ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktyvos 93/13 dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 6 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnis, aiškinami atsižvelgiant į Direktyvos 2009/22 dėl ieškinių dėl uždraudimo ginant vartotojų interesus 1 ir 2 straipsnius ir į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį, turi būti aiškinami taip, kad pagal juos nedraudžiama pripažinti bendrųjų sutarčių sąlygų, kurių turinys yra lygiavertis sąlygų, įsiteisėjusiu teismo sprendimu pripažintų neleistinomis ir įtrauktų į nacionalinį neleistinomis pripažintų bendrųjų sutarčių sąlygų registrą, turiniui, naudojimą neteisėtu elgesiu kito pardavėjo arba tiekėjo, kuris nedalyvavo per procedūrą, lėmusią bendrosios sutarčių sąlygos įtraukimą į minėtą šių sąlygų registrą, atžvilgiu, su sąlyga (o tai turės patikrinti nacionalinis teismas), kad šis pardavėjas ar tiekėjas turi teisę veiksmingai apskųsti tiek sprendimą, kuriuo buvo pripažintas lygintų sąlygų lygiavertiškumas, siekiant išsiaiškinti, ar atsižvelgiant į visas konkretaus atvejo aplinkybes šios sąlygos yra materialiai identiškos, be kita ko, dėl jų sukeliamų neigiamų pasekmių vartotojams, tiek prireikus sprendimą, kuriuo nustatomas skiriamos baudos dydis.

Negali būti ginčijama, kad tokio registro sukūrimas atitinka Sąjungos teisę. Šiuo klausimu iš Direktyvos 93/13, visų pirma iš jos 8 straipsnio, nuostatų matyti, kad valstybės narės gali parengti nesąžiningomis laikomų sutarčių sąlygų sąrašus. Pagal šios direktyvos, iš dalies pakeistos Direktyva 2011/83, 8a straipsnį valstybės narės turi pranešti Komisijai apie tokių sąrašų parengimą. Iš šių nuostatų išplaukia, kad šie nacionalinių institucijų parengti sąrašai ar registrai iš principo atitinka vartotojų apsaugos interesą pagal Direktyvą 93/13. Vis dėlto minėtas registras turi būti tvarkomas skaidriai siekiant ne tik vartotojų, bet ir pardavėjų ar tiekėjų interesų. Šis reikalavimas, be kita ko, reiškia, kad jis turi būti aiškios struktūros, nepaisant sąlygų, kurios į jį įtrauktos, skaičiaus. Be to, tokiame registre esančios sąlygos turi atitikti aktualumo kriterijų, o tai reiškia, kad jis turi būti rūpestingai atnaujinamas, ir vadovaujantis teisinio saugumo principu sąlygos, kurios nebeturi būti į jį įtrauktos, turi būti nedelsiant išbrauktos.

Be to, taikant veiksmingos teisminės gynybos principą, pardavėjas ar tiekėjas, kuriam skiriama bauda dėl sąlygos, kuri laikoma lygiaverte registre esančiai sąlygai, naudojimo, be kita ko, turi turėti galimybę apskųsti šią sankciją. Tokį skundą turi būti galima pateikti tiek dėl neteisėtu laikomo elgesio vertinimo, tiek dėl baudos, kurią nustatė kompetentinga nacionalinė įstaiga, dydžio. Šiomis aplinkybėmis kompetentingo teismo atliekamas vertinimas neapsiriboja vien formaliu nagrinėjamų sąlygų palyginimu su į atitinkamą registrą įtrauktomis sąlygomis. Priešingai, šis nagrinėjamas apima ginčijamų sąlygų turinio vertinimą, siekiant nustatyti, ar, turint omenyje visas kiekvieno atvejo aplinkybes, šios sąlygos yra materialiai identiškos, atsižvelgiant, be kita ko, į jų keliamas pasekmes, į šį registrą įtrauktoms sąlygoms.

