GENERALINIO ADVOKATO

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,

pateikta 2022 m. gruodžio 1 d. ( 1 )

Byla C‑699/21

E. D. L.,

dalyvaujant

Presidente del Consiglio dei Ministri

(Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas, Italija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prejudicinis klausimas – Teisminis bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – Europos arešto orderis – Nuteistų arba įtariamų asmenų perdavimas išduodančiosioms teisminėms institucijoms – Sunki lėtinė ir galimai nepagydoma liga – Didelis pavojus prašomo perduoti asmens sveikatai“

1. Atsižvelgdamas į tai, kad tam tikros įstatymo, kuriuo į Italijos teisę perkeltas Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR ( 2 ), nuostatos gali neatitikti Konstitucijos, t. y. gali prieštarauti Italijos Konstitucijoje garantuojamai teisei į sveikatą, Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas, Italija) kreipėsi į Teisingumo Teismą ir paprašė išaiškinti pagrindų sprendimą.

2. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismui suteikia progą iš naujo nuspręsti dėl atsisakymo vykdyti Europos arešto orderį (toliau – EAO) pagrindų. Konkrečiai kalbant, jis turi išaiškinti, ar 2016 m. balandžio 5 d. Sprendime Aranyosi ir Căldăraru ( 3 ) įtvirtinta jurisprudencija pagal analogiją gali būti taikoma EAO vykdymui, dėl kurio gali kilti didelis pavojus prašomo perduoti asmens sveikatai.

3. Teisingumo Teismas galiausiai nuspręs, ar Pagrindų sprendimo 2002/584 3, 4 ir 4a straipsniuose numatytų EAO nevykdymo pagrindų sąrašas turi būti papildytas pagrindu, susijusiu su pareiga laikytis Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 3, 4 ir 35 straipsnių, ir kokiomis sąlygomis.

I. Teisinis pagrindas

A. Sąjungos teisė

1. Chartija

4. 3 straipsnio („Teisė į asmens neliečiamybę“) 1 dalyje nustatyta: „Kiekvienas asmuo turi teisę į fizinę ir psichinę neliečiamybę.“

5. 4 straipsnyje („Kankinimo ir nežmoniško ar žemina[mo] elgesio arba baudimo uždraudimas“) nurodyta: „Niekas negali būti kankinamas, patirti nežmonišką ar žemina[mą] elgesį arba būti taip baudžiamas.“

6. 35 straipsnyje („Sveikatos apsauga“) numatyta: „Kiekvienas turi teisę į profilaktinę sveikatos priežiūrą ir teisę į gydymą nacionalin[ės] teisės aktų ir praktikos nustatyta tvarka. Apibrėžiant ir vykdant visą Sąjungos politiką ir veiklą, užtikrinamas aukštas žmonių sveikatos apsaugos lygis.“

2. Pagrindų sprendimas 2002/584

7. 10 konstatuojamojoje dalyje teigiama: „[EAO] mechanizmas remiasi aukštu valstybių narių tarpusavio pasitikėjimu. Jo įgyvendinimą galima sustabdyti tik tuo atveju, jei viena iš valstybių narių sunkiai ir nuolat pažeidinėja Europos Sąjungos sutarties [toliau – ESS] 6 straipsnio 1 dalyje išdėstytus principus, Tarybos nustatytus pagal minėtos sutarties 7 straipsnio 1 dalį, ir dėl to atsiranda jos 7 straipsnio 2 dalyje nurodytos pasekmės.“

8. 12 konstatuojamojoje dalyje nustatyta: „Šis pagrindų sprendimas grindžiamas pagarba pagrindinėms teisėms ir principams, kurie pripažįstami [ESS] 6 straipsnyje ir kurie atsispindi [Chartijoje] <…>, ypač jos VI skyriuje. <…>“

9. 13 konstatuojamojoje dalyje numatyta: „Joks asmuo neturėtų būti perkeltas, išsiųstas ar perduotas valstybei, kurioje yra rimtas pavojus, kad jam bus pritaikyta mirties bausmė, kankinimai arba kitoks nežmoniškas ar žeminantis elgesys arba bausmė.“

10. 1 straipsnyje („[EAO] apibrėžimas ir įpareigojimas jį vykdyti“) nurodyta: „1. [EAO] yra teisminis sprendimas, kurį išduoda [priima] valstybė narė, kad kita valstybė narė areštuotų [suimtų] ir perduotų prašomą perduoti asmenį, siekiant patraukti baudžiamojon atsakomybėn arba vykdyti laisvės atėmimo bausmę, [siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą, laisvės atėmimo bausmę] arba sprendimą dėl įkalinimo. 2. Valstybės narės vykdo [EAO], remdamosi tarpusavio pripažinimo principu ir vadovaudamosi šio pagrindų sprendimo nuostatomis. 3. Šis pagrindų sprendimas nekeičia pareigos gerbti pagrindines teises ir pagrindinius teisinius principus, įtvirtintus [ESS] 6 straipsnyje.“

11. 15 straipsnyje („Perdavimo sprendimas“) nustatyta: „1. Vykdančioji teisminė institucija, laikydamasi šiame pamatiniame [pagrindų] sprendime nustatytų terminų ir sąlygų, nusprendžia, ar asmuo turi būti perduotas. 2. Jei vykdančioji teisminė institucija mano, kad išduodančiosios valstybės narės praneštos informacijos nepakanka sprendimui dėl perdavimo priimti, ji paprašo skubiai pateikti būtiną papildomą informaciją, ypač susijusią su 3–5 ir 8 straipsniais, ir, atsižvelgdama į tai, kad reikia laikytis 17 straipsnyje nustatytų terminų, gali nustatyti terminą, iki kurio ji turi gauti tokią informaciją. 3. Išduodančioji teisminė institucija gali bet kuriuo metu vykdančiajai teisminei institucijai nusiųsti bet kokią papildomą naudingą informaciją.“

12. 23 straipsnyje („Asmens perdavimo terminai“) numatyta: „1. Prašomas perduoti asmuo perduodamas kuo greičiau atitinkamų institucijų suderintą dieną. 2. Asmuo perduodamas ne vėliau kaip praėjus 10 dienų nuo galutinio sprendimo dėl [EAO] vykdymo. 3. Jei prašomo perduoti asmens perdavimui per šio straipsnio 2 dalyje nurodytą laikotarpį trukdo nuo valstybių narių nepriklausančios aplinkybės, vykdančioji ir išduodančioji teisminės institucijos nedelsdamos susisiekia ir susitaria dėl naujos perdavimo datos. Tokiu atveju perdavimas turi įvykti per 10 dienų nuo naujai suderintos datos. 4. Išimtiniais atvejais perdavimas gali būti laikinai sustabdytas dėl rimtų humanitarinio pobūdžio priežasčių, pavyzdžiui, jei yra rimto pagrindo manyti, kad dėl to akivaizdžiai kils pavojus prašomo perduoti asmens gyvybei ar sveikatai. [EAO] įvykdomas, kai tik tos priežastys išnyksta. Vykdančioji teisminė institucija nedelsdama apie tai praneša išduodančiajai teisminei institucijai ir susitaria dėl naujos perdavimo datos. Tokiu atveju perdavimas turi įvykti per 10 dienų nuo naujai suderintos datos. 5. Pasibaigus šio straipsnio 2–4 dalyse nurodytam terminui, jei asmuo vis dar yra laikomas nelaisvėje, jis yra paleidžiamas.“

