ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
45

Šiuo klausimu pabrėžtina, kad galimi praktiniai sunkumai, susiję su būtinybe nustatyti energetikos produktų dalį, naudojamą kogeneracijos įrenginyje elektros energijai gaminti, palyginti su jų dalimi, naudojama šilumai gaminti, nurodyti Prancūzijos vyriausybės, neatleidžia valstybių narių nuo jų pareigos besąlygiškai atleisti nuo mokesčio energetikos produktus, naudojamus elektros energijai gaminti, pagal Direktyvos 2003/96 14 straipsnio 1 dalies a punkto pirmą sakinį. Be to, kaip išvados 74 punkte teigia generalinis advokatas, iš Komisijos ir Cristal Union per posėdį pateiktos informacijos matyti, kad remiantis taisyklėmis neatrodo visiškai neįmanoma nustatyti, kad, nesant aiškių nuorodų šioje direktyvoje, valstybės narės turi nustatyti energetikos produktų kiekį, kuris gali kisti atsižvelgiant į kogeneracinių įrenginių ypatybes, būtiną pagaminti atitinkamam kiekiui elektros energijos ar atitinkamam kiekiui šilumos.
–

tokioje situacijoje, kai išlaikymo kreditorius, kuris pakeitė savo nuolatinę gyvenamąją vietą, savo naujos nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės teismuose pateikia skolininkui reikalavimą dėl išlaikymo už praėjusį laikotarpį, per kurį jis gyveno kitoje valstybėje narėje, teismo vietos teisė, kuri kartu yra ir jo naujos nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės teisė, gali būti taikoma, jei teismo vietos valstybės narės teismai turi jurisdikciją nagrinėti ginčus dėl išlaikymo tarp šių šalių ir to laikotarpio atžvilgiu. Kaip matyti iš Hagos protokolo 4 straipsnio 2 dalies, ši nuostata, leidžianti taikyti teismo vietos, o ne išlaikymo kreditoriaus nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės teisę, yra veiksminga tik tada, kai tos teisės skiriasi. Remiantis tuo, darytina išvada, kad tokioje situacijoje, kokia susiklostė pagrindinėje byloje, kai teismo vietos teisė, šiuo atveju Austrijos teisė, nesutampa su kreditoriaus nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės, šiuo atveju Vokietijos, teise to laikotarpio, už kurį jis prašo išlaikymo išmokų, atžvilgiu Hagos protokolo 4 straipsnio 2 dalis gali būti veiksminga. Vis dėlto dar reikia, kad šioje nuostatoje numatyta teismo vietos teisė būtų taikoma reikalavimui dėl išlaikymo išmokų už praėjusį laikotarpį. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad vien Hagos protokolo 4 straipsnio 2 dalies tekstas neleidžia užtikrintai nustatyti šios nuostatos apimties. Ją reikia vertinti atsižvelgiant į Hagos protokole nustatytų sąsajos taisyklių sistemą ir jo tikslą. Dėl Hagos protokolu nustatytų sąsajos taisyklių sistemos pažymėtina, kad jo 4 straipsnio 2 dalyje tam tikrų kreditorių naudai yra nustatyta speciali taisyklė, papildanti bendrąją šio protokolo 3 straipsnyje numatytą taisyklę. Be to, kaip matyti, pavyzdžiui, iš Bonomi pranešimo ir ką rodo Komisijos, kuri aktyviai dalyvavo derybose dėl Hagos protokolo priėmimo (žr. pasiūlymą dėl Tarybos reglamento dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo bei bendradarbiavimo išlaikymo prievolių srityje (COM(2005) 649 final), tikslai, šia sistema siekiama garantuoti taikytinos teisės numatomumą, užtikrinant, kad taikoma teisė turėtų pakankamą ryšį su atitinkamos šeimos situacija. Atsižvelgiant į Hagos protokole numatytą sąsajos taisyklių sistemą ir juo siekiamą numatomumo tikslą, kurie aprašyti šio sprendimo 41 punkte, manytina, kad jei Hagos protokolo 4 straipsnio 2 dalyje kaip subsidiarų numatytą teismo vietos teisės taikymą lemtų tik kreditoriaus pasirinkta nauja nuolatinė gyvenamoji vieta, kai tarp šios teisės ir išlaikymo prievolės šalių – kreditoriaus ir skolininko – šeiminės situacijos tuo laikotarpiu, su kuriuo susijusi ta prievolė, neegzistuoja ryšys, toks taikymas neatitiktų nei šios sistemos, nei šio tikslo.
26

