ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5

Pirma, pagal Direktyvos 2004/18 7 straipsnio b punkto pirmą ir trečią įtrauką ši direktyva, be kita ko, taikoma viešojo paslaugų pirkimo sutartims, kurių vertė (be pridėtinės vertės mokesčio) yra lygi 193000 eurų arba didesnė, kurios atitinkamai sudaromos kitų perkančiųjų organizacijų negu centrinės valdžios institucijos, nurodytos šios direktyvos IV priede, jos II A priede išvardytoms paslaugoms arba minėtos direktyvos II B priede išvardytoms paslaugoms. Pagal šios direktyvos 9 straipsnio 9 dalį preliminariųjų susitarimų atveju atsižvelgiama į visų per visą atitinkamo preliminariojo susitarimo galiojimo laiką numatytų sudaryti sutarčių didžiausią numatomą vertę. Tačiau tos pačios direktyvos 9 straipsnio 8 dalies b punkto ii papunktyje nurodyta, kad neterminuotų viešojo paslaugų pirkimo sutarčių atveju atsižvelgiama į tokios sutarties mėnesio vertę, padaugintą iš 48.
14

Stadt Dortmund tvirtina, kad subrangovams nustatyta pareiga mokėti TVgG ‐ NRW 4 straipsnio 3 dalyje numatytą minimalų darbo užmokestį suderinama su Sąjungos teise. Šiuo atveju Sprendime Rüffert (C‑346/06, EU:C:2008:189) nustatyti reikalavimai yra įvykdyti, nes ši pareiga pagrįsta įstatymu, t. y. TVgG ‐ NRW. Vadinasi, ši pareiga gali būti nustatyta kaip specialioji sutarties vykdymo sąlyga, kaip numatyta Direktyvos 2004/18 26 straipsnyje. Be to, ši įstatymu pagrįsta pareiga yra pateisinama, nes, kaip pažymėjo nacionalinis įstatymų leidėjas TVgG ‐ NRW aiškinamajame rašte, ja užtikrinama, kad viešiesiems darbams atlikti įdarbintiems darbuotojams būtų mokamas protingas darbo užmokestis, o dėl to sumažėtų ir socialinės apsaugos sistemų našta.
45

Iš to matyti, jog dėl aplinkybės, kad Direktyvoje 96/67 neminima galimybė valstybėms narėms nustatyti pereinamojo laikotarpio tvarką, negalima daryti išvados, kaip teigia Portugalijos Respublika, kad šioje direktyvoje yra spraga ir šios valstybės gali laisvai nustatyti tokią pereinamojo laikotarpio tvarką ir, be to, padaryti tai pasibaigus perkėlimo terminui, kaip šiuo atveju. Iš tiesų tai leistų valstybei narei sau suteikti naują perkėlimo terminą.
5

2004 mokestiniais metais taikytos redakcijos Pridėtinės vertės mokesčio kodekso (Código do Imposto sobre o Valor Acrescentado, toliau – PVMK) 23 straipsnyje nustatyta: „1. Jeigu vykdydamas veiklą apmokestinamasis asmuo tiekia prekes ar teikia paslaugas, kurių daliai tenkantis mokestis negali būti atskaitomas, gali būti atskaitoma tik tokia proporcinga už pirkimus sumokėto mokesčio dalis, kuri atitinka metinę sandorių, suteikiančių teisę į atskaitą, sumą. 2. Nepaisant 1 dalies nuostatų, apmokestinamasis asmuo gali atskaityti pagal realų visų prekių ar paslaugų arba jų dalies panaudojimą su sąlyga, kad apie tai iš anksto informuos Generalinę mokesčių direkciją, neatimant iš pastarosios galimybės jam taikyti specialias sąlygas ar nutraukti šią procedūrą, jei labai iškreipiamas apmokestinimas. 3. Mokesčių administratorius gali nurodyti apmokestinamajam asmeniui veikti pagal anksčiau nurodytą dalį, jei: a) apmokestinamasis asmuo vykdo įvairią ekonominę veiklą; b) 1 dalyje numatytos procedūros taikymas labai iškreipia apmokestinimą. 4. 1 dalyje numatytos atskaitos dalis apskaičiuojama pagal trupmeną, kurios skaitiklį sudaro per metus patiektų prekių ir suteiktų paslaugų, dėl kurių suteikiama teisė į atskaitą pagal 19 straipsnį ir 20 straipsnio 1 dalį, suma be mokesčio, o vardiklį – visų apmokestinamojo asmens per metus sudarytų sandorių, įskaitant sandorius, atleistus nuo mokesčio ir nepatenkančius į mokesčio taikymo sritį, suma be mokesčio, įskaitant neapmokestinamąsias subsidijas, išskyrus subsidijas įrangai. 5. Tačiau apskaičiuojant ankstesnėje dalyje nurodytą proporciją neatsižvelgiama į parduodamą įmonės veiklai naudojamą nekilnojamąjį turtą ir sandorius dėl nekilnojamojo turto bei finansinius sandorius, kurie, atsižvelgiant į apmokestinamojo asmens veiklą, yra papildoma veikla. <…>“
10