B. Nacionalinė teisė

13. Legge 22 aprile 2005, n.o69 ( 4 ) 23 straipsnio 3 dalyje teigiama: „Jeigu yra humanitarinių arba svarių priežasčių manyti, kad dėl perdavimo kiltų pavojus asmens gyvybei ar sveikatai, Corte di appello [(Apeliacinis teismas)] pirmininkas arba jo įgaliotas teisėjas gali motyvuotu dekretu sustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymą; apie tai jis nedelsdamas informuoja Ministro della giustizia [(teisingumo ministras)].“

II. Faktinės aplinkybės, byla ir prejudicinis klausimas

14. 2019 m. rugsėjo 9 d.Općinski sud u Zadru (Zadaro apylinkės teismas, Kroatija) išdavė EAO, kad būtų vykdomas E. D. L. baudžiamasis persekiojimas; šis asmuo kaltinamas tuo, kad 2014 m. Kroatijos teritorijoje padarė nusikaltimą – laikė narkotines medžiagas, siekdamas jas platinti ir parduoti.

15. E. D. L. advokatai Corte d'appello di Milano (Milano apeliacinis teismas, Italija) pateikė medicininius dokumentus, patvirtinančius, kad E. D. L. turi psichikos sutrikimų, susijusių ir su ankstesniu piktnaudžiavimu narkotinėmis medžiagomis. Atlikus ekspertizę nustatyta, kad E. D. L. turi psichozinį sutrikimą, kurį reikia gydyti, ir kad yra didelė savižudybės rizika, susijusi su galimu įkalinimu.

16. Remdamasis šia ekspertize Corte d'appello di Milano (Milano apeliacinis teismas) nusprendė, kad vykdant EAO ir perdavus E. D. L. Kroatijai jo gydymas būtų nutrauktas, todėl pablogėtų bendra sveikatos būklė ir kiltų konkretus pavojus jo sveikatai.

17. Vis dėlto šis teismas pažymėjo, kad įpareigojimas vykdyti EAO gali būti ribojamas tiktai remiantis 2005 m. Įstatymo Nr. 69 18 ir 18bis straipsniuose išsamiai nurodytais atsisakymo pagrindais, o pagrindas, grindžiamas būtinybe išvengti prašomo perduoti asmens pagrindinių teisių (pavyzdžiui, teisės į sveikatą) pažeidimo, nėra vienas iš tų pagrindų. Taigi jis sustabdė bylos nagrinėjimą ir pradėjo konstitucingumo nagrinėjimo procedūrą Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas).

18. Šiomis aplinkybėmis Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas) Teisingumo Teismui pateikė tokį klausimą: „Ar Pagrindų sprendimo 2002/584/TVR <…> 1 straipsnio 3 dalį, siejamą su [Chartijos] 3, 4 ir 35 straipsniais, reikia aiškinti taip, kad jeigu vykdančioji teisminė institucija mano, jog dėl asmens, sergančio sunkiomis lėtinėmis ir galimai nepagydomomis ligomis, perdavimo jam kyla pavojus patirti didelę žalą sveikatai, ji turi prašyti išduodančiosios teisminės institucijos pateikti informaciją, kuria remiantis būtų galima atmesti tokio pavojaus galimybę, o jeigu per protingą laikotarpį negauna tokio patikinimo, turi atsisakyti perduoti tą asmenį?“

III. Procesas Teisingumo Teisme

19. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teisme užregistruotas 2021 m. lapkričio 22 d. Buvo nuspręsta jį nagrinėti pirmumo tvarka.

20. Rašytines pastabas pateikė E. D. L., Kroatijos, Suomijos, Italijos, Nyderlandų, Lenkijos ir Rumunijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija.

21. 2022 m. rugsėjo 27 d. surengtame teismo posėdyje dalyvavo E. D. L., Italijos, Lenkijos ir Rumunijos vyriausybių ir Komisijos atstovai.

IV. Analizė

A. Pirminės pastabos

22. Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas) nurodė, kad situacija, kurią jis nagrinėja kaip aukščiausios instancijos Italijos Konstitucijos aiškintojas ir kartu kaip valstybės narės teismas, privalantis aiškinti Sąjungos teisę, yra tokia: – jis turi nustatyti, ar tam tikros Italijos įstatymo, kuriuo į nacionalinę teisę perkeliamas Pagrindų sprendimas 2002/584, nuostatos atitinka Italijos Konstitucijoje užtikrinamą teisę į sveikatą ( 5 ), – taigi jis turi iš anksto žinoti, kaip aiškinti šio pagrindų sprendimo straipsnius, perkeltus į nacionalinę teisę, – srityse, kuriose taikomos visiškai suderintos nuostatos, valstybės narės negali nustatyti, kad Sąjungos teisės įgyvendinimui taikoma sąlyga – turi būti laikomasi vien nacionalinio lygmens pagrindinių teisių apsaugos, nes tai pažeistų Sąjungos teisės viršenybę, vieningumą ir veiksmingumą ( 6 ), – pagrindinių teisių apsaugos standartai turi būti įtvirtinti Sąjungos teisėje ir jų yra laikomasi, jeigu įgyvendinamas Pagrindų sprendimas 2002/584 ir juos taiko nacionalinės institucijos, – tam, kad šie standartai vienodai ir veiksmingai būtų taikomi visoje Sąjungoje, vykdančiosios valstybės teisminės institucijos negali atsisakyti išduoti prašomą perduoti asmenį kitais atvejais, nei numatyti Pagrindų sprendime 2002/584, remdamosi vien nacionaliniais apsaugos standartais, kurie nėra bendri Europos lygmeniu ( 7 ). Jos negali to padaryti net ir tuo atveju, jei EAO vykdymas gali prieštarauti aukščiausiems konstitucinės sistemos principams ( 8 ).

23. Siekdamas išvengti nepageidaujamo nacionalinės konstitucinės sistemos nesuderinamumo su Sąjungos teise, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė Teisingumo Teismo išaiškinti šią teisę, kad atsižvelgdamas į aiškinimą galėtų laikytis Italijos Konstitucijos reikalavimų ir įgyvendinti savo jurisdikciją.

24. Remdamasis tokiu bendradarbiavimo principu Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas) siūlo į jo klausimą atsakyti pagal analogiją išplečiant Teisingumo Teismo išvadas dėl Pagrindų sprendimo 2002/584, kai dėl EAO vykdymo pažeidžiamos prašomo perduoti asmens pagrindinės teisės, net jeigu nėra numatyta konkretaus atsisakymo pagrindo.

