GENERALINIO ADVOKATO

MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,

pateikta 2021 m. lapkričio 25 d. ( 1 )

Byla C‑161/20

Europos Komisija

prieš

Europos Sąjungos Tarybą

„Ieškinys dėl panaikinimo – Nuolatinių atstovų komiteto (Coreper) sprendimas – Sprendimas, kuriuo patvirtintas pasiūlymas Tarptautinei jūrų organizacijai dėl gyvavimo ciklo gairių, skirtų iš tvarių alternatyviųjų degalų „nuo gręžinio iki bako“ išmetamam šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekiui įvertinti, nustatymo, siekiant, kad Tarybai pirmininkaujanti valstybė narė jį valstybių narių ir Komisijos vardu persiųstų Tarptautinei jūrų organizacijai – Išimtinė, pasidalijamoji arba papildomoji Sąjungos kompetencija – Komisijos institucinės prerogatyvos pagal ESS 17 straipsnio 1 dalį“

I. Įvadas

1. Šioje byloje nagrinėjami du atskiri klausimai. Pirmasis susijęs su Sąjungos atstovavimo išorės santykiuose tarptautinėje organizacijoje, kai ji nėra nei tokios organizacijos narė, nei stebėtoja, principais ir tvarka. Antrasis – su Sąjungos išorės kompetencijos išimtiniu arba pasidalijamuoju pobūdžiu, kiek tai susiję su diskusija dėl būsimos priemonės, kurią ketinama priimti srityje, tam tikru mastu reglamentuojamoje Sąjungos teisės.

2. Nagrinėjant pirmąjį klausimą iš esmės reikia išsiaiškinti, ar ESS 17 straipsnio 1 dalis tiek, kiek joje numatyta Komisijos prerogatyva atstovauti Sąjungai išorės santykiuose, taikoma tais atvejais, kai Sąjunga gali įgyvendinti išorės kompetenciją tik per valstybes nares.

3. Antrąjį klausimą iš esmės galima apibendrinti taip: ar būsima tarptautinės organizacijos priemonė, kurios pobūdis, turinys ir taikymo sritis dar turi būti nustatyti, gali daryti poveikį bendroms Sąjungos taisyklėms ar pakeisti jų taikymo sritį, kaip numatyta SESV 3 straipsnio 2 dalyje in fine.

4. Nuo atsakymų į šiuos klausimus priklauso sprendimo valstybių narių ir Europos Komisijos (o ne Sąjungos) vardu pateikti Tarptautinės jūrų organizacijos (toliau – TJO) komitetui pasiūlymą dėl su jūrų transportu ir aplinkos apsauga susijusių klausimų teisėtumas.

II. Teisinis pagrindas

A. Tarptautinė teisė

5. TJO įsteigta 1948 m. kovo 6 d. Jungtinių Tautų Jūrų konferencijoje Ženevoje priimta Vyriausybių konsultacijų laivybos klausimais organizacijos konvencija ( 2 ), kuri įsigaliojo 1958 m. (toliau – TJO konvencija).

6. Pagal TJO konvencijos 1 straipsnio a punktą vienas iš TJO tikslų – „skatinimas ir pagalba, kad būtų priimtos praktiškai įmanomos maksimalios normos dėl <…> jūros teršimo iš laivų išvengimo bei kovos su tuo <…>“.

7. TJO konvencijos 2 straipsnyje nustatyta, kad savo tikslams pasiekti TJO, be kita ko: „a) <…> išnagrinėja ir priima rekomendacijas <…>; b) užtikrina konvencijų, susitarimų arba kitų atitinkamų dokumentų projektų parengimą ir rekomenduoja juos vyriausybėms ir tarpvyriausybinėms organizacijoms <…>“.

8. TJO konvencijoje nėra nuostatų dėl regioninės (ekonominės) integracijos organizacijų prisijungimo. Pagal 4 straipsnį TJO narėmis gali tapti tik valstybės. Taigi, priešingai nei visos Sąjungos valstybės narės, kurios yra TJO narės, pati Sąjunga negali prisijungti prie TJO konvencijos ir tapti nare.

9. Vis dėlto TJO konvencijos 25 straipsnio a punkte nustatyta: „Taryba gali sudaryti sutartis ir susitarimus, susijusius su Organizacijos ryšiais su kitomis organizacijomis <…> Šias sutartis ir susitarimus turi patvirtinti Asamblėja.“

10. TJO konvencijos 66 straipsnyje nustatyta: „[TJO] gali bendradarbiauti dėl klausimų, priklausančių jos kompetencijai, su kitomis tarpvalstybinėmis organizacijomis, kurios nėra Jungtinių Tautų Organizacijos specializuotos įstaigos, bet kurių interesai ir veikla susijusi su [TJO] tikslais.“

11. Šiomis aplinkybėmis 1974 m. birželio 28 d. Europos Komisija sudarė bendradarbiavimo susitarimą su TJO ( 3 ) (toliau – 1974 m. bendradarbiavimo susitarimas) pagal tuo metu galiojusios EEB sutarties 229 straipsnį. Jame numatyta Komisijos teisė dalyvauti TJO, įskaitant jos komitetus, veikloje kaip stebėtojai. Komisija neturi teisės balsuoti TJO.

12. TJO pagrindinės žinybos yra Asamblėja, Taryba, penki komitetai ir Sekretoriatas ( 4 ). Vienas iš šių komitetų yra Jūros aplinkos apsaugos komitetas (toliau – JAAK). JAAK sudaro visos TJO narės ( 5 ). Pagal TJO konvencijos 38 straipsnį JAAK „nagrinėja visus klausimus, priklausančius [TJO] kompetencijai ir susijusius su jūros teršimo iš laivų išvengimu ir kova su tuo <…>“.

13. JAAK procedūros taisyklių 5 punkte nustatyta: „<…> 3. Generalinis sekretorius į kiekvieną komiteto sesiją kviečia toliau nurodytiems subjektams atstovaujančius stebėtojus, jeigu į tos sesijos darbotvarkę įtraukti tiesiogiai su jais susiję klausimai: 1) kitoms tarpvyriausybinėms organizacijoms, su kuriomis buvo sudaryta sutartis arba specialus susitarimas; ir 2) tarptautinėms nevyriausybinėms organizacijoms, su kuriomis Organizacija užmezgė santykius pagal konsultacijų su tokiomis organizacijomis taisykles. 4. Pirmininko pakviesti ir gavę atitinkamo komiteto pritarimą, tokie stebėtojai gali dalyvauti be balso teisės sprendžiant tiesiogiai su jais susijusius klausimus.“

14. Viena svarbiausių TJO konvencijų yra 1973 m. lapkričio 2 d. Londone pasirašyta Tarptautinė konvencija dėl teršimo iš laivų prevencijos, papildyta 1978 m. vasario 17 d. protokolu (toliau – MARPOL konvencija 73/78); joje nustatytos kovos su jūros aplinkos teršimu taisyklės. Visos valstybės narės, bet ne pati Sąjunga, yra šios konvencijos šalys. 1997 m. protokolu, kuriuo iš dalies keičiama MARPOL konvencija 73/78, pasirašytu 1997 m. rugsėjo 26 d. Londone (toliau – 1997 m. protokolas), ši konvencija papildyta VI priedu „Atmosferos teršimo iš laivų prevencijos taisyklės“.

15. Pagal MARPOL konvenciją 73/78, iš dalies pakeistą 1997 m. protokolu (toliau – MARPOL konvencija 73/78/97), TJO priėmė kelias priemones, kuriomis siekiama sumažinti vykdant tarptautinės laivybos veiklą išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų (toliau – ŠESD) kiekį. Pats JAAK įsteigė tarp sesijų posėdžiaujančią laivų išmetamo ŠESD kiekio mažinimo darbo grupę (toliau – ŠESD kiekio mažinimo darbo grupė), kuri teikia ataskaitas JAAK per šio sesijas.

B. Sąjungos teisė

16. ESS 17 straipsnio 1 dalies šeštame sakinyje nustatyta: „Išskyrus bendrą užsienio ir saugumo politiką bei kitus Sutartyse nustatytus atvejus, [Komisija] užtikrina Sąjungos atstovavimą išorės santykiuose.“

17. SESV 3 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta: „Sąjunga <…> naudojasi išimtine kompetencija tarptautiniams susitarimams sudaryti, kai jų sudarymas <…> yra būtinas, kad Sąjunga galėtų naudotis savo vidaus kompetencija, arba jei jų sudarymas gali daryti poveikį bendroms taisyklėms ar pakeisti jų taikymo sritį.“

18. Reglamentas (ES) 2015/757 ( 6 ) (toliau – SAT reglamentas) įsigaliojo 2015 m. liepos 1 d.

19. SAT reglamento 1 straipsnyje „Dalykas“ nustatyta: „Šiuo reglamentu nustatomos laivų, kurie atvyksta į valstybės narės jurisdikcijai priklausančius uostus, yra juose arba išvyksta iš jų, išmetamo anglies dioksido (CO2) kiekio ir kitos susijusios informacijos tikslios stebėsenos, ataskaitų teikimo ir tikrinimo taisyklės, siekiant paskatinti ekonomiškai efektyviu būdu mažinti jūrų transporto išmetamo CO2 kiekį.“

20. To reglamento 4 straipsnio 1–3 dalyse įtvirtinta: „1. Pagal 8–12 straipsnius bendrovės pagal šio straipsnio 2–6 dalis vykdo savo kiekvieno laivo atitinkamų parametrų stebėseną ir teikia ataskaitas ataskaitiniu laikotarpiu. Jos vykdo tą stebėseną ir teikia ataskaitas visuose valstybės narės jurisdikcijai priklausančiuose uostuose ir per atvykimo į valstybės narės jurisdikcijai priklausantį uostą ar išvykimo iš tokio uosto reisus. 2. Stebėsena ir ataskaitų teikimas turi būti nuoseklūs ir apimti tiek jūroje esančių, tiek prisišvartavusių laivų deginant kurą išmetamo CO2 kiekį. Bendrovės imasi reikiamų priemonių, kad ataskaitiniu laikotarpiu nesusidarytų duomenų spragų. 3. Stebėsena ir ataskaitos turi būti nuoseklios ir palyginamos su kitų laikotarpių stebėsena ir ataskaitomis. Tuo tikslu bendrovės turi taikyti vienodą stebėsenos metodiką ir naudoti vienodus duomenų rinkinius, kurie gali būti keičiami gavus tikrintojo įvertinimą.“

21. To reglamento 5 straipsnio „Išmetamo CO2 kiekio ir kitos susijusios informacijos stebėsenos metodai“ 1 dalyje nustatyta: „Įgyvendindamos 4 straipsnio 1, 2 ir 3 dalis, bendrovės nustato savo kiekvieno laivo išmetamo CO2 kiekį taikydamos bet kurį I priede nustatytą metodą <…>“.

22. To reglamento I priedo A dalyje nustatyta tokia išmetamo CO2 kiekio apskaičiavimo formulė: „kuro sąnaudos × išmetamųjų teršalų faktorius“ – ir joje pateikta lentelė, kurioje nurodytos septynių rūšių nealternatyvaus kuro numatytosios išmetamųjų teršalų faktorių vertės. Po lentele nustatyta, kad atitinkami išmetamųjų teršalų faktoriai taikomi biokurui, alternatyviam neiškastiniam kurui ir kitoms kuro rūšims, kurioms numatytųjų verčių nenurodyta.

23. Direktyvos 2014/94/ES ( 7 ) 1 straipsnyje „Dalykas“ įtvirtinta: „Šia direktyva nustatoma bendra alternatyviųjų degalų infrastruktūros diegimo Sąjungoje priemonių sistema, siekiant sumažinti transporto priklausomybę nuo naftos ir sušvelninti jo poveikį aplinkai. Šia direktyva nustatomi minimalūs reikalavimai alternatyviųjų degalų infrastruktūros, įskaitant elektromobilių įkrovimo prieigas ir gamtinių dujų (SkGD ir SGD) bei vandenilio degalų papildymo punktus, kūrimui, kurie turi būti įgyvendinami pasitelkiant valstybių narių nacionalines politikos sistemas, taip pat tokių įkrovimo prieigų ir papildymo punktų bendras technines specifikacijas, ir informacijos teikimo naudotojams reikalavimai.“

24. Direktyvos (ES) 2018/2001 ( 8 ) 1 straipsnyje „Dalykas“ nustatyta: „Šioje direktyvoje nustatoma bendra skatinimo naudoti atsinaujinančiųjų išteklių energiją sistema. Joje nustatomas privalomas Sąjungos tikslas, kuriuo apibrėžiama, kokią Sąjungos bendrojo galutinio energijos suvartojimo procentinę dalį turi sudaryti atsinaujinančiųjų išteklių energija 2030 m. Joje taip pat nustatomos taisyklės, kuriomis reglamentuojamas finansinės paramos teikimas iš atsinaujinančiųjų išteklių pagamintai elektros energijai, iš atsinaujinančiųjų išteklių pasigamintos elektros energijos vartojimas, atsinaujinančiųjų išteklių energijos vartojimas šildymo ir vėsinimo sektoriuje bei transporto sektoriuje, valstybių narių regioninis bendradarbiavimas ir valstybių narių bei trečiųjų valstybių bendradarbiavimas, kilmės garantijos, administracinės procedūros ir informavimas bei mokymas. Joje taip pat nustatomi tvarumo ir išmetamo [ŠESD] kiekio sumažėjimo kriterijai biodegalams, skystiesiems bioproduktams ir biomasės kurui.“

25. Direktyvos 2018/2001 29 straipsnyje nustatytos išsamios taisyklės dėl biodegalams, skystiesiems bioproduktams ir biomasės kurui taikomų tvarumo ir išmetamo ŠESD kiekio sumažėjimo kriterijų.

III. Ginčo aplinkybės

26. 2018 m. balandžio 13 d. JAAK priėmė TJO pradinę laivų išmetamo ŠESD kiekio mažinimo strategiją (toliau – pradinė strategija) ( 9 ). Tarp galimų trumpalaikių priemonių, susijusių su laivų išmetamo ŠESD kiekio mažinimo klausimais, pradinėje strategijoje numatytas patikimų gyvavimo ciklo taršos ŠESD (CO2) intensyvumo gairių parengimas visų rūšių degalams, siekiant pasirengti veiksmingo perėjimo prie alternatyvių mažo ir nulinio anglies dioksido kiekio degalų įgyvendinimo programai ( 10 ).

27. Gyvavimo ciklas reiškia išmetamo ŠESD kiekio įvertinimą: nuo degalų gamybos iki laivo („nuo gręžinio iki kilvaterio“ (anglų k. „Well-to-Wake“ (toliau – WtW)); nuo degalų pirminės gamybos iki jų vežimo laivo bake („nuo gręžinio iki bako“ (anglų k. „Well-to-Tank“) (toliau – WtT), dar žinomi kaip pradinėje grandyje išmetami teršalai, ir nuo laivo degalų bako iki išmetimo („nuo bako iki laivasraigčio“ (anglų k. „Tank-to-Propeller“ (toliau – TtP) arba „nuo bako iki kilvaterio“ (anglų k. „Tank-to-Wake“, dar žinomi kaip galutinėje grandyje išmetami teršalai) ( 11 ).

28. 2019 m. per 74‑ąją sesiją JAAK patvirtino ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės šeštajam posėdžiui (toliau – ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑asis posėdis) suteiktus įgaliojimus. Per ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑ąjį posėdį buvo nurodyta, be kita ko, toliau nagrinėti konkrečius pasiūlymus dėl skatinimo pereiti prie alternatyvių mažo ir nulinio anglies dioksido kiekio degalų, įskaitant gyvavimo ciklo taršos ŠESD (CO2) intensyvumo gairių visų atitinkamų rūšių degalams ir paskatų sistemų (atsižvelgiant į aplinkybes) parengimą.

