ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
57.

Pareiškėjų nuomone, paukščių skerdykloms taikoma „pareiga imtis priemonių“ (užtikrinti tam tikrą rūpestingumo laipsnį) taikoma per visą skerdimo procesą. Kadangi šalinant vidaus organus neįmanoma visiškai išvengti virškinimo trakto turinio išsipylimo, skerdyklos privalo imtis visų įmanomų priemonių, kad mėsa nebūtų užteršta. Vadinasi, tokia pareiga taikoma šalinant vidaus organus ir išvalant skerdeną. Todėl negalima tikėtis, remiantis 5 ar 8 punktu, kad turinys neišsipils ir skerdenos bus visiškai švarios „paruošimo kepimui“ linijos pabaigoje, prieš atšaldant skerdeną, kaip mano ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. 8 punkte po išvalymo nėra numatyta jokio konkretaus rezultato (pvz., „nėra matomos taršos“). Pareiškėjos teigia, kad matomus taršos likučius vis dar galima pašalinti vėlesniame etape, išpjaustant ar pakuojant skerdeną, todėl šiuo atžvilgiu joms negalima taikyti griežtos pareigos, siejamos su rezultatu („absoliutaus netoleravimo norma“), po vidaus organų pašalinimo ir išvalymo ir prieš atšaldymą. Jų nuomone, techniškai būtų nerealu reikalauti laikytis tokio griežto standarto, nes skerdimo linijos mechaninio proceso greitis yra didelis. Be to, reikalavimas, kad matoma tarša turi būti pašalinta po to, kai buvo pašalinti vidaus organai, ir prieš atšaldymą, nėra pagrįstas jokiais mokslo įrodymais, nes tarša paprastai gali atsirasti anksčiau, kai paukštis pešamas.
51.

Be šios bendros 9 straipsnio 1 dalyje nustatytos pareigos, Reglamente Nr. 1290/2005 taip pat numatyti konkretūs mechanizmai, kuriais skatinama laiku ir veiksmingai susigrąžinti netinkamai iš EŽŪGF išmokėtas sumas. Būtent šio reglamento 32 straipsnio 5 dalyje buvo nustatytas mechanizmas, pagal kurį leidžiama vienodai (50/50) paskirstyti finansinę neišieškotų lėšų naštą tarp ES biudžeto ir atitinkamos valstybės narės, jeigu išieškojimas neatliekamas per ketverius metus nuo pažeidimo nustatymo per pirminį administracinį ar teisminį nagrinėjimą, arba per aštuonerius metus, kai dėl išieškojimo pateiktas ieškinys nacionaliniuose teismuose. Be to, remiantis 32 straipsnio 8 dalimi, Komisija tam tikrais atvejais gali nuspręsti nefinansuoti tam tikrų grąžinamųjų išmokų iš ES biudžeto pagal Reglamento Nr. 1290/2005 32 straipsnio 8 dalį. Taip, pavyzdžiui, yra tuo atveju, kai Komisija mano, kad valstybė narė ar jos institucijos, siekdamos susigrąžinti dėl pažeidimų prarastas sumas, veikė aplaidžiai.
23.

Todėl Consiglio di Stato (Valstybės Taryba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 5 straipsnio 2 dalis (visų pirma b ir d punktuose nustatytas draudimas vidaus operatoriui dalyvauti konkursuose extra moenia) turi būti taikoma ir viešųjų paslaugų sutartims, kurios buvo tiesiogiai sudarytos prieš įsigaliojant šiam reglamentui? 2. Ar „vidaus operatoriams“, kaip jie suprantami pagal tą patį reglamentą, pagal galimą analogiją su jurisprudencija dėl vidaus veiklos (in house providing) teoriškai galima priskirti viešosios teisės reglamentuojamą juridinį asmenį, su kuriuo valstybės institucija yra tiesiogiai sudariusi sutartį dėl vietos transporto paslaugų, jeigu toks asmuo yra tiesiogiai susijęs su valstybės institucija organizaciniais ir kontrolės aspektais, o jo įstatinis kapitalas priklauso pačiai valstybei (visas arba jo dalis, pastaruoju atveju kartu su kitomis viešosiomis įstaigomis)? 3. Ar tiesiogiai sudarius sutartį dėl paslaugų, kurios patenka į Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 taikymo sritį, tai, kad vėliau atitinkama valstybės institucija įsteigia viešąją administravimo įstaigą, įgaliotą organizuoti aptariamas paslaugas (valstybei, be kita ko, lieka išskirtinis įgaliojimas skirti koncesiją), tačiau niekaip „panašiai“ nekontroliuojančią subjekto, su kuriuo tiesiogiai sudaryta paslaugų sutartis, yra tinkama aplinkybė netaikyti aptariamai sutarčiai reglamento 5 straipsnio 2 dalies? 4. Ar dėl pradinio tiesiogiai sudarytos sutarties termino, kuris viršija trisdešimties metų terminą ir baigiasi vėliau nei 2039 m. gruodžio 3 d. (termino pradžia skaičiuojama nuo Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 įsigaliojimo datos), sutartis bet kuriuo atveju yra nesuderinama su to paties reglamento kartu taikomų 5 straipsnio ir 8 straipsnio 3 dalies principais, ar šį neatitikimą galima laikyti automatiškai ištaisytu bet kuriais teisiniais tikslais terminą netiesiogiai sutrumpinus ex lege (8 straipsnio 3 dalis) iki minėto trisdešimties metų termino?“
29.

