ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Ar ESS 19 straipsnio 1 dalies antra pastraipa, siejama su Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama taikyti tokias nacionalinės teisės aktų nuostatas kaip 2001 m. liepos 27 d. Bendrosios kompetencijos teismų sistemos įstatymo 47b straipsnio 5–6 dalys, siejamos su šio įstatymo 30 straipsnio 1 dalimi ir 24 straipsnio 1 dalimi, pagal kurias toks nacionalinio teismo organas kaip teismo kolegija turi teisę nušalinti to teismo teisėją nuo kai kurių ar visų jam priskirtų bylų nagrinėjimo, kai: a) teismo kolegiją pagal įstatymą sudaro teismų pirmininkai, kuriuos į šias pareigas skiria toks vykdomosios valdžios organas kaip teisingumo ministras, kuris taip pat yra generalinis prokuroras; b) teisėjas nušalinamas nuo jam priskirtų bylų nagrinėjimo be jo sutikimo; c) nacionalinėje teisėje nenumatomi kriterijai, kuriais turėtų vadovautis teismo kolegija, nušalindama teisėją nuo jam priskirtų bylų nagrinėjimo, taip pat pareiga nurodyti tokio nušalinimo priežastis ir teisminė kontrolė; d) kai kurie teismo kolegijos nariai į teisėjo pareigas buvo paskirti aplinkybėmis, analogiškomis nurodytoms 2021 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendime Europos Komisija / Lenkijos Respublika (Teisėjams taikoma drausminė tvarka) (C-791/19, EU:C:2021:596)?
2.

Jei pranešti apie nutraukimą galima be jokių ribojimų laiko atžvilgiu, kyla tokie klausimai: a) ar keliautojo atliekamam ex ante vertinimui, atsižvelgiant į planuojamą kelionės laikotarpį, pakanka to, kad pirma minėtos aplinkybės ir dėl jų atsirandantis poveikis jau būtų kažkiek tikėtini, o tuo atveju, kai pavojinga padėtis jau yra susiklosčiusi, būtų nedidelė tikimybė, kad situacija gerokai pagerės? b) ar sutarties nutraukimo, apie kurį pranešta iš anksto, išlaidų keliautojas neturi padengti, kai jau pranešimo apie sutarties nutraukimą momentu žinomos aplinkybės tik prieš pat kelionės pradžią susiklosto taip, kad galiausiai kelionių organizatorius visiškai nebegali įvykdyti kelionės arba keliautojo dalyvavimas toje kelionėje būtų nepagrįstas?
2.

Ar SESV 63 straipsnį, siejamą su SESV 65 straipsnio 1 dalimi, reikia aiškinti taip, kad pagal jį draudžiama fizinių asmenų pajamoms taikoma valstybės narės mokesčių sistema tiesioginio apmokestinimo srityje, pagal kurią apmokestinamos fizinių asmenų pajamos ir pagal kurią a) rezidentų atveju privalomai pridedamos pajamos iš kapitalo prieaugio, jas sumažinus 50 % (tax base), prie kitų pajamų, kurias mokesčių mokėtojas gavo per tuos pačius metus visame pasaulyje (be opting out galimybės), ir taip nustatomos visos metinės mokesčių mokėtojo pajamos, kurioms taikomi progresiniai tarifai pagal bendroje skalėje pateikiamus intervalus (po sumažinimų ir asmeninių atskaitymų), tačiau b) nerezidentų atveju taikomas fiksuotas tarifas visoms pajamoms iš kapitalo prieaugio (tax base) (nustačius minėtų pajamų dydį pagal tas pačias taisykles, kurios taikomos rezidentams)? — Reikia pažymėti, kad a) atveju progresiniai tarifai yra nuo 14,5 % iki 48 %, o maksimalūs tarifai gali būti padidinti daugiausia 5 %, jei bendra pajamų suma viršija tam tikrą ribą, o b) atveju taikomas specialus 28 % tarifas.
C 110/17

2020 m. gruodžio 22 d.First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Fenix International Limited / Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Byla C-695/20)

(2021/C 110/17)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Šalys pagrindinėje byloje

Pareiškėja: Fenix International Limited

Atsakovas: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prejudicinis klausimas

Ar 2011 m. kovo 15 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 282/2011 (1) 9a straipsnis, įterptas 2013 m. spalio 7 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 1042/2013 (2) 1 straipsnio 1 dalies c punktu, negalioja dėl to, kad jis priimtas viršijant Tarybai suteiktus įgyvendinimo įgaliojimus arba pareigas, nustatytas 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB (3) 397 straipsnyje, tiek, kiek juo papildytas ir (arba) iš dalies pakeistas Direktyvos 2006/112/EB 28 straipsnis?