2014 m. kovo 4 d. N. Kantarev su banku KTB sudarė bendrąjį susitarimą dėl mokėjimo paslaugų ir šio susitarimo priede susitarė dėl einamosios sąskaitos atidarymo. Remiantis šiuo priedu, be kita ko, sąskaitoje esanti indėlio suma apdraudžiama fonde. Be to, už šioje sąskaitoje esančias lėšas turėjo būti mokamos fiksuotos palūkanos, kurios į minėtą sąskaitą turėjo būti pervedamos vieną kartą per metus arba uždarant šią sąskaitą; jos taip pat buvo apdraustos fonde.
47

Kalbant apie tai, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės aktas yra tinkamas juo siekiamiems bendrojo intereso tikslams įgyvendinti, reikia pažymėti, kad dėl jame numatyto žvejybos galimybių paskirstymo metodo šis teisės aktas leidžia, be kita ko, išvengti jūrų biologinių išteklių pereikvojimo ir jų atsinaujinimo trikdymo ar kliūčių. Be to, iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad istorinė dalis didinama 5 %, jei ūkio subjektai naudoja gamtines buveines tausojančius žvejybos būdus, ir net dar 5 %, jei šie subjektai naudoja mažiau teršiančius aplinką ir mažiau energijos sunaudojančius žvejybos laivus.
19

Ieškovės pagrindinėje byloje kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą su ieškiniu dėl Sprendimo Nr. 129/15, Leidimų išdavimo taisyklių ir 2015 m. liepos 29 d.decreto del Ministro dello Sviluppo Economico – Disciplinare delle procedure per il rilascio dei titoli abilitativi per l’offerta al pubblico dei servizi postali (Ekonomikos plėtros ministro dekretas dėl Pašto paslaugų teikimo visuomenei leidimų išdavimo procedūros taisyklių) (toliau – 2015 m. liepos 29 d. dekretas) panaikinimo. Jos teigė, kad šiuose teisės aktuose buvo pernelyg plačiai aiškinama Direktyvos 97/67 2 straipsnio 1 punkte nustatyta sąvoka „pašto paslaugos“, į šias paslaugas įtraukiant ir jų vykdomą veiklą. Be to, jos pabrėžė, kad šiais teisės aktais joms buvo nustatyti neproporcingi įpareigojimai, palyginti su toje direktyvoje nustatytais reikalavimais.
50

Pagal mokesčių neutralumo principą dėl to, kad apmokestinamasis asmuo neįvykdė formalių PVM direktyvos 42 straipsnio b punkte numatytų reikalavimų, negali būti abejojama tuo, kad turi būti taikomas šios direktyvos 42 straipsnis, jeigu minėto 42 straipsnio a punkte įtvirtintos esminės sąlygos yra įvykdytos (pagal analogiją žr. 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo VSTR, C‑587/10, EU:C:2012:592, 46 punktą ir 2017 m. vasario 9 d. Sprendimo euro Tyre, C‑21/16, EU:C:2017:106, 36 punktą). Iš tiesų atsisakymas taikyti PVM direktyvos 42 straipsnį dėl šios priežasties gali lemti dvigubą apmokestinimą, jeigu tarpinis įgijėjas bus taip pat apmokestintas pagal PVM direktyvos 41 straipsnio 1 dalį įsigyjant prekių Bendrijos viduje nurodytą PVM mokėtojo kodą suteikusioje valstybėje narėje, o galutinis įgijėjas bus taip pat apmokestintas remiantis PVM direktyvos 141 straipsnio e punktu ir 197 straipsniu. Šiuo klausimu pridurtina, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją PVM direktyvos 41 ir 42 straipsniais siekiama užtikrinti nagrinėjamo prekių įsigijimo Bendrijos viduje apmokestinimą galutinio įgijėjo lygiu ir išvengti dvigubo to paties įsigijimo apmokestinimo (šiuo klausimu žr. 2010 m. balandžio 22 d. Sprendimo X ir fiscale eenheid Facet-Facet Trading, C‑536/08 et C‑539/08, EU:C:2010:217, 35 punktas).
91