(žr. 36, 38–40, 42, 47 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Sujungtos bylos C‑387/15 ir C‑388/15

Hilde Orleans ir kt.

prieš

Vlaamse Gewest

(Raad van State (Belgija) prašymai priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Aplinka — Direktyva 92/43/EEB — Natūralių buveinių apsauga — Specialios saugomos teritorijos — Natura 2000 teritorija „Šeldės ir Durme estuarija nuo Nyderlandų sienos iki Gento“ — Uosto zonos plėtra — Plano ar projekto poveikio saugomai teritorijai vertinimas — Neigiamo poveikio darymas — Išankstinis, bet dar neužbaigtas sunaikintai daliai lygiaverčio tipo arealo kūrimas — Užbaigimas atlikus įvertinimą — 6 straipsnio 3 ir 4 dalys“

Santrauka – 2016 m. liepos 21 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas

Aplinka – Natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsauga – Direktyva 92/43 – Specialios saugomos teritorijos – Valstybių narių pareigos – Projekto poveikio teritorijai vertinimas – Atsižvelgimas į teritorijoje esančios natūralios buveinės arealo būsimą sukūrimą – Neįtraukimas – Kompensacinės priemonės sukūrimo kvalifikavimas – Sąlyga

(Tarybos direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 ir 4 dalys)

Direktyvos 92/43 dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos 6 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad į priemones, esančias plane ar projekte, kuris nėra tiesiogiai susijęs su Bendrijos svarbos teritorijos valdymu ar jai būtinas ir kuriame numatoma prieš darant neigiamą poveikį joje esančiam natūralios buveinės tipui ateityje sukurti šio tipo arealą, tačiau to arealo sukūrimas įvyks po to, kai bus įvertintas reikšmingas galimo neigiamo poveikio minėtos teritorijos vientisumui pobūdis, negalima atsižvelgti atliekant šį vertinimą. Tokios priemonės galėtų būti laikomos kompensacinėmis priemonėmis, kaip jos suprantamos pagal šio straipsnio 4 dalį, tik tuomet, jei įvykdytos joje nustatytos sąlygos.

Plano ar projekto, kuris nėra tiesiogiai susijęs su specialios saugomos teritorijos valdymu ar jai būtinas ir daro įtaką jos vientisumui, neigiamas poveikis nepatenka į Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalies taikymo sritį. Be to, dėl minėtos direktyvos 6 straipsnio 4 dalies primintina, kad ši nuostata, kaip nuo Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje nustatyto patvirtinimo kriterijaus nukrypstanti nuostata, turi būti aiškinama siaurai ir gali būti taikoma tik po to, kai plano ar projekto poveikis buvo išanalizuotas pagal minėtos 3 dalies nuostatas. Siekiant nustatyti galimų kompensacinių priemonių pobūdį, reikia tiksliai identifikuoti atitinkamai teritorijai daromą neigiamą poveikį. To poveikio žinojimas, atsižvelgiant į su nagrinėjama teritorija susijusius apsaugos tikslus, yra būtina išankstinė sąlyga norint taikyti minėtos direktyvos 6 straipsnio 4 dalį, nes, nesant šių duomenų, jokia šios nukrypti leidžiančios nuostatos taikymo sąlyga negali būti vertinama. Nagrinėjant galimas įpareigojančias svarbesnio viešojo intereso priežastis ir tai, ar yra mažiau žalingų alternatyvų, iš tiesų reikalaujama palyginti tai su žala, kuri būtų padaryta minėtai teritorijai vykdant atitinkamą planą ar projektą.