25. Visų pirma jis remiasi Sprendimu Aranyosi ir Căldăraru, susijusiu su rizika, kad vykdant EAO prašomam perduoti asmeniui gali: i) būti taikomos nežmoniškos ir žeminamos laisvės atėmimo sąlygos išduodančiojoje valstybėje narėje, nes yra sisteminių ir bendrų trūkumų arba trūkumų, turinčių bet kokį kitą poveikį tam tikroms asmenų grupėms ar laisvės atėmimo įstaigoms ( 9 ); ii) kilti rizika, kad dėl sisteminių ir bendrų trūkumų, susijusių su teismų nepriklausomumu išduodančiojoje valstybėje narėje, bus vykdomas teismo procesas, per kurį nebus laikomasi Chartijos 47 straipsnyje numatytų garantijų ( 10 ).

B. Atsisakymo vykdyti EAO pagrindai, kurie yra platesnės apimties, nei aiškiai numatyta Pagrindų sprendime 2002/584

26. Pagrindų sprendimo 2002/584 tikslas – palengvinti ir paspartinti teismų bendradarbiavimą, sukūrus supaprastintą ir veiksmingą asmenų, nuteistų dėl baudžiamosios teisės pažeidimo arba įtariamų pažeidus ją, perdavimo sistemą. Taip pagrindų sprendimas padeda įgyvendinti Sąjungos tikslą tapti laisvės, saugumo ir teisingumo erdve, pagrįsta tarp valstybių narių turinčiu egzistuoti dideliu tarpusavio pasitikėjimu ( 11 ).

27. Šios sistemos kertinis akmuo yra tarpusavio pripažinimo principas, įtvirtintas Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 2 dalyje. Valstybės narės privalo vykdyti EAO, remdamosi tuo principu ir vadovaudamosi pagrindų sprendimo nuostatomis ( 12 ). Jų teisminės institucijos iš esmės gali atsisakyti vykdyti EAO tik dėl pačiame pagrindų sprendime išsamiai išvardytų nevykdymo pagrindų ( 13 ).

28. Taigi EAO vykdymas yra taisyklė, o atsisakymas jį vykdyti laikomas išimtimi, kurią reikia aiškinti siaurai ( 14 ).

29. Vis dėlto Teisingumo Teismas pripažįsta, kad tarpusavio pripažinimo ir pasitikėjimo principai gali būti ribojami „išimtinėmis aplinkybėmis“ ( 15 ). Jis priminė, kad pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 3 dalį pagrindų sprendimas „nekeičia pareigos gerbti pagrindines teises, visų pirma įtvirtintas Chartijoje“ ( 16 ).

1. Atsisakymas vykdyti EAO remiantis Chartijos 4 straipsniu

30. Teisingumo Teismas taip pat „nurodė, kad, jei tenkinamos tam tikros sąlygos, vykdančioji teisminė institucija turi pareigą nutraukti Pagrindų sprendime 2002/584 įtvirtintą perdavimo procedūrą, jeigu dėl tokio perdavimo kyla pavojus, kad su prašomu [per]duoti asmeniu bus elgiamasi nežmoniškai ar žeminamai, kaip tai suprantama pagal Chartijos 4 straipsnį“ ( 17 ).

31. Taip yra vien dėl to, kad nežmoniško ar žeminamo elgesio draudimas yra absoliutus ir glaudžiai susijęs su žmogaus orumo gerbimu (Chartijos 1 straipsnis) ( 18 ), todėl yra būtinas atsižvelgiant į tikslus, kuriais grindžiamas teisminis bendradarbiavimas ( 19 ).

32. Remiantis rizika, kad gali būti pažeistas Chartijos 4 straipsnis, pagal EAO prašomo perduoti asmens perdavimo sustabdymas arba atsisakymas jį perduoti gali būti pateisinamas išimties tvarka. Vykdančioji teisminė institucija visų pirma turi patikrinti, ar jos nagrinėjamoje byloje tokia rizika iš tikrųjų egzistuoja.

a) Atsisakymas vykdyti EAO dėl sisteminių ir bendrų trūkumų valstybėje narėje

33. Iki šiol Chartijos 4 straipsnio (taip pat 47 straipsnio) ( 20 ) pažeidimas buvo nagrinėjamas atsižvelgiant į sisteminius ir bendrus trūkumus išduodančiosiose valstybėse narėse.

34. Teisingumo Teismas pabrėžė, kad nepakanka nustatyti bendrą ir abstrakčią riziką siekiant atsisakyti vykdyti EAO, juo labiau tuo atveju, kai paprastai siekiama nevykdyti visų EAO, kuriuos išdavusiai valstybei narei priskiriami tokie sisteminiai ir bendri trūkumai ( 21 ).

35. Atsižvelgdamas į tai, kad reikšminga rizika gali būti tik ta, kuri konkrečiai kyla vien prašomam perduoti asmeniui, vykdančioji teisminė institucija, siekdama laikytis Sprendime Aranyosi ir Căldăraru įtvirtintos jurisprudencijos, turi atlikti dviejų etapų analizę: – pirmajame etape ji turi nustatyti, ar išduodančiojoje valstybėje narėje yra bendrų ir sisteminių trūkumų, dėl kurių gali kilti pavojus to asmens pagrindinių teisių apsaugai, – antrajame etape ji, remdamasi šia išvada, turi patikrinti, ar yra svarių ir pagrįstų priežasčių manyti, kad perdavus tą asmenį išduodančiajai valstybei narei kils reali rizika, kad bus pažeistos jo pagrindinės teisės.

36. Nustatyti sisteminius ir bendrus trūkumus juo labiau reikia dėl to, kad gavus skundą dėl galimo teisių pažeidimo išduodančiojoje valstybėje iš esmės taikoma prezumpcija, kuria grindžiama visa teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose sistema, t. y. prezumpcija, kad visos valstybės narės paiso pagrindinių teisių.

37. Remiantis šia prezumpcija nėra galimybės ne tik reikalauti, kad kita valstybė narė užtikrintų didesnę nacionalinę pagrindinių teisių apsaugą už tą, kurią garantuoja Sąjungos teisė, bet ir, išskyrus išimtinius atvejus, patikrinti, ar ta kita valstybė narė konkrečiu atveju tikrai paisė Sąjungos garantuojamų pagrindinių teisių ( 22 ).

38. Taigi nagrinėjant pažeidimus, kurių tikėtinumą galima paneigti remiantis prezumpcija, kad visos valstybės narės paiso Chartijoje įtvirtintų teisių, iš pat pradžių reikia įrodyti, jog EAO išdavusioje valstybėje buvo nustatyta bendrų ir sisteminių trūkumų, dėl kurių gali kilti abejonių dėl tokios prezumpcijos pagrįstumo.

39. Manau, kad vadinamoji „dviejų etapų analizė“ numatyta labai konkrečiame šaltinyje ir atliekama tokiomis aplinkybėmis, kurioms buvo sumanyta. Ji labai prasminga, kai rizika prašomo perduoti asmens teisėms kyla dėl bendrų aplinkybių, kurios idealiu atveju valstybėje narėje negali susiklostyti: prastų sulaikymo sąlygų arba teismų nepriklausomumo trūkumo.