(1) 2011 m. kovo 15 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 282/2011, kuriuo nustatomos Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos įgyvendinimo priemonės (OL L 77, 2011, p. 1).

(2) 2013 m. spalio 7 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 1042/2013, kuriuo iš dalies keičiamos Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 282/2011 nuostatos, susijusios su paslaugų teikimo vieta (OL L 284, 2013, p. 1).

(3) 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1).
2020 m. liepos 29 d.First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje NB, AB / Secretary of State for the Home Department; įstojusi į bylą šalis: Jungtinių Tautų vyriausiasis pabėgėlių reikalų komisaras (UNHCR)

(Byla C-349/20)

(2021/C 62/12)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber)

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantai: NB, AB

Atsakovas: Secretary of State for the Home Department

Įstojusi į bylą šalis: Jungtinių Tautų vyriausiasis pabėgėlių reikalų komisaras (UNHCR)

Prejudiciniai klausimai

Ar vertinant, ar UNRWA (1) teikiama apsauga ir parama yra nutrūkusi, kaip tai suprantama pagal Priskyrimo direktyvos (2) 12 straipsnio 1 dalies a punktą, UNRWA registruotam apatridui iš Palestinos, kiek tai susiję su neįgaliems asmenims teikiama pagalba:

1. Toks vertinimas turi būti tik istorinis, kai atsižvelgiama į aplinkybes, dėl kurių, kaip teigiama, prašytojas buvo priverstas palikti UNRWA veiklos teritoriją, ar vis dėlto jis gali būti ir į ateitį orientuotas ex nunc vertinimas, ar prašytojas šiuo metu gali naudotis šia apsauga ar parama?

2. Jeigu į 1 klausimą būtų atsakyta, kad toks vertinimas apima į ateitį orientuotą vertinimą, ar galima analogiškai remtis 11 straipsnyje numatyta paramos ar pagalbos nutrūkimo sąlyga, t. y. kad jeigu prašytojas istoriškai gali įrodyti reikalavimus atitinkančią priežastį, dėl kurios jis išvyko iš UNRWA veiklos teritorijos, valstybei narei tenka pareiga įrodyti, kad tokia priežastis jau nebėra pagrįsta?

3. Ar būtina nustatyti UNRWA ar valstybės, kurioje ji veikia, tyčinę žalą ar paramos nesuteikimą (veiksmus ar neveikimą), kad toks asmuo turėtų pagrįstas ir objektyvias priežastis išvykti, susijusias su UNRW[A] apsaugos ar paramos teikimu?

4. Ar reikia atsižvelgti į pagalbą, kurią tokiems asmenims teikia pilietinės visuomenės subjektai, pavyzdžiui, NVO?

(1) Jungtinių Tautų pagalbos ir darbų agentūra.

(2) 2004 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyva 2004/83/EB dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo pabėgėliams ar asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, jų statuso ir suteikiamos apsaugos pobūdžio būtiniausių standartų (toliau – Priskyrimo direktyva) (OL L 304, 2004, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 7 t., p. 96).
1.

Pirmasis ieškinio pagrindas: pažeistas proporcingumo principas, įtvirtintas ESS 5 straipsnio 4 dalyje Rumunija tvirtina, kad 1 straipsnio 6 punkto c papunktyje numatyta priemonė – draudimas normaliais kassavaitinio poilsio laikotarpiais ir bet kokiu ilgiau nei 45 valandas trunkančiu kassavaitinio poilsio laikotarpiu, kuriuo kompensuojami ankstesni sutrumpinto kassavaitinio poilsio laikotarpiai, naudotis transporto priemonėje – netinkama tikslams pasiekti, ypač tikslo padidinti kelių saugumą ir pagerinti vairuotojų darbo sąlygas. Be to, ji nepašalina Komisijos nurodytos rizikos ir kliūčių. Informaciją ir duomenis, iš kurių aišku, kad ši priemonė yra akivaizdžiai netinkama, teisės aktų leidėjai žinojo prieš ją priimdami. Rumunija taip pat tvirtina, kad 1 straipsnio 6 punkto d papunktyje numatyta priemonė – vairuotojo galimybė sugrįžti į darbdavio veiklos centrą valstybėje narėje, kurioje yra įsisteigęs darbdavys, arba į savo gyvenamąją vietą per kiekvieną keturių iš eilės einančių savaičių laikotarpį, (ir dar prieš prasidedant ilgiau nei 45 valandas trunkančiam normaliam kassavaitinio poilsio laikotarpiui po dviejų iš eilės sutrumpinto kassavaitinio poilsio laikotarpių) – akivaizdžiai netinkama ypač atsižvelgiant į įvestus naujus administracinius įpareigojimus, dideles ūkio subjektams tenkančias išlaidas, jų komercinės veiklos apribojimus ir aplinkybę, kad ši priemonė neužtikrina tinkamos vairuotojų apsaugos. Atliekant poveikio vertinimą, atrodo, neatsižvelgta į visus šiuos aspektus, t. y. kontekstas, kuriame teisės aktų leidėjai negalėjo atsižvelgti į visus situacijai svarbius vertinant situaciją svarbius elementus ir aplinkybes.
1.