(žr. 59-61, 64 punktus ir rezoliucinę dalį)
35

Pirmuoju–trečiuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 93/13 6 ir 7 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia tokią nacionalinę pereinamojo laikotarpio nuostatą, kaip ginčijama Įstatymo 1/2013 ketvirtoji pereinamojo laikotarpio nuostata, pagal kurią vartotojams, prieš kuriuos iki įstatymo, kuriame yra minėta nuostata, įsigaliojimo dienos buvo pradėta ir šią dieną dar nebuvo užbaigta išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūra, nustatytas naikinamasis vieno mėnesio terminas, skaičiuojamas nuo kitos dienos po šio įstatymo paskelbimo, per kurį jie gali pasinaudoti teise pareikšti prieštaravimą dėl šios priverstinio vykdymo procedūros, grindžiamą tariamu sutarties sąlygų nesąžiningumu. Be to, tas teismas klausia, ar prireikus ši direktyva jį įpareigoja savo iniciatyva iš naujo išnagrinėti sutarties sąlygų nesąžiningumą, kai šios sutarties atitiktis Direktyvai 93/13 jau buvo išnagrinėta galutiniu teismo sprendimu, neatsižvelgiant į nacionalinės proceso teisės normas, įtvirtinančias res judicata principą.
1

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2009 m. spalio 28 d. Komisijos sprendimo 2011/5/EB dėl Ispanijos įgyvendinto perviršinės vertės mokesčio mažinimo įsigyjant didelę užsienio bendrovės akcijų dalį Nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) (OL L 7, 2011, p. 48) 1 straipsnio 2 dalies išaiškinimo, 2013 m. liepos 17 d. Komisijos sprendimo pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą, susijusią su valstybės pagalba SA.35550 (13/C) (ex 13/NN, ex 12/CP) – Finansinės prestižo vertės amortizacija mokesčių tikslais įsigyjant užsienio bendrovės akcijų (OL C 258, 2013, p. 8), galiojimo ir dėl 2014 m. spalio 15 d. Komisijos sprendimo (ES) 2015/314 dėl valstybės pagalbos SA.35550 (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP), kurią įgyvendino Ispanija – Finansinės prestižo vertės amortizacijos mokesčių tikslais įsigyjant užsienio bendrovės akcijų schema (OL L 56, 2015, p. 38), galiojimo.
15

Šiomis aplinkybėmis Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Bavarijos žemės vyriausiasis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus: „1. Ar ieškovės parduodamas [De Tox Forte] yra maisto produktas, ar maisto komponentas, turintis naują molekulių struktūrą, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies c punktą? 2. Ar norint teigiamai atsakyti į šį klausimą pakanka to, kad šis produktas, kurio sudedamoji dalis yra klinoptilolitas, iki 1997 m. gegužės 15 d. nebuvo naudojamas kaip tokios pirminės molekulių struktūros maisto produktas, ar vis dėlto reikia, kad gaminant šį produktą būtų taikoma procedūra, per kurią būtų sukurta nauja ar sąmoningai modifikuota pirminė molekulių struktūra, t. y. ar tai turi būti tokia medžiaga, kurios anksčiau nebuvo gamtoje?“
23

Be to, prie savo pasiūlymo ji pridėjo PUM įsipareigojimą, kad visų pirma teiks Partner konsultavimo paslaugas, apimančias, be kita ko, pastarosios darbuotojų mokymus ir pagalbą sprendžiant problemas, galinčias kilti vykdant sutartį. Partner taip pat pabrėžė, kad šios sutarties vykdymo tikslais tokį bendradarbiavimą turėtų reglamentuoti šių dviejų įmonių sudaryta sutartis.
37

Be to, reikia pažymėti, kad šios direktyvos nesusijusios su atleidimu nuo mokesčių, taikomu Sąjungoje, o šis reglamentas susijęs su atleidimu nuo muitų, taikomu turtui, importuotam iš trečiųjų šalių į Sąjungą. Taigi, šių direktyvų tikslai skiriasi nuo Reglamento Nr. 1186/2009 tikslo. Iš šių direktyvų konstatuojamųjų dalių matyti, kad jomis siekiama palengvinti laisvą privačių asmenų judėjimą Sąjungoje, panaikinant mokestines kliūtis, kai vienoje valstybėje narėje esantis asmeninis turtas ir transporto priemonės įvežami į kitą valstybę narę. Tačiau, kaip taip pat matyti iš šio reglamento 3 konstatuojamosios dalies, siekiama suteikti atleidimą nuo muitų į Sąjungą iš trečiųjų šalių importuojamoms prekėms, kurios pagal šio reglamento 2 straipsnio 1 dalies c punktą nei dėl savo pobūdžio, nei dėl kiekio nekelia įtarimo, kad įvežamos siekiant komercinių tikslų, kai, esant tam tikroms tokio importo sąlygoms, „nėra reikalo imtis įprastinių priemonių ekonomikai apsaugoti“.
45