40. Nurodžius, kad vis dėlto šios aplinkybės išduodančiojoje valstybėje iš tikrųjų yra susiklosčiusios, vykdančiosios teisminės institucijos negali į tai neatsižvelgti, tačiau jos taip pat negali pripažinti šių aplinkybių nesant minimalaus pagrindimo, t. y. neįrodžius minimalaus jų tikrumo. Atsižvelgiant į patį aplinkybių, kuriomis remiamasi, pobūdį turi būti įrodyta, kad yra bendrų trūkumų ir kad esant tokiai situacijai šios aplinkybės visų pirma turi poveikį EAO minimam konkrečiam atvejui.

41. Vis dėlto nagrinėjamu atveju pavojus prašomo perduoti asmens sveikatai: – neatsiranda dėl situacijos, tikėtinos tik tuo atveju, kai yra bendrų trūkumų, kurie iš esmės turėtų būti neįmanomi valstybėje narėje, – gali kilti dėl to, kad konkrečios ligos negalima tinkamai (taip pat ir konkrečiai) gydyti EAO išdavusioje valstybėje narėje.

42. Manau, kad norint įvertinti šios rizikos dydį ir apimtį nebūtina nagrinėti visos išduodančiosios valstybės narės sveikatos priežiūros ar kalėjimų sistemos. Svarbu patikrinti, ar prašomam perduoti asmeniui bus užtikrinta medicininė priežiūra, kurios jam gali prireikti. Norint tai patikrinti, ex ante reikia įvertinti ne visą sveikatos priežiūros ir (arba) kalėjimų sistemą, o galimybes teikti pagalbą, kurios pagrįstai galima tikėtis prašomam perduoti asmeniui.

43. Kartoju, turi būti įvertinta ne valstybės narės sveikatos priežiūros sistema, o galimybės konkrečiam asmeniui gauti tinkamą pagalbą, nors tokia pagalba jam gali būti suteikta, kai sistema yra daugiau ar mažiau veiksminga.

44. Žinoma, tikėtini bendri ir sisteminiai trūkumai gali būti svarbūs: jeigu jų būtų, tikriausiai jie taip pat turėtų poveikį prašomam perduoti asmeniui, kuriam taikomas antrasis Sprendime Aranyosi ir Căldăraru nurodyto metodo etapas.

45. Vis dėlto, jeigu niekas nenurodė, kad tokių trūkumų yra, tikslinga įvertinti, ar prašomam perduoti asmeniui kyla konkretus pavojus (atsižvelgiant į jo padėtį, perdavimo išduodančiajai valstybei narei aplinkybes ir sveikatos priežiūros sąlygas, kurios jam turėtų būti taikomos po perdavimo).

46. Taigi šis vertinimas susijęs su vadinamojo „dviejų etapų metodo“antruoju etapu, o ne iš anksto ir savarankiškai vertinamu pirmuoju etapu, kurio analizuoti, manau, dabar visiškai nereikia.

47. Apskritai nėra jokių kliūčių tam, kad Chartijos 4 straipsnio pažeidimą lemtų sisteminės ir bendros sulaikymo ir laisvės atėmimo sąlygos, kurios gali būti taikomos prašomam perduoti asmeniui ( 23 ). Vis dėlto šių sąlygų vertinti nereikia, jeigu, kaip pažymėjo Komisija ( 24 ), dėl jų nekyla tiesioginio pavojaus prašomo perduoti asmens sveikatai.

48. Šiuo klausimu norėčiau pridurti, kad: – pagal nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateiktą psichiatrinio tyrimo ataskaitos, kuria grindžiamas E. D. L. skundas, aprašymą pavojus sveikatai gali egzistuoti neatsižvelgiant į tai, kurioje valstybėje asmuo įkalintas: paminėta „didelė savižudybės rizika, susijusi su galimu laisvės atėmimu“ ( 25 ). – Italijos teismai (visų pirma prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) niekada neteigė, kad Kroatijoje yra sisteminių ir bendrų trūkumų, susijusių su teisės į sveikatą užtikrinimu ( 26 ). Be to, prejudiciniame klausime akcentuojama, kad paprašius pateikti informaciją įmanoma „atmesti“ galimybę, jog prašomam perduoti asmeniui toje valstybėje gresia pavojus, ir pats klausimas grindžiamas tokia palankia galimybe (atmesti).

49. Atsižvelgiant į tai, šioje byloje nereikia ir netikslinga nagrinėti pirmojo iš dviejų etapų, nurodytų Sprendime Aranyosi ir Căldăraru.

b) Atsisakymas vykdyti EAO atsižvelgiant į išimtines aplinkybes, nesusijusias su sisteminiais ir bendrais trūkumais: Chartijos 4 straipsnis

50. Remtis Chartijos 4 straipsniu galbūt būtų galima, jeigu prašomo perduoti asmens patologinė būklė būtų itin sunki, todėl EAO vykdymas neišvengiamai reikštų rimtą, reikšmingą ir nepataisomą jo sveikatos pablogėjimą ( 27 ), keliantį pavojų jo gyvybei.

51. Tokiomis iš tiesų išimtinėmis aplinkybėmis, atsižvelgiant į konkrečią sergančio asmens situaciją, perdavimas gali būti laikomas nežmonišku elgesiu ( 28 ) nepaisant to, kad išduodančiojoje valstybėje nėra sisteminių ar bendrų trūkumų ( 29 ).

52. Taigi išimtines aplinkybes lemia ne tiek bendros laisvės atėmimo ar sveikatos priežiūros sąlygos išduodančiojoje valstybėje narėje, kiek pats perdavimas, jeigu jis pats savaime gali kelti neišvengiamą pavojų prašomo perduoti asmens gyvybei ar sveikatai.

53. Kartoju, iš tiesų problemos, kylančios dėl nagrinėjamu atveju nustatyto pavojaus sveikatai (galimos savižudybės, susijusios su laisvės atėmimu), nepriklauso nuo to, ar kurioje nors valstybėje narėje asmuo yra sulaikomas ir galbūt vėliau atimama jo laisvė vykdant EAO. Taip pat manau, kad remiantis šios bylos aplinkybėmis perdavimo negalima laikyti nežmonišku elgesiu, nes kol kas nėra jokių įrodymų, kad prašomam perduoti asmeniui nebus suteikta reikiama medicininė priežiūra EAO išdavusioje valstybėje.

54. Bet kuriuo atveju su laisvės atėmimu susijusio pavojaus psichinei sveikatai problemą (bendrą visoms valstybėms narėms) reikėtų spręsti itin atsargiai, remiantis ne vien Chartijos 4 straipsniu ( 30 ).