Be to, Komisija pateikė priešpriešinius apeliacinius skundus šiose dviejose bylose, prašydama Teisingumo Teismo, pirma, panaikinti sprendimus bylose T‑29/15 ir T‑381/15, nes jais atmesti pirmoje instancijoje pateikti nepriimtinumu grindžiami prieštaravimai, antra, priimti galutinį sprendimą šiuo bylos klausimu, pripažįstant nepriimtinais IMG pareikštus ieškinius dėl panaikinimo, ir, trečia, priteisti iš IMG bylinėjimosi išlaidas. Be to, byloje C‑184/17 P Komisija paprašė Teisingumo Teismo iš teisminės bylos medžiagos pašalinti OLAF galutinę ataskaitą ir bet kokią nuorodą į šią ataskaitą ir jos turinį ( 25 ).
78.

Be to, kaip matyti iš jurisdikcijos taisyklių įgyvendinimo sąlygų, kurias išdėsčiau pirmiau, ši kontrolė negali apsiriboti kreipimosi į teismą datų patikrinimu. Todėl sprendimo pripažinimo stadijoje taip pat gali būti problemiška įvertinti šių taisyklių nepaisymo sunkumą. Iš tiesų, gali būti, ypač bylose dėl tėvų pareigų ir jurisdikcijos prorogacijos atveju, kad teismams apsikeitus informacija teismas, kuriame byla iškelta pirmiau, atsisakys savo jurisdikcijos, be kita ko, vadovaudamasis jurisdikcijos nustatymo kriterijais, t. y. artumo vaiko gyvenamajai vietai kriterijumi ir reikalavimu kuo labiau atsižvelgti į vaiko interesus ( 53 ).
92.

Taip yra dėl to, kad šie privatūs subjektai nežinojo Kaimo plėtros komiteto posėdžio protokolo turinio. Iš tikrųjų, kaip matyti iš bylos medžiagoje esančios informacijos, apie to protokolo turinį įpėdiniams nebuvo pranešta. Be to, jiems keliama rūpestingumo pareiga nereiškia, kad jie turėjo būti informuoti apie šį turinį. Manau, akivaizdu, kad įpėdiniams negalima nustatyti tokių pačių reikalavimų dėl pareigos patiems gauti informacijos, kokie nustatyti didelėms įmonėms konkurencijos teisės srityje ( 34 ).
13.

Vis dėlto M. Strotzer nepripažįsta padaręs autorių teisių pažeidimą ir teigia, kad jo prieiga prie interneto buvo pakankamai saugi. Be to, jis tvirtina, kad tame pačiame name gyvenantys jo tėvai taip pat turėjo prieigą prie šio interneto ryšio, tačiau, kiek jam žinoma, jie šio kūrinio savo kompiuteryje neturėjo, nežinojo apie jo buvimą ir nesinaudojo mainų platformos programine įranga. Be to, nagrinėjamo pažeidimo padarymo laiku kompiuteris buvo išjungtas.
79.