Konkrečiai kalbant, apeliantė neįrodė, kad toks dalyvavimas gali paneigti skundžiamos nutarties 28 punkte padarytą išvadą, kad ginčijamas reglamentas su ja susijęs tik dėl jos objektyvios savybės – ji importuoja metalaksilą ir prekiauja produktais, kurių sudėtyje yra šios medžiagos, kaip ir su bet kuriuo ūkio subjektu, kurio situacija yra arba gali būti tokia pat. Be to, neginčijama, kad priimant ginčijamą reglamentą buvo nuspręsta įtraukti metalaksilą į keistinų medžiagų sąrašą ne atsižvelgiant į konkrečias apeliantės savybes, o, kaip matyti iš tos nutarties 9 punkto, dėl to, kad šios medžiagos sudėtyje yra didelis neveikliųjų izomerų kiekis, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1107/2009 II priedo 4 punktą (pagal analogiją žr. 2015 m. balandžio 28 d. Sprendimo T & L Sugars ir Sidul Açúcares / Komisija, C‑456/13 P, EU:C:2015:284, 66 punktą).
10

Pagal 1997 m. rugpjūčio 26 d.Lei n.o 98/97 de Organização e Processo do Tribunal de Contas (1997 m. rugpjūčio 26 d. Įstatymas Nr. 98/97 dėl Audito Rūmų organizacinės struktūros ir proceso (Diário da República, I‑A t., Nr. 196) šis teismas, be kita ko, prižiūri Sąjungos nuosavų išteklių surinkimą ir iš jos gautų finansinių lėšų panaudojimą; laikydamasis šio įstatymo 5 straipsnio 1 dalies h punkto, nurodytoje srityje jis gali imtis priemonių bendradarbiaudamas su kompetentingomis Sąjungos įstaigomis. Įstatymo 44 ir 96 straipsniuose įtvirtinta, kad šis teismas taip pat gali nagrinėti klausimus, susijusius su išankstine aktų, sutarčių ar kitų išlaidų ar skolų administravimą nustatančių priemonių teisėtumo kontrole (visto), be kita ko, kiek tai susiję su viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūromis.
50

Nagrinėjamoje byloje ginčijamame sprendime analizuodama nagrinėjamą priemonę Komisija taikė privataus ūkio subjekto principą. Be to, nė viena iš šalių neginčija to, kad reikia taikyti šį principą siekiant įvertinti, ar minėtomis priemonėmis FIH grupei buvo suteiktas pranašumas, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
47

Be to, iš SESV 263 straipsnio šeštos pastraipos matyti, kad, kalbant apie aktą, apie kurį turi būti pranešta, pažymėtina, jog ieškinys dėl panaikinimo turi būti pateiktas per du mėnesius nuo pranešimo apie jį ieškovui dienos arba, jei to nebuvo padaryta, nuo tos dienos, kai ieškovas apie jį sužinojo. Kaip ir SESV 297 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje, sąvoka „pranešimas“ šioje nuostatoje neapibrėžta. Remiantis Bendrojo Teismo procedūros reglamento 60 straipsniu, šis terminas pratęsiamas fiksuotu dešimties dienų terminu dėl nuotolių.
a)

be apribojimų, priimtinais laiko tarpais, per daug nedelsdamas ir be pernelyg didelių išlaidų pateiktų: – patvirtinimą, ar su juo susiję duomenys yra tvarkomi, ir informaciją bent jau apie tvarkymo tikslus, duomenų kategorijas, gavėjus, kuriems atskleidžiami duomenys, arba jų kategorijas, – pranešimą suprantamu pavidalu apie tvarkomus duomenis ir bet kurią prieinamą informaciją apie jų šaltinius, <…>
(17)