Be to, minėta administracinė komisija parengė Reglamento Nr. 1408/71 22 straipsnio 1 dalies c punkto i papunkčiui įgyvendinti būtino dokumento formą, t. y. E 112 formą. Nuo 2010 m. gegužės 1 d. šią formą pakeitė S 2 forma.
14

Minėto reglamento 3 straipsnyje „Tiekėjų pareigos“ numatyta: „1. Tiekėjai užtikrina, kad: a) kiekvienas televizijos aparatas būtų pateikiamas su spausdinta etikete, kurios forma ir kurioje pateikiama informacija nustatytos V priede; <...> 3. Etiketės forma nustatyta V priede; ji taikoma pagal šį tvarkaraštį: a) nuo 2011 m. lapkričio 30 d. rinkai pateikiamų televizijos aparatų, kurių energijos vartojimo veiksmingumo klasės: i) A, B, C, D, E, F, G, etiketės atitinka V priedo 1 punktą arba, kai tiekėjų nuomone tai tinkama, to priedo 2 punktą; ii) A+, etiketės atitinka V priedo 2 punktą; iii) A++, etiketės atitinka V priedo 3 punktą; iv) A+++, etiketės atitinka V priedo 4 punktą; b) nuo 2014 m. sausio 1 d. rinkai pateikiamų televizijos aparatų, kurių energijos vartojimo efektyvumo klasės yra A+, A, B, C, D, E, F, etiketės atitinka V priedo 2 punktą arba, kai tiekėjų nuomone tai tinkama, V priedo 3 punktą; c) nuo 2017 m. sausio 1 d. rinkai pateikiamų televizijos aparatų, kurių energijos vartojimo efektyvumo klasės yra A++, A+, A, B, C, D, E, etiketės atitinka V priedo 3 punktą arba, kai tiekėjų nuomone tai tinkama, V priedo 4 punktą; d) nuo 2020 m. sausio 1 d. rinkai pateikiamų televizijos aparatų, kurių energijos vartojimo efektyvumo klasės yra A+++, A++, A+, A, B, C, D, etiketės atitinka V priedo 4 punktą.“
26

Pirmąja instancija bylą išnagrinėjęs teismas patenkino šį ieškinį. Šio teismo sprendimą vėliau patvirtino apeliacinės instancijos teismas. Savo sprendime pastarasis, be kita ko, nurodė, kad vykdydamas paskolos suteikimo operaciją, dėl kurios kilo nagrinėjamas ginčas, Jelzálogbank savo klientams neišmokėjo užsienio valiutos. Kita vertus, apeliacinės instancijos teismas nustatė, kad forintais išreikštą paskolos grąžinimo mėnesinę įmoką Jelzálogbank susiejo su galiojančiu Šveicarijos franko keitimo kursu tik tam, kad indeksuotų sumą, grąžintiną už Vengrijos forintais išmokėtą paskolą. Jelzálogbank paskolos gavėjams neteikia jokių užsienio valiutų pirkimo ar pardavimo paslaugų, todėl mainais į virtualiai suteiktą paslaugą jis neturėtų priimdamas grąžinamą paskolą taikyti skirtingo keitimo kurso, nei taikė ją suteikdamas. Be to, apeliacinės instancijos teismas nusprendė, kad III/2 sąlyga nėra nei aiški, nei suprantama, nes neleidžia nustatyti, kodėl išmokama paskolos suma skaičiuojama skirtingai nei grąžinama.
28

