ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
21

Tokiomis aplinkybėmis Konstitucinis Teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar [Direktyvos 95/46] 13 straipsnio 1 dalies g punktas in fine turi būti aiškinamas taip, kad juo valstybėms narėms palikta laisvė įtvirtinti šios direktyvos 11 straipsnio 1 dalyje numatytos pareigos nedelsiant informuoti išimtį ar jos neįtvirtinti, kai tai reikalinga kitų asmenų teisėms ir laisvėms užtikrinti, ar valstybių narių veiksmai šioje srityje yra apriboti? 2. Ar privačių detektyvų profesinei veiklai, kurią reglamentuoja nacionalinė teisė ir kuri vykdoma institucijų, turinčių teisę teismui skųsti bet kokius nuostatų, užtikrinančių teisės verstis profesija suteikimą ir vertimąsi profesija, pažeidimus, užsakymu, tam tikromis aplinkybėmis taikoma [Direktyvos 95/46] 13 straipsnio 1 dalies d ir g punktuose in fine numatyta išimtis? 3. Jeigu atsakymas į antrąjį klausimą būtų neigiamas, ar [Direktyvos 95/46] 13 straipsnio 1 dalies d ir g punktai in fine atitinka [ESS] 6 straipsnio 3 dalį ir, visų pirma, lygybės ir nediskriminavimo principą?“
29

Be to, Reglamento Nr. 1346/2000 30 konstatuojamojoje dalyje, visų pirma versijose vokiečių („Zum Schutz solcher Personen, die <…> eine Zahlung an den Schuldner leisten“), anglų („In order to protect such persons who make a payment to the debtor“) ir švedų („För att skydda sådana personer som infriar en skuld hos gäldenären“) kalbomis, nurodyta, kad šio reglamento 24 straipsnio 1 dalis konkrečiai skirta situacijai, kai „mokėjimas“ atliekamas skolininkui, kuriam iškelta bankroto byla.
16

Dėl to Krajský soud v Brně sprendimo Green – Swan Pharmaceuticals pateikė apeliacinį skundą Nejvyšší správní soud ir vėl tvirtino, kad Reglamento Nr. 1924/2006 28 straipsnio 2 dalyje leidžiama prekiauti nagrinėjamu maisto papildu, nes toje nuostatoje daroma nuoroda būtent į produktus. Šiuo atžvilgiu minėta bendrovė pabrėžė skirtingas minėtos nuostatos ir to paties reglamento 1 straipsnio 3 dalies, kurioje daroma nuoroda į prekių ženklą ir komercinį pavadinimą, kurie gali būti laikomi teiginiais apie maistingumą ar sveikatingumą, formuluotes. Dėl to maisto papildas „GS Merilin“ iki 2022 m. sausio 19 d. nepatenka į minėto reglamento taikymo sritį. Minėta bendrovė taip pat teigė, kad Krajský soud v Brně turėjo išnagrinėti, ar teiginys ant maisto papildo „GS Merilin“ pakuotės reiškia, kad šio maisto papildo vartojimas „gerokai“ sumažina pavojų susirgti, kaip nurodyta Reglamento Nr. 1924/2006 2 straipsnio 2 dalies 6 punkte.
23

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad tikėtina, jog tai, kad Levi Strauss naudoja raudoną stačiakampio formos vėliavėlę prekiaudama kelnėmis su užrašu LEVI’S, reiškia, kad tuo pat metu iš tikrųjų naudojamas ir prekių ženklas Nr. 6, ir žodinis prekių ženklas LEVI’S, nes pats šių dviejų prekių ženklų derinys buvo įregistruotas kaip prekių ženklas Nr. 3. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar prekių ženklas gali būti laikomas naudojamu iš tikrųjų, kaip tai suprantama pagal Reglamento 15 straipsnio 1 dalį, jeigu jis naudojamas tik kartu su kitu ženklu, jei abu prekių ženklus visuomenė laiko atskirais skiriamaisiais žymenimis, ir, be to, jei pats šių dviejų prekių ženklų derinys įregistruotas kaip prekių ženklas.
93

