2

Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas taip nurodė jame iškeltos bylos teisinį pagrindą ir faktines aplinkybes: „1. Tomra Systems ASA yra Tomra grupės patronuojanti bendrovė. Tomra Europe AS koordinuoja Europos dukterinių platinimo bendrovių veiklą grupės viduje. Su šia byla susijusios dukterinės platinimo bendrovės yra Tomra Systems GmbH Vokietijoje, Tomra Systems BV Nyderlanduose, Tomra Leergutsysteme GmbH Austrijoje, Tomra Systems AB Švedijoje ir Tomra Butikksystemer AS Norvegijoje (toliau visos kartu su Tomra Systems ASA ir Tomra Europe AS – ieškovės). Tomra grupė gamina tuščios gėrimų taros surinkimo automatus (toliau – RVM), kurie yra panaudotos gėrimų taros rinkimo aparatai, identifikuojantys tarą pagal įvairius parametrus, kaip antai forma ir (arba) brūkšninis kodas, bei apskaičiuojantys klientui grąžintiną užstatą. <...> 2. 2001 m. kovo 26 d. <...> Komisija gavo Prokent AG, Vokietijos bendrovės, kuri taip pat veikė tuščios gėrimų taros surinkimo bei su tuo susijusių produktų ir paslaugų sektoriuje, skundą. Prokent prašė Komisijos atlikti tyrimą ir nustatyti, ar ieškovės nepiktnaudžiauja dominuojančia padėtimi neleisdamos jai patekti į rinką. 3. 2001 m. rugsėjo 26 ir 27 d. Komisija Tomra Systems GmbH ir Tomra Systems BV patalpose, atitinkamai Vokietijoje ir Nyderlanduose, atliko patikrinimus. Europos laisvosios prekybos asociacijos (ELPA) priežiūros institucija Komisijos prašymu atliko patikrinimus Tomra Systems ASA ir jos dukterinių bendrovių Norvegijoje patalpose. <...>. 4. 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijai skirtame laiške ieškovės nurodė nutraukiančios išimtines sutartis ir daugiau netaikysiančios lojalumo nuolaidų. 5. 2004 m. kovo 30 d. ieškovės pateikė Tomra grupės konkurencijos normų laikymosi programą, taikytiną nuo 2004 m. balandžio 1 d. 6. 2004 m. rugsėjo 1 d. Komisija išsiuntė Tomra Systems ASA, Tomra Europe AS ir Tomra grupės dukterinėms bendrovėms šešiose Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo šalyse pranešimą apie kaltinimus, į kurį ieškovės atsakė 2004 m. lapkričio 22 dieną. <...> <...> 7. 2006 m. kovo 29 d. Komisija priėmė [ginčijamą] sprendimą. Šiame sprendime ji konstatavo, kad ieškovės 1998–2002 m. pažeidė EB 82 straipsnį ir [1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės] susitarimo [OL L 1, 1994, p. 3; toliau – EEE susitarimas] 54 straipsnį vykdydamos konkurentų išstūmimo iš nacionalinių RVM rinkų Vokietijoje, Nyderlanduose, Austrijoje, Švedijoje ir Norvegijoje strategiją, t. y. sudarydamos išimtines sutartis, sutartis dėl individualių įpareigojimų dėl kiekio ir taikydamos individualias nuolatinių klientų nuolaidų sistemas, taip varžydamos konkurenciją rinkose. I – Atitinkama rinka 8. Dėl atitinkamos produktų rinkos ginčijamame sprendime nurodyta, kad ją vertindama Komisija pirmiausia atsižvelgė į tai, kad egzistuoja speciali užstato grąžinimo automatų ar kitokių automatinių sistemų, apimančių, be kita ko, visus RVM, kurie gali būti montuojami sienoje, sujungiant juos su pagalbine patalpa, rinka ir bendra rinka, įskaitant autonominius bei neautonominius automatus. Vis dėlto Komisija nusprendė remtis platesniu rinkos apibrėžimu, nes taip buvo gauti ieškovėms palankesni rodikliai. 