29. Po diskusijų per 2019 m. lapkričio mėn. įvykusį ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑ąjį posėdį buvo pritarta specialios darbo krypties, skirtos gyvavimo ciklo taršos ŠESD (CO2) intensyvumo gairėms visų atitinkamų rūšių degalams parengti, nustatymui. Per jį buvo sutarta, kad tarptautinės laivybos srityje pirmenybė turi būti teikiama alternatyviųjų degalų TtP išmetamųjų teršalų faktorių nustatymui ir kad šis darbas turi apimti terminijos bei apskaitos klausimus. Vis dėlto per jį buvo pažymėta, kad svarbu žinoti, kiek teršalų išmetama pradinėje grandyje (WtT), nes „ši informacija svarbi vertinant alternatyviųjų degalų tvarumą“. Galiausiai per jį „suinteresuotos valstybės narės ir tarptautinės organizacijos buvo pakviestos bendradarbiauti ir teikti pasiūlymus dėl gyvavimo ciklo taršos ŠESD (CO2) intensyvumo gairių visų atitinkamų rūšių degalams projekto“ ( 12 ).

30. Atsakydama į šį kvietimą Komisija parengė ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės septintajam posėdžiui skirto pasiūlymo projektą (toliau – pasiūlymo projektas), jo pavadinime buvo nurodyta „Europos Komisijos Europos Sąjungos vardu teikiamas <…>“. Pasiūlymo projekte buvo siūloma priimti gyvavimo ciklo gaires, skirtas WtT išmetamam ŠESD kiekiui įvertinti. Jame buvo siūloma gairėse ir toliau kaip pagrindiniu rodikliu remtis TtP išmetamųjų teršalų kiekiu, tačiau kartu nustatyti šio rodiklio koregavimo, siekiant atspindėti WtW išmetamųjų teršalų kiekį, metodiką. Ši metodika galėtų būti grindžiama koregavimo verčių taikymu esamoms TtP išmetamųjų teršalų numatytosioms vertėms.

31. Pasiūlymo projektas buvo pateiktas Tarybai Tarnybų darbinio dokumento SWD(2019) 456 (toliau – TDD) ( 13 ) priede. TDD buvo nurodyta, kad pridedamas pasiūlymas teikiamas siekiant nustatyti Sąjungos poziciją. Vis dėlto tai neturėjo būti oficiali pozicija pagal SESV 218 straipsnio 9 dalį ( 14 ). Komisija nurodė, kad teisės aktas, kurį galiausiai turės priimti JAAK, bus teisinę galią turintis aktas, kuris galės daryti lemiamą įtaką atitinkamų Sąjungos teisės aktų, būtent SAT reglamento, Direktyvos 2018/2001 ir Direktyvos 2014/94, turiniui ( 15 ). Dėl šios priežasties pasiūlymo projektas pateko į Sąjungos išimtinės kompetencijos sritį. Ji taip pat teigė, kad pasiūlymų arba informacinių dokumentų teikimas TJO dėl klausimų, priskiriamų Sąjungos išimtinei išorės kompetencijai, yra atstovavimo išorės santykiuose veiksmai, taigi juos turėtų atlikti Komisija arba Sąjungos delegacija pagal ESS 17 straipsnio 1 dalį ir SESV 221 straipsnį ( 16 ).

32. Pasiūlymo projektą išnagrinėjo Tarybos laivybos darbo grupė. Ji atmetė pradinį pasiūlymą dėl koregavimo verčių naudojimo ir vietoj jų pasiūlė naudoti specialias WtT vertes. Tos WtT vertės kartu su esamomis TtP išmetamųjų teršalų kiekio numatytosiomis vertėmis atspindėtų naudojamų degalų efektyvumą. Be to, Laivybos darbo grupė nepritarė Komisijos teiginiams dėl Sąjungos kompetencijos srityje, kurioje buvo teikiamas pasiūlymas, pobūdžio. Ji manė, kad pasiūlymas priskiriamas išimtinei Sąjungos kompetencijai tik tiek, kiek jo dalykas patenka į TDD nurodytų teisės aktų taikymo sritį. Kadangi daugelis pasiūlyme aptartų klausimų nepateko į tų aktų taikymo sritį, buvo manoma, kad pasiūlymą teikia valstybės narės, įgyvendindamos pasidalijamąją kompetenciją, ir kad neturi būti aiškinama, kad jis teikiamas įgyvendinant pasidalijamąją Sąjungos kompetenciją. Todėl valstybės narės manė, kad pasiūlymą turėtų pateikti valstybės narės ir Komisija.

33. Taigi Komisijos pasiūlymo projektas buvo iš dalies pakeistas taip, kad atspindėtų pirma nurodytas išvadas. Pirma, dalys, susijusios su koregavimo verčių naudojimu, buvo pakeistos pasiūlymais dėl WtT verčių naudojimo. Antra, pasiūlymo pavadinimas buvo iš dalies pakeistas ir išdėstytas taip: „Austrijos [kitos Sąjungos valstybės narės, išvardytos abėcėlės tvarka] ir Europos Komisijos teikiamas <…>“ (Sąjunga jame nepaminėta). Nuolatinių atstovų komiteto (toliau – COREPER) buvo paprašyta patvirtinti iš dalies pakeisto pasiūlymo projekto tekstą (toliau – ginčijamas pasiūlymas) tam, kad Tarybai pirmininkaujanti valstybė narė jį galėtų persiųsti TJO ( 17 ).

34. 2020 m. vasario 5 d. COREPER patvirtino ginčijamą pasiūlymą TJO tam, kad Tarybai pirmininkaujanti valstybė narė jį persiųstų TJO (toliau – ginčijamas sprendimas). Vadovaujantis Tarybos praktika, taikomą sprendžiant su TJO susijusius klausimus, nebuvo priimta jokio oficialaus sprendimo.

35. Į 2020 m. vasario 5 d. posėdžio protokolą įtrauktame pareiškime Komisija išreiškė nepritarimą ginčijamam sprendimui. Ji iš esmės tvirtino, kad Sąjunga turi išimtinę kompetenciją, kiek tai susiję su ginčijamu pasiūlymu, taigi tik Sąjunga gali jį pateikti. Pasiūlymas yra atstovavimo išorės lygmeniu veiksmas, taigi jį Sąjungos vardu turi atlikti Komisija. Komisija nurodė, kad procedūriniai argumentai, kuriais remiantis prieštaraujama tam, kad ji Sąjungos vardu teiktų pasiūlymus TJO, nėra įtikinami. Nėra įrodymų, kad TJO, kaip specializuota Jungtinių Tautų agentūra, atmestų pasiūlymą.

36. 2020 m. vasario 7 d. Kroatijos Respublika, kuri tuo metu pirmininkavo Tarybai, el. paštu persiuntė ginčijamą pasiūlymą ŠESD kiekio mažinimo darbo grupei. El. laiško pagrindinis tekstas buvo toks: „Kroatija, kuri šiuo metu yra Europos Sąjungos pirmininkaujanti valstybė narė, maloniai persiunčia pridedamą pasiūlymą bendraautorių (Austrijos, kitų Sąjungos valstybių narių ir Europos Komisijos) vardu. <…>“

IV. Šalių reikalavimai

37. Komisija Teisingumo Teismo prašo: – panaikinti Tarybos sprendimą, išdėstytą 2020 m. vasario 5 d. COREPER akte, kuriuo patvirtintas pasiūlymas Tarptautinei jūrų organizacijai (toliau – TJO) dėl gyvavimo ciklo gairių, skirtų iš tvarių alternatyviųjų degalų „nuo gręžinio iki bako“ išmetamam šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekiui įvertinti, nustatymo, siekiant, kad Tarybai pirmininkaujanti valstybė narė jį valstybių narių ir Komisijos vardu persiųstų TJO, – palikti galioti sprendimo padarinius, – priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.

38. Taryba Teisingumo Teismo prašo: – atmesti visą ieškinį, – priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

39. Belgijos Karalystei, Čekijos Respublikai, Danijos Karalystei, Vokietijos Federacinei Respublikai, Graikijos Respublikai, Prancūzijos Respublikai, Nyderlandų Karalystei, Suomijos Respublikai ir Švedijos Karalystei buvo leista įstoti į bylą palaikyti Tarybos reikalavimų.

40. Visos minėtos šalys, išskyrus Vokietijos Federacinę Respubliką ir Švedijos Karalystę, dalyvavo 2021 m. rugsėjo 7 d. posėdyje.

V. Analizė

41. Grįsdama savo ieškinį Komisija nurodo du pagrindus. Pirmasis pagrindas susijęs su SESV 3 straipsnio 2 dalyje nustatytos Sąjungos išimtinės kompetencijos srityje, aptartoje ginčijamame pasiūlyme, kuriam, Komisijos nuomone, daugiausia taikomos bendrosios nuostatos, reglamentuojančios Sąjungos vidaus situacijas, pažeidimu. Antrajame pagrinde tvirtinama, kad pažeistos ESS 17 straipsnio 1 dalyje numatytos Komisijos institucinės prerogatyvos, nes tik ši institucija yra įgaliota veikti Sąjungos vardu ir užtikrinti atstovavimą jai išorės santykiuose.

42. Pirmiausia išnagrinėsiu ieškinio priimtinumą, paskui pereisiu prie jo nagrinėjimo iš esmės.

A. Priimtinumas

43. Ieškinio priimtinumo neginčija nei Taryba, nei į bylą įstojusios valstybės narės, išskyrus Graikijos Respubliką, kuri iš esmės teigia, kad Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl Sąjungos dalyvavimo TJO.

44. Pagal suformuotą jurisprudenciją aktas, kurį galima ginčyti, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį, yra bet koks Sąjungos institucijos, įstaigos ar organo sprendimas, neatsižvelgiant į jo pobūdį ar formą, kuriuo siekiama sukelti teisinių padarinių ( 18 ).

45. Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad turi būti galima atlikti COREPER priimto akto teisėtumo kontrolę tuomet, kai juo savaime siekiama sukelti teisinių padarinių, todėl jis viršija šios rengimo ir atlikimo funkcijos ribas ( 19 ).

46. Ginčijamame sprendime nustatyta Europos Sąjungos pozicija jos kompetencijai priklausančiu klausimu, kaip jūrų transportas ir aplinkos apsauga. Jos pasiūlymas TJO reiškia valstybių narių ir Komisijos įsipareigojimą remti šią poziciją TJO komitete laikantis lojalaus bendradarbiavimo pareigos. Taigi šiuo požiūriu ginčijamu sprendimu siekiama sukelti teisinių padarinių. Vadinasi, jis yra aktas, kurį galima ginčyti, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį. Taigi darau išvadą, kad ieškinys dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo yra priimtinas ir kad Teisingumo Teismas pagal SESV 263 straipsnį turi jurisdikciją atlikti šio sprendimo teisėtumo kontrolę.

B. Bylos esmė

47. Komisija ginčijamą sprendimą ginčija remdamasi dviem ieškinio pagrindais: pirmasis susijęs su Sąjungos kompetencijos srityje, kurioje pateiktas ginčijamas pasiūlymas, pobūdžiu, o antrasis – su atstovavimo Sąjungai išorės santykiuose taisyklėmis.

48. Svarbu pažymėti, kad Komisija ginčija ginčijamą sprendimą tiek, kiek jame, pirma, Sąjungos valstybės narės ir Komisija (o ne Sąjunga) nurodytos kaip ginčijamo pasiūlymo autorės (pateikėjos) ir, antra, Tarybai pirmininkaujančiai valstybei narei, t. y. Kroatijos Respublikai, pavesta persiųsti ginčijamą pasiūlymą TJO. Tačiau ji neginčija paties ginčijamo pasiūlymo turinio (išskyrus jo pavadinimą, kuriame iš dalies nurodytos pateikėjos). Komisija mano, kad šis turinys yra svarbus sprendžiant bylą, nes jo dalykas priskiriamas išimtinei Sąjungos kompetencijai.

49. Šiuo klausimu Taryba tvirtina, kad pagal taisykles, reglamentuojančias narystę ir dalyvavimą TJO, šiai organizacijai negali būti siunčiama jokių pasiūlymų „Sąjungos vardu“, nepaisant to, ar jie priskiriami jos išimtinės kompetencijos sričiai. Atsižvelgdamos į šį teiginį, kai kurios įstojusios į bylą valstybės narės abejoja pirmojo pagrindo reikšmingumu: jos tvirtina, kad pagal iš TJO taisyklių kylančią atstovavimo Sąjungai išorės santykiuose tvarką reikėjo priimti ginčijamą sprendimą.

50. Šių argumentų negalima iš karto atmesti. Sąjungos kompetencijos (tiek išimtinės, tiek pasidalijamosios) pobūdis galėtų neturėti reikšmės sprendžiant ginčą, jeigu būtų priežasčių manyti, kad Sąjunga bet kuriuo atveju negalėtų pateikti pasiūlymo. Todėl pirmiausia išnagrinėsiu antrąjį pagrindą, paskui – pirmąjį.

1. Antrasis ieškinio pagrindas

51. Antrajame ieškinio pagrinde Komisija teigia, kad ginčijamu sprendimu pažeistos ESS 17 straipsnio 1 dalyje numatytos jos institucinės prerogatyvos.

a) Šalių argumentai

52. Komisija pateikia argumentą, kad pagal ESS 17 straipsnio 1 dalį ji turi įgaliojimus atstovauti Sąjungai išorės santykiuose, kiek tai susiję su ginčijamu pasiūlymu. Pagal 1974 m. bendradarbiavimo susitarimą, siejamą su JT Generalinės Asamblėjos rezoliucija 65/276 ( 20 ), nedraudžiama pateikti tokių pasiūlymų Sąjungos vardu. Be to ( 21 ), 2009 m. lapkričio 27 d. verbalinėje notoje Taryba ir Komisija informavo TJO, kad nuo 2009 m. gruodžio 1 d. Sąjunga įgyvendins visas Europos bendrijos teises ir prisiims visus jos įsipareigojimus, įskaitant jos statusą organizacijoje. Galiausiai ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑ojo posėdžio kvietimas buvo skirtas visoms „suinteresuotoms valstybėms narėms ir tarptautinėms organizacijoms“, o atsižvelgiant į diskusijų dalyką Sąjunga yra „suinteresuota tarptautinė organizacija“. Taigi Komisija pasiūlė ginčijamą pasiūlymą pristatyti kaip „pateiktą Europos Komisijos Sąjungos vardu“. Vis dėlto ginčijamame sprendime nustatyta, kad pasiūlymą pateiks pirmininkaujanti valstybė narė „valstybių narių ir Komisijos“ vardu ir jame nebus nurodyta, kad valstybės narės veikia Sąjungos interesais. Kadangi ginčijamas pasiūlymas turi būti suprantamas kaip pateiktas Sąjungos vardu, dėl ginčijamo sprendimo Komisija negalėjo užtikrinti atstovavimo Sąjungai išorės santykiuose, ir taip buvo pažeista ESS 17 straipsnio 1 dalis.