Kiekvienu atveju šis teismas išnagrinėjo, ar bankų veiksmai buvo pateisinami. Jis taip pat nusprendė, kad nė vienas bankas nepažeidė jokių konkrečių draudimų imtis antikonkurencinių veiksmų, bet Sabadell ir Liberbank, priešingai nei BBVA, elgėsi nesąžiningai, nes nemotyvavo priimtų priemonių. Tačiau jis nusprendė, kad BBVA veikė pagrįstai, nes rėmėsi patikromis, kurios parodė, jog 22 % perlaidų, padarytų naudojantis Safe sąskaitomis nuo 2010 m. rugsėjo 1 d. iki lapkričio 30 d., atliko ne tarpininkai, kuriuos Safe buvo įgaliojusi ir kuriuos buvo patikrinęs Ispanijos bankas. Be to, tuo laikotarpiu perlaidas atliko 1291 asmuo, o tai daug daugiau nei Safe tarpininkų skaičius. Be to, ekspertų ataskaitoje taip pat pabrėžta grėsmė, susijusi su perlaidomis, kurias vykdo ne nustatytieji tarpininkai.
17

X padėjo parengti Vokietijoje įsisteigusios bendrovės C ‑Ltd. 2010 finansinių metų apyvartos mokesčio deklaraciją. Mokesčių inspekcija šią deklaraciją gavo 2012 m. pradžioje. 2012 m. kovo 12 d. sprendimu, vadovaudamasi Mokesčių kodekso 80 straipsnio 5 dalimi, ji nepripažino X bendrovės C ‑Ltd. atstove per 2010 finansinių metų apyvartos mokesčio nustatymo procedūrą. Sprendimo motyvuose buvo nurodyta, kad X neturi teisės teikti komercinių mokesčių konsultavimo paslaugų.
22

Taip pat, Komisijos teigimu, Kaliakros PAST dalyje, nepripažintoje SAT, esama tam tikrų rūšių paukščių veisimosi buveinių, be kita ko, paprastojo stepinio vieversio (Melanocorypha calandra), trumpapirščio vieversio (Calandrella brachydactyla), storkulnio (Burhinus oedicnemus) ir dirvoninio kalviuko (Anthus campestris). Be to, ši SAT nepripažinta vietovė yra medžioklės plotas, svarbus kelioms sparnuočių rūšims, kurios standartinėje duomenų formoje priskirtos prie perinčių paukščių ir aiškiai nurodytos vertinant SAT. Be kita ko, prie šių rūšių priskirti ir plėšrieji paukščiai, pvz., trumpapirštis vanagas (Accipiter brevipes), stepinis suopis (Buteo rufinus) ir didysis apuokas (Bubo bubo).
56

Be to, minėto reglamento 2 skirsnyje numatyti kiti galimi perdavimo būdai, kaip antai perdavimas konsuliniais ar diplomatiniais kanalais ir įteikimas per diplomatinių ar konsulinių įstaigų darbuotojus, paštu arba tiesioginis įteikimas bet kurio suinteresuotojo asmens prašymu per teismo pareigūnus, tarnautojus ar kitus valstybės narės, į kurią kreipiamasi, kompetentingus asmenis (Sprendimo Alder, C‑325/11, EU:C:2012:824, 31 punktas).
33

Be to, konkrečiai iš Vengrijos priežiūros institucijos pateiktų paaiškinimų matyti, kad Weltimmo turi atstovą Vengrijoje, kuris įrašytas į Slovakijos įmonių registrą kaip turintis adresą Vengrijoje, ir kad jis bandė su skelbėjais susitarti dėl neapmokėtų reikalavimų padengimo. Šis atstovas bendravo su skundus pateikusiais asmenimis ir atstovavo bendrovei per administracinį ir teismo procesą. Be to, ši bendrovė atidarė banko sąskaitą Vengrijoje, skirtą jos reikalavimams išieškoti, ir naudoja pašto dėžutę šioje valstybėje narėje savo einamiesiems reikalams tvarkyti. Šie veiksniai, kuriuos turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, gali patvirtinti, kad egzistuoja „padalinys“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 95/46 4 straipsnio 1 dalies a punktą.
41

