Byla C‑353/16

MP

prieš

Secretary of State for the Home Department

(Supreme Court of the United Kingdom prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Prieglobsčio politika – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 4 straipsnis – Direktyva 2004/83/EB – 2 straipsnio e punktas – Papildomos apsaugos suteikimo sąlygos – 15 straipsnio b punktas – Realus pavojus, kad prašytojui grįžus į kilmės šalį jo psichologinei sveikatai bus padaryta didelės žalos – Asmuo, kuris buvo kankinamas savo kilmės šalyje“

Santrauka – 2018 m. balandžio 24 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas

Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Prieglobsčio politika – Pabėgėlio statusas ar papildomos apsaugos statusas – Direktyva 2004/83 – Papildomos apsaugos suteikimo sąlygos – 2 straipsnio e punktas ir 15 straipsnio b punktas – Kankinimas, nežmoniškas ar žeminantis elgesys – Sąvoka – Pavojus, kad trečiosios šalies pilietį grąžinus į kilmės šalį jo fizinei ar psichinei sveikatai bus padaryta didelės žalos dėl praeityje patirtų kankinimų arba nežmoniško ar žeminančio elgesio – Įskaitymas – Sąlyga – Tyčinis sveikatos priežiūros paslaugos nesuteikimas kilmės šalyje – Nacionalinio teismo atliekamas patikrinimas

(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 4 straipsnis; Tarybos direktyvos 2004/83 2 straipsnio e punktas ir 15 straipsnio b punktas)

2004 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyvos 2004/83/EB dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo pabėgėliams ar asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, jų statuso ir suteikiamos apsaugos pobūdžio būtiniausių standartų 2 straipsnio e punktas ir 15 straipsnio b punktas, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 4 straipsniu, turi būti aiškinami taip, kad trečiosios šalies piliečiui, kuris praeityje savo kilmės šalies valdžios institucijų buvo kankinamas ir kuriam, jį grąžinus į šią šalį, jau nebekyla kankinimo pavojus, tačiau kurio fizinės ir psichinės sveikatos būklė tokiu atveju gali labai pablogėti ir kyla didelė grėsmė, kad šis pilietis dėl traumos, kurią patyrė dėl kankinimų, nusižudys, gali būti suteiktas papildomos apsaugos statusas, jeigu yra realus pavojus, kad jam tyčia nebūtų teikiamos sveikatos priežiūros paslaugos, pritaikytos gydyti fizinius ar psichinius sutrikimus, patirtus dėl toje šalyje įvykdytų tyčinių minėto piliečio kankinimų; tai turi patikrinti nacionalinis teismas.

Taigi, ši byla susijusi ne su apsauga nuo išsiuntimo, kuris pagal EŽTK 3 straipsnį išplaukia iš nežmoniško ar žeminančio elgesio uždraudimo, bet su atskiru klausimu, ar priimančioji valstybė narė privalo suteikti papildomos apsaugos statusą pagal Direktyvą 2004/83 trečiosios šalies piliečiui, kuris kilmės valstybės valdžios institucijų buvo kankinamas, ir dėl to patirtos psichologinės pasekmės gali gerokai pablogėti ir kiltų didelis pavojus, jog jis, grąžintas į minėtą šalį, nusižudys.

Šiuo klausimu primintina, kad remiantis šios direktyvos 2 straipsnio e punktu trečiosios šalies pilietis gali pasinaudoti papildoma apsauga tik tuomet, jeigu pagrįstai galima manyti, kad jei jis būtų grąžintas į savo kilmės šalį, kiltų realus pavojus patirti trijų rūšių smurtinius veiksmus, kaip tai apibrėžta minėtos direktyvos 15 straipsnyje (žr. 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo M’Bodj, C‑542/13, EU:C:2014:2452, 30 punktą ir nurodytą jurisprudenciją). Tarp Direktyvos 2004/83 15 straipsnyje išvardytų smurtinių veiksmų šio straipsnio b punkte nurodytas kankinimas, nežmoniškas ar žeminantis elgesys arba baudimas kilmės šalyje.

Šiomis aplinkybėmis pirmiausia reikia pažymėti, kad aplinkybė, jog atitinkamas asmuo praeityje patyrė kilmės valstybės valdžios institucijų kankinimus, savaime nepateisina papildomos apsaugos suteikimo tuomet, kada nebėra realaus pavojaus, kad tokie kankinimo veiksmai jį grąžinus į šią šalį pasikartos.

Vis dėlto pažymėtina, antra, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą, kaip tai matyti iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos, yra susijęs su trečiosios šalies piliečiu, kuris praeityje ne tik nukentėjo nuo savo kilmės valstybės valdžios institucijų kankinimo veiksmų, bet net jeigu jam daugiau nekyla pavojaus patirti tokių veiksmų jį grąžinus į šią šalį, vis dar kenčia nuo rimtų psichologinių pasekmių, atsiradusių dėl praeityje patirtų kankinimų, kurie, remiantis tinkamai atliktais medicininiais vertinimais, stipriai pablogėtų ir kiltų didelis pavojus, kad šis pilietis, jeigu būtų grąžintas, nusižudytų. Vis dėlto toks esminis pablogėjimas, kaip toks, negali būti laikomas nežmonišku ar žeminančiu elgesiu, kurį šis pilietis patyrė savo kilmės šalyje, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 15 straipsnio b punktą.

Šiuo klausimu reikia, kaip siūloma sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, išnagrinėti poveikį, kuris galimai atsirastų, jei kilmės šalyje nebūtų sveikatos priežiūros infrastruktūros, pritaikytos gydyti fizinius ir psichinius sutrikimus, kilusius dėl šalies valdžios institucijų įvykdytų kankinimo veiksmų. Šiuo klausimu reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad Direktyvos 2004/83 15 straipsnio b punkte nurodyti smurtiniai veiksmai negali būti paprasčiausiai susiejami su bendrais kilmės šalies sveikatos priežiūros sistemos trūkumais. Tam, kad sunkia liga sergančiam trečiosios šalies piliečiui galėtų būti suteikta papildoma apsauga, nepakanka pavojaus, jog pablogės jo sveikatos būklė, nes jo kilmės šalyje nėra tinkamo gydymo, nebent šiam trečiosios šalies piliečiui tyčia nebūtų teikiamos sveikatos priežiūros paslaugos (šiuo klausimu žr. 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo M’Bodj, C‑542/13, EU:C:2014:2452, 35 ir 36 punktus).

(žr. 28–30, 35, 45, 49–51, 58 punktus ir rezoliucinę dalį)