53. Komisija taip pat teigia, kad Sutartyse Komisijai suteiktas atstovavimo Sąjungai monopolis reiškia, kad rotacijos tvarka pirmininkaujančios valstybės narės niekada negali nei teisiškai atstovauti Sąjungai, nei įgyvendinti jos išorės kompetencijos. Nesant teisinio pagrindo, kuriuo remiantis Tarybos sprendimu būtų galima užkirsti kelią Komisijai atstovauti Sąjungai, kiek tai susiję su ginčijamu pasiūlymu, ginčijamu sprendimu pažeista ESS 17 straipsnio 1 dalis.

54. Taryba, palaikoma įstojusių į bylą valstybių narių, teigia, kad pagal TJO taisykles Sąjunga negali imtis jokių veiksmų, nes nėra nei TJO narė, nei stebėtoja. Pagal 1974 m. bendradarbiavimo susitarimą tik Komisija turi šios organizacijos stebėtojos statusą. Nei JTGA rezoliucija 65/276, nei 2009 m. lapkričio 27 d. verbalinė nota šiuo klausimu negali nieko pakeisti. Vien dėl to, kad įsigaliojo Lisabonos sutartis, Sąjunga negali įgyvendinti jokių Bendrijos teisių ir prisiimti jos įsipareigojimų TJO, nes pati Europos bendrija neturėjo teisių ir įsipareigojimų TJO. Taigi, nors Komisija, kaip stebėtoja, gali savo vardu pateikti JAAK dokumentus, kaip antai ataskaitas, tyrimus ir pan., ji negali teikti dokumentų TJO „Sąjungos vardu“, nes Sąjunga nėra nei TJO narė, nei stebėtoja. Dėl šios priežasties TJO atmetė 2005 m. Nyderlandų Europos Bendrijų vardu TJO pateiktą pasiūlymą. Tarybos nuomone, iš kvietimo teksto neišplaukia, kad pasiūlymas galėjo būti pateiktas Sąjungos vardu, nes ji nėra organizacija, turinti stebėtojos statusą, todėl neturi teisės dalyvauti JAAK.

55. Be to, Taryba tvirtina, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog, kai Sąjunga nėra tarptautinės organizacijos narė, pasiūlymus tai organizacijai Sąjungos interesais, įskaitant Sąjungos išimtinės kompetencijos srityse, turi teikti valstybės narės, veikdamos kartu. Valstybės narės veikia savo vardu. Be to, kadangi Komisija neturi teisės balsuoti TJO, įskaitant JAAK, tais atvejais, kai JAAK turi priimti tam tikrą aktą, Sąjungos interesais, kiek tai susiję su Sąjungos kompetencijai priskirtais klausimais, gali veikti tik valstybės narės kartu.

56. Taryba, kurią palaiko įstojusios į bylą valstybės narės, nurodo, kad nė viena Sutarčių nuostata nekliudo valstybėms narėms savo nuožiūra pavesti atlikti tam tikras užduotis, susijusias su jų pačių atstovavimu išorės santykiuose. Valstybės narės gali kiekvienu konkrečiu atveju savo nuožiūra nuspręsti, kaip organizuoti savo atstovavimą išorės lygmeniu. Pagal suformuotą praktiką šias užduotis turi atlikti pirmininkaujanti valstybė narė.

b) Vertinimas

1) Pirminės pastabos

57. Atrodo, kad tebetaikoma po 1648 m. Vestfalijos taikos sutarties sukurta tradicinė į valstybę orientuota tarptautinių organizacijų samprata ( 22 ). Todėl, pavyzdžiui, santūriai vertinama tarptautinių organizacijų narystė kitose tarptautinėse organizacijose. Žinoma, šiuo metu tvirtai nustatyta, kad iš esmės tokia narystė galima. Vis dėlto tarptautinės organizacijos retai būna visateisės kitų organizacijų narės ( 23 ).

58. Yra įvairių dalyvavimo tarptautinių organizacijų veikloje formų. Paprastai skirstoma į narių ir nenarių, įskaitant stebėtojus, dalyvavimą ( 24 ).

59. Tarptautinės organizacijos narystei kitoje tarptautinėje organizacijoje taikomos pastarosios taisyklės, nustatytos jos steigimo sutartyje ( 25 ), ir visų pirma į ją įtraukta vadinamoji REIO arba RIO ( 26 ) sąlyga.

60. Apskritai laikoma, kad tarptautinei organizacijai lengviau įgyti kitos tarptautinės organizacijos stebėtojos statusą, nei tapti nare ( 27 ). Šiuo klausimu pažymėtina, kad iš esmės nėra vieno „stebėtojo“ statuso. Tiksli šios sąvokos reikšmė skirtingose organizacijose ir net kalbant apie konkrečius tos pačios organizacijos stebėtojus gali skirtis ( 28 ). Iš esmės stebėtojų teisės nėra visavertės. Paprastai stebėtojai negali balsuoti arba be specialaus leidimo siųsti dokumentų kaip oficialių dokumentų; jiems gali reikėti tikrojo nario paramos norint pateikti pasiūlymus ( 29 ). Jiems gali būti leidžiama dalyvauti tik oficialiuose posėdžiuose ir jie gali turėti galimybę oficialiai išdėstyti poziciją tik po to, kai savo pozicijas išdėsto oficialūs dalyviai ( 30 ).

61. Jeigu tarptautinės organizacijos steigimo sutartyje nenumatyta R(E)IO sąlyga, Sąjunga negali veikti jos posėdžiuose tiesiogiai kaip narė. Nesant atitinkamo specialaus sprendimo arba susitarimo, Sąjunga tokioje organizacijoje net negali veikti kaip stebėtoja. Tokiais atvejais jos kompetencija negali būti įgyvendinama Sutartyse nustatytais būdais.

62. Aiškinti tarptautinės organizacijos taisykles dėl narystės ir dalyvavimo joje formų, įskaitant teisę tapti nare reglamentuojančias taisykles, iš esmės gali atitinkama tarptautinė organizacija. Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos jų aiškinti taip, kad toks aiškinimas būtų privalomas tokiai organizacijai. ( 31 )

63. Geriausiai būtų, kad tarptautinėje teisėje būtų atsižvelgiama į Sąjungos, kaip viršvalstybinės organizacijos, pobūdį kartu su jos taisyklėmis dėl išorės kompetencijos įgyvendinimo. Tais atvejais, kai taip nėra, Sąjunga turi rasti tinkamiausias priemones, kurios jai leistų užtikrinti Sutartyse nustatytos išorės kompetencijos tinkamą įgyvendinimą.

64. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, kyla tam tikrų prieštaravimų tarp Sutartyse nustatytos Sąjungos išorės veiksmų vykdymo tvarkos ir veiksmų, kurių gali būti imamasi tarptautinėje arenoje, vykdymo tvarkos. Kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, jis puikiai supranta šį prieštaravimą. Pagal tą jurisprudenciją, pirma, tais atvejais, kai Sąjunga nusprendžia įgyvendinti savo kompetenciją, ji turi būti įgyvendinama laikantis tarptautinės teisės ( 32 ). Antra, jeigu atsižvelgdama į tarptautinėje arenoje galiojančias taisykles Sąjunga negali veikti savo vardu, išorės kompetenciją gali įgyvendinti valstybės narės, kurios turi veikti solidariai paisydamos Sąjungos interesų ( 33 ). Trečia, tarptautinėje arenoje veikiančios valstybės narės turi tai daryti pagal atstovavimą Sąjungai išorės santykiuose reglamentuojančias konstitucines nuostatas, t. y. susijusias su lojaliu bendradarbiavimu, nuoseklumu ir vienybe ( 34 ).

65. Remiantis šia jurisprudencija pagal SESV 218 straipsnio 9 dalį Tarybos priimtuose sprendimuose dėl Sąjungos pozicijos tarptautinėse organizacijose, kurių narė ji nėra ir negali tapti, nurodoma, kad tą poziciją išreiškia valstybės narės, bendrai veikdamos Sąjungos interesais ( 35 ).

66. Ši byla susijusi su Sąjungos interesais TJO vykdomais veiksmais. Šios organizacijos narėmis gali tapti tik valstybės, bet ne Sąjunga. TJO konvencijoje numatyta galimybė bendradarbiauti su kitomis organizacijomis kaip stebėtojomis. TJO ypatumas tas, kad pagal 1974 m. bendradarbiavimo susitarimą šioje organizacijoje stebėtojos statusą turi ne Sąjunga, o Komisija.

67. Šiomis aplinkybėmis pagrindinis klausimas šioje byloje yra tas, ar veiksmų Sąjungos interesais TJO turi imtis Sąjunga, Komisija, ar valstybės narės ir ar atsakymas į šį klausimą priklauso nuo Sąjungos kompetencijos atitinkamoje srityje pobūdžio.

2) Ginčijamas sprendimas: turinys ir motyvai

68. Ginčijamame sprendime iš esmės nurodyta, kad ginčijamas pasiūlymas bus pateiktas TJO kaip valstybių narių ir Komisijos pasiūlymas ir kad jį TJO persiųs Tarybai pirmininkaujanti valstybė narė.

69. Ginčijamas sprendimas buvo priimtas neoficialiai pagal institucijose pripažįstamą praktiką ( 36 ). Todėl jo motyvai neišplaukia tiesiogiai iš paties sprendimo – juos tik galima numanyti atsižvelgiant į sprendimo priėmimo aplinkybes, kurios atsispindi parengiamuosiuose dokumentuose ir COREPER posėdžio protokole ( 37 ).

70. Šiuo klausimu iš Tarybos dokumento, skirto COREPER, matyti, kad ginčijamas sprendimas buvo priimtas padarius išvadą, jog pasiūlymas priklauso išimtinei Sąjungos kompetencijai tik tiek, kiek jo dalyką reglamentuoja TDD nurodyti teisės aktai. Dėl likusios dalies buvo manoma, kad pasiūlymą turi pateikti valstybės narės, remdamosi pasidalijamąja kompetencija. Atsižvelgiant į Komisijos pareiškimą, įtrauktą į COREPER posėdžio protokolą, taip pat galima daryti išvadą, kad valstybės narės pateikė argumentą, jog pagal atitinkamas TJO taisykles TJO negalima teikti pasiūlymų Sąjungos vardu.

71. Dėl Tarybai pirmininkaujančiai valstybei narei deleguotų įgaliojimų apimties pažymėtina, kad ginčijamame sprendime jie apibrėžti vien kaip visiškai techninio pobūdžio ginčijamo pasiūlymo persiuntimo TJO veiksmas. Iš tiesų juos sudarė įvadinio el. laiško parengimas, ginčijamo pasiūlymo, kaip priedo, pridėjimas prie jo ir, kaip nurodė pačios šalys, „mygtuko [„Siųsti“] paspaudimas“. Be kita ko, pirmininkaujanti valstybė narė jokiu būdu nebuvo paskirta pristatyti ir ginti pasiūlymą JAAK arba ŠESD kiekio mažinimo darbo grupėje. Ginčijamu sprendimu Komisijos, kaip TJO stebėtojos, teisė jokiu būdu nebuvo apribota taip, kad ji galėtų tik remti ir ginti pasiūlymą.

3) Sąjungos pasiūlymo TJO priimtinumas

72. Pirmiausia reikia atsakyti į klausimą dėl Sąjungos statuso TJO, kiek tai susiję su ginčijamu pasiūlymu. Viena vertus, šalys sutaria, kad Sąjunga nėra TJO narė ir neturi stebėtojos statuso šioje organizacijoje ( 38 ). Kita vertus, Komisija teigia, kad, kiek tai susiję su ginčijamu pasiūlymu, Sąjunga turėjo teisę veikti TJO savo vardu. Komisija mano, kad sprendžiant šį klausimą svarbios dvi aplinkybės: Sąjungos statusas Jungtinių Tautų sistemoje įsigaliojus Lisabonos sutarčiai ir TJO ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑ojo posėdžio paskelbto kvietimo tekstas.

73. Žinoma, Sąjungos teisės aiškinimas neapima TJO aktų aiškinimo. Vis dėlto Teisingumo Teismas turi atlikti tokį aiškinimą tam, kad galėtų patikrinti ginčijamo sprendimo teisėtumą.

74. Su Komisija pasirašiusi 1974 m. bendradarbiavimo susitarimą TJO visada laikė, kad Komisija (o ne Europos bendrija arba vėliau – Sąjunga) turi stebėtojos statusą organizacijoje ( 39 ). Praktiškai to pasekmė buvo 2005 m. Nyderlandų Karalystės Europos bendrijos vardu TJO, atsakant į jos kvietimą ( 40 ), pateikto pasiūlymo atmetimas. Iš šalių pareiškimų išplaukia, kad šis TJO sprendimas buvo grindžiamas tuo, kad Europos bendrija nėra TJO narė ir neturi stebėtojos statuso toje organizacijoje.

75. Nemanau, kad Lisabonos sutartis, JTGA rezoliucija 65/276 arba verbalinė nota šiuo klausimu galėjo ką nors pakeisti. Tiesa, Lisabonos sutartyje numatyta, kad Sąjunga turi teisinį subjektiškumą ir perima Europos bendrijos teises. Ši aplinkybė kartu su atstovavimo Sąjungai taisyklėmis buvo pripažinta JTGA rezoliucijoje 65/276 ir nurodyta verbalinėje notoje. Vis dėlto šalys neginčija, kad JTGA rezoliucija 65/276 iš esmės netaikoma JT specializuotoms agentūroms, įskaitant TJO. Be to, Bendrijos pakeitimas Sąjunga neturi reikšmės, nes stebėtojos statusą TJO turėjo ne Europos bendrija, o Europos Komisija. Galiausiai vien verbalinė nota, kaip vienašalis pareiškimas Sąjungos vardu, negalėjo pakeisti Sąjungos statuso TJO.

76. Taigi reikia konstatuoti, kad Sąjunga nėra TJO narė ir neturi joje stebėtojos statuso. Tik Komisija turi stebėtojos statusą toje organizacijoje ( 41 ).

77. Dėl ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑ojo posėdžio kvietimo tiesa, kad tarp subjektų, kuriuos ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑asis posėdis pakvietė pateikti pasiūlymus dėl gyvavimo ciklo ŠESD gairių, tikrai buvo ne vien šios organizacijos narės, bet ir tarptautinės organizacijos. Atrodo, kad, atsižvelgdama į tai Komisija daro išvadą, jog tai buvo atviras kvietimas bet kuriai tarptautinei organizacijai, suinteresuotai pateikti pasiūlymą. Taryba ir įstojusios į bylą valstybės narės nesutinka su tokiu kvietimo aiškinimu.

78. Neturėtų kilti abejonių dėl to, kad ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑ojo posėdžio kvietimas buvo skirtas tarptautinėms organizacijoms, dalyvaujančioms TJO veikloje. Kvietimas buvo paskelbtas ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės vidaus dokumente, o tai iš karto rodo, kad jo adresatai buvo subjektai, turintys tam tikrą statusą šioje TJO darbo grupėje. Be to, adresatai buvo pakviesti teikti pradinius pasiūlymus dėl sudėtingo techninio klausimo, kuris būtų tolesnių diskusijų atskaitos taškas. Tik TJO veikloje dalyvaujančios tarptautinės organizacijos galėjo remti, aptarti, aiškinti ir ginti savo pasiūlymus ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės darbe (veikloje). Taigi manytina, kad tik subjektai, turintys ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės nario arba stebėtojo statusą, buvo aptariamo kvietimo adresatai ir galėjo teikti pasiūlymus nerizikuodami, kad jie bus atmesti.

79. Taigi nebuvo pagrindo manyti, kad kvietimo tekstas yra konkretus pagrindas, suteikiantis Sąjungai teisę pateikti ginčijamą pasiūlymą.