Iš tiesų, pirma, dar prieš uždarant regioninius biurus buvo galimybė užsiimti tokiais reikalais, darbo dienos pradžioje ir pabaigoje vykstant iš klientų buvimo vietos į regioninius biurus. Antra, kaip matyti iš Direktyvos 2003/88 4 konstatuojamosios dalies, šios direktyvos tikslų neturėtų būti siekiama vien dėl ekonominių priežasčių. Be kita ko, per Teisingumo Teisme vykusį posėdį Tyco nurodė, kad jos darbuotojams išduotomis kreditinėmis kortelėmis galima naudotis tik apmokėti kurui, reikalingam, kad būtų galima darbo tikslais naudotis darbuotojams suteiktomis transporto priemonėmis. Taigi be kitų priemonių Tyco turėjo ir darbuotojų kelionių kontrolės priemonę.
15

2006 m. spalio 4 d. sprendimu BLE iš dalies patenkino Pfeifer & Langen prieštaravimą ir dėl to sumažino grąžintinas sumas. Tačiau ši tarnyba manė, kad su 1988–1989 prekybos metais susijusių pažeidimų senaties terminas nesuėjo, nes Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalyje numatytas ketverių metų terminas nutrūko dėl įvairių su tyrimu ir patraukimu atsakomybėn susijusių veiksmų, kurių dėl tų pažeidimų ėmėsi specialioji muitinės komisija ir prokuratūra. Be to, BLE manė, kad Pfeifer & Langen veiksmai turi būti laikomi pakartotiniais pažeidimais, todėl senaties termino eiga prasidėjo tik nuo paskutinio nustatyto pažeidimo, t. y. 1997 m.
25

Pirmiausia jis pažymi, kad jei Bundesverfassungsgericht, kuris vienintelis yra kompetentingas tikrinti federalinių įstatymų konstitucingumą ir prireikus juos panaikinti, konstatuotų, jog KernbrStG negalioja ir netaikytinas ex tunc, KLE 2011 m. liepos 13 d. branduolinio kuro mokesčio deklaracija turėtų būti iš karto panaikinta, ir ES teisės išaiškinimas nebūtų svarbus siekiant išspręsti ginčą pagrindinėje byloje. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad kreipimasis į Bundesverfassungsgericht neleidžia jam remtis prielaida, kad jis neturi taikyti šio įstatymo, todėl klausimas dėl atitikties Sąjungos teisei nebekils, nes minėtas įstatymas lieka galioti tol, kol nenuspręsta kitaip. Be to, Bundesverfassungsgericht gali konstatuoti šio įstatymo negaliojimą ir netaikytinumą tik kiek tai susiję su ateitimi.
42