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar ESM sutartyje nustatytas stabilumo mechanizmas priklauso pinigų politikai, t. y. Sąjungos išimtinei kompetencijai. Iš tiesų iš ESM sutarties 3 straipsnio matyti, kad jos tikslas teikti paramą euro stabilumui. Be to, jis nurodo ieškovo pagrindinėje byloje argumentus, pagal kuriuos teikiant finansinę pagalbą valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro, rekapitalizuojant jų finansinius instrumentus ir teikiant būtinas paskolas šiuo tikslu iki ESM sutartyje nustatytos ribos būtų padidinta apyvartoje esančios euro valiutos suma. Tačiau Sutartyse, kuriomis pagrįsta Sąjunga, ECB patikėta išimtinė kompetencija reguliuoti pinigų kiekį euro zonoje. Šiose Sutartyse neleidžiama, kad antra institucija vykdytų tokias funkcijas ir veiktų paraleliai su ECB ne pagal Sąjungos teisinę sistemą. Be to, pinigų kiekio padidėjimas tiesiogiai veikia infliaciją. Todėl ESM veiksmai gali daryti tiesioginį poveikį kainų stabilumui euro zonoje, o tai paveiktų Sąjungos pinigų politikos pagrindą.
Nuo 2000 m. Komisija galėjo priimti sprendimą dėl finansinės korekcijos tik laikydamasi teisės aktuose nustatyto termino. Termino, per kurį Komisija turi priimti tokį sprendimą, trukmė skiriasi atsižvelgiant į taikytinus teisės aktus.

Iš Reglamento Nr. 1083/2006, nustatančio bendrąsias nuostatas dėl Europos regioninės plėtros fondo, Europos socialinio fondo ir Sanglaudos fondo, 100 straipsnio 1 ir 5 dalių matyti, kad kai valstybė narė nesutinka su Komisijos preliminariomis išvadomis, Komisija turi jai išsiųsti kvietimą dalyvauti posėdyje, kad būtų tinkamai vykdoma finansinės korekcijos procedūra ir nuo to momento pradedamas skaičiuoti terminas, per kurį Komisija turi priimti sprendimą, kuriuo remdamasi ji atliks tokią korekciją. Be to, ir atitinkama valstybė narė, ir Komisija yra suinteresuotos, jog finansinės korekcijos procedūros terminas būtų numatomas, vadinasi, turi būti iš anksto nustatytas galutinio sprendimo priėmimo terminas. Numatyto termino priimti tokį sprendimą praleidimas yra nesuderinamas su bendruoju gero administravimo principu. Tokiomis aplinkybėmis Komisija negali išvengti pareigos priimti sprendimus, kuriais remdamasi ji atlieka finansines korekcijas, per iš anksto nustatytą terminą neatlikusi veiksmų, nuo kurių pradedamas skaičiuoti šis terminas. Todėl tai, kad Komisija nepriėmė sprendimo dėl atitinkamos šių fondų finansinės pagalbos korekcijos per šiame reglamente nustatytą terminą, yra esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas, o to nepaisydamas Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.

(žr. 81, 83, 87, 89, 90, 92, 98, 99, 103 punktus)
Reglamento Nr. 810/2009, nustatančio Bendrijos vizų kodeksą (Vizų kodeksas), 24 straipsnio 1 dalis ir 34 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad trečiosios šalies institucijai panaikinus kelionės dokumentą į šį dokumentą įklijuota vienoda viza netampa savaime negaliojanti.

Vadinasi, vienoda viza galioja bent iki tol, kol pasibaigia ją išdavusios valstybės narės kompetentingos institucijos išduodant vizą nustatytas galiojimo laikotarpis, nebent ji panaikinama arba atšaukiama prieš pasibaigiant šiam laikotarpiui pagal Vizų kodekso 34 straipsnį.

Iš to paties straipsnio 1 ir 2 dalių matyti, kad, norint panaikinti arba atšaukti vienodą vizą, būtina, kad vizą išdavusios valstybės narės arba kitos valstybės narės kompetentingos institucijos priimtų specialų sprendimą. Taigi trečiosios šalies institucija neturi kompetencijos panaikinti vienodos vizos.