9. Dėl atitinkamos geografinės rinkos ginčijamame sprendime Komisija nurodė, kad konkurencijos sąlygos EEE aptariamu laikotarpiu nebuvo vienodos ir kad atitinkamos geografinės rinkos sutapo su nacionalinėmis rinkomis. II – Dominuojanti padėtis 10. Ginčijamame sprendime Komisija, be kita ko, konstatavusi, kad ieškovių rinkos dalys iki 1997 m. nuolat buvo didesnės nei 70 %, jog nuo 1997 m. jos viršijo 95 % ir kad visose atitinkamose rinkose ieškovių turima rinkos dalis daugeriopai buvo didesnė už jų konkurentų rinkos dalis, nusprendė, kad Tomra grupė užima dominuojančią padėtį, kaip apibrėžta EB 82 straipsnyje ir EEE susitarimo 54 straipsnyje. III – Neteisėti veiksmai 11. Ginčijamame sprendime nurodoma, kad ieškovės tiek praktikoje, tiek diskusijose grupės viduje taikė strategiją, kurios tikslas ar poveikis buvo antikonkurenciniai. Komisija minėtame sprendime tvirtina, kad ieškovės siekė išlaikyti dominuojančią padėtį ir rinkos dalis kliudydamos naujiems ūkio subjektams patekti į rinką, ribodamos konkurentų augimo galimybes, kad jie būtų silpni, ir pašalindamos visiškai nusilpusius konkurentus juos perpirkdamos ar kitais būdais. Ši strategija buvo įgyvendinama nuo 1998 m. iki 2002 m. pasirašant 49 sutartis tarp ieškovių ir tam tikrų prekybos centrų tinklų; tai buvo išimtinės sutartys, įpareigojimus dėl kiekio nustatančios sutartys ir individualią atgaline data galiojančių nuolaidų sistemą sukuriančios sutartys. 12. Iš ginčijamo sprendimo taip pat matyti, kad nors sutartyse ir jų sąlygose nurodyti skirtingi elementai, pavyzdžiui, aiškios arba de facto išimtinės sąlygos, klientų įsipareigojimai ar pažadai nupirkti kiekį, atitinkantį didelę dalį jų poreikius tenkinančių automatų, atgaline data galiojančių nuolaidų sistemos, susijusios su klientų poreikiais, arba visų šių elementų derinimas, jie visi, Komisijos nuomone, turi būti vertinami atsižvelgiant į bendrą ieškovių politiką, kurios tikslas – užkirsti kelią esamiems ar būsimiems konkurentams patekti į rinką, joje plėstis bei galiausiai stengtis išstumti juos iš rinkos siekiant sukurti beveik absoliučią monopoliją. 13. Pirmiausia, remiantis ginčijamu sprendimu, išimtinės sąlygos varžo, nes klientai verčiami pirkti iš dominuojančią padėtį užimančio tiekėjo visas ar didžiąją dalį jiems reikiamų prekių. Šioje byloje atsižvelgiant į ieškovių užimamą dominuojančią padėtį rinkoje ir tai, kad išimtinės sąlygos, jos nuomone, buvo taikomos gana didelei visos paklausos rinkoje daliai, Komisija mano, kad šios ieškovių sudarytos išimtinės sutartys galėjo varžyti ir iš esmės iškreipdamos rinką varžė. Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad nėra jokių aplinkybių, kurios išskirtinai pateisintų išimtines ar panašias sąlygas, ir kad ieškovėms nepavyko sąnaudų taupymu pagrįsti savo veiksmų. 