4) ESS 17 straipsnio 1 dalies šešto sakinio taikymo sritis

80. Komisija teigia, kad ginčijamu sprendimu pažeistos jos prerogatyvos pagal ESS 17 straipsnio 1 dalį, nes šioje nuostatoje numatyta, kad, išskyrus bendrą užsienio ir saugumo politiką bei kitus Sutartyse nustatytus atvejus, Komisija užtikrina Sąjungos atstovavimą išorės santykiuose.

81. Taigi esminis klausimas yra tas, ar minėtos nuostatos taikymo sritis apima tik tuos atvejus, kai Sąjunga veikia savo vardu, ar ji apima ir situacijas, kai Sąjunga negali įgyvendinti savo išorės kompetencijos savo vardu ir ją įgyvendina per valstybes nares.

82. Neatrodo, kad Teisingumo Teismo jurisprudencija dėl Sąjungos kompetencijos įgyvendinimo per valstybes nares ( 42 ) įsigaliojus Lisabonos sutarčiai tapo nebeaktuali ( 43 ). Jeigu ESS 17 straipsnio 1 dalies šeštas sakinys būtų taikomas tais atvejais, valstybėms narėms, veikiančioms kartu Sąjungos interesais, turėtų atstovauti Komisija. Tokia Komisijos prerogatyva iš Sutarčių neišplaukia.

83. Vienintelis logiškas ESS 17 straipsnio 1 dalies šešto sakinio aiškinimas yra toks, kad ši nuostata taikytina tais atvejais, kai Sąjunga, kaip tarptautinės teisės subjektas, gali veikti savo vardu. Šis aiškinimas atitinka bendrą sąvokos „atstovavimas“ sampratą kaip susijusią su klausimu, kas gali būti pripažįstamas turinčius teisę veikti tarptautinės teisės subjekto vardu ( 44 ), be kita ko, siekdamas jo vardu prisiimti įsipareigojimus kitiems subjektams ( 45 ).

84. Taigi, kai valstybės narės veikia kartu Sąjungos interesais, nes pati Sąjunga dėl tarptautinės teisės nuostatų negali įgyvendinti savo išorės kompetencijos, jos veikia ne kaip Sąjungos atstovės, bet savo vardu kaip jos patikėtinės ( 46 ). Vadinasi, jos (o ne Sąjunga) tampa iš sudarytų sutarčių kylančių teisių ir pareigų subjektai ( 47 ). Taigi manau, kad ESS 17 straipsnio 1 dalies šeštas sakinys, kiek jame numatyta Komisijos prerogatyva atstovauti Sąjungai išorės santykiuose, netaikomas situacijoms, kai Sąjunga veikia ne savo vardu ( 48 ).

85. Kai valstybės narės veikia kartu kaip Sąjungos patikėtinės dėl kliūčių Sąjungai veikti pačiai, jos gali savo nuožiūra nuspręsti, ar veikti individualiai, ar patikėti tam tikras užduotis jų vardu atlikti vienai iš jų. Tokia galimybė „veikti per atstovą“ yra pagal tarptautinės paprotinės teisės nuostatą ( 49 ). Nėra jokios priežasties manyti, kad ši nuostata netaikoma santykiams tarp Sąjungos valstybių narių, kai jos veikia savo vardu, bet Sąjungos interesais. Mano nuomone, pagal ESS 17 straipsnio 1 dalies šeštą sakinį tai nedraudžiama.

5) Nuoroda, kad veikiama Sąjungos interesais

86. Komisija tvirtina, kad sprendime klaidingai nenurodyta, jog valstybės narės veikė Sąjungos interesais.

87. Atsižvelgdamas į tai, kad Taryba nepriėmė oficialaus sprendimo, kuriame galėjo būti nurodyta tokia informacija, šį argumentą suprantu kaip susijusį su ginčijamo pasiūlymo pavadinimu.

88. Mano nuomone, iš lojalaus bendradarbiavimo principo išplaukia, kad, kai valstybės narės veikia kartu Sąjungos interesais kaip jos patikėtinės, jos turi apie tai informuoti savo išorės partnerius. Jų veiksmai kyla iš įsipareigojimų, išplaukiančių iš jų narystės Sąjungoje, taigi jie nėra visiškai savarankiški. Ši aplinkybė nėra nereikšminga išorės partneriams. Pagal bendrąjį sąžiningumo principą reikalaujama, kad šie partneriai apie tai būtų informuoti.

89. Vis dėlto tai, kaip tinkamai nurodyti, kad valstybės narės veikia Sąjungos interesais, priklauso nuo aplinkybių. Be kita ko, tai neturi būti nurodyta taip, kad kiltų abejonių dėl veikiančio subjekto tapatybės. Taigi, viena vertus, esu linkęs pritarti Komisijai dėl to, kad nebuvo kliūčių pranešti TJO JAAK, jog aptariamų veiksmų imtasi Sąjungos interesais. Kita vertus, tai nebūtinai reiškia, kad pasiūlymo pavadinime turėjo būti žodžiai „Sąjungos vardu“, ypač atsižvelgiant į tai, kad anksčiau TJO tokią nuorodą suprato kaip nuorodą į veiksmus TJO atliekantį subjektą, todėl atmetė Sąjungos (tuo metu – Europos bendrijos) vardu pateiktą pasiūlymą.

90. Mano nuomone, nagrinėjamu atveju nekilo abejonių dėl to, kad pateikėjos veikė Sąjungos interesais. Tai matyti iš nuorodos, kad ginčijamo pasiūlymo autorės yra Sąjungos valstybės narės, veikiančios kartu su Europos Komisija. Ji aiškiai rodo, kad veiksmai susiję su Sąjunga. Be to, tai akivaizdžiai matyti iš el. laiško, kuriuo buvo persiųstas ginčijamas pasiūlymas, teksto. Autorė nurodė, kad el. laiško siuntėja yra Sąjungai pirmininkaujanti valstybė narė ( 50 ). Ji taip pat pristatė pasiūlymo teikėjas kaip Sąjungos valstybes nares. Šiomis aplinkybėmis buvo akivaizdu, kad ginčijamas pasiūlymas yra Sąjungos interesais atliekamas veiksmas.

6) Baigiamosios pastabos

91. Kadangi, atsižvelgiant į pateiktą analizę, nėra pagrindo manyti, kad Sąjunga buvo vienas iš subjektų, turinčių teisę pateikti ginčijamą pasiūlymą TJO, darau išvadą, kad ESS 17 straipsnio 1 dalies šeštas sakinys, kuriame numatyta, kad Komisija atstovauja Sąjungai, nebuvo taikytinas.

92. Taigi pagal tarptautinę teisę su ginčijamu pasiūlymu susijusius veiksmus už Sąjungą galėjo atlikti tik valstybės narės, veikiančios kartu Sąjungos interesais. Išimties tvarka, atsižvelgdama į specialų kvietimą tarptautinėms organizacijoms (dalyvaujančioms TJO JAAK veikloje), kartu su valstybėmis narėmis galėjo veikti Europos Komisija.

93. Šiomis aplinkybėmis nuoroda į Sąjungos valstybes nares ir Europos Komisiją kaip į ginčijamo pasiūlymo pateikėjas negalėjo lemti ESS 17 straipsnio 1 dalies šeštame sakinyje nustatytos Komisijos prerogatyvos atstovauti Sąjungai pažeidimo. Komisijos, kaip ginčijamo pasiūlymo pateikėjos, įtraukimas atitiko TDD ir pasiūlymo projekte išdėstytą Komisijos pasiūlymą, kiek tai buvo leidžiama pagal TJO taisykles, kaip jas iki šiol aiškina pati TJO. Šis įtraukimas reiškė, kad veiksmai buvo atliekami Sąjungos interesais.

94. Dėl šios išvados 85 punkte nurodytų priežasčių delegavus užduotį persiųsti ginčijamą pasiūlymą TJO Tarybai pirmininkaujančiai valstybei narei taip pat nebuvo pažeistas ESS 17 straipsnio 1 dalies šeštas sakinys. Be to, šiuo delegavimu net buvo patvirtinta aplinkybė, kad valstybės narės veikė kaip Sąjungos narės.

95. Taigi manau, kad ginčijamu sprendimu nebuvo pažeistas ESS 17 straipsnio 1 dalies šeštas sakinys, nes jis nebuvo taikomas ginčijamam pasiūlymui.

c) Išvada dėl antrojo pagrindo

96. Antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą, nes ginčijamu sprendimu nepažeista ESS 17 straipsnio 1 dalis.

2. Pirmasis ieškinio pagrindas

97. Atsižvelgiant į mano analizuojant antrąjį pagrindą padarytas išvadas, pirmojo pagrindo analizuoti nebūtina. Nepaisant Sąjungos kompetencijos pobūdžio, yra priežasčių manyti, kad TJO teisės aktuose numatyta galimybė priimti Sąjungos interesais pateiktus pasiūlymus tik tais atvejais, kai juos teikia valstybės narės (kaip TJO narės) ir Komisija (kaip TJO stebėtoja ( 51 )). Taigi Sąjungos kompetencijos srityje, kurią apima ginčijamas pasiūlymas, pobūdis neturi įtakos ginčijamo sprendimo teisėtumui. Net jeigu ji būtų išimtinė, ginčijamas pasiūlymas negalėtų būti pateiktas kaip Sąjungos pasiūlymas.

98. Vis dėlto išanalizuosiu pirmąjį pagrindą, jeigu Teisingumo Teismas nepritartų mano nuomonei dėl antrojo pagrindo.

99. Pirmasis pagrindas susijęs su SESV 3 straipsnio 2 dalies ir Sąjungos išimtinės kompetencijos pažeidimu. Nors ieškinyje šis pagrindas taip neišdėstytas, jį iš esmės sudaro dvi dalys: pirmoji susijusi su SESV 3 straipsnio 2 dalyje nurodyta paskutine (trečiąja) situacija, o antroji – su toje nuostatoje nurodyta antrąja situacija.

a) Pirmojo pagrindo pirma dalis

1) Šalių argumentai

100. Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje nurodyta, kad pažeista SESV 3 straipsnio 2 dalis in fine. Komisija teigia, kad būsimas TJO aktas darytų poveikį bendroms taisyklėms arba pakeistų jų taikymo sritį – tai reiškia, kad Sąjungos kompetencija yra išimtinė. Konkrečiai kalbant, ginčijamame pasiūlyme siūloma jūrų transporto išmetamo ŠESD kiekio apskaičiavimo metodika patenka į sritį, kuri iš esmės reglamentuojama bendrų Sąjungos taisyklių. Šiuo klausimu Komisija remiasi SAT reglamentu, Direktyva 2014/94 ir Direktyva 2018/2001. Ji taip pat teigia, kad ginčijamas pasiūlymas gali daryti poveikį šioms bendroms taisyklėms, atsižvelgiant į jų numatomą raidą.

101. Taryba, palaikoma įstojusių į bylą valstybių narių, tvirtina, kad Komisija neįrodė, jog ginčijamas pasiūlymas gali daryti poveikį bendroms Sąjungos taisyklėms arba pakeisti jų taikymo sritį, kaip tai suprantama pagal SESV 3 straipsnio 2 dalį. Vien to, kad juo gali būti siekiama panašaus galutinio tikslo kaip ir minėtuose Sąjungos teisės aktuose įtvirtintomis taisyklėmis, nepakanka, kad būtų galima teigti, jog jis susijęs su sritimi, kurią iš esmės reglamentuoja tos taisyklės, arba kad jis gali daryti joms poveikį, kaip tai suprantama pagal SESV 3 straipsnio 2 dalį. Taryba teigia, kad Komisijos TDD, prie kurio pridėtas ginčijamas pasiūlymas, nepateikta Sąjungos taisyklių ir tarptautinės teisės akto nuostatų numatomų raidos perspektyvų, pobūdžio ir turinio analizė.

102. Šiuo klausimu Belgijos Karalystė tvirtina, kad ginčijamu pasiūlymu siekiama tik nustatyti pagrindines sąvokas ir principus prieš rengiant gairių projektą. Taigi šiuo metu net nėra jokio gairių projekto ir juo labiau pavojaus, kad bus padarytas poveikis bendroms Sąjungos taisyklėms.

103. Vokietijos Federacinė Respublika teigia, kad SESV 3 straipsnio 2 dalis iš esmės netaikoma teikiamiems pasiūlymams dėl neprivalomų gairių rengimo. Šiuo požiūriu ši byla nesusijusi su pagal tarptautinę teisę privalomomis priemonėmis, kuriomis remiantis būtų galima pateisinti SESV 3 straipsnio 2 dalies taikymo srities išplėtimą, nes JAAK (ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės) aptariamu atveju nenustato taisyklių. Šiuo atveju nagrinėjamu pasiūlymu iš pradžių prisidedama prie diskusijos.

104. Dėl SAT reglamento Komisija tvirtina, kad jame nustatytos laivų išmetamo anglies dioksido (CO2) kiekio tinkamos stebėsenos, ataskaitų teikimo ir tikrinimo, siekiant skatinti ekonomiškai efektyviai mažinti jūrų transporto išmetamą anglies dioksido (CO2) kiekį, taisyklės. Jis grindžiamas laivo faktinėmis degalų sąnaudomis, padaugintomis iš išmetamųjų teršalų faktoriaus, atspindinčio atitinkamų degalų deginimą. Ginčijamame pasiūlyme siūlomos WtT išmetamųjų teršalų kiekio apskaičiavimo metodikos parengimas patektų į SAT reglamento taikymo sritį. Jeigu TJO ją priimtų, neišvengiamai tektų pakeisti to reglamento I priedo A dalyje išvardytus išmetamųjų teršalų faktorius.

105. Šiuo klausimu Taryba ir dauguma įstojusių į bylą valstybių narių iš esmės tvirtina, kad negalima daryti prielaidos, jog būsimose gairėse bus nustatyta nauja išsami išmetamo teršalų kiekio SAT metodika, nes šių gairių turinys ir dalykas vis dar nėra aiškūs. Šiuo klausimu ginčijamame pasiūlyme nesiūloma parengti naujos SAT metodikos. Be kita ko, pagal jį nereikia keisti TJO arba Sąjungos SAT taisyklių. Ginčijamame pasiūlyme tik kalbama apie WtT išmetamo ŠESD kiekio įvertinimą, kad laivų operatoriai galėtų nustatyti alternatyviųjų degalų poveikį, palyginti tokių degalų efektyvumą WtW ir kad jie būtų skatinami pereiti prie šių degalų. Be to, jis apima platesnę sritį nei SAT reglamentas, kuris taikomas tik laivų išmetamam anglies dioksidui (CO2) ir kuriame pateiktos nustatytosios išmetamųjų teršalų vertės tik nealternatyviesiems degalams. Tame reglamente nustatyta sistema grindžiama TtP požiūriu ir pagal ją neatsižvelgiama į WtT teršalų išmetimą. Tam, kad būtų atsižvelgta į WtW išmetamą teršalų kiekį, Komisija pasiūlė nustatyti konkrečias koregavimo vertes, taikytinas esamoms numatytosioms TtP išmetamųjų teršalų vertėms. Vis dėlto COREPER laikėsi kitokio požiūrio, nes pasiūlė nustatyti konkrečias WtT vertes, kurios būtų pridėtos prie TtP verčių. Taigi nereikėtų keisti SAT reglamento.

