ir gyventi joje]“ ( 29 ). Galiausiai šia diskrecija turi būti naudojamasi „atsižvelgiant į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos nuostatas“ ( 30 ).
10.

Reglamento „Dublinas III“ VI skyriaus II skirsnyje „Perėmimo savo žinion procedūros“ pateikti 21 ir 22 straipsniai, kuriuose nustatytos valstybių narių pareigos, taikomos teikiant prašymą perimti savo žinion ir į jį atsakant. 21 straipsnio 1 dalies atitinkamose nuostatose įtvirtinta: „Jei valstybė narė, kuriai buvo pateiktas tarptautinės apsaugos prašymas, mano, kad už to prašymo nagrinėjimą yra atsakinga kita valstybė narė, ji gali kuo skubiau ir jokiu būdu ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo to prašymo pateikimo <…> dienos paprašyti, kad ta kita valstybė narė perimtų prašytoją savo žinion. <…>“
5.

Per šią procedūrą Komisija konstatavo, kad IMNS iki šio sprendimo priėmimo dienos buvo naudojama sandoriams, pagal kuriuos laivų statyklų statomus laivus įsigyja jūrų laivybos bendrovės, o šiems sandoriams finansuoti naudojama banko ad hoc sukurta teisinė ir finansinė struktūra. Pagal IMNS vykdant kiekvieną laivo užsakymą dalyvavo laivybos bendrovė, laivų statykla, bankas, išperkamosios nuomos bendrovė ir ekonominio intereso grupė (EIG), įsteigta banko, bei investuotojai, perkantys šios EIG akcijas. Ši grupė nuomojosi laivą iš išperkamosios nuomos bendrovės nuo pat laivo statybos pradžios dienos, o vėliau nuomojo jį laivybos bendrovei pagal frachtavimo be įgulos sutartį. EIG įsipareigodavo nupirkti laivą pasibaigus išperkamosios nuomos sutarčiai, o laivybos bendrovė įsipareigodavo jį nupirkti pasibaigus frachtavimo be įgulos sutarčiai. Ginčijamame sprendime nurodyta, kad tai yra mokesčių planavimo sistema siekiant gauti mokesčių lengvatas investuotojams mokesčių požiūriu skaidrioje EIG ir perleisti dalį šių lengvatų laivybos bendrovei kaip laivo kainos nuolaidą.
55.

Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog „iš SE direktyvos matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjo siekis garantuoti įgytas teises reiškia ne tik besijungiančiose įmonėse darbuotojų įgytų teisių išlaikymą, bet ir šių teisių taikymą visiems suinteresuotiems darbuotojams“ ( 32 ). Taigi man atrodo aišku, kad ši specialaus balsavimo teisė turėtų būti suteikta visiems darbuotojams, net jei tai nėra leidžiama pagal nacionalinę teisę ( 33 ). Be to, susitarime dėl dalyvavimo gali būti nustatyta tiksli darbuotojų atstovų rinkimo tvarka. Dėl to vykstant deryboms SDO galėtų sutikti su tuo, kad kandidatus galės siūlyti ir kitos, ne tik Vokietijos profesinės sąjungos, nors tokia pareiga nekyla nei iš SE direktyvos, nei iš nacionalinės teisės. Galiausiai, atsižvelgiant į SE direktyvoje priimtą poziciją, pagal kurią SDO gali dalyvauti profesinių sąjungų atstovai, nedirbantys su pertvarkymu susijusioje įmonėje ( 34 ), ir kadangi tai numatyta pagal pertvarkomos bendrovės nacionalinę teisę, profesinių sąjungų kandidatai galėtų būti kandidatai, nedirbantys tokioje įmonėje.
40.

Teisingumo Teismas nusprendė, kad darbuotojui, kuris buvo laikinojo nedarbingumo atostogose per visą ataskaitinį laikotarpį, kurios tęsėsi pasibaigus šiam laikotarpiui arba perkėlimo laikotarpiui, „nebuvo suteiktas laikotarpis, per kurį jis būtų galėjęs pasinaudoti mokamomis kasmetinėmis atostogomis“ ( 21 ). Darytina išvada, kad „Direktyvos 2003/88 7 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti kaip draudžiančią nacionalinės teisės aktus ar praktiką, numatančius, kad teisė į mokamas kasmetines atostogas prarandama pasibaigus [ataskaitiniam] ir (arba) nacionalinėje teisėje nustatytam perkėlimo laikotarpiui, net kai darbuotojui atostogos dėl laikinojo nedarbingumo buvo suteiktos per visą [ataskaitinį] laikotarpį ir jis išliko nedarbingas iki nutraukiant darbo santykius, dėl ko jis nebegalėjo pasinaudoti teise į mokamas kasmetines atostogas“ ( 22 ).
57.