Be to, reikia pažymėti, kad sąvoka „darbo sąlygos“ taip pat vartojama 2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvoje 2000/78/EB, nustatančioje vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus (OL L 303, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 79), ir 2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2006/54/EB dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo (OL L 204, p. 23). Konstatuotina, kad remiantis Direktyvos 2000/78 3 straipsnio 1 dalies c punktu ir Direktyvos 2006/54 14 straipsnio 1 dalies c punktu darbo sąlygos apima, be kita ko, atleidimo iš darbo sąlygas. Kiek tai susiję su Bendruoju susitarimu, sąvokos „darbo sąlygos“, kaip ji suprantama pagal to susitarimo 4 punkto 1 dalį, reikšmė pagal analogiją yra panaši.
13

Šiomis aplinkybėmis Tribunale amministrativo regionale per la Sicilia nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar pagal įsisteigimo laisvės, nediskriminavimo ir konkurencijos apsaugos principus, kurie numatyti SESV 49 ir paskesniuose straipsniuose, draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos reikiamą kvalifikaciją turinčiam ir atitinkamai profesinei asociacijai priklausančiam vaistininkui, kuris neturi „pianta organica“ numatytos vaistinės, neleidžiama jo turimoje parafarmacinių produktų parduotuvėje užsiimti ir vaistų, kurie išduodami pateikiant „ricetta bianca“ (baltos spalvos receptas), t. y. kurių nekompensuoja Italijos nacionalinė sveikatos tarnyba ir kurių visas įsigijimo išlaidas padengia pirkėjas, mažmeniniu platinimu, taip šiame sektoriuje nustatant draudimą prekiauti tam tikrų kategorijų farmaciniais produktais ir komercinių bendrovių, kurios gali būti įsteigtos nacionalinėje teritorijoje, skaičių? 2. Ar Chartijos 15 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad jame nustatytas principas be apribojimų taikomas ir vaistininko profesijai ir kad su šia profesija susijęs viešasis interesas nepateisina vienokios tvarkos taikymo vaistininkams, turintiems parafarmacinių produktų parduotuvių, ir kitokios – vaistinių savininkams, kiek tai susiję su pirmame klausime nurodytų vaistų pardavimu? 3. Ar SESV 102 straipsnis ir 106 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinami taip, kad piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi draudimas be apribojimų taikomas vaistininko profesijai, kai vaistininkas, turintis tradicinę vaistinę, kurioje prekiaujama vaistais pagal su Nacionaline sveikatos tarnyba sudarytą sutartį, atsiduria palankesnėje padėtyje dėl parafarmacinių produktų parduotuvių savininkams taikomo draudimo prekiauti C kategorijos vaistais, ir tai nėra pateisinama neginčijamomis vaistininko profesijos ypatybėmis, susijusiomis su viešuoju interesu apsaugoti žmonių sveikatą?“
44

Po to, kai buvo paskelbta generalinio advokato išvada, VREG, Vlaams Gewest ir Vlaamse Gemeenschap (toliau kartu – VREG ir kt.) 2013 m. gegužės 30 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateikė aktą, kuriame paprašė atnaujinti žodinę proceso dalį ir iš esmės teigė, kad būtini įvairūs faktų paaiškinimai, kad Teisingumo Teismas galėtų tiksliai atsakyti į prejudicinius klausimus. Be to, VREG ir kt. nori pareikšti savo nuomonę dėl būtinybės apriboti priimtino sprendimo pasekmes laiko atžvilgiu, kuri atsirastų, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Sąjungos teisę reikia aiškinti taip, kad ja draudžiami tokie teisės aktai, kokie nagrinėjami pagrindinėse bylose.
27