Šiomis aplinkybėmis taip pat svarbu atsižvelgti į Komisijos kritiką, jog dviejų savaičių terminas prieštaravimui pateikti kelia didelę riziką, kad vartotojas nepasinaudos reikalaujama teisių gynimo priemone. Šis argumentas atsižvelgiant į faktines aplinkybes ir įrodymus, kuriuos vartotojas turi pateikti per nurodytą laikotarpį, atrodo teisingas. Tačiau dviejų savaičių terminas nėra per trumpas, kad vartotojas per šį laikotarpį apskritai galėtų imtis kokių nors veiksmų. Todėl Lenkijos teisės norma, pagal kurią vartotojas turi pateikti prieštaravimą per dvi savaites nuo mokėjimo įsakymo įteikimo, atitinka veiksmingumo principą tik tuo atveju, jeigu vartotojas neprivalo per šį laikotarpį pateikti faktinių aplinkybių ir įrodymų, kurių pagrindu vertinama, ar paskolos sutartyje yra nesąžiningų sąlygų.
63.

Tačiau Reglamento Nr. 555/2008 aiškinimas, kuriuo remiantis kontrolės pareigūnai gali patekti į aptvertą žemę be vynmedžių augintojo leidimo, o dėl to būtų veiksmingai nustatyta Sąjungos teise grindžiama kontrolės pareigūnų „teisė perlipti per tvorą“, būtų aiškiai nesuderinamas su teise į nuosavybę ir (arba) namų neliečiamybę, kaip pagrįstai abejones šiuo klausimu kelia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo trečiajame klausime. Taigi antrasis klausimas sustiprina atsakymą į pirmąjį klausimą, nes remiantis antruoju klausimu tampa dar aiškiau, kad į pirmąjį klausimą turi būti atsakyta taip, jog bendras leidimas patekti į žemės valdas nesuteikiamas, jei tokio leidimo reikia pagal nacionalinės teisės aktus.
9.

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Direktyvos 2003/88 7 straipsnyje daroma nuoroda į nacionalinės teisės aktus ir praktiką, kai siekiama nustatyti mokamų kasmetinių atostogų suteikimo sąlygas. Nors Rumunijos teisės aktų leidėjas, atsižvelgdamas į priimtus sprendimus Schultz-Hoff ir kt. ( 6 ) ir Dominguez ( 7 ), iš dalies pakeitė įstatymą, kad būtų plačiau aiškinami vadinamieji faktiškai dirbti laikotarpiai, vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl galimybės įskaityti vaiko priežiūros atostogas į tuos laikotarpius, kuriems, kaip sutaria šalys pagrindinėje byloje, prilyginamos M. Dicu suteiktos vaiko priežiūros atostogos. Iš tikrųjų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, mokamos kasmetinės atostogos yra viena iš darbdavio pareigų, atsirandančių dėl to, kad darbuotojas dirba. Tačiau, kai darbuotojas yra vaiko priežiūros atostogose, jis nedirba darbo, dėl kurio atsirastų teisė į mokamas kasmetines atostogas. Maža to, Direktyvoje 2010/18 nurodyta, kad valstybės narės gali nustatyti maksimalios aštuonerių metų trukmės vaiko priežiūros atostogas ir būtų pernelyg daug reikalaujama, jeigu darbdavys privalėtų suteikti mokamas kasmetines atostogas už tokį ilgą laikotarpį, kurį darbuotojas skiria savo vaiko priežiūrai. Už vaiko priežiūros atostogų metu darbuotojui teikiamą apsaugą turėtų būti atsakinga veikiau valstybė, taikydama šeimos stiprinimo skatinimui skirtas priemones, o ne darbdavys. Sprendimuose Schultz-Hoff ir kt. ( 8 ) ir Dominguez ( 9 ) Teisingumo Teismo nurodyti argumentai negali būti taikomi, kai darbuotojas yra vaiko priežiūros atostogose. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi ir tai, kad pagal Direktyvą 2010/18 valstybėms narėms suteikta diskrecija dėl sutartims taikomos tvarkos per vaiko priežiūros atostogas nustatymo. Taigi Rumunijos darbo kodekso 51 straipsnio a punkte ( 10 ) nustatyta, kad per mažamečio vaiko priežiūros atostogas darbo sutartis sustabdoma. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad mokamomis kasmetinėmis atostogomis siekiamas tikslas skiriasi nuo to, kurio siekiama vaiko priežiūros atostogomis. Galiausiai jis atmeta pastabą dėl nevienodo požiūrio, susijusio su teisės į mokamas kasmetines atostogas nustatymu, taikomo vaiko priežiūros atostogose esančiam darbuotojui, palyginti su tokiomis atostogomis nepasinaudojusiu darbuotoju, nes šios dvi situacijos nepanašios.
68.