106. Dublike Komisija tvirtina, kad ginčijamame pasiūlyme pateiktoje metodikoje WtT ir TtP teršalų išmetimas susijęs. Nėra labai svarbu, ar apskaičiuojant bendrą išmetamųjų teršalų kiekį WtT išmetamas teršalų kiekis apskaičiuojamas atskirai nuo TtP išmetamo teršalų kiekio, ar nuo pat pradžių jie apskaičiuojami bendrai. Priešingai, nei teigia Taryba, SAT reglamentas taikomas neatsižvelgiant į degalų rūšį, nors jame ir neapibrėžti alternatyviųjų degalų numatytieji išmetamųjų teršalų faktoriai, kurie turi būti apibrėžti įgyvendinant šį reglamentą. Komisija taip pat tvirtina, kad pasiūlyme dėl ŠESD numatyta metodika gali būti vertinama kaip dabar taikomos sistemos numatomas išplėtimas taip, kad ji būtų taikoma ne tik išmetamam CO2, bet ir kitoms ŠESD.

107. Dėl Direktyvos 2014/94 Komisija tvirtina, kad numatoma TJO priemonė gali daryti poveikį jos 2 straipsnio 1 dalyje pateiktai sąvokos „alternatyvieji degalai“ apibrėžčiai. Tikėtina, kad siekiant nuoseklumo šią apibrėžtį reikės pritaikyti prie visų TJO taisyklių, ir tai gali turėti horizontalų poveikį bendroms Sąjungos taisyklėms, skirtoms skatinti vartoti alternatyviuosius degalus.

108. Taryba ir kai kurios įstojusios į bylą valstybės narės teigia, kad nėra pagrindo manyti, jog Direktyvoje 2014/94 pateikta sąvokos „alternatyvieji degalai“ apibrėžtis turės būti pritaikyta prie gairių, kurias TJO priims remdamasi ginčijamu pasiūlymu. Belgijos Karalystė tvirtina, kad Direktyva 2014/94 visiškai nesusijusi su pasiūlymo turiniu. Prancūzijos Respublika remiasi argumentu, kad ginčijamame pasiūlyme nepateikta sąvokos „alternatyvieji degalai“ apibrėžtis. Prancūzijos Respublika ir Vokietijos Federacinė Respublika iš esmės teigia, kad Komisija nepaaiškino, kodėl dėl sąvokos „alternatyvieji degalai“ apibrėžties pagal Direktyvos 2014/94 2 straipsnio 1 dalį bus būtina daryti pakeitimus.

109. Komisija dublike tvirtina, kad pakanka to, jog pasiūlyme dėl ŠESD numatytos taisyklės, kurios iš esmės sutampa su bendromis Sąjungos taisyklėmis.

110. Dėl Direktyvos 2018/2001 Komisija atkreipia dėmesį į jos 29 straipsnį, kuriame nustatytos išsamios taisyklės dėl biodegalams, skystiesiems bioproduktams ir biomasės kurui taikomų tvarumo ir išmetamo ŠESD kiekio sumažėjimo kriterijų. Ji pripažįsta, kad šios apibrėžtys pirmiausia skirtos kitiems tikslams, kaip antai vertinti, kaip valstybės narės laikosi įpareigojimo naudoti atsinaujinančiųjų išteklių energiją. Vis dėlto ji teigia, kad būsima TJO priemonė joms taip pat gali daryti poveikį.

111. Tarybos, kurią palaiko įstojusios į bylą valstybės narės, nuomone, net jeigu Direktyva 2018/2001 ir ginčijamu pasiūlymu siekiama panašaus galutinio tikslo, t. y. skatinti gaminti ir naudoti atsinaujinančių išteklių energiją, siekiant, be kita ko, sumažinti išmetamą ŠESD kiekį, direktyvos 29 straipsnyje nustatyti kriterijai skirti kitiems tikslams nei tie, kurių siekiama ginčijamu pasiūlymu. Antrojo tikslas – sudaryti galimybę laivų operatoriams tiksliai nustatyti ir palyginti įvairių alternatyviųjų degalų bendrą poveikį, kiek tai susiję su ŠESD, ir jų efektyvumą. Vokietijos Federacinė Respublika teigia: kadangi gairių projekto ir Direktyvos 2018/2001 norminis turinys nėra susijęs, negali būti nė kalbos apie tai, kad Sąjungos teisės nuostatos iš esmės apima šią reguliavimo sritį.

2) Vertinimas

i) Įvadas

112. SESV 3 straipsnio 2 dalyje in fine nustatyta Sąjungos išimtinė kompetencija sudaryti tarptautinius susitarimus, jeigu jų sudarymas gali daryti poveikį bendroms taisyklėms ar pakeisti jų taikymo sritį. Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, ši nuostata taikoma ne tik tarptautinių susitarimų sudarymui, bet ir ankstyvuoju etapu, kai dėl tokio susitarimo vyksta derybos, ir vėliau, kai pagal šį susitarimą įsteigta institucija turi priimti jo įgyvendinimo priemones ( 52 ).

113. SESV 3 straipsnio 2 dalyje in fine kodifikuota pagrindinė jurisprudencija dėl Sąjungos numanomos išorės kompetencijos, kurios pradžia laikomas Sprendimas Komisija / Taryba ( 53 ) ir kuri dažnai vadinama AETR doktrina.

114. AETR doktrina laikui bėgant buvo plėtojama ir neatrodo, kad jos raidos procesas jau baigtas. Vadinti ją „net įžvalgiausiems teisininkams viena iš sunkiausiai suvokiamų Sąjungos teisės doktrinų“ ( 54 ) galbūt šiek tiek perdėta, bet ją, be jokios abejonės, verta apibūdinti kaip „sudėtingą teisėjų sukurtą doktriną, kuri negali būti išsamiai kodifikuota vienoje arba dviejose eilutėse“ ( 55 ).

115. Taip, kaip suprantama šiuo metu, ji glaustai apibendrinta keliuose pastaraisiais metais priimtuose sprendimuose ir nuomonėse. Kaip nurodo pats Teisingumo Teismas, Sąjunga turi tik suteiktą kompetenciją, todėl kompetencijos, kuri, be to, yra išimtinio pobūdžio, buvimas turi būti pagrįstas išvadomis, padarytomis visapusiškai ir konkrečiai išanalizavus santykį, egzistuojantį tarp numatyto sudaryti tarptautinio susitarimo ir galiojančios Sąjungos teisės. Atliekant tokią analizę reikia atsižvelgti atitinkamai į Sąjungos taisyklių ir numatyto sudaryti susitarimo nuostatų reglamentuojamą sritį, galimus numatyti jų pakeitimus ateityje ir šių taisyklių bei nuostatų pobūdį ir turinį, kad būtų galima patikrinti, ar susitarimas negali kelti pavojaus vienodam ir darniam Sąjungos taisyklių taikymui ir tinkamam jomis nustatytos sistemos veikimui ( 56 ).

116. Pateiktoje santraukoje nurodytų įvairių elementų reikšmė ir tarpusavio ryšys ginčytini. Metams bėgant jie buvo laipsniškai įtraukiami į AETR doktriną, vadovaujantis vėliau Teisingumo Teismo priimtais sprendimais ir nuomonėmis. Galima išskirti dvi tokių elementų kategorijas. Pirmosios kategorijos elementai apibrėžia objektus, kurie turi būti analizuojami (Sąjungos taisyklės ir tarptautiniai įsipareigojimai). Antrosios kategorijos elementai susiję su šių objektų tarpusavio ryšiu.

117. Esminę reikšmę turi antrosios grupės elementų ryšys ( 57 ). Jeigu tarptautinis įsipareigojimas neturi jokios įtakos Sąjungos teisei (atsižvelgiant į numatomas jos raidos perspektyvas), tai, kad abi taisyklių sistemos susijusios su ta pačia sritimi, neturi reikšmės, kiek tai susiję su SESV 3 straipsnio 2 dalimi.

118. Tai išplaukia ne tik iš SESV 3 straipsnio 2 dalies, bet ir iš nurodytos Teisingumo Teismo jurisprudencijos. Joje pažymėta, kad turi būti atlikta visa analizė, siekiant nustatyti, ar tarptautinis įsipareigojimas gali kelti pavojų vienodam ir darniam Sąjungos taisyklių taikymui ir tinkamam jomis nustatytos sistemos veikimui, ar – subsidiariai – konkretūs tarptautiniai įsipareigojimai, kurie nebūtinai turi prieštarauti šioms taisyklėms, gali daryti įtaką šių taisyklių prasmei, taikymo sričiai ir veiksmingumui ( 58 ). Taigi tam, kad būtų tenkinama aptariama sąlyga, tarptautinis įsipareigojimas turi daryti apčiuopiamą poveikį Sąjungos teisei.

119. Į sąlygą dėl apčiuopiamo poveikio Sąjungos taisyklėms reikia atsižvelgti nagrinėjant pirmosios kategorijos elementus. Dėl jų Teisingumo Teismas yra nusprendęs, be kita ko, kad pavojus, jog valstybių narių prisiimtais tarptautiniais įsipareigojimais bus pažeistos Sąjungos bendros taisyklės ar pakeista jų taikymo sritis, egzistuoja, jeigu tokie įsipareigojimai susiję su minėtų taisyklių taikymo sritimi ( 59 ). Jis taip pat yra nusprendęs, kad tokiam pavojui konstatuoti nebūtina, kad sritis, kurioje prisiimami tarptautiniai įsipareigojimai, visiškai sutaptų su Sąjungos teisės aktų reglamentuojama sritimi ( 60 ). Konkrečiai kalbant, tokie tarptautiniai įsipareigojimai gali daryti poveikį Sąjungos taisyklių taikymo sričiai ar ją pakeisti tuo atveju, kai jų prisiimama srityje, kurios didžioji dalis reglamentuojama šių taisyklių ( 61 ). Vis dėlto visais šiais atvejais nustatymas, kad dviejų taisyklių sistemų atitinkamos taikymo sritys sutampa, yra tik pirmasis žingsnis. Tam, kad būtų tenkinama aptariama sąlyga, tarptautinis įsipareigojimas turi daryti tam tikrą poveikį Sąjungos taisyklių prasmei, taikymo sričiai ir veiksmingumui.

120. Pažymėtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją atitinkama šalis turi pateikti įrodymų, kurie patvirtintų Sąjungos išorės kompetencijos išimtinį pobūdį, kuriuo tokia šalis ketina remtis ( 62 ).

121. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, pirmiausia išnagrinėsiu numatomo prisiimti tarptautinio įsipareigojimo apimtį, pobūdį ir turinį; antra, palyginsiu juos su Komisijos nurodytų Sąjungos teisės nuostatų taikymo sritimi ir, trečia, išnagrinėsiu tarptautinio įsipareigojimo poveikį aptariamoms Sąjungos teisės nuostatoms ( 63 ).

ii) Tarptautinis įsipareigojimas: apimtis, pobūdis ir turinys

122. Tuo atveju, kai sudaromas susitarimas ar net kai dėl jo vyksta derybos, nustatyti būsimo tarptautinio įsipareigojimo apimtį, pobūdį ir turinį iš esmės paprasta. Vis dėlto ši byla susijusi su būsima priemone, kurios taikymo sritį, pobūdį ir turinį sunku apibrėžti ir numatyti. Taip yra todėl, kad darbai dėl būsimo akto vyksta pradiniame etape, kuriame dar reikia priimti sprendimus dėl idėjų dėl priemonių, skirtų iš jūrų transporto degalų išmetamo ŠESD kiekio, atsižvelgiant į gyvavimo ciklą, klausimui spręsti, ir jų tik dabar ieškoma bei jos aptariamos.

123. Taigi pirmiausia reikia nustatyti būsimo tarptautinio įsipareigojimo, į kurį reikia atsižvelgti atliekant analizę pagal SESV 3 straipsnio 2 dalį, apimtį, pobūdį ir turinį. Konkrečiai kalbant, ar jie turi būti nustatyti remiantis ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑ojo posėdžio kvietimo tekstu, ar ginčijamu pasiūlymu?

124. Komisija ir Taryba per posėdį sutarė, kad reikia atsižvelgti į ginčijamo pasiūlymo turinį, o ne į kvietimo taikymo sritį. Iš esmės pritariu šiam požiūriui. Žinoma, ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑ojo posėdžio kvietimas taip pat svarbus, nes jame nustatytos tam tikros (nors ir plačios) būsimos priemonės taikymo srities, pobūdžio ir turinio ribos. Vis dėlto ginčijamas pasiūlymas yra vienintelis informacijos apie tai, kaip Sąjunga suvokia šią priemonę, šaltinis. Ši pradinė koncepcija leidžia numatyti būsimos priemonės formą, taigi geriau analizuoti ją, o ne atvirą ir neapibrėžtą kvietimą teikti pasiūlymus. Be to, ji leidžia manyti, kad yra tam tikra tikimybė, jog bus priimtas Sąjungos pateiktas pasiūlymas ( 64 ).

125. Taigi, atsižvelgiant į ginčijamą pasiūlymą, manytina, kad būsimas tarptautinis įsipareigojimas, į kurį reikia atsižvelgti atliekant analizę pagal SESV 3 straipsnio 2 dalį, yra būsima priemonė, t. y. gairės, skirtos iš jūrų transporto degalų išmetamo ŠESD kiekio, atsižvelgiant į gyvavimo ciklą, klausimui spręsti nustatant alternatyviųjų degalų WtT vertes. Šios WtT vertės atspindėtų pradinėje grandyje išmetamą ŠESD kiekį, o žinomos TtP išmetamųjų teršalų vertės atspindėtų galutinėje grandyje išmetamą ŠESD kiekį.

126. Atsižvelgiant į ginčijamo pasiūlymo ir TJO dokumentų ( 65 ), įskaitant ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑ojo posėdžio kvietimą, tekstą, šiame etape negalima nustatyti, ar būsimos gairės bus privalomos ( 66 ). Be kita ko, ginčijamame pasiūlyme nesiūloma keisti jokių privalomų TJO priemonių ( 67 ).

iii) Sąjungos taisyklių, kurioms gali būti daromas poveikis, taikymo sritis

127. Komisija remiasi trimis Sąjungos taisyklių, kurioms aptariama būsima tarptautinė priemonė gali daryti poveikį, šaltiniais, t. y. SAT reglamentu, Direktyva 2014/94 ir Direktyva 2018/2001.

128. Dėl dviejų minėtų direktyvų visiškai pritariu Tarybos ir kai kurių įstojusių į bylą šalių išreikštam bendram požiūriui. Nėra jokio pagrindo manyti, kad nurodytų direktyvų reglamentuojamos sritys reikšmingai sutampa su tarptautinės priemonės reglamentuojama sritimi. Vien to, kad skirtingais aktais siekiama to paties galutinio tikslo prisidėti prie išmetamo ŠESD kiekio mažinimo ir kovos su klimato kaita, nepakanka norint konstatuoti, kad jų nuostatos reikšmingai sutampa SESV 3 straipsnio 2 dalies požiūriu. Tas pats galutinis tikslas, kaip antai aplinkos apsauga arba, konkrečiau kalbant, kova su klimato kaita, arba net išmetamo ŠESD kiekio mažinimas, gali būti pasiektas skirtingomis priemonėmis, kurių nuostatos nebūtinai turi daryti poveikį vienos kitoms. Be kita ko, skirtinguose aktuose vartojamos tos pačios sąvokos neturi būti apibrėžtos taip pat, nes tokių sąvokų apibrėžtį gali lemti akto kontekstas, struktūra ir taikymo sritis. Žinoma, nereikia atmesti, kad gali būti priimtos tam tikros horizontaliosios apibrėžtys, tačiau tai nėra akivaizdžiausias sprendimas.