Be to, vienintelė su kelionės dokumentu tiesiogiai susijusi vizos panaikinimo priežastis yra netikro, suklastoto arba padirbto kelionės dokumento pateikimas išduodant vizą, kaip tai numatyta Vizų kodekso 32 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktyje. Iš to išplaukia, kad kelionės dokumento, į kurį įklijuota viza, panaikinimas po jos išdavimo nėra viena iš priežasčių, kuri galėtų pagrįsti kompetentingos institucijos sprendimą panaikinti vizą.

(žr. 32, 33, 35, 36 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Keywords

Subject of the case

Rezoliucinė dalis



Keywords

Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Komisijos sprendimas pripažinti valstybės pagalbą suderinama su bendrąja rinka nepradedant formalios tyrimo procedūros – Suinteresuotųjų asmenų ieškinys pagal EB 88 straipsnio 2 dalį – Ieškinio dalyko nustatymas – Ieškinys, kuriuo siekiama apsaugoti suinteresuotųjų asmenų procesines teises – Pagrindai, kuriais galima remtis (EB 88 straipsnio 2 dalis ir 230 straipsnio ketvirta pastraipa; Tarybos reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio h punktas, 4 straipsnio 3 dalis ir 6 straipsnio 1 dalis) (žr. 60 punktą)

2. Apeliacinis skundas – Pagrindai – Valstybės pagalbos suteikiamos ekonominės naudos vertinimas – Pagrindas, suponuojantis faktinių aplinkybių vertinimą, kurį atlikti gali tik Bendrasis Teismas ir kuriam, išskyrus iškraipymo atvejį, netaikoma Teisingumo Teismo kontrolė (Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnis) (žr. 78 punktą)

3. Apeliacinis skundas – Pagrindai – Dėl perteklinio motyvo pateiktas pagrindas – Netinkamas pagrindas – Atmetimas (žr. 86 punktą)

4. Apeliacinis skundas – Pagrindai – Nepakankamas motyvavimas – Bendrojo Teismo numanomas motyvavimas – Leistinumas – Sąlygos (Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnis ir 53 straipsnio pirma pastraipa) (žr. 110 punktą)

Subject of the case

Dalykas

Apeliacinis skundas dėl 2012 m. kovo 28 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) sprendimo Ryanair prieš Komisiją (T-123/09), kuriuo šis teismas atmetė ieškinį, kuriuo prašoma panaikinti 2008 m. lapkričio 12 d. Komisijos sprendimą C(2008) 6743 dėl 300 mln. EUR paskolos, kurią Italija suteikė oro transporto bendrovei Alitalia (pagalba C 26/08 (ex NN 31/08)) (OL L 52, 2009, p. 3), tiek, kiek juo nenurodyta susigrąžinti pagalbos iš Alitalia teisių ir pareigų perėmėjų, ir 2008 m. lapkričio 12 d. Komisijos sprendimą C(2008) 6745 galutinis, kuriuo pripažinta, kad Alitalia turto pardavimo procedūra vykstant ypatingo administravimo procedūrai turėjo pasibaigti šios oro transporto bendrovės likvidavimu, nėra valstybės pagalba, su sąlyga, kad Italijos valdžios institucijos laikysis savo įsipareigojimų užtikrinti sandorių sudarymą rinkos kaina (pagalba N 510/2008, OL C 46, p. 6).

Rezoliucinė dalis

Rezoliucinė dalis

1. Atmesti apeliacinį skundą.

2. Nurodyti Ryanair Ltd padengti savo, Europos Komisijos ir Alitalia – Compagnia Aerea Italiana SpA bylinėjimosi išlaidas.