Taigi atrodytų, kad šis jurisprudencijos aspektas vis dar nebaigtas nagrinėti. Šiame skirsnyje pateiksiu kelis pasiūlymus, kaip apibrėžti ir plėtoti šią jurisprudenciją. Šiuo atžvilgiu, be abejo, savaime suprantama, kad valstybės narės privalo laikytis įsipareigojimų, kylančių iš SESV 325 straipsnio 1 dalies ir visų kitų atitinkamų pirma aptartų Sąjungos teisės nuostatų ( 45 ). Be to, reikia pripažinti, kad šie įsipareigojimai gali apimti bet kokį nacionalinės teisės aktą, kuris įgyvendina šiuos įsipareigojimus ( 46 ). Be to, jie turi būti įgyvendinami veiksmingai. Šiame skirsnyje bus aptariama tai, kas yra veikiau šių pernelyg didelių įsipareigojimų ištakos ir apimtis (1, 2 ir 3 skirsniai); ar šios ribos skiriasi atsižvelgiant į nagrinėjamos nacionalinės taisyklės pobūdį (4 skirsnis); galiausiai, ir, ko gero, svarbiausia, teisių gynimo priemonių klausimas: su sąlyga, kad, esant bet kokiam nesuderinamumui, kokių jis turi pasekmių konkrečiai nagrinėjamai (ir galbūt kitoms nagrinėjamoms) bylai (5 skirsnis).
17.

Ieškovė pareiškė ieškinį Commissione tributaria provinciale di Reggio Calabria (Kalabrijos Redžo provincijos mokestinių ginčų komisija, Italija), ginčydama, be kita ko, mokesčių tarnybos reikalaujamą sumokėti PVM sumą. Visų pirma ji teigė, kad mokesčių tarnyba jos situacijai neteisingai taikė sektoriaus tyrimą, susijusį su apskaitininkais ir konsultantais mokesčių klausimais, užuot taikiusi tyrimą, susijusį su patarėjais žmogiškųjų išteklių valdymo klausimais, nes šią veiklą ji laikė savo pagrindine veikla. Be to, ieškovės teigimu, mokesčių tarnybos reikalaujama PVM suma buvo nustatyta remiantis vien sektoriaus tyrimu, kurį atliekant nebuvo atsižvelgta į jos vykdytą tikrą ekonominę veiklą.
85.

Vis dėlto toje byloje buvo keliamas klausimas ne dėl to, ar direktyvoje dėl įtraukimo valstybėms narėms nustatytas terminas, skirtas galiojančios registracijos liudijimų turėtojų pareigos turėti II priedą atitinkantį dokumentų rinkinį arba galėti juo naudotis vykdymui patikrinti, buvo galutinis, ar ne, kaip yra šioje byloje, o dėl to, ką tos valstybės narės turėjo padaryti per tą terminą.
46.

Todėl pagal suformuotą jurisprudenciją situacijų panašumas, be kita ko, konstatuojamas ir vertinamas atsižvelgiant į akto, kuriame nustatytas nagrinėjamas skirtumas, objektą ir tikslą; be to, reikia atsižvelgti į srities, kuriai nagrinėjamas aktas priklauso, principus ir tikslus ( 39 ).
13.