129. Šiuo klausimu pažymėtina, kad, priėmus būsimą tarptautinę priemonę, Direktyvos 2014/94 2 straipsnio 1 dalyje pateikta sąvokos „alternatyvieji degalai“ apibrėžtis nebūtinai turi būti pakeista. Komisijos teiginiai, kad tikėtina, jog dėl nuoseklumo ši apibrėžtis turės būti pritaikyta prie visų TJO taisyklių ir tai gali turėti horizontalų poveikį tam tikrų Sąjungos bendrų taisyklių, skirtų skatinti naudoti alternatyviuosius degalus, taikymo sričiai, šiuo metu yra visiškai hipotetiniai. Vien to, kad abiejuose aktuose vartojama ta pati sąvoka, nepakanka norint teigti, kad jie tarpusavyje sutampa, jeigu abiejų aktų atitinkami tikslai skiriasi. Direktyvoje 2014/94 sąvoka „alternatyvieji degalai“ vartojama apibrėžiant jos taisyklių, susijusių su alternatyviųjų degalų infrastruktūros diegimo priemonėmis, taikymo sritį. Alternatyviesiems degalams taikomų WtT verčių taikymo srities apibrėžimas nereiškia, kad šiuo tikslu sąvoka „alternatyvieji degalai“ negali būti apibrėžta kitaip.

130. Dėl Direktyvos 2018/2001 pati Komisija pripažįsta, kad jos 29 straipsnyje pateiktos apibrėžtys visų pirma skirtos kitiems tikslams, kaip antai valstybių narių įpareigojimo naudoti atsinaujinančiųjų išteklių energiją laikymuisi vertinti. Neįmanoma pateikti argumentų, į kuriuos atsižvelgiant būtų galima numatyti, kad WtT verčių nustatymas įvairiems jūrų transportui naudojamiems degalams galėtų daryti poveikį minėtoms apibrėžtims.

131. Mano nuomone, Komisija nepateikė tvirtų argumentų savo teiginiams, susijusiems su abiem minėtomis direktyvomis, pagrįsti.

132. Vis dėlto, kiek tai susiję su SAT reglamentu, situacija yra visiškai kitokia. Šiuo klausimu pritariu Komisijos nuomonei, kad sritys, kurioms taikomas šis reglamentas ir būsima tarptautinė priemonė, yra glaudžiai susijusios.

133. SAT reglamento priėmimo pagrindas aiškus. Atsižvelgiant į šio reglamento 1 konstatuojamąją dalį, juo siekiama prisidėti prie išmetamųjų teršalų kiekio mažinimo. Atsižvelgiant į ginčijamą pasiūlymą, to paties siekiama ir būsimomis gairėmis.

134. Tas reglamentas ir tos gairės susiję su tuo pačiu – jūrų transporto – sektoriumi ir su ta pačia – degalų pirkimo ir naudojimo – veikla.

135. Juose abiejuose siekiama pateikti informaciją apie išmetamą ŠESD kiekį, siejamą su tam tikrų degalų naudojimu ( 68 ). Skirtumas tas, kad TtP teršalų išmetimas tiesiogiai siejamas su degalų deginimu laive, t. y. su faktine veikla jūrų sektoriuje, o WtT teršalų išmetimas susijęs su iki tol vykdoma veikla ir veikla pačiame jūrų sektoriuje nėra jo šaltinis. Vis dėlto teršalų išmetimas abiem atvejais yra netiesiogiai susijęs, nes būtent degalų paklausa jūrų sektoriuje skatina degalų gamybą ir WtT teršalų išmetimą.

136. Galiausiai aiškų ryšį tarp SAT reglamento taikymo srities ir ginčijamame pasiūlyme numatytos būsimos tarptautinės priemonės taikymo srities rodo ginčijamo pasiūlymo tekstas. Siūlomos WtT vertės turi būti taikomos ne atskirai, o kartu su žinomomis galutinėje grandyje išmetamų teršalų vertėmis (taikomomis tame reglamente).

137. Žinoma, yra ir šių dviejų priemonių skirtumų.

138. Pirma, SAT reglamentas susijęs tik su išmetamu CO2, o WtT vertes siekiama taikyti visų rūšių ŠESD. Šiuo klausimu pažymėtina, kad CO2 yra ŠESD, sudarančios didžiausią visų išmetamų ŠESD dalį ( 69 ). Jeigu Sąjunga ketintų sudaryti tarptautinį susitarimą, pagal kurį turėtų būti apskaičiuojamas išmetamas kitų ŠESD kiekis, siekiant sumažinti jūrų transporto išmetamą teršalų kiekį, būtų neįmanoma teigti, kad ta priemonė nepatenka į taikymo sritį, kuri iš esmės reglamentuojama Sąjungos teisės ( 70 ).

139. Antra, net jeigu SAT reglamento I priede apibrėžti numatytieji išmetamųjų teršalų faktoriai šiuo metu yra nustatyti tik iškastiniam kurui, tame pačiame priede aiškiai nurodyta, kad jis taikomas ne tik šiam kurui ( 71 ).

140. Trečia, tai, kad būsimų gairių tikslas yra skatinti pereiti prie alternatyviųjų degalų, nereiškia, kad jos neapims iškastinio kuro, kuriam visų pirma taikomas SAT reglamentas ( 72 ). Atrodo, kad alternatyviųjų degalų naudojimo naudą galima suprasti tik jeigu galima palyginti tą pačią informaciją (WtT išmetamą teršalų kiekį), susijusią su visomis degalų rūšimis.

141. Ketvirta, SAT reglamentas iš tiesų grindžiamas TtP požiūriu, o tai iš esmės reiškia, kad jis susijęs su ŠESD išmetimu deginant degalus laive (galutinėje grandyje). O ginčijamame pasiūlyme numatyta nustatyti WtT vertes, atspindinčias išgaunant žaliavas, gaminant ir skirstant degalus (pradinėje grandyje) išmetamą ŠESD kiekį. Vis dėlto net atsižvelgiant į ginčijamą pasiūlymą šios WtT vertės turi būti taikomos kartu su TtP išmetamųjų teršalų vertėmis. Iš tiesų jos skirtos turimai informacijai apie galutinėje grandyje išmetamą ŠESD kiekį papildyti. Tai logiška, nes pasiūlymuose turėjo būti aptartas klausimas dėl iš kuro išmetamų ŠESD per visą gyvavimo ciklą, o ne vien pradinėje grandyje. Dėl šios priežasties manau, kad, vertinamos atskirai, WtT vertės nebūtų labai naudingos. Be kita ko, jos neturi būti naudojamos tik siekiant apskaičiuoti pradinėje grandyje faktiškai išmetamą teršalų kiekį, kai apskaičiuojamas visas išmetamųjų teršalų kiekis ( 73 ). Jos skirtos informuoti subjektams, atsakingiems už teršalų išmetimą galutinėje grandyje. Tik kartu su TtP išmetamųjų teršalų vertėmis WtT vertės suteikia informaciją apie naudojant tam tikrus degalus per visą gyvavimo ciklą išmetamą ŠESD kiekį.

142. Dėl pirma nurodytų priežasčių nemanau, kad aptariamų dviejų aktų taikymo sričių skirtumai turi reikšmės atliekant šią analizę. Atvirkščiai, manau, kad ginčijamame pasiūlyme numatytos formos būsima tarptautinė priemonė susijusi su sritimi, kurią reglamentuoja Sąjungos teisė, daugiausia – SAT reglamentas.

iv) Būsimos tarptautinės priemonės poveikis Sąjungos taisyklėms

143. Atsižvelgiant į padarytas išvadas, esminis klausimas yra tas, ar Komisija įrodė, kad būsima tarptautinė priemonė darys apčiuopiamą poveikį Sąjungos taisyklėms.

144. Siūlau į šį klausimą atsakyti neigiamai.

145. Šiuo klausimu visų pirma nėra pagrindo manyti, kad būsima tarptautinė priemonė artimiausioje ateityje bus privaloma. Reikia konstatuoti, kad šiuo metu ji yra numatyta kaip neprivalomas aktas, kuriuo siekiama tik paskatinti tam tikrą elgesį laivybos sektoriuje, teikiant informaciją apie pradinėje grandyje iš alternatyviųjų degalų išmetamą ŠESD kiekį ( 74 ).

146. Žinoma, WtT verčių, kaip tokią informaciją atspindinčių rodiklių, naudojimas būtų glaudžiai susijęs su SAT reglamente taikomų verčių naudojimu. Vis dėlto tai nereiškia, kad TJO jas įvedus, siekiant atspindėti pradinėje grandyje išmetamą ŠESD kiekį, tai turėtų įtakos tame reglamente nustatytai sistemai. Nėra jokios konkrečios priežasties manyti, kad jis turės būti kaip nors pakeistas. SAT reglamentas ir toliau galėtų būti taikomas dabartinės formos jūrų transporto galutinėje grandyje faktiškai išmetamam ŠESD kiekiui stebėti ir ataskaitoms apie jį teikti, net jeigu būtų priimtos būsimos TJO gairės. Tai, kad tarptautinės organizacijos priimtoje neprivalomoje priemonėje gali būti naudojami tie patys rodikliai, kurie taikomi tame reglamente, siekiant pateikti informaciją apie išmetamą ŠESD kiekį per visą gyvavimo ciklą, nedarytų poveikio Sąjungos bendroms taisyklėms ir nepakeistų jų taikymo srities, kaip tai suprantama pagal SESV 3 straipsnio 2 dalį.

147. Šiuo klausimu pažymėtina, kad nei iš ginčijamo pasiūlymo, nei iš TJO dokumentų nematyti, kad būsima priemone siekiama pakeisti jau nustatytas stebėsenos ir ataskaitų teikimo sistemas. Atrodo, kad šios sistemos ir gairės laikomos dviem atskiromis priemonėmis, kurios visiškai vienos nuo kitų nepriklauso. Bent jau TJO JAAK veiksmai rengiant gyvavimo ciklo gaires TJO dokumentuose nėra pristatomi kaip pirmasis žingsnis siekiant pakeisti TJO duomenų rinkimo sistemą (toliau – TJO DRS), kuri yra SAT reglamente nustatytos sistemos atitikmuo TJO ( 75 ). Kadangi gairės nedarys tokio poveikio TJO DRS, galima daryti prielaidą, kad dėl jų taip pat nereikės keisti to reglamento.

148. Aptariamas atvejis skiriasi nuo to, kuris išnagrinėtas Sprendime Vokietija / Taryba ( 76 ), bet vis dėlto jį primena. Toje byloje Teisingumo Teismas konstatavo, kad Tarptautinės vynuogių ir vyno organizacijos (toliau – OIV) neprivalomos rekomendacijos turi teisinę galią, kaip tai suprantama pagal SESV 218 straipsnio 9 dalį, dėl to, kad jos įtrauktos į Sąjungos teisę pagal tam tikras Sąjungos teisės nuostatas, kuriose aiškiai numatyta tokia jų galia ( 77 ). Nors ta byla nesusijusi su SESV 3 straipsnio 2 dalimi, atrodo, kad Teisingumo Teismo išvada reiškia, jog gali būti laikoma, kad tokių rekomendacijų pakeitimas daro poveikį Sąjungos taisyklėms, kaip tai suprantama pagal tą nuostatą.

149. Ši jurisprudencija negali būti taikoma nagrinėjamu atveju. Nėra Sąjungos teisės nuostatų, kuriose būtų daroma nuoroda į TJO gaires, kuriose numatyta taikyti WtT vertes, siekiant įvertinti pradinėje grandyje išmetamą ŠESD kiekį, ar į kokias nors kitas taršos ŠESD (anglies dioksidu) intensyvumo per gyvavimo ciklą gaires. Jokio TJO teisės akto nuostatoje taip pat nedaroma nuorodų į tokias gaires.

150. Žinoma, taip pat reikia atsižvelgti į Sąjungos taisyklių numatomą raidą, jei tai gali būti numatoma atliekant šį vertinimą ( 78 ).

151. Šiuo požiūriu kol kas nėra jokio pagrindo manyti, kad būsimos TJO gairės bus privalomojo pobūdžio aktas ir kad jas priėmus reikės pakeisti TJO DRS. Be to, nėra pagrindo manyti, kad artimiausioje ateityje Sąjunga priims aktą, atitinkantį būsimas TJO gaires.

152. Komisija, teigia, kad Sąjunga tikrai pritaikys savo teisės aktus prie būsimų TJO gairių. Kalbėdama apie tai, ji remiasi būsimais SAT reglamento pakeitimais, kurie bus padaryti dėl įvestos TJO DRS ( 79 ). Vis dėlto šiuo klausimu to reglamento 22 straipsnio 3 dalyje aiškiai nustatytas įpareigojimas daryti tokius pakeitimus ( 80 ). Taigi tas reglamentas derinamas su TJO DRS dėl Sąjungos teisės konkrečios nuostatos. Tokių nuostatų, susijusių su aptariamomis gairėmis, nėra. Be to, kadangi būsimos gairės akivaizdžiai neturės įtakos TJO DRS ( 81 ), nėra pagrindo manyti, kad įpareigojimas pakeisti SAT reglamentą atsižvelgiant į TJO DRS reiškia įpareigojimą pakeisti Sąjungos teisės aktus atsižvelgiant į būsimas gaires.

153. Jokiu būdu negalima atmesti galimybės, kad tarptautinės organizacijos priimta priemonė taps įkvėpimo šaltiniu Sąjungos teisės aktų leidėjui. Vis dėlto, mano nuomone, vien galimybės semtis įkvėpimo iš tokios priemonės nepakanka siekiant įrodyti, kad artimiausioje ateityje bus priimtos atitinkamos savarankiškos Sąjungos taisyklės.

154. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad nėra jokio pagrindo daryti išvados, jog tokia būsima tarptautinė priemonė, kaip dabar numatyta, gali pakenkti vienodam ir nuosekliam Sąjungos taisyklių taikymui ir jose nustatytos sistemos tinkamam veikimui. Be to, negalima teigti, kad ši tarptautinė priemonė gali daryti poveikį Sąjungos taisyklių prasmei, taikymo sričiai ir veiksmingumui.

b) Pirmojo pagrindo antra dalis

1) Šalių argumentai

155. Komisija teigia, kad, atsižvelgiant į jūrų transporto pasaulinį pobūdį ir kovą su klimato kaita, Sąjungos veiksmai TJO būtini tam, kad Sąjunga galėtų įgyvendinti savo vidaus kompetenciją.

156. Taryba, palaikoma įstojusių į bylą valstybių narių, tvirtina, kad Komisija neįrodė, jog tokie veiksmai teisiniu požiūriu būtini tam, kad Sąjunga galėtų pasinaudoti savo kompetencija viduje.

157. Dublike Komisija į šį teiginį neatsikirto ( 82 ).

2) Vertinimas

158. SESV 3 straipsnio 2 dalies antroje dalyje nustatyta Sąjungos išimtinė išorės kompetencija sudaryti tarptautinius susitarimus, kai jų sudarymas yra būtinas, kad Sąjunga galėtų naudotis savo vidaus kompetencija.

159. SESV 3 straipsnio 2 dalies antroje dalyje kodifikuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, kylanti iš Nuomonės 1/76 ( 83 ). Teisingumo Teismas nurodo, kad šis Sąjungos išimtinės išorės kompetencijos pagrindas atsiranda tais atvejais, kai vidaus kompetencija gali būti naudingai įgyvendinama tik kartu su išorės kompetencija ( 84 ), todėl tarptautinio susitarimo sudarymas yra būtinas Sutarties tikslams įgyvendinti, kurie negali būti pasiekti nustatant autonomiškas taisykles ( 85 ).