Šio reglamento tikslas – pagerinti socialines sąlygas darbuotojams, kuriems jis taikomas, taip pat bendrai pagerinti saugų eismą keliuose. To iš esmės siekiama nuostatomis, susijusiomis su maksimaliomis vairavimo trukmėmis per dieną, per savaitę ir per dvi savaites paeiliui, nuostata, kuri įpareigoja suteikti vairuotojui normalų [reguliarų] kassavaitinio poilsio laikotarpį mažiausiai vieną kartą per dvi paeiliui einančias savaites, ir nuostatomis, kurios nurodo, kad jokiomis aplinkybėmis kasdienio poilsio laikotarpis negali būti trumpesnis nei nepertraukiamas devynių valandų laikotarpis. <…>
72

Be to, apeliantė tvirtina, kad Bendrojo Teismo požiūris gali kelti nerimą dėl teisingumo vykdymo organizavimo, proceso Sąjungos teisme ekonomijos ir proporcingumo principo. Jei toks požiūris būtų patvirtintas, jis paskatintų ieškovus nuolat nepagrįstai plačiai formuluoti savo reikalavimus, kad panaikinimo apimtis būtų kuo didesnė tuo atveju, jeigu Sąjungos teismas savo iniciatyva nurodytų viešąja tvarka grindžiamą pagrindą. Tik Sąjungos teismas turėtų prisiimti naštą nustatyti tikslią panaikinimo apimtį. Savo iniciatyva nurodydamas viešąja tvarka grindžiamą pagrindą Sąjungos teismas paprastai nenagrinėtų ieškovų pateiktų pagrindų. Todėl, jei būtų vadovaujamasi požiūriu, kurio šiuo atveju laikosi Bendrasis Teismas, būtų įmanoma, kad net dėl akivaizdžiai nepagrįsto ar akivaizdžiai netikslaus ieškinio aktas būtų visiškai panaikintas vien dėl to, kad ieškovas to iš pradžių prašė.
48

Vis dėlto pagal Prekybos bendrovių kodekso 270 straipsnio 2 punktą ir 272 straipsnį akcininkų nutarimas dėl buveinės perkėlimo į kitą nei Lenkijos Respublika valstybę narę, priimtas pagal šio kodekso 562 straipsnio 1 dalį, lemia pareigą likviduoti bendrovę užbaigus likvidavimo procedūrą. Be to, iš to paties kodekso 288 straipsnio 1 dalies matyti, kad neužbaigusi likvidavimo bendrovė, ketinanti perkelti savo buveinę į kitą nei Lenkijos Respublika valstybę narę, negali būti išbraukta iš prekybos registro.
1

Apeliaciniu skundu Salvatore Aniello Pappalardo, Pescatori La Tonnara Soc. coop., Fedemar Srl, Testa Giuseppe & C. Snc, Pescatori San Pietro Apostolo Srl, Camplone Arnaldo & C. Snc di Camplone Arnaldo & C. ir Valentino Pesca Sas di Camplone Arnaldo & C. prašo panaikinti 2016 m. balandžio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Pappalardo ir kt. / Komisija (T‑316/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:247; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Bendrasis Teismas atmetė jų ieškinį dėl žalos, tariamai patirtos priėmus 2008 m. birželio 12 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 530/2008, kuriuo nustatomos nepaprastosios priemonės Atlanto vandenyne ryčiau 45° vakarų ilgumos ir Viduržemio jūroje paprastuosius tunus gaubiamaisiais tinklais žvejojantiems laivams (OL L 155, 2008, p. 9), atlyginimo.
4

Aštuntosios direktyvos 1 straipsnyje numatyta: „Šioje direktyvoje „apmokestinamas asmuo, kuris nėra įsikūręs šalies teritorijoje“ – tai asmuo, <…> kuris per 7 straipsnio 1 dalies 1 punkto pirmajame ir antrajame sakiniuose nurodytą laikotarpį toje šalyje neturėjo nei savo ekonominės veiklos vietos, nei fiksuotos vietos, per kurią būtų vykdomi verslo sandoriai, o kai tokios būstinės ar fiksuotos vietos nėra – neturėjo toje šalyse nuolatinės ar įprastos gyvenamosios vietos, ir kuris per tą patį laikotarpį netiekė jokių prekių ar neteikė jokių paslaugų, kurios būtų laikomos patiektomis ar suteiktomis toje šalyje, išskyrus: a) transporto <…> paslaugas <…>; b) tokias paslaugas, už kurias mokestį moka tik paslaugos pirkėjas <…>.“
11