Be to, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad Ispanijos proceso sistema išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto srityje pasižymi tuo, kad kai pradėta išieškojimo procedūra, bet kuris kitas ieškinys, kurį galėtų pareikšti vartotojas, įskaitant siekiant ginčyti vykdomojo dokumento galiojimą, prievolę sumokėti, skolos tikrumą, išnykimą ar dydį, nagrinėjamas per atskirą procedūrą ir dėl jo priimamas atskiras sprendimas, nei vienam, nei kitam negalint sustabdyti vykstančios išieškojimo procedūros ar jos nutraukti, nebent vartotojas yra padaręs prevencinį prašymo hipoteką pripažinti negaliojančią įrašą anksčiau, nei buvo išduota paraštėje įrašyta įsipareigojimų pažyma (šiuo klausimu žr. Sprendimo Aziz, EU:C:2013:164, 55–59 punktus).
SESV 101 ir 102 straipsniuose įtvirtintomis Sąjungos konkurencijos taisyklėmis siekiama aprėpti įmonių kolektyvinius ar vienašalius veiksmus, kuriais ribojama konkurencija vidaus rinkoje. Pagal SESV 101 straipsnį draudžiami susitarimai ar veiksmai, kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas vidaus rinkoje, o pagal SESV 102 straipsnį draudžiamas piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi vidaus rinkoje arba didelėje jos dalyje. Kalbant apie SESV 101 straipsnio taikymą pažymėtina, jog tai, kad susitarime dalyvaujanti įmonė yra trečiojoje šalyje, netrukdo taikyti šios nuostatos, jei toks susitarimas sukelia pasekmių vidaus rinkoje. Be to, siekiant pateisinti įgyvendinimo kriterijaus taikymą pažymėtina, kad jeigu konkurencijos teisėje nustatytų draudimų taikymas priklausytų nuo kartelio sudarymo vietos, įmonėms tikrai būtų suteikta galimybė nesunkiai išvengti minėtų draudimų. Apibrėžto poveikio kriterijumi siekiama to paties tikslo, būtent – aprėpti veiksmus, kurie, nors ir nebuvo atliekami Sąjungos teritorijoje, bet jų antikonkurencinis poveikis gali pasireikšti Sąjungos rinkoje. Taigi, apibrėžto poveikio kriterijus gali būti Komisijos kompetencijos pagrindas.

Apibrėžto poveikio kriterijus leidžia pateisinti Sąjungos konkurencijos teisės taikymą atsižvelgiant į viešąją tarptautinę teisę, jeigu galima numatyti, kad aptariamas elgesys iš karto padarys Sąjungoje esminį poveikį.

Nustatant, ar Komisija turi kompetenciją kiekvienu konkrečiu atveju taikyti Sąjungos konkurencijos teisę, reikia atsižvelgti būtent į nagrinėjamos įmonės ar įmonių elgesį. Pakanka atsižvelgti į galimą elgesio poveikį konkurencijai, kad su numatomumo reikalavimu susijusi sąlyga būtų tenkinama. Viena vertus, kadangi dominuojančią padėtį užimančios įmonės elgesys kompiuterių gamintojos atžvilgiu buvo dalis bendros strategijos, kuria siekta, kad nė vienas kompiuterių gamintojo nešiojamas kompiuteris su įmontuotu konkurento produktu nebūtų prieinamas rinkoje, įskaitant Europos ekonominę erdvę (EEE), dominuojančią padėtį užimančios įmonės elgesys galėjo padaryti iš karto atsirandantį poveikį EEE. Kita vertus, esant tokiai šios įmonės kompiuterių gamintojos atžvilgiu įgyvendinamai strategijai, kuria siekta užkirsti konkurento prieigą prie svarbiausių pardavimo kanalų, vertinant, ar elgesio poveikis Sąjungos ir EEE rinkoms yra esminis, reikėjo atsižvelgti į bendrą įmonės elgesį.

Taikant kitokį požiūrį bendras antikonkurencinis elgesys, galintis daryti poveikį rinkos struktūrai EEE, būtų dirbtinai išskaidytas į kelis atskirus veiksmus, ir taip galėtų būti išvengta Sąjungos kompetencijos taikymo.

(žr. 42–46, 49–52, 55–57 punktus)
Direktyvos 86/653 dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su savarankiškai dirbančiais prekybos agentais, derinimo 17 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta, kad, kai nutraukiama komercinio atstovavimo sutartis, prekybos agentas turi teisę į kompensaciją už klientus, kurios dydis negali viršyti vienų metų jo atlyginimo sumos, ir, jeigu ši kompensacija nepadengia visos faktiškai patirtos žalos, – į papildomą nuostolių atlyginimą su sąlyga, kad pagal šiuos teisės aktus agentui dėl komisinių praradimo nutraukus šią sutartį nėra atlyginama dvigubai.