160. Mano nuomone, Komisija ieškinyje nepateikė įrodymų, būtinų norint įrodyti Sąjungos išorės kompetencijos išimtinį pobūdį. Vien nuorodos į jūrų transporto pasaulinį pobūdį ir kovą su klimato kaita neužtenka. Teisingumo Teismas sąlygą dėl būtinybės sudaryti tarptautinį susitarimą tam, kad būtų pasiekti Sutarties tikslai, aiškina siaurai ( 86 ). Vien tai, kad klausimas, priklausantis Sąjungos kompetencijai, yra pasaulinio masto, savaime nereiškia, kad Sutarties tikslų negalima pasiekti be tarptautinio susitarimo.

161. Tai ypač pasakytina kalbant apie neprivalomą aktą, kuriuo siekiama suteikti informacijos, galinčios paskatinti tam tikrą elgesį laivybos sektoriuje. Komisija neįrodė, kad, nepriėmus tokios priemonės, Sutarties tikslų negalima pasiekti priėmus savarankiškas taisykles.

162. Taigi manau, kad pirmojo pagrindo antrą dalį taip pat reikia atmesti.

c) Išvada dėl pirmojo pagrindo

163. Atsižvelgdamas į visus išdėstytus argumentus dėl pirmojo pagrindo abiejų dalių, manau, kad šį pagrindą taip pat reikia atmesti kaip nepagrįstą.

164. Šiomis aplinkybėmis, jeigu Teisingumo Teismas nepritartų mano pateiktai antrojo pagrindo analizei, bet sutiktų su mano nuomone dėl pirmojo pagrindo, ieškinys vis tiek turėtų būti atmestas. Net jeigu Sąjunga gali veikti viena Sąjungos pasidalijamosios kompetencijos srityje ( 87 ), Komisijos silpnesnė padėtis TJO, palyginti su Sąjungos valstybėmis narėmis, yra argumentas, patvirtinantis, kad įgyvendinant Sąjungos išorės kompetenciją turi dalyvauti valstybės narės ( 88 ).

VI. Bylinėjimosi išlaidos

165. Mano nuomone, Komisija pralaimėjo bylą. Taryba reikalauja, kad Komisija padengtų jos bylinėjimosi išlaidas. Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Procedūros reglamento 140 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad į bylą įstojusios valstybės narės ir institucijos padengia savo išlaidas.

VII. Išvada

166. Atsižvelgdamas į visus išdėstytus argumentus siūlau Teisingumo Teismui: – atmesti ieškinį, – nurodyti Europos Komisijai padengti savo ir Europos Sąjungos Tarybos bylinėjimosi išlaidas, – nurodyti Belgijos Karalystei, Čekijos Respublikai, Danijos Karalystei, Vokietijos Federacinei Respublikai, Graikijos Respublikai, Prancūzijos Respublikai, Nyderlandų Karalystei, Suomijos Respublikai ir Švedijos Karalystei padengti savo bylinėjimosi išlaidas.

( 1 ) Originalo kalba: anglų.

( 2 ) 1982 m. jos pavadinimas pakeistas į „Tarptautinės jūrų organizacijos konvencija“.

( 3 ) Vyriausybių konsultacijų laivybos klausimais organizacijos ir Europos Bendrijų Komisijos bendradarbiavimo susitarimas.

( 4 ) TJO konvencijos 11 straipsnis.

( 5 ) TJO konvencijos 37 straipsnis.

( 6 ) 2015 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl jūrų transporto išmetamo anglies dioksido kiekio stebėsenos, ataskaitų teikimo ir tikrinimo, kuriuo iš dalies keičiama Direktyva 2009/16/EB (OL L 123, 2015, p. 55).

( 7 ) 2014 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl alternatyviųjų degalų infrastruktūros diegimo (OL L 307, 2014, p. 1).

( 8 ) 2018 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl skatinimo naudoti atsinaujinančių išteklių energiją (OL L 328, 2018, p. 82).

( 9 ) Rezoliucija MEPC.304(72).

( 10 ) Pradinės strategijos 4.7.11 punktas.

( 11 ) TJO išaiškinimas, pateiktas jos oficialioje interneto svetainėje (https://www.imo.org/en/MediaCentre/Pages/WhatsNew-1603.aspx). Platesniame kontekste gyvavimo ciklo analizė (toliau – GCA) apima aplinkosaugos aspektus ir galimą poveikį aplinkai (pavyzdžiui, išteklių naudojimą ir teršalų išleidimo poveikį aplinkai) per produkto gyvavimo ciklą nuo žaliavų įsigijimo, gamybos, naudojimo, apdorojimo gyvavimo ciklo pabaigoje, perdirbimo iki jo galutinio šalinimo (t. y. per visą gyvavimo ciklą) (žr. Standarto ISO 14040:2006 Aplinkos apsaugos vadyba. Gyvavimo ciklo vertinimas. Principai ir sandara, su kuriuo galima susipažinti adresu https://www.ISO.org/obp/ui/#ISO:std:ISO:14040:ed-2:v1:en, įvadą). Neseniai GCA buvo įtraukta į kelias politikas (taisykles), daugiausia susijusias su ŠESD išmetimo iš transporto degalų intensyvumo sumažinimu. Nors GCA sritis sparčiai plečiasi, lieka daug metodinių ir su įgyvendinimu susijusių iššūkių (D. Rajagopal, C. Vanderghem, H. L. MacLean, „Life Cycle Assessment for Economists“, Annual Review of Resource Economics, 2017, vol. 9:361–381, https://doi.org/10.1146/annurev-resource-100815-095513, p. 362 ir 363).

( 12 ) 2019 m. lapkričio 15 d. tarp sesijų posėdžiaujančios laivų išmetamų ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės šeštojo posėdžio (ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑ojo posėdžio) ataskaita, MEPC 75/7/2, 49.1–3 punktas.

( 13 ) 2019 m. gruodžio 20 d. Komisijos tarnybų darbinis dokumentas: Sąjungos pasiūlymas, skirtas 2020 m. kovo 23–27 d. TJO tarp sesijų posėdžiaujančios laivų išmetamo ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės septintajam posėdžiui Londone, dėl gyvavimo ciklo gairių, skirtų iš tvarių alternatyviųjų degalų „nuo gręžinio iki bako“ išmetamam šiltnamio efektą sukeliančių dujų (toliau – ŠESD) kiekiui įvertinti, siekiant paskatinti pereiti prie tvarių alternatyviųjų degalų visame pasaulyje (SWD(2019) 456 final).

( 14 ) Oficiali Sąjungos pozicija, kaip tai suprantama pagal SESV 218 straipsnio 9 dalį, turėjo būti nustatyta per pagrįstą laikotarpį (SWD(2019) 456 final, p. 2 ir 3 ir 8 išnaša).

( 15 ) SWD(2019) 456 final, p. 2 ir 3 ir 8 išnaša.

( 16 ) SWD(2019) 456 final, p. 2 ir 1 išnaša.

( 17 ) Tarybos dok. 5606/20.

( 18 ) 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimas Komisija / Taryba (C‑28/12, EU:C:2015:282, 14 punktas) ir 2018 m. lapkričio 20 d. Sprendimas Komisija / Taryba (Antarkties SJR) (C‑626/15 ir C‑659/16, EU:C:2018:925, 59 punktas).

( 19 ) 2018 m. lapkričio 20 d. Sprendimas Komisija / Taryba (Antarkties SJR) (C‑626/15 ir C‑659/16, EU:C:2018:925, 61 punktas).

( 20 ) Kaip aiškina Komisija, 2011 m. gegužės 3 d. JT Generalinės Asamblėjos rezoliucijos 65/276 (toliau – JTGA rezoliucija 65/276) priede nustatyta Sąjungos, kaip stebėtojos, atstovų dalyvavimo Generalinės Asamblėjos sesijose ir veikloje, taip pat jos komitetuose ir darbo grupėse, Asamblėjos remiamuose tarptautiniuose susitikimuose ir konferencijose bei Jungtinių Tautų konferencijose tvarka.

( 21 ) Pirmą kartą dublike pateiktas argumentas.

( 22 ) G. Droesse Membership in International Organizations: Paradigms of Membership Structures, Legal Implications of Membership and the Concept of International Organization, The Hague, T.M.C. Asser Press, 2020, p. 1–2, 11–12.

( 23 ) Plačiau žr. G. Droesse, op. cit., p. 151 ir 152. Sąjunga, kurios narystė kitose organizacijose nėra reta, yra taisyklę patvirtinanti išimtis.

( 24 ) Kai kurie autoriai skiria dalyvius, kurie yra nariai (įskaitant tikruosius narius, asocijuotuosius narius, susijusius narius ir dalinius narius) ir ne nariai (įskaitant stebėtojus), tačiau pažymi, kad susijusių narių padėtis panaši į stebėtojų padėtį. Žr. H. G. Schermers, N. M. Blokker International Institutional Law: Unity within Diversity, 5th Revised Edition, Leiden, Brill Nijhoff, 2011, p. 63 ir 150.

( 25 ) Išsamiau žr. J. Klabbers An Introduction to International Institutional Law, 2nd ed., Cambridge, Cambridge University Press, 2009, p. 94–99.

( 26 ) Atitinkamai regioninės ekonominės integracijos organizacija arba regioninės integracijos organizacija (toliau – R(E)IO sąlyga).

( 27 ) Nors, kaip nurodo J. Klabbers, „organizacijos valstybės narės ne visada šiltai priima stebėtojus“ (J. Klabbers, op. cit., p. 101).

( 28 ) J. Klabbers, op. cit., p. 100.

( 29 ) J. Klabbers, op. cit., p. 101.

( 30 ) R. A. Wessel, J. Odermatt (eds.) Research Handbook on the European Union and International Organizations, Cheltenham, Gloucestershire, Edward Elgar Publishing, 2019, p. 16.

( 31 ) Šiuo klausimu žr. 1993 m. kovo 19 d. Nuomonę 2/91 (TDO konvencija Nr. 170) (EU:C:1993:106, 4 punktas). Tokia jurisdikcija gali būti tik jeigu tarptautiniame susitarime numatytas specialus teisinis pagrindas.

( 32 ) Žr., be kita ko, 2018 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Komisija / Taryba (Antarkties SJR) (C‑626/15 ir C‑659/16, EU:C:2018:925, 127 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

( 33 ) Šiuo klausimu žr. 1993 m. kovo 19 d. Nuomonę 2/91 (TDO konvencija Nr. 170) (EU:C:1993:106, 5 punktas); 2009 m. vasario 12 d. Sprendimą Komisija / Graikija (C‑45/07, EU:C:2009:81, 31 punktas); 2014 m. spalio 7 d. Sprendimą Vokietija / Taryba (C‑399/12, EU:C:2014:2258, 52 punktas) ir 2014 m. spalio 14 d. Nuomonę 1/13 (Trečiųjų valstybių prisijungimas prie Hagos konvencijos) (EU:C:2014:2303, 44 punktas).

( 34 ) Jurisprudencijos apžvalga pateikta J. Wouters, F. Hoffmeister, G. De Beere, T. Ramopoulos The Law of ES External Relations. Cases, Materials, and Commentary on the ES as an International Legal Actor, Third edition, Oxford University Press, Oxford, p. 24, 25, 139 ir 166. Taip pat žr. P. Van Elsuwege „The Duty of Sincere Cooperation and its Implications for Autonomous Member State Action in the Field of External Relations“ leidinyje M. Varju Between Compliance and Particularism. Member State Interests and European Union Law, Springer, Cham, p. 283–297.

( 35 ) Dėl TJO žr., pavyzdžiui, 2013 m. gegužės 13 d. Tarybos sprendimo 2013/268/ES dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi Tarptautinėje jūrų organizacijoje (TJO) dėl tam tikrų kodeksų ir tam tikrų konvencijų bei protokolų susijusių pakeitimų priėmimo (OL L 155, 2013, p. 3), 4 straipsnio 1 dalį.

( 36 ) Pati Komisija TDD nurodė, kad oficialus sprendimas pagal SESV 218 straipsnio 9 dalį bus priimtas vėliau. Kaip generalinė advokatė E. Sharpston nurodė išvadoje byloje Taryba / Komisija (C‑660/13, EU:C:2015:787, 107 punktas), „priešingai nei Sąjungos veiksmų esant vidaus santykiams atveju, priemonės, kurias Sąjunga naudoja atlikdama išorės veiksmus, neapsiriboja konkrečiai numatytomis Sutartyse, kuriose nustatoma forma, padariniai ir reikiami procedūriniai žingsniai“. Teikdama Tarybai pasiūlymo projektą Komisija galėjo pagrįstai daryti prielaidą, kad aptariamiems veiksmams nebūtinas oficialus sprendimas pagal SESV 218 straipsnio 9 dalį.

( 37 ) Pagal analogiją žr. 2018 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Komisija / Taryba (Antarkties SJR) (C‑626/15 ir C‑659/16, EU:C:2018:925, 65 punktas).

( 38 ) Per posėdį Komisija nesutiko su kai kuriais teisinės nuomonės aspektais, pagal kuriuos Sąjunga, o ne Komisija, turi stebėtojos statusą TJO.

( 39 ) Visuose šalių nurodytuose TJO dokumentuose, taip pat TJO interneto svetainėje kaip šios organizacijos stebėtoja nurodyta Europos Komisija (o ne Europos Sąjunga) (https://www.imo.org/en/OurWork/ERO/Pages/IGOsWithObserverStatus.aspx).

( 40 ) Komisija tvirtina, kad 2005 m. pasiūlymas buvo pateiktas ne atsakant į kokį nors TJO kvietimą. Vis dėlto valstybės narės nustatė ir pacitavo konkretų 2004 m. birželio 28 d. TJO dokumentą, kuriame buvo paskelbtas tas kvietimas. Taigi darau prielaidą, kad pasiūlymas buvo pateiktas atsakant į TJO kvietimą.

( 41 ) Niekas netrukdo Sąjungai ir jos valstybėms narėms imtis tinkamų priemonių šiai situacijai pakeisti. Konkrečiai kalbant, institucijos ir valstybės narės gali inicijuoti 1974 m. bendradarbiavimo susitarimo pakeitimą arba pateikti pasiūlymą dėl naujo susitarimo sudarymo su TJO, kad būtų pakeistas Sąjungos statusas šioje organizacijoje.

( 42 ) Žr. šios išvados 33 išnašą.

( 43 ) Šiuo klausimu žr., pavyzdžiui, 2014 m. spalio 14 d. Nuomonę 1/13 (Trečiųjų valstybių prisijungimas prie Hagos konvencijos) (EU:C:2014:2303, 44 punktas).

( 44 ) Plačiau žr. H. G. Schermers, N. M. Blokker, op. cit., p. 190; G. Droesse, op. cit., p. 84–86; ir J. Klabbers, op. cit., p. 107 ir 108.

( 45 ) Kaip ir tais atvejais, kai valstybėms atstovaujama, kaip tai suprantama pagal Vienos konvencijos dėl tarptautinių sutarčių teisės 7 straipsnį.

( 46 ) Ši sąvoka 1981 m. gegužės 5 d. Teisingumo Teismo sprendime Komisija / Jungtinė Karalystė (804/79, EU:C:1981:93, 30 punktas) vartojama vertinant susidariusią situaciją teisiniu požiūriu; žr., pavyzdžiui, M. Cremona „Member States as Trustees of the Union Interests: Participating in International Agreements on Behalf of the European Union“ leidinyje A. Arnull, C. Barnard, M. Dougan, E. Spaventa A Constitutional Order of States?: Essays in ES Law in Honour of Alan Dashwood, Hart Publishing, London, 2011, p. 435–458.