Ar 2019 m. spalio 1 d. sprendime pateikiamas teisminis Ispanijos Civilinio proceso kodekso (toliau – LEC) 251 straipsnio, 394 straipsnio 3 dalies ir 411 straipsnio aiškinimas, pagal kurį ginčo suma prilyginama su byla susijusiems ekonominiams interesams ir dėl to prašymo atlyginti honorarus, kuriuos vartotojas sumokėjo savo advokatui, suma sumažinama, pagrindu laikant fiksuotą sumą (18 000 EUR), teisės aktuose nustatytą tik sumos, kurios negalima įvertinti, bet ne tos, kuri nenustatyta, atveju prieštarauja [Direktyvos 93/13 (1)] 6 straipsnio 1 daliai ir 7 straipsnio 1 daliai, nes, pirma, dėl to neįmanoma atkurti faktinės ir teisinės situacijos, kurioje būtų vartotojas, jei minėta sąlyga neegzistuotų – nepaisant to, kad ši sąlyga jo naudai teismine tvarka pripažinta negaliojančia, ir, antra, nepanaikinamas nepagrįstas procesinis reikalavimas, susijęs su išlaidų apribojimu, kai toks panaikinimas vartotojui užtikrintų tinkamiausias ir veiksmingiausias priemones teisėtai naudotis savo teisėmis?
C 255/13

2020 m. birželio 1 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Komisija / Italijos Respublika

(Byla C-227/20)

(2020/C 255/16)

Proceso kalba: italų

Šalys

Ieškovė: Europos Komisija, atstovaujama R. Tricot, G. Gattinara

Atsakovė: Italijos Respublika

Ieškovės reikalavimai

Ieškovė Teisingumo Teismo prašo:

1. pripažinti, kad nepriėmusi taisyklių dėl sankcijų, taikomų pažeidus 2014 m. balandžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 511/2014 dėl Nagojos protokolo dėl galimybės naudotis genetiniais ištekliais ir sąžiningo bei teisingo naudos, gaunamos juos naudojant, pasidalijimo naudotojams skirtų atitikties priemonių Sąjungoje (1) 4 ir 7 straipsnius, nesiėmusi visų priemonių, reikalingų užtikrinti, kad tokios taisyklės bus taikomos ir numatytos sankcijos bus veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios, ir nepranešusi Komisijai apie minėtas taisykles dėl sankcijų iki 2015 m. birželio 11 d., Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 511/2014 11 straipsnį;

2. priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Komisija tvirtina, kad Italijos Respublika dar nepatvirtino priemonių, kuriose būtų nustatytos sankcijos už Reglamento Nr. 511/2014 4 ir 7 straipsnių pažeidimą, nors minėtos priemonės į valstybių narių teisės sistemas turėjo būti įvestos iki 2014 m. birželio 11 d. ir valstybės narės taip pat turėjo imtis „visų būtinų priemonių, kad jos būtų taikomos“, kaip nurodyta Reglamento Nr. 511/2014 11 straipsnio 1 dalies paskutiniame sakinyje.

Be to, Italijos Respublika pažeidė to reglamento 11 straipsnį, nes nepranešė apie priemones, susijusias su sankcijomis. Pagal Reglamento Nr. 511/2014 11 straipsnio paskutinę dalį apie „1 dalyje nurodytas taisykles“ arba „taisykles dėl sankcijų, taikomų dėl 4 ir 7 straipsnių pažeidimų“ Italijos Respublika privalėjo pranešti Komisijai iki 2015 m. birželio 11 d.