Pagal šios direktyvos 263 straipsnį: „1. Sumuojanti ataskaita parengiama už kiekvieną kalendorinį mėnesį per ne ilgesnį nei vieno mėnesio laikotarpį, laikantis tvarkos, kurią nustatys valstybės narės. 1a. Tačiau valstybės narės, laikydamosi sąlygų ir apribojimų, kuriuos jos gali nustatyti, gali leisti apmokestinamiesiems asmenims teikti sumuojančias ataskaitas už kiekvieną kalendorinį ketvirtį per ne ilgesnį nei vieno mėnesio laikotarpį nuo ketvirčio pabaigos tais atvejais, kai bendra per atitinkamą ketvirtį ir per kiekvieną iš keturių ankstesnių ketvirčių tiektų 264 straipsnio 1 dalies d punkte ir 265 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytų prekių vertė be PVM neviršija 50000 EUR arba lygiavertės sumos nacionaline valiuta. Pirmoje pastraipoje numatyta galimybė nebetaikoma pasibaigus mėnesiui, kurį 264 straipsnio 1 dalies d punkte ir 265 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytų tiektų prekių bendra vertė be PVM einamąjį ketvirtį viršija 50000 EUR arba lygiavertę sumą nacionaline valiuta. Šiuo atveju sumuojanti ataskaita parengiama už praėjusį mėnesį arba mėnesius nuo ketvirčio pradžios, per ne ilgesnį nei vieno mėnesio laikotarpį. 1b. Iki 2011 m. gruodžio 31 d. valstybės narės gali nustatyti, kad 1a dalyje numatyta suma yra 100000 EUR arba jai lygiavertė suma nacionaline valiuta. <…> 2. Valstybės narės leidžia ir gali reikalauti, kad 1 dalyje nurodyta sumuojanti ataskaita būtų pateikiama elektroninėmis priemonėmis laikantis jų nustatytų sąlygų.“
50.

Taip pat derėtų pridurti, kad Šveicarijos praktikoje ir teisinėje literatūroje dažniausiai laikomasi siūlomo funkcinio požiūrio ir kreipimosi į Schlichtungsbehörde momentas laikomas lemiamu momentu pagal Lugano II konvencijos 27 ir 30 straipsnius ( 27 ). Be to, tokio požiūrio byloje, kurioje dalyvavo Schlichtungsbehörde, laikėsi ir High Court of Justice of England and Wales (Chancery Division) (Anglijos ir Velso aukštasis teismas (Kanclerio skyrius), Jungtinė Karalystė) ( 28 ).
90.

Jeigu nacionalinis teismas padarytų išvadą, kad 10 straipsnio 1 dalies 1 punkto ir (arba) 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos iš tiesų tik patikslina atitinkamas nuostatas, kurios buvo jomis pakeistos, jos nebūtų ir negalėtų būti laikomos techniniais reglamentais, apie kuriuos reikia pranešti ( 35 ). Dėl to pažymiu, kad, kaip matyti iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimų, pastabų dėl 2003 m. dalinio pakeitimo projekto ištraukoje, kuri konkrečiai susijusi su 10 straipsnio 3 dalies 3 punkto nuostatos tikslu, numatyta, jog ši nuostata „atitinka“ („overensstemmelse“) Žirgų lenktynių lažybų įstatyme jau numatytą nuostatą ir ja „patikslinta“ („præcisering“) Lažybų ir loterijų įstatymo nuostata ( 36 ). Be to, per žodinį bylos nagrinėjimą buvo patvirtinta, kad abi šios anksčiau galiojusios nuostatos buvo „neutralios terpės požiūriu“, t. y. jos nebuvo aiškiai susijusios su konkrečia paslaugų teikimo terpe (spauda, radiju, televizija, internetu ir pan.).
31.

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas yra linkęs laikytis tokio Įgyvendinimo reglamento Nr. 412/2013 1 straipsnio 3 dalies aiškinimo, pagal kurį galiojanti komercinė sąskaita faktūra gali būti pateikta ir po muitinės deklaracijos priėmimo, bent jau per pakartotinio patikrinimo procedūrą, kaip tai suprantama pagal Muitinės kodekso 78 straipsnį. Iš tiesų, jo nuomone, Sąjungos teisėje nėra nuostatos, pagal kurią reikėtų atmesti tokio vėlesnio pateikimo galimybę. Tiksliau nėra jokio teisinio pagrindo, kuriuo remiantis deklarantui būtų galima uždrausti papildyti jo muitinės deklaraciją, jeigu, be to, tai buvo padaryta pagal nustatytas taisykles, pateikiant galiojančią komercinę sąskaitą faktūrą.
64.