55. Priešingu atveju Teisingumo Teismo atsakymą būtų galima suprasti taip, kad savižudybės riziką patiriančių asmenų sulaikymas arba jų laikymas laisvės atėmimo įstaigoje pats savaime yra nežmoniškas elgesys, t. y. iš esmės pažeidžia Chartijos 4 straipsnyje nustatytą draudimą, atsižvelgiant į absoliutų jų pobūdį. Manau, pagal šiuo metu galiojančią Sąjungos teisę toks argumentas yra nepagrįstas.

2. Atsisakymas vykdyti EAO remiantis Chartijos 3 ir 35 straipsniais

56. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be Chartijos 4 straipsnio, remiasi teise į asmens neliečiamybę (Chartijos 3 straipsnis) ir teise į sveikatos apsaugą (Chartijos 35 straipsnis). Kai kurios bylos šalys, kaip antai E. D. L. ir Suomijos, Lenkijos, Rumunijos ir Italijos vyriausybės, savo pastabas pateikė atsižvelgdamos į šias tris teises. Nyderlandų vyriausybė, priešingai, remiasi tik Chartijos 4 straipsniu.

57. Laikausi nuomonės, kad Chartijos 35 straipsnis nagrinėjamoje byloje netaikomas, nes šiuo atveju nekeliama klausimo dėl galimybės pasinaudoti profilaktine ir įprasta sveikatos priežiūra tomis sąlygomis, kurios nustatytos nacionalinėje teisėje, taikomos pagal nacionalinę praktiką ir užtikrina aukšto lygio žmonių sveikatos apsaugą.

58. Dėl Chartijos 3 straipsnio manau, kad teisė į psichinę neliečiamybę galbūt gali būti pažeista, tačiau ne dėl išduodančiojoje valstybėje narėje esančių trūkumų, susijusių su sveikatos priežiūra ar laisvės atėmimu (tokių trūkumų niekas nenurodė), o dėl to, kad tariamai nėra tinkamai gydomas psichikos sutrikimas, kurį, kaip teigiama Italijos apeliaciniam teismui pateiktoje ekspertizėje, patiria prašomas perduoti asmuo.

59. Pastabos, kurias šiomis aplinkybėmis pirma pateikiau dėl Chartijos 4 straipsnio, taikomos ir Chartijos 3 straipsniui.

C. Ar yra naujas atsisakymo vykdyti EAO pagrindas, susijęs su prašomo perduoti asmens sveikata?

60. Jurisprudencija, kuri siekiant supaprastinti vadinama „Sprendime Aranyosi ir Căldăraru įtvirtinta jurisprudencija“, yra Teisingumo Teismo suformuotos teisinės jurisprudencijos, pateisinamos būtinybe nustatyti asmens pagrindinių teisių apsaugos priemones tais atvejais, kurių aiškiai nenumatė EAO reglamentuojančių teisės aktų leidėjas, pavyzdys.

61. Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 3 dalyje kategoriškai nurodyta, kad šis sprendimas „nekeičia pareigos gerbti pagrindines teises ir pagrindinius teisinius principus, įtvirtintus [ESS] 6 straipsnyje“. Taigi jame nustatyta galutinė sistemos nuostata, papildanti konkrečias tam tikrų pagrindinių teisių apsaugos priemones, įtvirtintas tame pagrindų sprendime ( 31 ).

62. Atsižvelgdamas į prezumpciją, kad visos valstybės narės gerbia pagrindines teises, Sąjungos teisės aktų leidėjas vargu ar galėjo numatyti, kad gali būti bendrų ir sisteminių trūkumų, dėl kurių prašomo perduoti asmens pagrindinės teisės gali būti pažeistos.

63. Taigi pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 3 dalį neišvengiamai reikėjo išimties tvarka nuspręsti dėl atsisakymo pagrindų, susijusių su pažeidimais, kurių galėtų atsirasti dėl bendrų ir sisteminių trūkumų.

64. Vis dėlto, kaip nurodyta per teismo posėdį, pripažinus „naują“ atsisakymo vykdyti EAO pagrindą remiantis su sveikata susijusiomis priežastimis, galėtų atsirasti spraga svarbioje EAO sistemos srityje ir dėl to suinteresuotieji asmenys imtųsi intensyvių gynybos veiksmų, o tai apsunkintų perdavimo išduodančiajai valstybei narei sistemą.

65. Manau, teismas neturi įsikišti ir išplėsti nevykdymo pagrindų sąrašo, siekdamas įtraukti su pavojumi sveikatai susijusį pagrindą: atsisakyti vykdyti EAO netikslinga, kai pakanka sustabdyti prašomo perduoti asmens perdavimą. Tokiems atvejams, kaip nagrinėjamoje byloje, Pagrindų sprendime 2002/584 numatytas būtent pastarasis mechanizmas.

D. Perdavimo sustabdymas pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnį

66. Pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnio 4 dalį prašomo perduoti asmens perdavimas išimtiniais atvejais gali būti sustabdytas„dėl rimtų humanitarinio pobūdžio priežasčių, pavyzdžiui, jei yra rimto pagrindo manyti, kad dėl to akivaizdžiai kils pavojus prašomo perduoti asmens gyvybei ar sveikatai“.

67. Dėl pateiktos formuluotės kyla sunkumų, kaip pažymėjo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir pabrėžė beveik visos šios bylos šalys. Vis dėlto manau, kad sunkumų nėra tiek daug, kad nebūtų galima jų įveikti išsamiai, o ne kūrybiškai aiškinant nuostatą.

68. Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas) teigia, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnio 4 dalis neatitinka sunkių lėtinių ligų, kurios trunka neapibrėžtą laiką, atvejų, nes joje perdavimą numatyta sustabdyti tik „išimtiniais atvejais“, susiklosčius vien laikinojo pobūdžio situacijoms ( 32 ).

69. Jis priduria, kad priešingu atveju sustabdymas galėtų trukti neribotą laiką, todėl perdavimo procedūra netektų veiksmingumo: dėl lėtinėmis sveikatos problemomis grindžiamo pakartotinio atidėjimo prašomas perduoti asmuo nuolat būtų netikras dėl savo likimo, o tai prieštarautų reikalavimui užtikrinti protingą terminą bet kokiame procese, turinčiame poveikį jo asmeninei laisvei ( 33 ).

70. Kroatijos ir Nyderlandų vyriausybės, kaip ir Komisija, taip pat pabrėžia, kad taikyti Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnio 4 dalyje numatytą sustabdymą galima tik leidus vykdyti EAO, bet ne priimant sprendimą dėl jo vykdymo.

71. Pripažįstu, kad nurodytos priežastys yra svarios. Vis dėlto manau, kad nuostatą galima aiškinti plačiau, nei per teismo posėdį siūlė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir į bylą įstojusios šalys.

72. Visų pirma remiuosi prielaida, kad tai, jog nacionaliniame įstatyme (arba Pagrindų sprendimo 2002/584 3 ir 4 straipsniuose) nėra aiškaus EAO nevykdymo pagrindo, netrukdo įgyvendinti jo 1 straipsnio 3 dalyje nustatyto imperatyvaus įgaliojimo. Siekdamas laikytis šios dalies nuostatų teisę aiškinantis teismas turi pateikti, jei įmanoma, materialiniu požiūriu lygiavertį sprendimą, remdamasis paties teisės aktų leidėjo nustatytomis teisės normomis.