3. Nurodyti Italijos Respublikai padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
1

Ieškiniu Europos Komisija prašo Teisingumo Teismo konstatuoti, kad priėmusi ir palikusi galioti nuostatas, esančias 2002 m. lapkričio 29 d. Karaliaus įstatyminio dekreto Nr. 1/2002, kuriuo patvirtinama Įstatymo dėl pensijų fondų ir schemų reglamentavimo nauja redakcija (Real Decreto Legislativo 1/2002, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley de Regulación de los Planes y Fondos de Pensiones; BOE, Nr. 298, 2002 m. gruodžio 13 d., p. 43361, toliau – Pensijų fondų ir schemų reglamentavimo įstatymas), 46 straipsnio c punkte, 2004 m. spalio 29 d. Karaliaus įstatyminio dekreto Nr. 6/2004, kuriuo patvirtinama Įstatymo dėl privataus draudimo organizavimo ir priežiūros nauja redakcija (Real Decreto Legislativo 6/2004, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley de ordenación y supervisión de los seguros privados, BOE, Nr. 267, 2004 m. lapkričio 5 d., p. 36602, toliau – Privataus draudimo organizavimo ir priežiūros įstatymas), 86 straipsnyje, 2004 m. kovo 5 d. Karaliaus įstatyminio dekreto Nr. 5/2004, kuriuo patvirtinama Nerezidentų pajamų mokesčio įstatymo nauja redakcija (Real Decreto Legislativo 5/2004 por el que se aprueba el texto refundido de la ley del Impuesto sobre la renta de los no rezidentes, BOE, Nr. 62, 2004 m. kovo 12 d., p. 11176), iš dalies pakeisto 2006 m. lapkričio 29 d. Mokestinio sukčiavimo prevencijos priemonių įstatymu Nr. 36/2006 (Ley 36/2006 de medidas para la prevención del fraude fiscal, BOE, Nr. 286, 2006 m. lapkričio 30 d., p. 42087, toliau – Nerezidentų pajamų mokesčio įstatymas), 10 straipsnyje ir 2003 m. gruodžio 17 d. Bendrojo mokesčių įstatymo Nr. 58/2003 (Ley 58/2003, General Tributaria, BOE, Nr. 302, 2003 m. gruodžio 18 d., p. 44987, toliau – Bendrasis mokesčių įstatymas) 47 straipsnyje, pagal kurias kitose valstybėse narėse įsteigti pensijų fondai, siūlantys profesinių pensijų schemas Ispanijos Karalystėje, taip pat draudimo bendrovės, kurios Ispanijoje veikia naudodamosi laisve teikti paslaugas, be kita ko, privalo skirti Ispanijoje reziduojantį mokesčių atstovą, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 56 straipsnį ir 1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimo (OL 1994, L 1, p. 3, toliau – EEE susitarimas) 36 straipsnį.
22

Pirmiausia dėl pirmojo Direktyvos 2004/18 1 straipsnio 9 dalies antros pastraipos c punkte nurodyto kriterijaus, susijusio su finansavimo didžiąja dalimi iš valdžios institucijų lėšų, pasakytina, kad finansavimo sąlyga reiškia, jog be specifinio atlygio pervedamos finansinės lėšos, siekiant remti atitinkamos įstaigos veiklą (dėl analogiškų nuostatų, galiojusių iki Direktyvos 2004/18, žr. 2000 m. spalio 3 d. Sprendimo University of Cambridge, C-380/98, Rink. p. I-8035, 21 punktą).
5

Tarp minėtos direktyvos A skirsnyje nurodytų investicinių paslaugų ir veiklos yra konsultacijos dėl investicijų. Be to, minėto C skirsnio 4 punkte išvardyti „pasirinktiniai, būsimieji, keitimosi, būsimieji palūkanų normos susitarimai ir kiti išvestiniai susitarimai, susiję su vertybiniais popieriais, valiutomis, palūkanų normomis ar pajamomis arba kitomis išvestinėmis priemonėmis <...>“.
2

Mindo yra pagal Italijos teisę įsteigta bendrovė, kuri šiuo metu likviduojama pagal teismo sprendimą ir kurios pagrindinė veikla buvo pirminis žaliavinio tabako perdirbimas. Iš pradžių ji buvo šeimos įmonė, kurią 1995 m. nupirko Dimon Inc. dukterinė bendrovė. Po šio įsigijimo bendrovės pavadinimas tapo Dimon Italia Srl.2004 m. rugsėjo 30 d. visos jos akcijos buvo parduotos keturiems fiziniams asmenims, neturėjusiems jokių ryšių su Dimon grupe ir jos pavadinimas tapo Mindo. 2005 m. gegužės mėn. Dimon Inc. susijungė su Standard Commercial Corporation ir įsteigė naują subjektą pavadinimu Alliance One International, Inc. (toliau – AOI).
62