Įgyvendinimo reglamento 16 straipsnyje nustatyta: „1. Dviejose ar daugiau valstybių narių vykdantis veiklą asmuo apie tai informuoja gyvenamosios vietos valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos paskirtą įstaigą. 2. Paskirta gyvenamosios vietos įstaiga nedelsdama nustato, kokie teisės aktai taikomi atitinkamam asmeniui, atsižvelgdama į pagrindinio reglamento 13 straipsnį ir į įgyvendinimo reglamento 14 straipsnį. Toks nustatymas iš pradžių yra laikinas. Ta įstaiga informuoja apie tokį laikiną nustatymą visų valstybių narių, kuriose vykdoma veikla, paskirtas įstaigas. 3. 2 dalyje numatytas laikinas taikomų teisės aktų nustatymas tampa galutin[is] per du mėnesius nuo tada, kai atitinkamų valstybių narių kompetentingų valdžios institucijų paskirtos įstaigos apie tai informuojamos pagal 2 dalį, išskyrus atvejus, kai teisės aktai jau yra galutinai nustatyti remiantis 4 dalimi, arba bent viena iš atitinkamų įstaigų iki šio dviejų mėnesių laikotarpio pabaigos informuoja gyvenamosios vietos valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos paskirtą įstaigą apie tai, kad ji dar negali sutikti su nustatymu arba kad ji laikosi kitos nuomonės šiuo klausimu. 4. Jei nustatant taikomus teisės aktus kyla abejonių ir dėl to dviejų ar daugiau valstybių narių įstaigos arba valdžios institucijos turi palaikyti ryšius, vienos ar daugiau atitinkamų valstybių narių kompetentingų valdžios institucijų paskirtų įstaigų prašymu arba pačių kompetentingų valdžios institucijų prašymu atitinkamam asmeniui taikomi teisės aktai nustatomi bendru susitarimu, atsižvelgiant į pagrindinio reglamento 13 straipsnį ir įgyvendinimo reglamento 14 straipsnio atitinkamas nuostatas. <…> 5. Valstybės narės, kurios teisės aktai nustatomi [laikomi] laikinai arba galutinai taikytinais, kompetentinga įstaiga nedelsdama informuoja atitinkamą asmenį. 6. Jei atitinkamas asmuo nepateikia 1 dalyje nurodytos informacijos, šis straipsnis taikomas gyvenamosios vietos valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos paskirtos įstaigos iniciatyva, kai tik ji sužino apie to asmens padėtį; tai gali įvykti tarpininkaujant kitai atitinkamai įstaigai.“
8

SS pateikta 7318 pozicijos aiškinamoji pastaba, kurioje nurodyta: „Visi šie gaminiai paprastai yra su sriegiais, išskyrus kai kuriuos varžtus, kurie kartais gali būti tvirtinami, pvz., sprausteliais. Jais galima sujungti dvi ar daugiau detalių taip, kad paskui jas būtų galima lengvai atskirti nepadarius žalos. Metalo sraigtai <…> yra cilindro formos, o jų sriegis yra plonas ir truputį pakreiptas; jų galvutėse nėra išilginės įpjovos (yra lizdinės įdubos), taigi jie tvirtinami raktu, arba padarytos išilginės įpjovos ar lizdinės įdubos. Ši pozicija apima visų rūšių <…> sraigtus iš metalų, kad ir kokia jų forma ir paskirtis, įskaitant specifinės formos [sraigtus], kaip antai U formos varžtus (jungių varžtus), cilindro formos varžtus be galvutės, kurių viename gale arba per visą ilgį yra sriegis, trumpus varžtus, kurių abiejuose galuose yra sriegiai. <…> Medsraigčiai skiriasi nuo <…> metalo sraigtų tuo, kad yra kūgio formos, o jų sriegis yra aštrus ir sukant prasiskverbia į medžiagą. Be to, medsraigčių galvutėse dažniausiai padarytos išilginės įpjovos ar lizdinės įdubos ir jie visada naudojami be veržlės. <…>“
40