73. Manau, Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnio 4 dalyje yra numatytas būtinas pagrindas tokiam materialiniu požiūriu lygiaverčiam sprendimui priimti. Remiantis šios dalies turiniu galima pateikti aiškinimą, kuris, kad ir koks platus ir ambicingas būtų, visada labiau atitiks teisės aktų leidėjo valią nei teismo sukurtas naujas atsisakymo vykdyti EAO atvejis. Galiausiai geriau koreguoti tos pozityviosios teisės normos prasmę ir apimtį, nei teismams kurti naują taisyklę neatsižvelgiant į tą teisės normą.

74. Kartoju, remiantis Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnio 4 dalimi, aiškinama atsižvelgiant į šį sprendimą, galima rasti išeitį, kurios jo 1 straipsnio 3 dalyje reikalaujama tokiais atvejais, kaip nagrinėjamas šioje byloje.

E. Sąlyginis ir peržiūrimas EAO vykdymo sustabdymas dėl svarių humanitarinių priežasčių

75. Tai, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnio 4 dalis yra tinkama nuostata siekiant įgyvendinti jo 1 straipsnio 3 dalyje numatytą reikalavimą, patvirtina argumentas, kad 4 dalyje aiškiai nurodytas „perdavimas <…>, dėl [kurio] <…> kils pavojus prašomo perduoti asmens gyvybei ar sveikatai“.

76. Tokia nuoroda reiškia, kad yra svarbus skirtumas, palyginti su Pagrindų sprendimo 2002/584 3, 4 ir 4a straipsniais. Šiuose straipsniuose numatyti privalomieji arba neprivalomieji nevykdymo pagrindai yra susiję su objektyviais elementais, t. y. su nusikaltimais, dėl kurių buvo išduotas EAO, arba su pasikeitusiu baudžiamuoju procesu, pradėtu arba galinčiu prasidėti dėl šių nusikaltimų ( 34 ).

77. Jeigu į Pagrindų sprendimo 2002/584 3 straipsnyje pateiktą sąrašą būtų įtrauktas papildomas nevykdymo pagrindas, grindžiamas Chartijos 3 arba 4 straipsnių pažeidimo rizika (atsižvelgiant į pagrindinės teisės pobūdį, šis pagrindas būtinai turėtų būti privalomasis), kiltų akivaizdžių sunkumų taikant nevykdymo sistemą, sukurtą remiantis visų valstybių narių baudžiamosios teisės sistemų teisine struktūra.

78. Jeigu nebūtų kitų teisių gynimo priemonių, šių sunkumų tikriausiai nepakaktų siekiant jurisprudencijoje nenustatyti naujo nevykdymo pagrindo; kaip paaiškinau pirma, taip buvo Sprendime Aranyosi ir Căldăraru nagrinėtais atvejais. Vis dėlto šioje byloje nagrinėjamu atveju galima pasinaudoti Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnio 4 dalyje numatyta teisių gynimo priemone. Ši priemonė visų pirma veiksminga siekiant: – nepažeisti nuostatos, kurios tikslas – apsaugoti prašomo perduoti asmens gyvybę ir neliečiamybę, proporcingumo ir tikslo, – taikyti šią priemonę neatsižvelgiant į nusikaltimą, už kurį asmuo persekiojamas, arba į bausmę, kuri turi būti vykdoma, t. y. neatsižvelgiant į visas aplinkybes, susijusias su valstybių narių baudžiamosios teisės sistemomis, kurios yra Pagrindų sprendimo 2002/584 3, 4 ir 4a straipsnių pagrindas.

79. Manau, Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnio 4 dalis yra tinkama nuostata siekiant pateikti atsakymą dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytų problemų.

80. Pirma, joje nustatytas kriterijus, pagal kurį apibrėžiama pavojaus didumo „minimali riba“ („pavojus gyvybei ar sveikatai“) atsižvelgiant į Chartijos 3 ir 4 straipsnius ( 35 ).

81. Antra, toje dalyje yra numatyta EAO išduodančių ir vykdančių teisminių institucijų bendradarbiavimo priemonė, dėl kurios įgyvendinimo klausia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

82. Nors pagal šią nuostatą dviejų teisminių institucijų bendradarbiavimas susijęs ne su EAO nevykdymo pagrindų buvimu, o su prašomo perduoti asmens perdavimo data, manau, nėra jokių kliūčių numatyti momento, kada vykdančioji institucija turi nuspręsti, ar sustabdyti perdavimą.

83. Keisdamasi informacija vykdančioji teisminė institucija iš išduodančiosios institucijos gali gauti paaiškinimų apie sulaikymo ar laisvės atėmimo įstaigose teikiamas sveikatos priežiūros paslaugas, pritaikytas prie prašomo perduoti asmens medicininių poreikių.

84. Be to, išduodančioji teisminė institucija, palaikydama tokį dialogą ir atsižvelgdama į prašomo perduoti asmens sveikatos būklę, apie kurią jai anksčiau nebuvo žinoma, savo iniciatyva arba vykdančiosios institucijos siūlymu gali iš naujo įvertinti EAO pagrįstumą, jeigu laiko tai tikslinga, atsižvelgdama į (naują) veiksnį, turintį įtakos proporcingumo vertinimui ( 36 ).

85. Taigi kartu su aplinkybėmis, kuriomis remiantis atliekamas proporcingumo vertinimas (vertinama, ar EAO yra išduotas baudžiamajam persekiojimui, ar bausmei vykdyti, ir, be kitų veiksnių, nusikalstamų veikų sunkumas), taip pat vertinama prašomo perduoti asmens sveikata. Atlikus šį vertinimą EAO gali būti panaikintas (laikinai arba galutinai), bet taip pat gali būti paliktas galioti, jeigu išduodančioji institucija nusprendžia, kad perdavimo procedūra vis dėlto turi būti tęsiama.

86. Manau, pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnio 4 dalį šiais atvejais galima taikyti teisminio bendradarbiavimo sistemą, panašią į tą, kuri pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 15 straipsnį gali būti taikoma prieš nusprendžiant, ar leisti vykdyti EAO.

87. Iš tiesų pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 15 straipsnio formuluotę svarbi yra informacija, kuri būtina „sprendimui dėl perdavimo priimti“, t. y. nuspręsti dėl perdavimo pagrįstumo atsižvelgiant į tai, kaip vykdomos sąlygos, visų pirma nustatytos Pagrindų sprendimo 2002/584 3–5 straipsniuose ( 37 ).

88. Vis dėlto manau, kad nėra jokių kliūčių keistis informacija, kai tokios informacijos reikia siekiant įvertinti riziką, dėl kurios stabdomas perdavimas, net ir po to, kai buvo nuspręsta perduoti, jei tam yra svarių humanitarinių priežasčių ( 38 ).