Be to, primintina, kad Pamatinio sprendimo 2009/299, kuriuo minėta nuostata buvo įtraukta į Pagrindų sprendimą 2002/584, priėmimu siekiama išspręsti sprendimų, priimtų atitinkamam asmeniui nedalyvaujant procese, tarpusavio pripažinimo sunkumus, kylančius dėl skirtingos pagrindinių teisių apsaugos valstybėse narėse. Šiuo tikslu šiame Pamatiniame sprendime suderintos Europos arešto orderio, kai asmuo nuteistas in absentia, vykdymo sąlygos ir jame atsispindi visų valstybių narių kompromisas dėl reikšmės, kuri pagal Sąjungos teisę teiktina procesinėms teisėms, kuriomis naudojasi asmenys, kurie nuteisti in absentia ir dėl kurių priimtas Europos arešto orderis.
33

Taigi, kaip matyti iš šio sprendimo 16 punkto, 2006 m. lapkričio 9 d. INSS skyrė C. Salgado González senatvės pensiją ir pradėjo ją mokėti nuo 2006 m. sausio 1 dienos. Be to, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 30 punkte, joks bylos medžiagoje esantis įrodymas neleidžia nustatyti, kad C. Salgado González pasinaudojo jai minėto reglamento 87 straipsnio 5 dalimi suteikta galimybe, susijusia su jos teisių peržiūra.
16

Remdamasis 2009 m. lapkričio 19 d. Sprendimu Don Bosco Onroerend Goed (C-461/08, Rink. p. I-11079), Gerechtshof te Arnhem nusprendė, kad pardavėjas patiekė neužstatytą žemę, nes tiekimo momentu pastatas buvo visiškai nugriautas ir šalys buvo sutarusios, jog stovėjimo aikštelės danga bus nuimta pardavėjo sąskaita po to, kai žemė bus perduota. Jis taip pat nusprendė, kad žemės sklypas negali būti laikomas žeme statybai, nes pastato nugriovimas ir stovėjimo aikštelės dangos nuėmimas negali būti laikomi „darbais“, kaip tai suprantama pagal PVM įstatymo 11 straipsnio 4 dalies a punktą. Be to, šalys nebuvo sutarusios dėl kitų darbų. Tas pats teismas taip pat nusprendė, kad greta nagrinėjamo sklypo atlikti žemės tvarkymo darbai, kurie gali būti naudingi naujiems statiniams, nėra žemės tvarkymo darbai, kaip tai suprantama pagal šio įstatymo 11 straipsnio 4 dalies c punktą.
29

Be to, šį pažodinį aiškinimą pagrindžia Reglamento Nr. 1896/2006 struktūra. Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad, pirma, kaip matyti iš šio reglamento 16 konstatuojamosios dalies, teismas, į kurį kreiptasi, turėtų išnagrinėti prašymą išduoti Europos mokėjimo įsakymą remdamasis tik prašymo formoje pateikta informacija. Antra, minėto reglamento 2–4 ir 6 straipsniuose, kuriuose patikslinami kai kurie Europos mokėjimo įsakymo išdavimo reikalavimai, taip pat nenumatyta jokia galimybė nustatyti papildomas sąlygas, remiantis nacionaline valstybių narių teise. Be to, pagal to paties reglamento 11 straipsnio 1 dalies a punktą prašymas išduoti Europos mokėjimo įsakymą atmetamas tik dėl jo 2–4, 6 ir 7 straipsniuose numatytų reikalavimų nesilaikymo.
35