Konkrečiai kalbant, iš Pagrindų sprendimo 8 konstatuojamosios dalies matyti, kad sprendimams dėl Europos arešto orderio vykdymo turi būti taikoma pakankama kontrolė, o tai reiškia, kad sprendimą dėl asmens perdavimo turi priimti valstybės narės, kurioje prašomas perduoti asmuo buvo areštuotas, teisminė institucija. Be to, Pagrindų sprendimo 6 straipsnyje numatyta, jog teisminė institucija, be šio sprendimo, taip pat turi priimti sprendimą dėl tokio orderio išdavimo. Teisminės institucijos dalyvavimas taip pat reikalingas kitais perdavimo procedūros etapais, pavyzdžiui, apklausiant ieškomą asmenį, priimant sprendimą laikyti asmenį įkalintą ar laikinai jį perkelti (šiuo klausimu žr. 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimo F., C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, 45 punktą).
Kadangi įgyvendinimo reglamentas Nr. 1238/2013 pagrįstas galimybe alternatyviai taikyti šias dvi skirtingo pobūdžio priemones, Kinijos eksportuojantys gamintojai gali remtis minimalios importo kainos įsipareigojimu, kurį priėmė Komisija, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 3 straipsnį, ir taip išvengti antidempingo muito ad valorem, kaip antai numatyto to paties reglamento 1 straipsnyje, nustatymo jų produktams. Panaikinus šį 3 straipsnį būtų pašalinta tokia galimybė ir neliktų alternatyvos, kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas, priimdamas ginčijamą reglamentą, norėjo suteikti Kinijos eksportuojantiems gamintojams. Taigi, atsižvelgiant į ekonominių pasekmių, susijusių su šiomis dviejų rūšių prekybos apsaugos priemonėmis, skirtumus, toks panaikinimas paveiktų ginčijamo reglamento esmę.

Kadangi Sąjungos aktą panaikinti iš dalies galima, tik jei prašomas panaikinti dalis įmanoma atskirti nuo likusios akto dalies, šis reikalavimas netenkinamas, jei panaikinus aktą iš dalies būtų pakeista to akto esmė.

Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, kai, vertindamas ieškinio dėl Reglamento Nr. 1238/2013, kuriuo importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš Kinijos Liaudies Respublikos siunčiamiems fotovoltiniams moduliams iš kristalinio silicio ir jų pagrindinėms sudėtinėms dalims (t. y. elementams) nustatomas galutinis antidempingo muitas ir laikinojo muito galutinis surinkimas, 3 straipsnio panaikinimo priimtinumą, nusprendė, kad minėtas straipsnis yra neatskiriamas nuo likusių to reglamento nuostatų.

Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu nesiekiama pakeisti Sutartyse nustatytos teisminės kontrolės sistemos ir, be kita ko, taisyklių dėl tiesiogiai Sąjungos teismui pareikštų ieškinių priimtinumo. Be to, Chartijos 47 straipsniu suteikiama apsauga nereikalauja, kad teisės subjektas galėtų besąlygiškai pareikšti ieškinį dėl Sąjungos teisėkūros procedūra priimtų aktų panaikinimo tiesiogiai Sąjungos teisme.

Tokiomis aplinkybėmis dėl to, kad bendrovė negali pareikšti ieškinio dėl neatskiriamos Reglamento Nr. 1238/2013, kuriuo importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš Kinijos Liaudies Respublikos siunčiamiems fotovoltiniams moduliams iš kristalinio silicio ir jų pagrindinėms sudėtinėms dalims (t. y. elementams) nustatomas galutinis antidempingo muitas ir laikinojo muito galutinis surinkimas, dalies, nepažeidžiamos jos teisės, kylančios iš Chartijos 47 straipsnio, nes ši bendrovė galėjo apskųsti visą minėtą reglamentą. Iš tiesų ji, jeigu atitinka SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytas teisės pareikšti ieškinį sąlygas, galėjo tiesiogiai Bendrajam Teismui apskųsti ginčijamą reglamentą ir kartu paprašyti sustabdyti šio panaikinimo padarinius, kol Sąjungos institucijos imsis būtinų priemonių teismo sprendimui dėl panaikinimo įvykdyti, arba ginčyti ginčijamo reglamento galiojimą nacionaliniuose teismuose ir jų prašyti kreiptis į Teisingumo Teismą su prejudiciniais klausimais.