Dėl tariamo prezumpcijos, pagal Sąjungos konkurencijos teisę taikomos, kai vienai bendrovei tiesiogiai ar netiesiogiai priklauso visas kitos bendrovės kapitalas, pagal kurią pirmoji bendrovė daro lemiamą įtaką antrajai, neteisėtumo visų pirma pakanka pažymėti, kad tokios prezumpcijos pagrįstumas išplaukia iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos (žr., be kita ko, Sprendimo The Dow Chemical Company / Komisija, C‑179/12 P, EU:C:2013:605, 56 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Be to, kaip yra taip pat nusprendęs Teisingumo Teismas, dėl tokios prezumpcijos taikymo jokiu būdu nepažeidžiama Chartijos 48 straipsnyje ir EŽTK 6 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta nekaltumo prezumpcija, būtent dėl jos nuginčijamumo (žr., be kita ko, Sprendimo Eni / Komisija, C‑508/11 P, EU:C:2013:289, 50 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
4

Šios direktyvos 2 straipsnio a, c ir e punktuose pateikiamos tokios apibrėžtys: „a) „tarptautinė apsauga“ – tai pabėgėlio ar papildomos apsaugos statusas kaip apibrėžta d ir f punktuose; <…> c) „pabėgėlis“ – trečiosios šalies pilietis, kuris dėl pagrįstos persekiojimo dėl rasės, religijos, tautybės, politinių pažiūrų ar priklausymo tam tikrai socialinei grupei baimės yra ne savo pilietybės šalyje ir negali arba dėl tokios baimės nepageidauja atsiduoti tos šalies globai arba asmuo be pilietybės, kuris, būdamas ne savo gyventoje šalyje dėl pirmiau minėtų priežasčių, negali ar dėl tokios baimės nenori į ją grįžti, ir kuriam netaikomas 12 straipsnis; <…> e) „papildomą apsaugą galintis gauti asmuo“ – tai trečiosios šalies pilietis <...>, kuris negali būti laikomas pabėgėliu, tačiau apie kurį pagrįstai galima manyti, kad jei jis arba ji būtų grąžintas (-a) į savo kilmės šalį, <...> jam arba jai iškiltų realus pavojus patirti 15 straipsnyje apibrėžtus smurtinius veiksmus [apibrėžtą didelę žalą] <...>; f) „papildomos apsaugos statusas“ – tai valstybės narės suteikiamas trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės pripažinimas papildomą apsaugą galinčiu gauti asmeniu“.
14

Skundžiamo sprendimo 68–71 punktuose Bendrasis Teismas nusprendė: „68 Pranešime apie kaltinimus Komisija pirmiausia nurodė, kad kiekviena atitinkamų įmonių grupė yra viena įmonė, o grupės patronuojančioji bendrovė gali daryti lemiamą įtaką savo dukterinių bendrovių elgesiui (324 punktas). Ji taip pat nurodė, kad [apeliantė] dalyvavo kartelyje per BNGW direktorių (pranešimo apie kaltinimus [235] punktas), vėliau per BN Infra direktorių (pranešimo apie kaltinimus 339 punktas), ir kad, kadangi [apeliantė] valdė [kontroliavo] visą BN Infra (buvusios Ballast Nedam Wegenbouw BV ir BNGW) per [tarpinį subjektą] Ballast Nedam Nederland, ji preziumavo patronuojančiosios bendrovės lemiamą įtaką [dviejų] savo dukterinių bendrovių elgesiui. Komisija galiausiai pateikė tam tikrų papildomų įrodymų dėl to, jog [apeliantė] ir BN Infra sudarė vieną įmonę (pranešimo apie kaltinimus 340 punktas). Atsižvelgdama į visus šiuos įrodymus Komisija nusprendė, kad pranešimą apie kaltinimus reikia skirti BN Infra dėl jos (ir jos pirmtakių) tiesioginio dalyvavimo susitarimuose ir [apeliantei] dėl jos dalyvavimo realiai darant lemiamą įtaką BN Infra elgesiui (pranešimo apie kaltinimus 342 punktas). 69 Iš visų šių įrodymų matyti, kad nors pranešimas apie kaltinimus ir galėjo būti aiškesnis, ypač kalbant apie ryšį tarp BN Infra ir BNGW, Komisija pateikė [apeliantei] pakankamai informacijos suprasi faktus ir aplinkybes, kuriais ji grindė savo tvirtinimą dėl pažeidimo, be to, ji aiškiai nurodė juridinius asmenis, kuriems gali būti skirta bauda. Vien tik aplinkybės, kad Komisija pranešime apie kaltinimus nepateikė jokių papildomų įrodymų apie tai, kad [apeliante] ir BNGW sudarė vieną įmonę, nepakanka konstatuoti, kad ji aiškiai nenurodė ketinanti taikyti prezumpciją, jog [apeliantė] realiai darė lemiamą įtaką BN Infra ir BNGW komerciniam elgesiui. Bendrasis Teismas mano, kad atsižvelgiant į pranešime apie kaltinimus pateiktą informaciją [apeliantė] negalėjo nežinoti, jog ji, kaip BNWG patronuojančioji įmonė, gali būti Komisijos galutinio sprendimo adresatė. 70 Be to, reikia konstatuoti, kad atsakydama į šį pranešime apie kaltinimus suformuluotą tvirtinimą [apeliantė] <...> nurodė, kad BN Infra nebuvo [buvo ne] BNGW teisių perėmėja, o jos visą kapitalą turinti patronuojančioji įmonė bei pateikė argumentų dėl BNGW savarankiškumo BN Infra atžvilgiu. 71 Tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas mano, kad [apeliantė] jau iš pranešimo apie kaltinimus galėjo suprasti Komisijos kaltinimų apimtį dėl jos, kaip BNGW patronuojančiosios bendrovės, dalyvavimo pažeidime ir tinkamai užtikrinti savo gynybą.“
21