Šiomis aplinkybėmis High Court of Justice (England & Wales), (Chancery Division) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar minėto Sprendimo Test Claimants in the FII Group Litigation 56 punkto formuluotės „apmokestinimo tarifas“ ir „skirtingi apmokestinimo tarifai“: a) reiškia tik įstatymo nustatytus arba nominalius apmokestinimo tarifus ar b) reiškia tiek faktinius apmokestinimo tarifus, tiek įstatymo nustatytus arba nominalius apmokestinimo tarifus, ar c) turi kokią nors kitą reikšmę ir, jeigu taip, kokią? 2. Ar atsakymas į (byloje, kurioje priimtas minėtas Sprendimas Test Claimants in the FII Group Litigation) pateiktus antrąjį ir ketvirtąjį klausimus būtų kitoks, jeigu: a) bendrovė nerezidentė, išmokanti dividendus bendrovei rezidentei, pati nemokėtų pelno mokesčio užsienyje (arba mokėtų tik iš dalies), o dividendai būtų išmokėti iš pelno, susidedančio iš dividendų, kuriuos išmokėjo jos tiesioginė ar netiesioginė dukterinė bendrovė kitos valstybės narės rezidentė ir kurie buvo išmokėti iš pelno, nuo kurio šioje valstybėje buvo sumokėtas mokestis, ir (arba) b) (ACT) mokėtų ne bendrovė rezidentė, gavusi dividendus iš bendrovės nerezidentės, o pirmosios bendrovės tiesioginė ar netiesioginė patronuojančioji bendrovė rezidentė, vėliau skirstydama bendrovės gavėjos pelną, tiesiogiai ar netiesiogiai susidedantį iš dividendų? 3. Ar antrojo klausimo b punkte minėtomis aplinkybėmis ACT sumokėjusi bendrovė turi teisę reikalauti grąžinti neteisėtai surinktą mokestį ([minėtas] Sprendimas San Giorgio), ar tik teisę reikalauti žalos atlyginimo ([minėtas] Sprendimas Brasserie du Pêcheur ir Factortame)? 4. Ar tuo atveju, jeigu nagrinėjami nacionalinės teisės aktai taikomi ne vien tik tokiomis aplinkybėmis, kai patronuojančioji bendrovė turi lemiamą įtaką dividendus mokančiai bendrovei, bendrovė rezidentė gali remtis SESV 63 straipsniu dividendų, gautų iš dukterinės bendrovės, kuriai ji turi lemiamą įtaką ir kuri yra trečiosios valstybės rezidentė, atžvilgiu? 5. Ar Teisingumo Teismo atsakymas į (byloje, kurioje priimtas minėtas Sprendimas Test Claimants in the FII Group Litigation) pateiktą trečiąjį klausimą galioja ir tais atvejais, kai dukterinės bendrovės nerezidentės, kurioms negalima perkelti ACT, neapmokestinamos pelno mokesčiu patronuojančiosios bendrovės valstybėje narėje?
24

Lagura tvirtina, kad nagrinėjamoje byloje šio aiškinimo taikyti negalima, todėl importo valstybės muitinės institucijos turi pateikti įrodymų, kad eksportuotojo deklaracijos, kuriomis remiantis buvo išduoti minėti neteisingi kilmės sertifikatai, yra neteisingos. Tokia pozicija pateisinama atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad, skirtingai nuo minėtame Sprendime Beemsterboer Coldstore Services nagrinėtos situacijos, nagrinėjamu atveju negalima nustatyti kokio nors vien eksportuotojams tenkančio aplaidumo, dėl kurio muitinės institucijoms tapo neįmanoma pateikti įrodymų, kad sertifikatas, kurį jos išdavė, buvo išduotas remiantis teisingais ar neteisingais minėto eksportuotojo pateiktais faktais. Taigi eksportuotojai negali būti kaltinami visų pirma pareigos saugoti patvirtinamuosius dokumentus pažeidimu. Be to, Lagura pažymi, kad, skirtingai nuo minėto Sprendimo Beemsterboer Coldstore Services, nagrinėjamu atveju kompetentingos Makao institucijos nepripažino kilmės sertifikatų negaliojančiais arba jų neatšaukė.
23