14. Ginčijamame sprendime priduriama, kad individualiai nustatytiems kiekiams, atitinkantiems visus arba beveik visus poreikius, suteiktos nuolaidos daro tą patį poveikį kaip ir aiškios išimtinės sąlygos: jos verčia klientą visus arba beveik visus savo poreikius tenkinti perkant iš dominuojančią padėtį užimančio tiekėjo. Tas pats taikytina ir lojalumo nuolaidoms, t. y. nuolaidoms, kurios suteikiamos su sąlyga, kad klientai visus arba beveik visus savo poreikius tenkins pirkdami iš dominuojančią padėtį užimančio tiekėjo. Tai, ar įsipareigotas nupirkti kiekis nurodytas absoliučiu dydžiu, ar išreikštas tam tikra procentine dalimi, Komisijos nuomone, nelemia sutarčių ar sąlygų antikonkurencinio pobūdžio. Kalbant apie ieškovių sudarytas sutartis, ginčijamame sprendime nurodoma, kad tiksliniai kiekiai yra individualiai nustatyti įpareigojimai, kurie kiekvienam klientui nustatomi skirtingi, neatsižvelgiant į jo dydį ir pirkimo apimtis, ir kurie prilygo visiems kliento poreikiams ar didelei jų daliai arba net viršijo juos. Ginčijamame sprendime priduriama, kad su ieškovių strategija, derybomis ir klientams pateiktais pasiūlymais susiję dokumentai rodo jų politiką, kurios tikslas – susaistyti klientus, ypač pagrindinius, sudarant su jais sutartis, siekiant išstumti konkurentus iš rinkos ir atimti iš jų bet kokią galimybę plėstis. Atsižvelgdama į užstato už tarą grąžinimo sistemos rinkos pobūdį ir paties produkto ypatybes, ypač skaidrumą ir gana nuspėjamą kiekvieno kliento RVM poreikį kiekvienais atskirais metais, Komisija konstatavo, kad ieškovės turėjo realius rinkos rodiklius apie kiekvieno kliento apytikslius poreikius. 15. Be to, dėl nuolaidų taikymo Komisija ginčijamame sprendime nurodė, kad kiekvienam klientui buvo taikomos individualios nuolaidų sistemos, o ribos buvo nustatytos pagal bendrus kliento poreikius arba didelę jų dalį. Jos buvo nustatytos pagal apskaičiuotus buvusius kliento poreikius ir (arba) ankstesnių pirkimų apimtis. Paskata pirkti išimtinai arba beveik išimtinai iš ieškovių buvo, kaip nurodyta ginčijamame sprendime, itin stipri, kai ieškovių taikytos ribos buvo derinamos su sistema, pagal kurią premijos arba dar palankesnės premijų ribos taikomos visiems kliento pirkimams nurodytu laikotarpiu, o ne tik atitinkamą ribą viršijantiems perkamiems kiekiams. Pagal atgaline data galiojančių nuolaidų sistemą labiausiai tikėtinas veiksmų planas, atsižvelgiant į stiprią ieškovių padėtį rinkoje, buvo toks, kad iš ieškovių pradėjęs pirkti klientas buvo skatinamas pasiekti ribą, kad sumažėtų visų pirkimų iš jų kaina. Tokia paskata didėjo klientui artėjant prie aptariamos ribos. Komisija konstatavo, kad atgaline data galiojanti nuolaidų sistema su riba ar ribomis, kurios atitinka visus poreikius arba didelę jų dalį, buvo didelė paskata pirkti viską arba beveik viską iš ieškovių, ir dirbtinai kėlė tiekėjo pakeitimo sąnaudas net ir dėl mažo prekių kiekio. Komisija konstatavo, kad pagal teismų praktiką nurodytas nuolaidų sistemas reikia apibūdinti kaip lojalumo formavimo priemones ir dėl šios priežasties kaip lojalumo nuolaidas. 16. Galiausiai ginčijamame sprendime nurodoma, kad nors <...