Maatschap užginčijo minėtą sprendimą. Ji pirmiausia nurodė, kad palei griovius buvo per plačiai pamatuota, nes neteisingai atsižvelgta į šešėlius aeronuotraukose, o medžiai irgi per plačiai išmatuoti. Be to, ji taip pat priekaištauja dėl to, kad atmetus žemės sklype esančius kelius buvo sudaryti maži žemės sklypeliai. Jos manymu, aeronuotraukos, kuriomis rėmėsi Staatssecretaris, yra nepakankamai tikslios, todėl ji prašo atlikti fizinius žemės sklypų matavimus vietoje.
7

Šios direktyvos 7 straipsnio 1 ir 2 dalys suformuluotos taip: „1. Visi Sąjungos piliečiai turi teisę gyventi kitos valstybės narės šalyje [kitoje valstybėje narėje] ilgiau kaip tris mėnesius, jei jie: a) yra darbuotojai ar savarankiškai dirbantieji priimančiojoje valstybėje narėje, arba b) turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai, ir turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje, arba c) — yra priimti į privačią arba valstybinę instituciją, akredituotą ar finansuojamą priimančiosios valstybės narės pagal savo įstatymų ar kitų teisės aktų praktiką, turėdami pagrindinį studijų kurso baigimo tikslą, įskaitant profesinį rengimą ir — turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje ir užtikrina atitinkamą nacionalinę instituciją pateikdami deklaraciją ar kitokiu jos pasirinktu lygiaverčiu būdu, kad jie turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai, arba d) yra Sąjungos pilietį, kuris atitinka a, b arba c punkto reikalavimus, lydintys ar kartu vykstantys šeimos nariai. 2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodyta gyvenimo šalyje teisė taikoma šeimos nariams, kurie nėra valstybės narės piliečiai, lydintiems ar vykstantiems kartu su Sąjungos piliečiu priimančiojoje valstybėje narėje, jei toks Sąjungos pilietis atitinka 1 dalies a, b arba c punkto reikalavimus.“
28

Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad tuo atveju, kai klausimai suformuluoti netinkamai arba klausiama to, kas išeina iš Teisingumo Teismui pagal SESV 267 straipsnį priskirtų įgaliojimų ribų, šis teismas, remdamasis visomis nacionalinio teismo nurodytomis aplinkybėmis ir visų pirma prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvais, turi nustatyti Sąjungos teisės aplinkybes, kurias reikia išaiškinti atsižvelgiant į ginčo dalyką (žr., be kita ko, 2010 m. kovo 11 d. Sprendimo Attanasio Group, C-384/08, Rink. p. I-2055, 18 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Atsižvelgiant į tai, Teisingumo Teismas prireikus turi performuluoti jam pateiktus klausimus (žr., be kita ko, minėto Sprendimo Attanasio Group 19 punktą; 2010 m. spalio 14 d. Sprendimo Fuß, C-243/09, Rink. p. I-9849, 39 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 2012 m. spalio 4 d. Sprendimo Byankov, C‑249/11, 57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
5