(1) OL L 150, 2014, p. 59.
2.

Ar Bendrojo ETUC, UNICE ir CEEP susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, kuris į Bendrijos teisės sistemą perkeltas Sąjungos Tarybos direktyva 1999/70 ir Direktyva 2001/23, 4 punkto 1 dalį reikia aiškinti taip, kad Statybų sektoriaus kolektyvinės sutarties 24 straipsnio 5 dalyje nustatyta, jog tiek tokiais atvejais, tiek ET 44 straipsnyje nurodomais įmonių perdavimo atvejais, arba šios bendrosios sutarties 27 straipsnyje reglamentuojamais perėmimo atvejais, kai nėra objektyvių priežasčių pagrįsti, kad tai prieštarauja nacionalinei teisei, t. y. ET 15 straipsnio 5 daliai, kurioje nustatyta, kad „[n]epažeidžiant 1 dalies a punkto ir 2 bei 3 dalių nuostatų, darbuotojai, kurie per 30 mėnesių laikotarpį su pertrauka arba be pertraukos yra įdarbinti toje pačioje įmonėje ar įmonių grupėje toms pačioms arba kitoms pareigoms vykdyti ilgesniam nei 24 mėnesių laikotarpiui pagal dvi arba daugiau terminuotų darbo sutarčių, tiek tiesiogiai, tiek per laikinojo įdarbinimo įmones, su tomis pačiomis arba kitomis terminuotos darbo sutarties sąlygomis, įgyja nuolatinių darbuotojų statusą. Ankstesnės pastraipos nuostatos taip pat taikytinos įmonių perdavimo arba perėmimo atvejais laikantis teisės aktų arba sutarčių sąlygų“?
8.

Ar remiantis teisėtų lūkesčių principu, kaip jis išaiškintas Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, už PVM rinkimą atsakingam administratoriui leidžiama reikalauti, kad PVM apmokestinamas asmuo sumokėtų PVM, taikomą ekonominiams sandoriams, susijusiems su laikotarpiu, pasibaigusiu tuo metu, kai administratorius priėmė sprendimą dėl apmokestinimo, po to, kai šis administratorius ilgą laiką iki to laikotarpio priimdavo minėto apmokestinamojo asmens PVM deklaracijas, kuriose to paties pobūdžio ekonominiai sandoriai nebuvo priskirti prie apmokestinamų sandorių? Ar ši už PVM rinkimą atsakingam administratoriui suteikta galimybė yra ribojama tam tikromis sąlygomis?
2019 m. birželio 19 d. Bundesgerichtshof (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje All in One Star Ltd

(Byla C-469/19)

(2019/C 328/16)

Proceso kalba: vokiečių

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Bundesgerichtshof

Šalys pagrindinėje byloje

Pareiškėja ir kasatorė: All in One Star Ltd

Prejudiciniai klausimai

1. Ar Direktyvos (ES) 2017/1132 (1) 30 straipsniu draudžiama nacionalinės teisės norma, pagal kurią įtraukiant kitoje valstybėje narėje įsteigtos uždarosios akcinės bendrovės filialą į komercinį registrą reikalaujama nurodyti įstatinio kapitalo dydį arba jam tolygaus kapitalo vertę?

2. a) Ar Direktyvos (ES) 2017/1132 30 straipsniu draudžiama nacionalinės teisės norma, pagal kurią įtraukiant į komercinį registrą kitoje valstybėje narėje įsteigtos uždarosios akcinės bendrovės filialą reikalaujama, jog bendrovės vadovas patvirtintų, kad pagal nacionalinės teisės aktus nėra su jo asmeniu susijusių paskyrimo kliūčių dėl teismo ar valdžios institucijos nustatyto draudimo verstis profesine ar komercine veikla, visiškai ar iš dalies atitinkančia bendrovės veiklos objektą, arba dėl galutinio apkaltinamojo nuosprendžio už tam tikras nusikalstamas veikas ir kad notaras, panašia profesine teisinių konsultacijų veikla užsiimantis asmuo ar konsulinis pareigūnas išaiškino vadovui jo neribotą pareigą atskleisti teismui informaciją? b) Jeigu į antrojo klausimo a punktą būtų atsakyta neigiamai: Ar SESV 49 ir 54 straipsniais draudžiama nacionalinės teisės norma, pagal kurią įtraukiant į komercinį registrą kitoje valstybėje narėje įsteigtos uždarosios akcinės bendrovės filialą reikalaujama, kad bendrovės vadovas pateiktų tokį patvirtinimą?