Primenu, kad toje byloje Teisingumo Teismo pirmiausia buvo klausiama, ar povandeninio optinio pluošto kabelio pardavimas ir tiesimas PVM atžvilgiu laikytini vienu sandoriu, kaip, be to, teigė nacionalinis teismas ir visos pastabas pateikusios šalys. Teisingumo Teismas pritarė šio teismo ir šių šalių nuomonei, savo sprendimo 24 ir 25 punktuose patikslindamas, kad aptariamos sutarties dalykas yra nutiesto ir veikiančio kabelio perdavimas jį įrengus ir atlikus veikimo bandymus, o tai leidžia daryti išvadą, kad visos pagrindinėje byloje nagrinėjamą sandorį sudarančios dalys yra būtinos norint jį įvykdyti ir yra glaudžiai tarpusavyje susijusios. Šis patikslinimas, pakartotas minėto sprendimo 33 punkte ir, mano manymu, turintis lemiamą reikšmę, susijęs su momentu, kada įvyksta kabelio perdavimas, – t. y. atsižvelgiama į tai, ar perdavimas įvyksta prieš tai, kai kabelis nutiesiamas ir atliekami veikimo bandymai, ar po to, – neabejotinai atspindi generalinio advokato P. Léger nuomonę, išdėstytą išvadoje, pateiktoje byloje Aktiebolaget NN (C‑111/05, EU:C:2006:575). Iš tikrųjų generalinis advokatas P. Léger savo išvados 45 punkte pažymėjo, kad atsižvelgiant į tai, jog teisė naudotis kabeliu gali būti perduota tik užbaigus tiesimo ir bandymų darbus, vertinimas, kad užsakovas iš pradžių įsigijo povandeninį optinio pluošto kabelį, o vėliau pasinaudojo su jo tiesimu susijusiomis paslaugomis, prieštarautų šio sandorio ekonominei realybei.
20.

Ginčijamas mokestis mokamas kartą per ketvirtį už kiekvieną vėjo jėgainę, o mokesčio suma priklauso nuo kiekvieno vėjo jėgainių parko dydžio ir pačių vėjo jėgainių galios. Prašymu priimti prejudicinį sprendimą siekiama sužinoti, ar šis mokestis suderinamas su atsinaujinančių išteklių skatinimo paramos schemomis pagal Direktyvą 2009/28 (žr. A skyrių) arba jose numatytomis taisyklėmis dėl tam tikrų mokesčių (žr. B skyrių). Be to, nacionalinis teismas kelia klausimą dėl suderinamumo su Direktyva 2008/118 dėl akcizų (žr. C skyrių) ir Direktyva 2003/96 dėl energijos apmokestinimo (žr. D skyrių).
6.

1 straipsnyje nurodyta: „<…> 6. Šis reglamentas netaikomas: <…> c) pagalbai sunkumų patiriančioms įmonėms. 7. Taikant 6 dalies c punktą MVĮ laikoma sunkumus patiriančia įmone, jei ji tenkina šias sąlygas: a) ribotos turtinės atsakomybės bendrovės atveju – kai prarasta daugiau kaip pusė jos registruoto kapitalo ir daugiau kaip vienas ketvirtadalis to kapitalo – per pastaruosius 12 mėnesių, arba b) bendrovės, kurios nors keli nariai turi neribotą turtinę atsakomybę už bendrovės skolą atveju – kai prarasta daugiau kaip pusė bendrovės ataskaitose nurodyto kapitalo ir daugiau kaip vienas ketvirtadalis to kapitalo – per pastaruosius 12 mėnesių, arba c) bet kurios rūšies bendrovė, jei, remiantis jos šalies teisės aktuose nustatytais kriterijais, jai gali būti taikoma kolektyvinė nemokumo procedūra. Taikant šį reglamentą prieš mažiau nei trejus metus įsisteigusi MVĮ nelaikoma patiriančia sunkumus per šį laikotarpį, nebent ji atitinka pirmos pastraipos c punkte nustatytą sąlygą.“
76.

Niekas neleidžia teigti, kad vartotojui nustatytas įpareigojimas pradėti AGS procedūrą kliudytų pasiekti Direktyvos 2013/11 tikslą, kuris apibrėžtas jos 1 straipsnyje, taigi ir šios direktyvos veiksmingumui. Priešingai, juo siekiama šį tikslą sustiprinti, užtikrinant sistemingą šios neteisminės procedūros naudojimą ( 30 ). Be to, kadangi šiuo įpareigojimu tariamai siekiama sumažinti teismų darbo krūvį (Teisingumo Teismas, be to, pripažino šį tikslą teisėtu) ( 31 ), juo taip pat netiesiogiai skatinama vartotojų galimybė kreiptis į teismą, kurios svarba patvirtinama jos 1 straipsnyje. Šiuo požiūriu netikslinga šią nuostatą aiškinti taip, kad ja valstybėms narėms draudžiama nustatyti tokį įpareigojimą vartotojams.
5.