( 47 ) Tik išimtiniais atvejais Teisingumo Teismas pripažino valstybių narių sudarytas sutartis privalomomis Bendrijai (išsamiau žr. M. Cremona, op. cit., p. 447). Vis dėlto jis nepripažino tokio MARPOL konvencijos 73/78 poveikio (šiuo klausimu žr. 2008 m. birželio 3 d. Sprendimą International Association of Independent Tanker Owners ir kt. (C‑308/06, EU:C:2008:312, 50 punktas).

( 48 ) Teisininkai taip pat teigia, kad situacija, kai valstybės narės tokiu atveju veikia Sąjungos vietoje, yra „Sutartyse nustatyta“ išimtis, numatyta ESS 17 straipsnio 1 dalyje. Žr., pavyzdžiui, B. Martenczuk „EUV Art. 17“ leidinyje E. Grabitz, M. Hilf, M. Nettesheim Das Recht der Europäischen Union, C.H. Beck, Munich, 2021, 45 punktas. Bet kuriuo atveju išvada dėl ESS 17 straipsnio 1 dalies netaikymo būtų tokia pati.

( 49 ) Plačiau žr. G. Droesse, op. cit., p. 85 ir 86. Per posėdį Komisija neišreiškė abejonių dėl galimybės taip deleguoti tam tikrą užduotį valstybei narei, bet tik kalbėdama apie atvejį, kai anksčiau TJO atmetė Sąjungos vardu pateiktą pasiūlymą.

( 50 ) Įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, Tarybai pirmininkaujančiai valstybei narei Sutartyse nenumatyta jokios kompetencijos atstovavimo Sąjungai tarptautiniu lygmeniu srityje. Taigi Sutartyse nėra numatyta teisinio pagrindo tokiems veiksmams. Tai nereiškia, kad, kai valstybės narės veikia savo vardu, jos negali paskirti vienos veikti jų visų vardu.

( 51 ) Jeigu tai leidžiama stebėtojai.

( 52 ) 2018 m. lapkričio 20 d. Sprendimas Komisija / Taryba (Antarkties SJR) (C‑626/15 ir C‑659/16, EU:C:2018:925, 112 punktas).

( 53 ) 1971 m. kovo 31 d. Sprendimas Komisija / Taryba (22/70, EU:C:1971:32).

( 54 ) M. Chamon „Implied exclusive powers in the ECJ’s post‑Lisbon jurisprudence: The continued development of the ERTA doctrine“, Common Market Law Review, vol. 55(4), 2018, p. 1102.

( 55 ) Ten pat, p. 1140.

( 56 ) Šiuo klausimu žr. 2014 m. spalio 14 d. Nuomonę 1/13 (Trečiųjų valstybių prisijungimas prie Hagos konvencijos) (EU:C:2014:2303, 74 punktas); 2014 m. lapkričio 26 d. Sprendimą Green Network (C‑66/13, EU:C:2014:2399, 33 punktas) ir 2017 m. vasario 14 d. Nuomonę 3/15 (Marakešo sutartis dėl susipažinimo su paskelbtais kūriniais) (EU:C:2017:114, 108 punktas).

( 57 ) Taip pat žr. A. Rosas „ES External Relations: Exclusive Competence Revisited“, Fordham International Law Journal, vol. 38(4), 2015, p. 1086.

( 58 ) Šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą Komisija / Taryba (C‑114/12, EU:C:2014:2151, 102 punktas); 2014 m. spalio 14 d. Nuomonę 1/13 (Trečiųjų valstybių prisijungimas prie Hagos konvencijos) (EU:C:2014:2303, 85 punktas) ir 2018 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Komisija / Taryba (Antarkties SJR) (C‑626/15 ir C‑659/16, EU:C:2018:925, 114 punktas).

( 59 ) 2014 m. spalio 14 d. Nuomonė 1/13 (Trečiųjų valstybių prisijungimas prie Hagos konvencijos) (EU:C:2014:2303, 71 punktas); 2014 m. lapkričio 26 d. Sprendimas Green Network (C‑66/13, EU:C:2014:2399, 29 punktas) ir 2017 m. vasario 14 d. Nuomonė 3/15 (Marakešo sutartis dėl susipažinimo su paskelbtais kūriniais) (EU:C:2017:114, 105 punktas).

( 60 ) 2014 m. spalio 14 d. Nuomonė 1/13 (Trečiųjų valstybių prisijungimas prie Hagos konvencijos) (EU:C:2014:2303, 72 punktas); 2014 m. lapkričio 26 d. Sprendimas Green Network (C‑66/13, EU:C:2014:2399, 30 punktas) ir 2017 m. vasario 14 d. Nuomonė 3/15 (Marakešo sutartis dėl susipažinimo su paskelbtais kūriniais) (EU:C:2017:114, 106 punktas).

( 61 ) Šiuo klausimu žr. 2014 m. spalio 14 d. Nuomonę 1/13 (Trečiųjų valstybių prisijungimas prie Hagos konvencijos) (EU:C:2014:2303, 73 punktas); 2014 m. lapkričio 26 d. Sprendimą Green Network (C‑66/13, EU:C:2014:2399, 31 punktas) ir 2017 m. vasario 14 d. Nuomonę 3/15 (Marakešo sutartis dėl susipažinimo su paskelbtais kūriniais) (EU:C:2017:114, 107 punktas).

( 62 ) Šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą Komisija / Taryba (C‑114/12, EU:C:2014:2151, 75 punktas) ir 2018 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Komisija / Taryba (Antarktie SJR) (C‑626/15 ir C‑659/16, EU:C:2018:925, 115 punktas).

( 63 ) Atsižvelgdamas į generalinės advokatės E. Sharpston pasiūlymą, pateiktą išvadoje byloje Komisija / Taryba (C‑114/12, EU:C:2014:224, 89 punktas).

( 64 ) Būsima priemonė gali būti visiškai kitokio pobūdžio. Pavyzdžiui, Australija, Japonija, Norvegija ir Korėjos Respublika bei ICS, siekdamos, kad būtų atsižvelgiama į pradinėje grandyje išmetamus teršalus, pateikė bendrą pasiūlymą įvesti degalų gyvavimo ciklo ženklinimą, nurodantį degalų kategorijas (TJO ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės dokumentas ISWG-GHG 7/5/8).

( 65 ) Žr. pradinės strategijos 4.7.11 punktą ir ŠESD kiekio mažinimo darbo grupės 6‑ajam posėdžiui suteiktų įgaliojimų, patvirtintų per JAAK 74‑ąją sesiją, 7.48.4 punktą.

( 66 ) Į kai kurias TJO komitetų parengtas gaires daromos nuorodos TJO konvencijose, taigi jos yra privalomojo pobūdžio. Žr., pavyzdžiui, MARPOL konvencijos 73/78/97 I priedo 9 taisyklės 7 dalies g punktą arba I priedo 13F taisyklės 5 dalį. Be to, taip pat yra gairių, kurios nėra taip siejamos su jokia privaloma priemone.

( 67 ) TJO dokumentuose taip pat nebuvo numatyta jokių tiesioginių pasiūlymų keisti TJO priemones.

( 68 ) Kaip nurodyta SAT reglamento 10 konstatuojamojoje dalyje, „galimybė visuomenei susipažinti su duomenimis apie išmetamuosius teršalus padės panaikinti rinkos kliūtis, trukdančias įdiegti daugelį priemonių, kurioms būdingos neigiamos išlaidos ir kuriomis būtų sumažintas jūrų transporto išmetamų [ŠESD] kiekis“.

( 69 ) Kiek tai susiję su jūrų transportu, iš 2020 m. TJO 4‑ojo šiltnamio efektą sukeliančių dujų tyrimo matyti, kad 2018 m. dėl laivybos iš viso buvo išmesta 1076 mln. tonų ŠESD ir iš jų 1056 mln. tonų sudarė išmetamas CO2. Žr. Fourth IMO Greenhouse Gas Study 2020, IMO, London, 2021, p. 1, su kuriuo galima susipažinti internete adresu: https://www.imo.org/en/OurWork/Environment/Pages/Fourth-IMO-Greenhouse-Gas-Study-2020.aspx.

( 70 ) Taip pat žr. SAT reglamento 20 konstatuojamąją dalį, kurioje paaiškinta, kodėl apribota šio reglamento taikymo sritis: „siekiant dar labiau sumažinti laivų savininkų ir operatorių administracinę naštą, stebėsenos taisyklės turėtų būti taikomos daugiausia CO2 atžvilgiu, nes tai svarbiausios jūrų transporto išmetamos ŠESD“.

( 71 ) Žr. šios išvados 22 punktą.

( 72 ) Ginčijamame pasiūlyme šis klausimas paliktas atviras, bet jame siūloma nenaudoti WtT verčių iškastiniam kurui.

( 73 ) Tarpvyriausybinė klimato kaitos komisija (toliau – IPCC) savo metodikose, skirtose naudoti šalims vykdant ŠESD apskaitą, dėl kurios teikiamos ataskaitos pagal Jungtinių Tautų bendrąją klimato kaitos konvenciją, yra numačiusi atskirą ataskaitų teikimą apie teršalus, išmetamus naudojant degalus tarptautiniais maršrutais plaukiojančiuose laivuose ir gaminant degalus. Į degalų gamybos ir skirstymo etape (pradinėje grandyje) išmetamą ŠESD kiekį jau turėtų būti atsižvelgta atliekant skaičiavimus dėl kito sektoriaus. Taigi specialiosiomis WtT iš kuro išmetamų ŠESD vertėmis (siūlomomis ginčijamame pasiūlyme) siekiama ne pateikti bendrą informaciją apie pradinėje grandyje išmetamus teršalus, o informuoti laivybos sektoriaus operatorius, turinčius stebėsenos ir ataskaitų teikimo įsipareigojimų galutinėje grandyje, apie pradinėje grandyje išmetamus teršalus. IPCC metodika pateikta 2006 m. IPPC gairėse dėl nacionalinės šiltnamio efektą sukeliančių dujų apskaitos: https://www.ipcc-nggip.iges.or.jp/public/2006gl/ ir 2006 m. IPPC gairių dėl nacionalinės šiltnamio efektą sukeliančių dujų apskaitos 2019 m. patikslinime: https://www.ipcc-nggip.iges.or.jp/public/2019rf/index.html.

( 74 ) Visiškai suprantu, kad sąvoka „skatinantis“ gali klaidinti, nes ji gali reikšti skirtingo pobūdžio priemones. Jos gali būti susijusios su informacijos teikimu, siekiant padidinti informuotumą ir taip daryti įtaką asmenų priimamiems sprendimams, bet taip pat gali būti susijusios su apribojimų arba papildomų įpareigojimų nustatymu tais atvejais, kai nesilaikoma tam tikrų reikalavimų. Ginčijamame pasiūlyme numatytas būsimas tarptautinis įsipareigojimas neleidžia manyti, kad artimiausioje ateityje reikia imtis konkrečių priemonių, susijusių ne vien su informuotumo didinimu. Ieškinyje pati Komisija tvirtina, kad priemonės tikslas – pateikti informaciją, kuri paskatintų pereiti prie tvarių alternatyviųjų degalų.

( 75 ) TJO DRS buvo įvesta priėmus 2016 m. spalio 28 d. Rezoliuciją MEPC.278(70) (kuri įsigaliojo 2018 m. kovo 1 d.), kuria buvo iš dalies pakeistas MARPOL konvencijos 73/78/97 VI priedas, jį papildžius nauja 22A taisykle „Informacijos apie laivo degalų sąnaudas rinkimas ir ataskaitų teikimas“. Taigi TJO DRS teisinis pagrindas įtvirtintas privalomoje tarptautinėje konvencijoje.

( 76 ) 2014 m. spalio 7 d. Sprendimas Vokietija / Taryba (C‑399/12, EU:C:2014:2258).

( 77 ) 2014 m. spalio 7 d. Sprendimas Vokietija / Taryba (C‑399/12, EU:C:2014:2258, 57–64 punktai).

( 78 ) 2014 m. lapkričio 26 d. Sprendimas Green Network (C‑66/13, EU:C:2014:2399, 61 punktas).

( 79 ) Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento, kuriuo, deramai atsižvelgiant į pasaulinę laivų kuro sąnaudų duomenų rinkimo sistemą, iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) 2015/757, COM/2019/38.

( 80 ) SAT reglamento 22 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad „pasiekus tarptautinį susitarimą dėl pasaulinės išmetamo šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekio stebėsenos, ataskaitų teikimo ir tikrinimo sistemos arba dėl pasaulinių priemonių, skirtų mažinti jūrų transporto išmetamų šiltnamio efektą sukeliančių dujų kiekį, Komisija peržiūri šį reglamentą ir prireikus pasiūlo šio reglamento pakeitimų, kad užtikrintų jo suderinamumą su tuo tarptautiniu susitarimu“.

( 81 ) Žr. šios išvados 147 punktą.

( 82 ) Tik žodžiu atsakydama į Teisingumo Teismo užduotus klausimus Komisija rėmėsi SESV 191 straipsnio 1 dalimi, ESS 21 straipsniu, taip pat jūrų transporto pasauliniu pobūdžiu. Ji tvirtino, jog tam, kad bet kokie jūrų sektoriuje vykdomi kovos su klimato kaita veiksmai būtų visiškai veiksmingi, jie turi būti vykdomi visame pasaulyje ir kad neįmanoma visiškai pasiekti Sąjungos tikslų nesiėmus veiksmų tarptautiniu lygmeniu.

( 83 ) 1977 m. balandžio 26 d. Nuomonė 1/76 (Susitarimas dėl Europos vidaus vandens kelių laivų eksploatavimo nutraukimo fondo įsteigimo) (EU:C:1977:63, 3 ir 4 punktai). Ši jurisprudencija buvo papildyta vėlesnėmis nuomonėmis ir sprendimais, be kita ko, 1994 m. lapkričio 15 d. Nuomone 1/94 (Prie PPO steigimo sutarties pridėti susitarimai) ir sprendimais dėl atvirosios oro erdvės, pavyzdžiui, 2002 m. lapkričio 5 d. Sprendimu Komisija / Danija (C‑467/98, EU:C:2002:625, 56 punktas).

( 84 ) Šiuo klausimu žr. 1977 m. balandžio 26 d. Nuomonę 1/76 (Susitarimas dėl Europos vidaus vandens kelių laivų eksploatavimo nutraukimo fondo įsteigimo) (EU:C:1977:63, 4 ir 7 punktai) ir 1994 m. lapkričio 15 d. Nuomonę 1/94 (prie PPO steigimo sutarties pridėti susitarimai) (EU:C:1994:384, 85 punktas).

( 85 ) Žr., be kita ko, 2002 m. lapkričio 5 d. Sprendimą Komisija / Danija (C‑467/98, EU:C:2002:625, 57 punktas) ir 2006 m. vasario 7 d. Nuomonę 1/03 (Nauja Lugano konvencija) (EU:C:2006:81, 115 punktas).

( 86 ) Šiuo klausimu žr. 2002 m. lapkričio 5 d. Sprendimą Komisija / Danija (C‑467/98, EU:C:2002:625, 57–62 punktai).

( 87 ) Šiuo klausimu žr. 2017 m. gruodžio 5 d. Sprendimą Vokietija / Taryba (C‑600/14, EU:C:2017:935, 68 punktas).

( 88 ) Pagal analogiją žr. 2018 m. lapkričio 20 d. Sprendimą Komisija / Taryba (Antarkties SJR) (C‑626/15 ir C‑659/16, EU:C:2018:925, 130–133 punktai).