Iš tiesų iš paties Direktyvos 86/653 17 straipsnio 2 dalies c punkto teksto ir sisteminio šios nuostatos aiškinimo matyti, kad nuostolių atlyginimas gali būti suteikiamas prekybos agentams papildant kompensaciją už klientus ir kad jam nėra taikomos direktyvos 17 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytos sąlygos ir jos 17 straipsnio 2 dalies b punkte nustatyta maksimali riba. Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad kadangi direktyvoje nėra tikslios informacijos dėl sąlygų, kuriomis prekybos agentas gali prašyti nuostolių atlyginimo, valstybės narės, naudodamosi savo diskrecija, turi nustatyti šias procedūrines sąlygas ir tvarką. Vis dėlto diskrecija, kuria valstybės narės gali naudotis perkeldamos direktyvos 17 straipsnio 2 dalies c punktą, ribojama pareiga pasirinkti vieną iš dviejų atitinkamai minėto straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytų kompensavimo sistemų, kurios negali būti taikomos kartu. Vadinasi, jei suteikiamas nuostolių atlyginimas, negali būti suteikiama dviguba kompensacija, apimanti kompensaciją už klientus ir nuostolių, visų pirma atsiradusių dėl to, kad nutraukus sutartį negauta komisinių, atlyginimą.

(žr. 30, 32, 34, 35 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Direktyvos 2006/123 dėl paslaugų vidaus rinkoje 10 straipsnio 4 dalis ir 15 straipsnio 1 dalis, 2 dalies a punktas ir 3 dalis turi būti aiškinami taip, kad jais draudžiama nacionalinės teisės norma, pagal kurią leidimas vykdyti kaminkrėčio veiklą iš esmės apribojamas konkrečia geografine teritorija, jeigu šia teisės norma nuosekliai ir sistemiškai nesiekiama visuomenės sveikatos apsaugos tikslo, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

Minėtos direktyvos 10 straipsnio 4 dalyje ir 15 straipsnio 3 dalyje numatyta galimybė pateisinti įsisteigimo laisvės apribojimą, kaip antai minėtą teritorinį apribojimą, ir tuo tikslu reikalaujama laikytis tokių pačių sąlygų – kad šis apribojimas pirmiausia nediskriminuotų dėl pilietybės, būtų pateisinamas svarbiu visuomenės interesu ir galiausiai būtų tinkamas siekiamam tikslui pasiekti, neviršytų to, kas būtina jam pasiekti, ir jo nebūtų įmanoma pakeisti kitomis, mažiau ribojančiomis priemonėmis, kuriomis galėtų būti pasiekiamas toks pat rezultatas.

Šiuo atveju minėtas teritorinis apribojimas taikomas nediskriminuojant dėl pilietybės, o sąlyga, susijusi su jo būtinumu, yra įvykdyta, nes visuomenės sveikatos apsauga yra vienas iš svarbių visuomenės interesų, kuriais gali būti pateisinami įsisteigimo laisvės apribojimai. Be to, šis apribojimas gali tolygiai paskirstyti kaminkrėčius nacionalinėje teritorijoje, užtikrinti visiems gyventojams tinkamą galimybę gauti kaminų valymo paslaugas, todėl ir garantuoti tinkamą visuomenės sveikatos apsaugą.

Tačiau nors iš to, kas išdėstyta, matyti, kad tokia teisės norma iš esmės galima pasiekti visuomenės sveikatos apsaugos tikslą, dar reikia, kad šia teisės norma to tikslo būtų siekiama nuosekliai. Nors minėtas teritorinis apribojimas apima visos kaminkrėčio profesinės veiklos vykdymą, nacionalinės teisės norma paremta vieninteliu sektorinio suskirstymo kriterijumi, susijusiu su mažiausiu skaičiumi kaminkrėčių, kurių ekonominį veiklos gyvybingumą reikia garantuoti kiekviename sektoriuje tam, kad būtų užtikrintas patenkinamas priešgaisrinės saugos užduočių vykdymas, niekaip neatsižvelgiant į privačią ekonominę veiklą, kuri, be to, yra pagrindinė kaminkrėčio profesinės veiklos vykdymo dalis.

(žr. 55, 56, 58, 64, 65, 68, 79 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)