1995 m. balandžio 27 d. Potvarkyje dėl taksi paslaugų ir automobilių su vairuotoju nuomos paslaugų (Ordonnance relative aux services de taxis et aux services de location de voitures avec chauffeur) nustatyta: „2 straipsnis. Šiame potvarkyje: 1. „Taksi paslaugos“ – paslaugos, kurias teikiant užtikrinamas atlygintinas asmenų vežimas transporto priemonėmis su vairuotoju ir kurios atitinka toliau nurodytas sąlygas: <…> (c) jeigu transporto priemonė naudojama kaip taksi, suteikiama visa transporto priemonė, o ne atskira jos vieta, o jeigu transporto priemonė naudojama kaip pasidalijamasis taksi automobilis, suteikiama ne visa transporto priemonė, o tik atskira jos vieta, gavus Briuselio-sostinės regiono vyriausybės leidimą; (d) paskirties vietą nustato klientas. 2. „Automobilių su vairuotoju nuomos paslaugos“ – visos atlygintino asmenų vežimo automobiliais paslaugos, kurios nėra taksi paslaugos ir kurios teikiamos naudojant lengvuosius automobilius, mišrias transporto priemones arba mikroautobusus, išskyrus transporto priemones, kurios įrengtos kaip greitosios pagalbos automobilis; <…> 3 straipsnis. Niekas negali be [Briuselio-sostinės regiono] vyriausybės leidimo teikti taksi paslaugų naudojant vieną ar kelias transporto priemones, išvykstančias iš bendro naudojimo kelio ar kitos viešajam eismui neskirtos vietos, esančios Briuselio-sostinės regiono teritorijoje. <…> <…> 16 straipsnis. Niekas negali be [Briuselio-sostinės regiono] vyriausybės leidimo Briuselio-sostinės regiono teritorijoje teikti automobilių su vairuotoju nuomos paslaugos naudojant vieną ar kelias transporto priemones. Tik [Briuselio-sostinės regiono] vyriausybės išduotą leidimą turintys paslaugų teikėjai gali teikti paslaugas, kurias teikiant klientų išvykimo vieta yra Briuselio-sostinės regiono teritorijoje.“
40.

Jeigu tikėtina, kad projektas neturi didelio poveikio aplinkai, 6 straipsnis ir atitinkamai 9 straipsnio 2 dalis netaikomi. Tokioms procedūroms skirta tik 9 straipsnio 3 dalis, taikytina „be to ir nepažeidžiant [, be to, nepažeidžiant] [9] straipsnio 1 ir 2 dalyse minimų peržiūros procedūrų“. Taigi visuomenės nariams 9 straipsnio 3 dalis yra atsarginė nuostata, kuria galima remtis norint pasinaudoti teise kreiptis į teismą, jeigu negali būti taikomos 9 straipsnio 1 ir 2 dalys ( 36 ).
20.

Trečia, nepatvirtinus sąrašo nekilo jokio teisinio nesaugumo (kuris, apeliančių teigimu, reiškė, jog jos buvo suinteresuotos), nes buvo aišku, kurios taisyklės taikytinos per pereinamąjį laikotarpį. Be to, kaip ir pagal Reglamentą Nr. 432/2012, Komisija gali nustatyti papildomas pereinamojo laikotarpio nuostatas net galutiniame jos patvirtintame sąraše ( 9 ).
119.

Be to, nebūtina, kad pagalbą gaunanti įmonė pati dalyvautų valstybių narių tarpusavio prekyboje. Ypač kai valstybės suteikta pagalba sustiprina įmonės padėtį, palyginti su kitomis Bendrijos vidaus prekyboje konkuruojančiomis įmonėmis, reikia manyti, kad pagalba turėjo įtakos šiai prekybai. Be to, nebūtina, kad įmonė pagalbos gavėja pati dalyvautų Bendrijos vidaus prekyboje. Kai valstybė narė įmonei suteikia pagalbą, vidaus veiklos mastai gali būti išlaikyti arba išaugti, o dėl to kitose valstybėse narėse įsteigtų įmonių galimybė patekti į šios valstybės narės rinką gali sumažėti. Be to, sustiprėjusi įmonė, kuri iki tol nedalyvavo valstybių narių tarpusavio prekyboje, gali užimti tokią padėtį, kuri neleidžia jai patekti į kitos valstybės narės rinką ( 50 ).