Be to, norėčiau atkreipti Teisingumo Teismo dėmesį į Reglamento Nr. 1169/2011 VII priedo C dalį, susijusią su maisto priedais ir maisto fermentais, kurie yra dar viena sudedamųjų dalių, kaip jos suprantamos pagal šio reglamento 2 straipsnio 2 dalies f punktą, rūšis. Iš esmės pagal šią Reglamento Nr. 1169/2011 VII priedo dalį tam tikri maisto priedai ir maisto fermentai, kurie priskiriami vienai iš joje išvardytų kategorijų, turi būti nurodomi pagal tos kategorijos pavadinimą, o po jo turi būti nurodytas specifinis pavadinimas arba, jei tinkama, E numeris. Darytina išvada, kad, priešingai nei maisto priedų ir maisto fermentų atveju, Sąjungos teisės aktų leidėjas vitaminų bendrinės formos nelaikė sudedamųjų dalių kategorija, o vitaminų formulių – jų specifiniu pavadinimu, kaip savo pastabose tvirtina į bylą įstojusios šalys. Neišvengiamai reikia suprasti, kad jeigu taip nebūtų, Reglamente Nr. 1169/2011 vitaminų atžvilgiu būtų įtvirtinta nuostata, analogiška šio reglamento VII priedo C daliai.
15.

2017 m. gruodžio 8 d. nutartimi pirmosios instancijos teismas nustatė, kad NovaText turi atlyginti universitetui 10528,95 EUR išlaidų. Iš šios sumos 4867,70 EUR sudarė patentinės patikėtinės užmokestis už paslaugas per procesą pirmojoje instancijoje ir 325,46 EUR užmokestis už jos paslaugas per procesą, per kurį nagrinėtas skundas dėl sprendimo dėl bylinėjimosi išlaidų ( 7 ).
130.

Dėl antrojo aspekto, t. y. dėl tų leidimų kilmės, Vokietijos vyriausybė per 2021 m. birželio 10 d. posėdį nurodė, kad sprendimo dėl aviacijos apyvartinių taršos leidimų skyrimo panaikinimas orlaivių naudotojų bankroto atveju nepažeistų ES ATLPS, kiek tai susiję su aviacija, nes tai neturėtų reikšmingos įtakos esamų leidimų skaičiui ir juo labiau jų kainai. Taip yra todėl, kad orlaivių naudotojai gali atsisakyti „paprastųjų apyvartinių taršos leidimų“ ( 69 ). Šiuo klausimu Vokietijos vyriausybė nurodė, kad 30 % leidimų, kurių 2013–2019 m. laikotarpiu atsisakė orlaivių naudotojai, buvo „paprastieji apyvartiniai taršos leidimai“. Be to, aviacijos apyvartinių taršos leidimų skaičius sudaro tik 2 % paprastųjų apyvartinių taršos leidimų skaičiaus ir leidimų perteklius nuolat pašalinamas atsižvelgiant į rinkos stabilumo rezervą, numatytą Sprendime 2015/1814.
121.

Be to, iš ankstesnių apeliacinio skundo pagrindų analizės, visų pirma iš šios išvados 78, 79 ir 109 punktų, matyti, kad Bendrasis Teismas, nepadarydamas klaidos, konstatavo, jog Komisija galėjo nuspręsti, kad nagrinėjamu atveju, atsižvelgiant į jos išnagrinėtus aspektus, nereikia išsamiau nagrinėti žalos, kuri gali būti padaryta dėl importo iš Serbijos, nei siekiant padaryti išvadą pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 4 dalies a punktą, nei siekiant priimti sprendimą užbaigti procedūrą remiantis to paties reglamento 9 straipsnio 2 ir 3 dalimis. Iš to matyti, kad tiek, kiek duomenys, susiję su priverstiniu kainų sumažinimu ir Serbijos eksportuotojui nuostolingu pardavimu, nėra faktai ar argumentai, kuriais remdamasi Komisija ketino rekomenduoti nutraukti importo iš Serbijos tyrimą nenustatydama priemonių, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai nusprendė, kad Komisija, nepateikdama šių duomenų Eurofer, nepažeidė pagrindinio reglamento 20 straipsnio 2 dalies.
62.