(žr. 65, 66, 68 punktus)
Reglamento Nr. 2913/92, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 955/1999, 31 straipsnis, siejamas su šio iš dalies pakeisto reglamento 6 straipsnio 3 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad muitinės įstaigos savo sprendimuose, kuriuose nustatoma mokėtinų importo muitų suma, turi motyvuoti, kodėl netaikė šio iš dalies pakeisto reglamento 29 ir 30 straipsniuose numatytų muitinės vertės nustatymo metodų, ir tik tada gali padaryti išvadą, jog taikomas šio reglamento 31 straipsnyje numatytas metodas; be to, tame sprendime jos turi nurodyti duomenis, kuriais remdamosi apskaičiavo nagrinėjamų prekių muitinę vertę, kad suinteresuotasis asmuo galėtų įvertinti jos pagrįstumą ir, žinodamas visas aplinkybes, nuspręsti, ar naudinga tą sprendimą apskųsti. Naudodamosi savo procesine autonomija valstybės narės turi reglamentuoti muitinės įstaigų pareigos motyvuoti nevykdymo pasekmes ir nustatyti, ar įmanoma ištaisyti tokį pažeidimą per teismo procesą, ir kiek, su sąlyga, kad laikomasi lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų.

(žr. 47 punktą, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Byla C‑436/16

Georgios Leventis

ir

Nikolaos Vafeias

prieš

Malcon Navigation Co. ltd.

ir

Brave Bulk Transport ltd.

(Areios Pagos prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymas – Reglamentas (EB) Nr. 44/2001 – 23 straipsnis – Jurisdikciją nustatanti sąlyga – Dviejų bendrovių sutarties sąlyga, įtvirtinanti prorogacinį susitarimą dėl jurisdikcijos – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Vienos iš šių bendrovių atstovų solidarioji atsakomybė už deliktinę atsakomybę sukeliančius veiksmus – Šių atstovų galimybė remtis šia sąlyga“

Santrauka – 2017 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo (septintoji kolegija) sprendimas

Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymas – Reglamentas Nr. 44/2001 – Susitarimas dėl jurisdikcijos – Jurisdikciją suteikiantis susitarimas – Dviejų bendrovių sudarytoje sutartyje numatyta jurisdikciją nustatanti sąlyga – Sąlyga, kuria negali remtis vienos iš šių bendrovių atstovai siekdami užginčyti teismo jurisdikciją nagrinėti ieškinį dėl žalos atlyginimo, kuriuo prašoma pripažinti juos atsakingais

(Tarybos reglamento Nr. 44/2001 23 straipsnio 1 dalis)

2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 23 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad dviejų bendrovių sudarytoje sutartyje įtvirtinta jurisdikciją nustatančia sąlyga negali remtis vienos iš jų atstovai, siekdami užginčyti teismo jurisdikciją nagrinėti ieškinį dėl žalos atlyginimo, kuriame prašoma pripažinti juos solidariai atsakingais už tariamai deliktinę atsakomybę sukeliančius veiksmus, kurių jie ėmėsi vykdydami savo funkcijas.

Reglamento „Briuselis I“ 23 straipsnyje aiškiai nurodyta, kad į jo taikymo sritį patenka tik atvejai, kai šalys „yra susitarusios“ dėl jurisdikciją turinčio teismo. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad teismas, į kurį kreiptasi, turi pareigą in limine litis išnagrinėti, ar šalys iš tiesų susitarė dėl jurisdikciją nustatančios sąlygos (šis susitarimas turi būti aiškus ir tikslus), nes reglamento „Briuselis I“ 23 straipsnio 1 dalyje nustatytais formos reikalavimais šiuo aspektu siekiama užtikrinti, kad susitarimas būtų iš tikrųjų nustatytas (2016 m. liepos 7 d. Sprendimo Hőszig, C‑222/15, EU:C:2016:525, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Todėl į sutartį įtraukta jurisdikciją nustatanti sąlyga iš principo gali sukelti padarinių tik šios sutarties sudarymui pritarusių šalių tarpusavio santykiams (2015 m. gegužės 21 d. Sprendimo CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, 64 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).

(žr. 33–35, 43 punktus ir rezoliucinę dalį)