> norint nustatyti piktnaudžiavimą pagal EB 82 straipsnį, pakanka „įrodyti, kad įmonės piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi gali būti ribojama konkurencija arba, kitaip tariant, toks elgesys gali daryti tokį poveikį“, Komisija baigė šių aplinkybių analizę, išnagrinėjusi galimą ieškovių veiksmų poveikį RVM rinkai. Šiuo klausimu ginčijamame sprendime nurodoma, kad nagrinėjamu laikotarpiu, t. y. nuo 1998 m. iki 2002 m. ieškovių rinkos dalis kiekvienoje iš aptariamų penkių nacionalinių rinkų buvo gana stabili. Tuo metu jos konkurentų padėtis buvo gana silpna ir nestabili. Vienas jų, t. y. skundą pateikęs asmuo, kuris augo, pasitraukė iš rinkos 2003 m., po to, kai 2001 m. įgijo 18 % Vokietijos rinkos. Kitas konkuruojančias įmones, kurios įrodė savo potencialą užimti didesnes rinkos dalis, ieškovės pašalino jas įsigydamos, kaip tai nutiko Halton ir Eleikon atveju. Be to, Komisija mano, kad ieškovių 1998–2002 m. vykdyta konkurentų šalinimo iš rinkos strategija atsispindi susietos rinkos dalių pokyčiuose ir rinkos dalyvių pardavimo apimtyse. Be to, kaip nurodyta ginčijamame sprendime, nustojus galioti antikonkurencinio pobūdžio sutartims su ieškovėmis, kai kurie klientai ėmė pirkti daugiau konkurentų produktų. Be to, kad nėra ieškovių veiksmus pateisinančios ekonominės naudos, vartotojai šiuo atveju naudos taip pat neturėjo. Ginčijamame sprendime nurodoma, kad padidėjus pardavimų apimčiai, ieškovių siūlomos RVM kainos nesumažėjo, o, atvirkščiai, nagrinėjamu laikotarpiu ieškovių automatų kainos nekito arba didėjo. IV – Bauda 17. Ginčijamame sprendime nurodoma, kad, vertinant ieškovių piktnaudžiavimo mastą, reikia atsižvelgti į tai, jog jos tikslingai ėmėsi aptariamų veiksmų, kuriais buvo siekiama išstumti konkurentus, taip pat į šio piktnaudžiavimo geografinį mastą, t. y. į aplinkybę, kad jis apėmė penkias EEE susitarimo Susitariančias Šalis: Vokietiją, Nyderlandus, Austriją, Švediją ir Norvegiją. Komisijos nuomone, taip pat reikia atsižvelgti į tai, kad ne visada pažeidimai vyko visą nagrinėjamą laikotarpį kiekvienoje aptariamoje nacionalinėje rinkoje ir kad pažeidimų intensyvumas kiekvienoje nacionalinėje rinkoje tuo laikotarpiu galėjo skirtis. 18. Konkrečiai ginčijamo sprendimo 394 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad atitinkamas pažeidimas apėmė šias teritorijas ir laikotarpius: — Vokietija: 1998–2002 m. — Nyderlandai: 1998–2002 m. — Austrija: 1999–2001 m. — Švedija: 1999–2002 m. — Norvegija: 1998–2001 m. 19. Komisija nusprendė, kad buvo padarytas sunkus pažeidimas, ir nustatė 16 mln. EUR pagrindinę baudą atsižvelgdama į penkerių metų, t. y. nuo 1998 m. iki 2002 m., laikotarpį. Pradinė bauda buvo padidinta 10 % už kiekvienus nepertraukiamus pažeidimo metus. Galiausiai ginčijamame sprendime nurodoma, kad nėra nei sunkinančių, nei lengvinančių aplinkybių. 20. Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis išdėstyta taip: „1 straipsnis [Ieškovės] pažeidė [EB] 82 straipsnį ir EEE susitarimo 54 straipsnį 1998–2002 m., įgyvendindamos strategiją, kurią vykdant buvo siekiama šalinti konkurentus iš [Vokietijos, Nyderlandų, Austrijos, Švedijos ir Norvegijos] [RVM] rinkų, ir sudarydamos išimtines sutartis, nustatydamos individualius įpareigojimus dėl kiekio ir individualias atgaline data galiojančių nuolaidų sistemas ir taip varžydamos konkurenciją rinkose. 2 straipsnis Dėl minėto pažeidimo [ieškovėms] solidariai skiriama bendra 24 mln. EUR bauda. <...>““