Šios konvencijos 2.20 straipsnio 1 dalies c punktas, kuriuo buvo pakeistas Beniliukso bendro prekių ženklų įstatymo 13 straipsnio A skirsnio 1 dalies c punktas, suformuluotas taip: „1. Įregistruotas prekių ženklas suteikia savininkui išimtines teises į jį. Neapribojant galimybės taikyti bendrąją teisę su civiline atsakomybe susijusiose bylose, išimtinė teisė į prekių ženklą suteikia savininkui teisę uždrausti visoms trečiosioms šalims be jo sutikimo prekybos veikloje naudoti: <...> c) bet kokį žymenį, tapatų prekių ženklui arba panašų į jį, kai juo žymimos prekės arba paslaugos yra nepanašios į tas, kurioms prekių ženklas yra įregistruotas, jeigu šis Beniliukso teritorijoje turi gerą vardą ir jeigu dėl žymens naudojimo be tinkamos priežasties nesąžiningai pasinaudojama prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar geru vardu arba jiems pakenkiama; <...>“
6

Šeštosios direktyvos 26 straipsnyje „Speciali schema kelionių organizatoriams“ numatyta: „1. Valstybės narės taiko [PVM] kelionių organizatorių veiklai pagal šio straipsnio nuostatas, kai kelionių organizatoriai sandorius su klientais sudaro savo vardu ir teikdami kelionių paslaugas naudojasi kitų apmokestinamųjų asmenų tiekiamomis prekėmis ir teikiamomis paslaugomis. Šis straipsnis netaikomas kelionių organizatoriams, kurie veikia tik kaip tarpininkai ir apskaičiuodami mokestį taiko 11 straipsnio A skirsnio 3 dalies c punkto nuostatas. Šiame straipsnyje kelionių organizatorių sąvoka apima ir turų operatorius. 2. Visi kelionių organizatoriaus sandoriai, susiję su konkrečia kelione, turi būti laikomi viena paslauga, kurią keleiviui suteikia kelionių organizatorius. Toji paslauga turi būti apmokestinta valstybėje narėje, kurioje kelionių organizatorius yra įsteigęs savo verslą ar turi fiksuotą vietą, iš kurios teikia paslaugas. Šios paslaugos apmokestinamąją vertę ir kainą be mokesčio, kaip ji apibūdinama 22 straipsnio 3 dalies b punkte, sudaro kelionių organizatoriaus marža, t. y. visos sumos, kurią turi sumokėti keleivis be [PVM], ir kelionės organizatoriaus patirtų faktinių sąnaudų už kitų apmokestinamųjų asmenų tiekiamas prekes ir teikiamas paslaugas, kai tokie sandoriai sudaromi tiesioginei keleivio naudai, skirtumas. 3. Jei kelionių organizatoriaus užsakymu kitų apmokestinamųjų asmenų vykdomų sandorių atlikimo vieta yra už Bendrijos ribų, laikoma, kad kelionių organizatorius suteikė tarpininkavimo paslaugą, kuri atleidžiama nuo mokesčio pagal 15 straipsnio 14 dalį. Kai tokie sandoriai vykdomi ir Bendrijos ribose, ir už jos ribų, nuo mokesčio gali būti atleista tik ta kelionių organizatoriaus paslaugos dalis, kuri susijusi su sandoriais, atliktais už Bendrijos ribų. 4. [PVM], imamas kitų apmokestinamųjų asmenų iš kelionių organizatoriaus už 2 dalyje nurodytus sandorius, sudaromus tiesioginei keleivio naudai, negali būti atskaitomas ar grąžinamas jokioje valstybėje narėje.“
11