89. Žinoma, siekdama užtikrinti prašomo perduoti asmens teises, taip pat atsižvelgdama į teisėtą Sąjungos interesą kovoti su nebaudžiamumu (kovoti su juo visų pirma siekiama taikant EAO mechanizmą) ( 39 ) vykdančioji teisminė institucija sprendimą dėl galimo perdavimo sustabdymo turi priimti remdamasi visa informacija, būtina sprendimui priimti, ir žinodama visas aplinkybes.

90. Jeigu siekiant sužinoti šias aplinkybes reikia nedelsiant ir sklandžiai bendradarbiauti su išduodančiąja teismine institucija, tikslinga pasinaudoti Pagrindų sprendimo 2002/584 15 straipsnio 2 dalyje numatytu mechanizmu, net jei EAO jau įvykdytas.

91. Vadinasi, EAO, kurį vykdyti jau nurodyta patikrinus Pagrindų sprendimo 2002/584 3, 4 ir 4a straipsniuose nustatytus nevykdymo pagrindus, vykdymas gali būti sustabdytas. Taigi didelis pavojus sveikatai tampa pagrindu, dėl kurio galima leisti vykdyti EAO ir kuris pateisina sprendimą sustabdyti jo vykdymą.

F. Ar lėtinių ir nepagydomų ligų atveju perdavimas turi būti sustabdytas arba nevykdomas?

92. Dėl priemonės taikymo pratęsimo pažymėtina, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnio 4 dalyje nustatyta, jog perdavimas sustabdomas „laikinai“, ir nurodyta, kad EAO įvykdomas, „kai tik išnyksta [vykdymo sustabdymą pateisinusios svarios humanitarinės] priežastys“.

93. Taigi laikinas sustabdymas turi būti siejamas su tuo, kad yra jį pateisinančių humanitarinių priežasčių. Šios priežastys gali išnykti arba pasikeisti dėl įvairių dalykų (visų pirma dėl pasikeitusios prašomo perduoti asmens situacijos).

94. Bet kuriuo atveju, kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ( 40 ), jeigu sustabdymas turėtų būti pratęstas, nėra jokių kliūčių susijusioms teisminėms institucijoms tęsti dialogą ir taip rasti kitų konkrečių sprendimų ( 41 ).

95. Tik tuo atveju, jeigu atsižvelgiant į visas aplinkybes sustabdymą reikėtų pratęsti ilgesniam laikotarpiui (šio laikotarpio pagrįstumą turi įvertinti vykdančioji teisminė institucija, palaikydama dialogą su išduodančiąja teismine institucija) ( 42 ), perdavimas, dėl kurio sprendimą priėmė vykdančioji institucija, gali būti nevykdomas.

96. Galiausiai pažymiu, kad: – vykdančioji teisminė institucija iš esmės turi paisyti (išsamių) nevykdymo pagrindų, aiškiai numatytų Pagrindų sprendime 2002/584 (3, 4 ir 4a straipsniuose), t. y. pagrindų, susijusių tik su nusikaltimais, dėl kurių siekiama patraukti baudžiamojon atsakomybėn, ir su šiems nusikaltimams nagrinėti skirto baudžiamojo proceso pasikeitimais, – išimtiniais atvejais, jeigu yra pakankamas pagrindas manyti, kad dėl priežasčių, susijusių su prašomo perduoti asmens sveikatos būkle ir keliančių pavojų jo gyvybei, kyla didelė rizika, kad Chartijos 3 arba 4 straipsniai bus pažeisti, vykdančioji teisminė institucija, remdamasi išduodančiosios teisminės institucijos jai pateikta informacija, gali sustabdyti jau išduoto EAO vykdymą tol, kol išlieka didelė rizika.

V. Išvada

97. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui pateikti Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas, Italija) tokį atsakymą: 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos, iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, 1 straipsnio 3 dalis ir 23 straipsnio 4 dalis, nagrinėjamos atsižvelgiant į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 3, 4 ir 35 straipsnius, turi būti aiškinamos taip: jeigu vykdančioji teisminė institucija mano, kad dėl prašomo perduoti asmens, sergančio sunkiomis lėtinėmis ir galimai nepagydomomis ligomis, perdavimo jam gali kilti pavojus patirti didelę žalą sveikatai, ji turi prašyti išduodančiosios teisminės institucijos pateikti informaciją, kuria remiantis būtų galima atmesti tokio pavojaus galimybę ir prireikus išimtiniais atvejais laikinai sustabdyti to asmens perdavimą tol, kol išlieka didelis pavojus.

( 1 ) Originalo kalba: ispanų.

( 2 ) 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas dėl [EAO] ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34), iš dalies pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR (OL L 81, 2009, p. 24).

( 3 ) Sujungtos bylos C-404/15 ir C-659/15 PPU (EU:C:2016:198); toliau – Sprendimas Aranyosi ir Căldăraru, arba Sprendime Aranyosi ir Căldăraru įtvirtinta jurisprudencija.

( 4 ) Disposizioni per conformare il diritto interno alla decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d’arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri (2005 m. balandžio 22 d. Įstatymas Nr. 69, nustatantis Pagrindų sprendimo 2002/584 perkėlimo į nacionalinę teisę nuostatas <…>) (GURI, Nr. 98, 2005 m. balandžio 29 d., p. 6), su pakeitimais, padarytais 2021 m. vasario 2 d. Įstatyminiu dekretu Nr. 10 (GURI, Nr. 30, 2021 m. vasario 5 d., p. 22).

( 5 ) Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (1.3 punkto) matyti, kad Corte d'appello di Milano (Milano apeliacinis teismas) remiasi šiomis Italijos Konstitucijos nuostatomis: 2 ir 35 straipsniais, kuriais užtikrinama teisė į sveikatą, ir 3 straipsniu, kuriame nurodytas lygybės principas. Šis principas būtų pažeistas dėl to, kad ekstradiciją reglamentuojančiose nacionalinės teisės normose kaip konkretus nevykdymo pagrindas numatytas sveikatos priežasčių buvimas, tačiau pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 nuostatas į šias priežastis negalima atsižvelgti, kai išduotas EAO.

( 6 ) Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 7.3 punktas, kuriame nurodytas 2013 m. vasario 26 d. Sprendimo Åkerberg Fransson (C-617/10, EU:C:2013:105) 29 punktas ir 2013 m. vasario 26 d. Sprendimo Melloni (C-399/11, EU:C:2013:107) 60 punktas.

( 7 ) Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 7.4 punktas, kuriame nurodytas Sprendimo Aranyosi ir Căldăraru 80 punktas.

( 8 ) Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 7.5 punktas.

( 9 ) Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat remiasi 2018 m. liepos 25 d. Sprendimu Generalstaatsanwaltschaft (Laivės atėmimo sąlygos Vengrijoje) (C-220/18 PPU, EU:C:2018:589) ir 2019 m. spalio 15 d. Sprendimu Dorobantu (C-128/18, EU:C:2019:857), toliau – Sprendimas Dorobantu.