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) mano, kad būtina teisingai išaiškinti Nesąžiningos komercinės veiklos direktyvos I priedo 31 punktą, nes valstybių narių teisės aktai, kuriais ši nuostata perkeliama į nacionalinę teisę, skiriasi. Todėl Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar [Nesąžiningos komercinės veiklos direktyvos] I priedo 31 punkte nurodytos veiklos draudimas reiškia, kad profesionalams draudžiama pranešti vartotojams, kad jie laimėjo dovaną ar kitokią lygiavertę naudą, kai iš tiesų vartotojas yra skatinamas patirti išlaidų, įskaitant ir nedideles išlaidas, susijusias su dovanos ar lygiavertės naudos reikalavimu? 2. Ar profesionalui pasiūlius vartotojui įvairių galimų dovanos ar kitokios lygiavertės naudos reikalavimo būdų pažeidžiamas [Nesąžiningos komercinės veiklos direktyvos] I priedo 31 punktas, jei vartotojas, pasinaudojęs bet kuriuo [dovanos ar kitokios lygiavertės naudos] reikalavimo būdu, patiria išlaidų, įskaitant ir nedideles? 3. Jei [Nesąžiningos komercinės veiklos direktyvos] I priedo 31 punktas nepažeidžiamas, kai pasinaudojęs [dovanos ar kitokios lygiavertės naudos] reikalavimo būdu vartotojas patiria tik nedideles išlaidas, kaip nacionalinis teismas turi nuspręsti, ar šios išlaidos yra nedidelės? Konkrečiai kalbant, ar šios išlaidos turi būti būtinos tam, kad: a) reklamą platinusi įmonė nustatytų, jog vartotojas yra dovanos laimėtojas; ir (arba); b) vartotojui būtų perduota dovana; ir (arba) c) vartotojo patirtį būtų galima apibūdinti kaip dovanos gavimą? 4. Ar [Nesąžiningos komercinės veiklos direktyvos] I priedo 31 punkte vartojami žodžiai „apgaulingas įspūdis“ reiškia, jog, be to, kad vartotojas, reikalaudamas dovanos, turi sumokėti tam tikrą pinigų sumą ar patirti išlaidų, yra papildomas reikalavimas tam, kad nacionalinis teismas galėtų nuspręsti, jog buvo pažeistos [minėto] 31 punkto nuostatos? 5. Jei atsakymas teigiamas, kaip nacionalinis teismas turi nustatyti, kad buvo sukurtas šis „apgaulingas įspūdis“? Konkrečiai kalbant, ar nacionalinis teismas, spręsdamas, ar buvo sukurtas „apgaulingas įspūdis“, turi atsižvelgti į santykinę dovanos vertę, palyginti su reikalavimo išlaidomis? Jei atsakymas teigiamas, ar ši „santykinė vertė“ turi būti įvertinta atsižvelgiant į: a) vieneto kainą, kurią reklamą platinusi įmonė sumokėjo įsigydama dovaną; b) vieneto kainą, kurią reklamą platinusi įmonė sumokėjo pristatydama dovaną vartotojui; ar c) vertę, kurią vartotojas, atsižvelgdamas į panašaus parduodamo daikto „rinkos vertės“ vertinimą, galėtų priskirti prie dovanos?“
23

Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme mokesčių administratorius patvirtino, kad prašomas mokesčio sumažinimas nesuteiktas ne dėl to, kad buvo per anksti paskirstytas pagal LIF 8a straipsnį sudarytas rezervas, bet dėl to, kad mokesčių mokėtojas, pagal LIF 8a straipsnį prašantis sumažinti turto mokestį, turi būti įsisteigęs Liuksemburge tuomet, kai jis sudaro minėtą rezervą, ir, kol jį turi, privalo čia likti per laikotarpį, lygų penkeriems kitiems mokestiniams metams. Tačiau nagrinėjamu atveju DADV nebuvo turto mokesčio mokėtoja per visą penkerių metų rezervo turėjimo laikotarpį, kaip tai nurodyta LIF 8a straipsnio pirmoje pastraipoje.
57

Be to, Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad Sprendimo Nr. 3/80 taikymo asmenims srities apibrėžimas, esantis jo 2 straipsnyje, kyla iš to paties apibrėžimo, įtvirtinto Reglamento Nr. 1408/71 2 straipsnio 1 dalyje (1999 m. gegužės 4 d. Sprendimo Sürül, C-262/96, Rink. p. I-2685, 84 punktas).
15

Visos šios prekės yra to paties modelio ir turi tokius pačius požymius. Tai yra du medvilniniai maišai (išorinis ir vidinis), kurie turi būti naudojami kartu ir iš kurių kiekvienas turi prigludusią apykaklę ir rankoves. Viršutinė dalis sukirpta pagal krūtinės formą, o talija sutraukta elastine guma. Priekinėje dalyje yra didelis atsegimas su užtrauktuku. Užpakalinėje dalyje per vidurį yra prakarpa, per kurią galima įkišti saugos diržą. Šios prekės skiriasi tik savo dydžiais: 86 cm dydžio skirti kūdikiams, o 110 cm dydžio – mažiems vaikams.