To susitarimo 1 straipsnyje „kelių eismo taisyklių pažeidimas“ apibrėžtas kaip „[e]lgesys, prieštaraujantis kelių eismą reguliuojančioms normoms, pripažįstamas nusikalstama veika ar administraciniu nusižengimu, įskaitant vairavimo ir poilsio laiką bei pavojingų krovinių vežimą reglamentuojančių nuostatų pažeidimus“ ( 35 ). To susitarimo 1 straipsnio versijos italų, lenkų ir slovėnų kalbomis nesiskiria nuo kitų to susitarimo kalbinių versijų ir jose kelių eismo taisyklių pažeidimas apibrėžtas kaip veiksmai ar elgesys, prieštaraujantys kelių eismo taisyklėms ( 36 ).
36.

Vis dėlto abiejose bylose buvo pateikti apeliaciniai skundai. Iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų neaišku, ar apeliacinės procedūros šiose dviejose Rumunijos bylose galėtų būti laikomos teisminiu nagrinėjimu, per kurį priimtas sprendimas, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 4a straipsnio 1 dalį, kurią Teisingumo Teismas išaiškino Sprendime Tupikas ( 14 ), taigi, ar jų metu buvo priimti „teismo sprendima[i], kur[iais] byla galutinai išsprendžiama iš esmės“ ( 15 ), kaip tai suprantama pagal tą jurisprudenciją. Jei apeliacinės bylos yra teisminis nagrinėjimas, per kurį priimtas sprendimas, kaip tai išaiškino Teisingumo Teismas, tai šis teisminis nagrinėjimas turi atitikti 4a straipsnio 1 dalies a–d punktuose numatytas sąlygas, kad būtų privaloma vykdyti Europos arešto orderius. Jei apeliacinės bylos nėra teisminis nagrinėjimas, per kurį priimtas sprendimas (o taip būtų apeliacinių skundų tik dėl teisinių aplinkybių atveju), vykdyti Europos arešto orderius būtų privaloma. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą neaišku, ar pagal Rumunijos išduodančiųjų teisminių institucijų pateiktą informaciją būtų galima tai nustatyti.
40.

Be to, 2021 m. gegužės 25 d. EŽTT sprendimuose Big Brother Watch ir kiti prieš Jungtinę Karalystę ( 27 ) ir Centrum för Rättvisa prieš Švediją ( 28 ), taip pat 2015 m. gruodžio 4 d. Sprendime Zakharov prieš Rusiją ( 29 ) įtvirtinta jurisprudencija yra susijusi su aplinkybėmis, kurios nepanašios į nagrinėjamas šiuose prašymuose priimti prejudicinį sprendimą (tokia per teismo posėdį išreikšta šalių pozicija buvo vyraujanti). Sprendimas dėl pastaruosiuose prašymuose nurodytų aplinkybių turi būti priimtas taikant nacionalinės teisės aktus, laikomus atitinkančiais išsamų Teisingumo Teismo išaiškintoje Direktyvoje 2002/58 nustatytą reguliavimą.
28.

Dėl antrojo ginčijamo sprendimo Bendrasis Teismas pirmiausia pažymėjo, kad šalys neginčija, jog ieškinys buvo pareikštas per SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje nustatytą terminą. Toliau jis nurodė, kad apeliantas iš esmės kaltino BPV pažeidus tam tikras taikytinų teisės aktų nuostatas, nes ši apskaičiuodama jo ex ante įnašą į BPF už 2016 m. įtraukė jo įsipareigojimus, susijusius su jo papildoma plėtros veikla. Be to, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad šiuo klausimu antrajame ginčijamame sprendime nebuvo pateikta jokios naujos informacijos, kad BPV dar kartą nesvarstė klausimo, kuris jau buvo svarstytas priimant pirmąjį ginčijamą sprendimą, t. y. ar apskaičiuojant apelianto įnašą turėjo būti įtraukti jo įsipareigojimai, susiję su jo papildoma plėtros veikla, ir kad apeliantas nepateikė BPV ar FMSA naujomis ir esminėmis faktinėmis aplinkybėmis grindžiamo prašymo persvarstyti šį klausimą. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pridūrė, kad apeliantas, antruoju pranešimu informuotas apie antrajame ginčijamame sprendime padaryto patikslinimo priežastis, nepateikė jokio pagrindo ar argumento dėl šio sprendimo. Remdamasis tuo Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad ieškinys dėl antrojo ginčijamo sprendimo yra nepriimtinas, nes, atsižvelgiant į ginčo dalyką, tuo sprendimu buvo tik patvirtintas pirmasis ginčijamas sprendimas, ir kad apeliantas nepateikė jokio pagrindo ar argumento dėl antrojo ginčijamo sprendimo.
34.