Nacionalinio teismo teigimu, šios direktyvos 12 straipsnio a punkte kiekvienam suinteresuotajam asmeniui garantuojama teisė be apribojimų, priimtinais laiko tarpais, per daug nedelsiant ir be pernelyg didelių išlaidų gauti pranešimą suprantamu pavidalu apie tvarkomus asmens duomenis, tvarkymo tikslus ir bet kurią prieinamą informaciją apie duomenų šaltinius. Šis teismas mano, kad galimi du šios nuostatos aiškinimo būdai: — asmens duomenys turi būti pranešami per daug nedelsiant ar be pernelyg didelių išlaidų, arba — asmens duomenys turi būti pranešami per daug nedelsiant ir be išlaidų.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Dixons Retail plc (toliau –Dixons) ir Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (toliau – Commissioners) ginčą dėl atsisakymo patenkinti Dixons pateiktą prašymą grąžinti šios bendrovės deklaruotą ir sumokėtą pridėtinės vertės mokestį (toliau – PVM) už sandorius, įvykdytus nuo 2005 m. lapkričio 13 d. iki 2008 m. lapkričio 30 d.
9

G. Romeo pateikė ieškinį dėl šio rašto panaikinimo Corte dei conti, sezione giurisdizionale per la Regione Siciliana ir nurodė, kad šis aktas visiškai nemotyvuotas, todėl, be kita ko, negalima nustatyti faktinių ir teisinių aplinkybių, pateisinančių jos pensijos sumažinimą ir nepagrįstai pervestų sumų susigrąžinimą. Per teismo procesą Regione Siciliana, remdamasis Įstatymo Nr. 241/1990 21 octies straipsnio 2 dalies pirma pastraipa, tvirtino, kad skundžiamas raštas yra teisėtas, ir pateikė papildomų duomenų dėl skundžiamos priemonės motyvavimo.
20

Pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui Ispanijos Karalystė atsakė keturiais laiškais ir nurodė priemones, kurias artimiausiu metu priims, kad atsižvelgtų į šią nuomonę. Be to, valstybė narė nusiuntė Komisijai pažangos ataskaitas dėl minėtų priemonių rengimo, taip pat tam tikrus tuo tikslu priimtus teisės aktus. Komisijai, be kita ko, buvo nusiųstas 2011 m. įsakymas.
36

Be to, Komisija teigia, kad ši byla yra susijusi su šeimos išmoka, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio u punkto i papunktį ir 4 straipsnio 1 dalies h punktą. Šiuo klausimu Komisija remiasi, be kita ko, tuo, kad pagal Socialinės apsaugos kodekso 308 straipsnį vaiko lavinimo pašalpa negali būti kumuliuojama nei su vaiko priežiūros išmoka, nei su už vaiko priežiūros atostogas užsienyje mokama išmoka už tą patį vaiką. Tokios kumuliaciją draudžiančios nuostatos yra būdingos išmokoms šeimai. Be to, minėtos išmokos suma yra nustatyto dydžio ir nepriklauso nuo atitinkamo darbuotojo prieš tai gauto darbo užmokesčio.
9

2008 m. lapkričio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/104/EB dėl darbo per laikinojo įdarbinimo įmones (OL L 327, p. 9) 5 ir 7 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip: „5) <...> bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis preambulėje jį pasirašiusios šalys nurodė ketinančios apsvarstyti, ar reikia panašaus susitarimo dėl darbo per laikinojo įdarbinimo įmones, ir nusprendė neįtraukti laikinųjų darbuotojų į Direktyvą dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis. <…> 7) 2001 m. gegužės 21 d. socialiniai partneriai pripažino, kad jų derybose dėl darbo per laikinojo įdarbinimo įmones nebuvo pasiektas susitarimas.“
36

Be to, 2001 m. kovo 6 d. Sprendime Dunnett ir kt. prieš EIB (T-192/99, Rink. p. II-813), tik tada, kai išnagrinėjo bylos aplinkybes, Europos Sąjungos Bendrasis Teismas to sprendimo 58 punkte padarė išvadą, kad, „atsižvelgiant į Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose numatytus terminus, reikia konstatuoti, jog ieškovai ieškinį pareiškė per protingą terminą“ (kiek tai susiję su Europos Centrinio Banko (ECB) ir jo tarnautojų ginčais, žr. 2001 m. gruodžio 11 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Cerafogli ir kt. prieš ECB, T-20/01, Rink. VT p. I-A-235 ir II-1075, 63 punktą).