(1) 2017 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2017/1132 dėl tam tikrų bendrovių teisės aspektų (OL L 169, 2017, p. 46).
2019 m. birželio 17 d. Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs/Wellcome Trust Ltd

(Byla C-459/19)

(2019/C 280/38)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantas: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Kita apeliacinio proceso šalis: Wellcome Trust Ltd

Prejudiciniai klausimai

1. Ar Direktyvos 2006/112 (1) 44 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad, kai apmokestinamasis asmuo, vykdantis neekonominę veiklą, kuri apima akcijų ir kitų vertybinių popierių pirkimą ir pardavimą valdant labdaros fondo turtą, išimtinai tokiai veiklai vykdyti iš ne Bendrijoje esančio asmens įsigyja investicijų valdymo paslaugų, jis yra laikomas „apmokestinamuoju asmeniu, veikiančiu kaip toks“?

2. Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, o Direktyvos 46–49 straipsniai netaikomi, ar paslaugų teikimui taikomas Direktyvos 45 straipsnis, ar netaikomas nei 44 straipsnis, nei 45 straipsnis?

(1) 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1).
2.

Bendrojo Teismo procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalies pažeidimas Bendrasis Teismas pažeidė Procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį, nes nepagrįstai neatsižvelgė į įstojusios į bylą šalies pateiktą 2017 m. liepos 6 d.Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) sprendimą. Tai, kad jis pateiktas tik per posėdį, galima pateisinti jo priėmimo data. Be to, tai buvo paneigiamasis įrodymas, kaip tai suprantama pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 92 straipsnio 7 dalį.
2019 m. kovo 18 d. Court of Appeal (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited/Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Byla C-235/19)

(2019/C 172/25)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantai: United Biscuits (Pensions Trustees) Limited, United Biscuits Pension Investments Limited

Atsakovai apeliaciniame procese: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prejudicinis klausimas

Ar tokių PFV paslaugų, kurias patikėtiniams teikia: a) draudikai ir (arba) b) bendrovės, kurios nėra draudikai, teikimas yra „draudimo sandoriai“, kaip tai suprantama pagal PVM direktyvos (1) 135 straipsnio 1 dalies a punktą (anksčiau — Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B dalies a punktas)?

(1) 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006, p. 1).
2018 m. gruodžio 5 d.Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi pateiktas apeliacinis skundas dėl 2018 m. rugsėjo 25 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) priimto sprendimo byloje T-328/17 Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi / EUIPO

(Byla C-766/18 P)

(2019/C 82/11)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi, atstovaujama QC S. Malynicz, baristerio S. Baran, solisitoriaus V. Marsland

Kitos proceso šalys: Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO), M. J. Dairies EOOD

Apeliantės reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

— priimti apeliacinį skundą dėl Bendrojo Teismo sprendimo Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi / Europos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO) (T–328/17, EU:T:2018:594) ir patenkinti apeliantės prašymą dėl panaikinimo;

— įpareigoti EUIPO ir įstojusią į bylą šalį padengti savo ir apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

1. Bendrasis Teismas padarė klaidą, nesuteikdamas kolektyviniam ženklui HALLOUMI statuso ir apsaugos, kurių reikalaujama pagal Reglamentą dėl Europos Sąjungos prekių ženklo tokiems kolektyviniams ženklams; taip buvo pažeistas minėto reglamento 74 straipsnis.

2. Konkrečiai Bendrasis Teismas padarė klaidą, nes taikė visiškai nepakeistą požiūrį, vertindamas kolektyvinio ženklo HALLOUMI skiriamuosius požymius, pažeidžiant Reglamentą dėl Europos Sąjungos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punktą ir 74 straipsnį.

3. Bendrasis Teismas netinkamai vertino ir taikė 2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą The Tea Board / EUIPO („Tea Board“) (sujungtos bylos C-673/15 P – C-676/15 P, EU:C:2017:702) ir 2013 m. kovo 21 d. Nutartį Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus Named Halloumi / VRDT („HELLIM“) (C–392/12 P, EU:C:2013:207) ir nesuteikė reikiamos reikšmės 2012 m. gegužės 24 d. Sprendimui Formula One Licensing / VRDT („F1“) (C–196/11 P, EU:C:2012:314) ir
C 445/11

2018 m. spalio 12 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Komisija / Rumunija

(Byla C-638/18)

(2018/C 445/14)