Pareiškėjas remiasi Sprendimu Tulică ir Plavoşin ( 24 ), susijusiu su dviem fiziniais asmenimis, sudariusiais daug žemės sklypų ir kito nekilnojamojo turto pirkimo‑pardavimo sutarčių, dėl kurių nebuvo apskaičiuotas PVM ( 25 ). Vėliau mokesčių administratorius konstatavo, kad šių fizinių asmenų vykdyta veikla turėjo ekonominės veiklos ypatybių, todėl šie sandoriai iš tiesų buvo apmokestinami PVM. Mokesčių administratorius jiems išsiuntė pranešimus apie mokesčio dydį, juose pareikalavo sumokėti PVM, kurio apmokestinamoji vertė buvo sutarties šalių sutarta kaina kartu su delspinigiais. Šiomis aplinkybėmis nacionalinis teismas abiejose nagrinėjamose bylose iš esmės klausė, ar Direktyvos 2006/112 73 ir 78 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad tuo atveju, kai šalys turto kainą nustatė be nuorodos į PVM, o to turto tiekėjas buvo apmokestinamasis asmuo, sutarta kaina turėjo būti laikoma kaina, į kurią įskaičiuotas PVM, ar kaina be PVM, prie kurios turėjo būti pridėtas šis mokestis.
37.

Galiausiai C. J. tvirtina, kad nagrinėjamu atveju vykdoma dvejopa diskriminacija: dėl to, kad taikomas šis ribos apskaičiavimo metodas, ir dėl to, kad pats C. J. yra diskriminuojamas, palyginti su bet kuriuo kitu jaunuoju ūkininku, kuris tokiomis pačiomis aplinkybėmis pasirenka išskaidyti šeimos ūkį.
35.

Reglamento 7 straipsnio 5 punktas yra II skyriaus 2 skirsnyje „Specialioji jurisdikcija“. Be to, jis taikomas draudimo byloms (arba tiksliau – byloms, patenkančioms į to paties skyriaus 3 skirsnio „Jurisdikcija dėl bylų, susijusių su draudimu“ taikymo sritį), kai šios bylos atitinka reikalaujamas sąlygas ( 11 ). Tokia išvada darytina atsižvelgiant į reglamento 10 straipsnyje numatytą išimtį ( 12 ).
15.

Monomeles Protodikeio Athinon (Atėnų pirmosios instancijos teismas, kuriame bylas nagrinėja vienas teisėjas, Graikija) pareikštu ieškiniu AB ginčijo, be kita ko, darbo jėgos rezervo sistemos taikymo jam pagal minėtas Įstatymo Nr. 4024/2011 34 straipsnio nuostatas galiojimą, teigdamas, kad šiomis nuostatomis nustatomas Direktyvai 2000/78 prieštaraujantis skirtingas vertinimas dėl amžiaus ir kad šis skirtingas vertinimas nėra objektyviai pateisinamas jokiu teisėtu tikslu, o priemonės šiam tikslui pasiekti nėra tinkamos ir būtinos. Dėl šios priežasties AB prašo priteisti iš OAKA sumokėti jam 50889,91 EUR sumą kaip susidariusį skirtumą tarp darbo užmokesčio, kurį jis gavo prieš jam pritaikant darbo jėgos rezervo sistemą, ir darbo užmokesčio, kurį jis gavo nuo to laiko, kai ši sistema pradėta jam taikyti. Be to, remdamasis Įstatymo Nr. 3198/1955 8 straipsnio antra pastraipa, AB taip pat reikalavo iš OAKA sumokėti 32108,04 EUR išeitinę kompensaciją.