Proceso kalba: rumunų

Šalys

Ieškovė: Europos Komisija, atstovaujama L. Nicolae, K. Petersen

Atsakovė: Rumunija

Ieškovės reikalavimai

— Pripažinti, kad 2007 m. sistemingai ir nuolat nesilaikiusi KD10 koncentracijos dienos ribinių verčių ir nuo 2007 m. iki 2014 m. imtinai (išskyrus 2013 m.) sistemingai ir nuolat nesilaikiusi KD10 koncentracijos metinių ribinių verčių zonoje RO32101 Bukareštas, Rumunija neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2008/50/EB (1) 13 straipsnio 1 dalį, siejamą su XI priedu,

— pripažinti, kad, kiek tai susiję su zona RO32101 Bukareštas, nuo 2010 m. birželio 11 d. Rumunija neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2008/50/EB 23 straipsnio 1 dalį, siejamą su XV priedo A skirsniu, ypač antroje pastraipoje numatyto įsipareigojimo užtikrinti, kad KD10 koncentracijos ribinių verčių viršijimo laikotarpis būtų kuo trumpesnis,

— priteisti iš Rumunijos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Nuo 2007 m. zonoje RO32101 Bukareštas buvo sistemingai ir nuolat viršijamos KD10 koncentracijos dienos ribinės vertės. Be to, nuo 2007 m. iki 2014 m. imtinai, išskyrus 2013 m., toje pačioje zonoje buvo sistemingai ir nuolat viršijamos KD10 koncentracijos metinės ribinės vertės. Tokio viršijimo užtenka, kad būtų pripažinta, jog neįvykdyti įsipareigojimai pagal Direktyvos 2008/50/EB 13 straipsnio 1 dalies, siejamos su tos pačios direktyvos XI priedu, nuostatas.

Nepaisydama tokio verčių viršijimo, Rumunija neparengė oro kokybės planų, kaip to reikalaujama pagal direktyvos 23 straipsnio 1 dalį, pagal kurią konkrečiai įpareigojama imtis tinkamų priemonių užtikrinti, kad KD10 koncentracijos ribinių verčių viršijimo laikotarpis būtų kuo trumpesnis. Tokį įsipareigojimų neįvykdymą galima konstatuoti dėl ilgo laikotarpio, kuriuo buvo registruojamas verčių viršijimas, dėl numatytų ilgų terminų viršijimui nutraukti, dėl to, kad nėra tam tikrų elementų, numatytų direktyvos XV priedo A skirsnyje, ir dėl to, kad planai neapima visų pagrindinių priežasčių, dėl kurių viršijamos ribinės vertės, ir juose nenumatytos privalomos priemonės, kurių pakaktų užtikrinti ribinių verčių laikymąsi.

(1) OL L 152, 2008, p. 1.
4.

Ar analizuojant paskolos novacijos sutartį pagal ESTT jurisprudenciją ir Direktyvos [93/13] 3 straipsnio 1 dalį ir 4 straipsnio 2 dalį, į ją įtrauktai naujai apatinės ribos sąlygai ir vėl trūksta skaidrumo, nes bankas vėl pažeidžia skaidrumo kriterijus, nustatytus 2013 m. gegužės 9 d.Tribunal Supremo sprendime, neinformuodamas kliento apie dėl šios sąlygos patiriamas tikrąsias finansines išlaidas, susijusias su hipoteka, kad klientas galėtų žinoti, kokias palūkanas (ir dėl to susidariusią sumą) jis turės mokėti, jeigu būtų taikoma nauja apatinės ribos sąlyga, ir kokias palūkanas (ir dėl to susidariusią sumą) jis turės mokėti, jeigu nebūtų taikoma jokia apatinės ribos sąlyga, ir jei būtų taikoma suteikiant hipoteka užtikrintą paskolą sutarta palūkanų norma, nenustatant jų apatinės ribos? Kitaip tariant, ar primesdama dokumentą, pavadintą „apatinės ribos sąlygų“ novacija, finansų įstaiga privalėjo laikytis Direktyvos [93/13] 3 straipsnio 1 dalyje ir 4 straipsnio 2 dalyje nustatytų skaidrumo užtikrinimo reikalavimų ir informuoti vartotoją apie sumas, kurias jis praranda dėl „apatinės ribos sąlygų“ taikymo, ir apie palūkanas, taikomas nesant šių sąlygų, ir ar šie dokumentai taip pat negalioja dėl to, kad ji to nepadarė?