( 10 ) 2018 m. liepos 25 d. Sprendimas Minister for Justice and Equality (Teismų sistemos trūkumai) (C-216/18 PPU, EU:C:2018:586), toliau – Sprendimas Minister de Justice and Equality (Teismų sistemos trūkumai); 2020 m. gruodžio 17 d. Sprendimas Openbaar Ministerie (Išduodančiosios teisminės institucijos nepriklausomumas) (C-354/20 PPU ir C-412/20 PPU, EU:C:2020:1033), toliau – Sprendimas Openbaar Ministerie (Išduodančiosios teisminės institucijos nepriklausomumas).

( 11 ) Pavyzdžiui, 2021 m. spalio 26 d. Sprendimo Openbaar Ministerie (Teisė būti išklausytam vykdančiosios teisminės institucijos) (C-428/21 PPU ir C-429/21 PPU, EU:C:2021:876) 38 punktas.

( 12 ) 2022 m. vasario 22 d. Sprendimo Openbaar Ministerie (Išduodančiojoje valstybėje narėje pagal įstatymą įsteigtas teismas) (C-562/21 PPU ir C-563/21 PPU, EU:C:2022:100; toliau – Sprendimas Openbaar Ministerie (Išduodančiojoje valstybėje narėje pagal įstatymą įsteigtas teismas)) 43 punktas.

( 13 ) Loc. ult. cit., 44 punktas.

( 14 ) Sprendimo Minister for Justice and Equality (Teismų sistemos trūkumai) 41 punktas.

( 15 ) 2014 m. gruodžio 18 d. Nuomonės Nr. 2/13 (Sąjungos prisijungimas prie EŽTK), EU:C:2014:2454, 191 punktas.

( 16 ) Sprendimo Aranyosi ir Căldăraru 83 punktas.

( 17 ) Sprendimo Dorobantu 50 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.

( 18 ) Sprendimo Aranyosi ir Căldăraru 85 punktas.

( 19 ) Pritardamas Europos Žmogaus Teisės Teismo (toliau – EŽTT) vertinimui, pateiktam 2015 m. rugsėjo 28 d. Sprendime Bouyid prieš Belgiją (EC:ECHR:2015:0928JUD002338009), Teisingumo Teismas priminė, kad bet kokiomis aplinkybėmis, įskaitant kovos su terorizmu ir organizuotu nusikalstamumu atvejus, EŽTK absoliučiai draudžia kankinimą ir nežmonišką ar žeminamą elgesį arba baudimą, neatsižvelgiant į atitinkamo asmens elgesį (Sprendimo Aranyosi ir Căldăraru 87 punktas). Taigi Chartijos 4 straipsnyje nustatytai garantijai negalima taikyti jokios išimties, net ir remiantis svarbiausiu iš visų valstybės pagrindų, t. y. jos išlikimu.

( 20 ) Tai yra antroji iš pagrindinių teisių, kurias Teisingumo Teismas analizavo atsižvelgdamas į galimą EAO nevykdymo pagrindų išplėtimą (inter alia, Sprendime Openbaar Ministerie (Išduodančiojoje valstybėje narėje pagal įstatymą įsteigtas teismas), Sprendime Minister for Justice and Equality (Teismų sistemos trūkumai) ir Sprendime Openbaar Ministerie (Išduodančiosios teisminės institucijos nepriklausomumas)).

( 21 ) Sprendimas Openbaar Ministerie (Išduodančiosios teisminės institucijos nepriklausomumas). Jo 57 punkte primenama, kad „<…> toks [EAO mechanizmo] įgyvendinimas gali būti sustabdytas tik tuo atveju, jei viena iš valstybių narių šiurkščiai ir nuolat pažeidinėja ESS 2 straipsnyje išdėstytus principus, įskaitant teisinės valstybės principą, o Taryba tai nustato pagal ESS 7 straipsnio 2 dalį ir dėl to kyla ESS 7 straipsnio 3 dalyje nurodytos pasekmės“. Kursyvu išskirta mano.

( 22 ) Sprendimo Minister for Justice and Equality (Teismų sistemos trūkumai) 37 punktas.

( 23 ) Sprendimas Aranyosi ir Căldăraru ir Sprendimas Dorobantu.

( 24 ) Jos rašytinių pastabų 43 punkte pažymima, kad „problema susijusi su individualia asmens situacija ir yra neatsiejama nuo tos situacijos, neatsižvelgiant į sulaikymo sąlygas [EAO] išdavusioje valstybėje narėje“.

( 25 ) Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 1.1 punktas.

( 26 ) Savo rašytinėse pastabose (7 punkte) Kroatijos vyriausybė teigia, kad taikant šalies sveikatos priežiūros sistemą prašomam perduoti asmeniui užtikrinama aukšto lygio sveikatos priežiūra, įskaitant priklausomybės gydymą, nesvarbu, koks yra to asmens statusas.

( 27 ) Pagal analogiją žr. 2018 m. balandžio 24 d. Sprendimo MP (Asmens, kuris anksčiau patyrė kankinimų, papildoma apsauga) (C-353/16, EU:C:2018:276), toliau – Sprendimas MP (Asmens, kuris anksčiau patyrė kankinimų, papildoma apsauga), 41 punktą; jame nurodyta: „Chartijos 4 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad itin sunkios fizinės ar psichinės būklės trečiosios šalies piliečio išsiuntimas yra nežmoniškas ir žemina[mas] elgesys, kaip tai suprantama pagal šį straipsnį, jeigu dėl šio išsiuntimo kyla realus ir pagrįstas pavojus, kad jo sveikatos būklė gerokai ir nepataisomai pablogės“. Taip pat šiuo klausimu žr. neseniai priimto 2022 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Išsiuntimas – Medicininės kanapės) (C‑69/21, EU:C:2022:913), 66 punktą.

( 28 ) Sprendimo MP (Asmens, kuris anksčiau patyrė kankinimų, papildoma apsauga) 40 punkte nurodyti 2016 m. gruodžio 13 d. EŽTT sprendimo Paposhvili prieš Belgiją (EC:ECHR:2016:1213JUD004173810) 178 ir 183 punktai dėl lygiavertės Europos žmogaus teisių konvencijos (EŽTK) nuostatos: „pagal naujausią [EŽTT] suformuotą jurisprudenciją ši nuostata draudžia išsiųsti sunkiai sergantį asmenį, kuriam gresia neišvengiamas mirtinas pavojus arba kai esama pagrįstų priežasčių manyti, jog nors ir nėra neišvengiamo mirtino pavojaus, kyla realus pavojus, kad šalyje, į kurią jis turi būti išsiųstas, negavus tinkamos sveikatos priežiūros arba prieigos prie šios priežiūros, jo sveikatos būklė gerokai, staiga ir nepataisomai pablogės, dėl ko jam kils didelių kančių arba kur kas sumažės tikėtina gyvenimo trukmė“.

( 29 ) Remiantis per teismo posėdį Italijos vyriausybės pateiktu pavyzdžiu, paciento, sergančio inkstų liga, dėl kurios būtina taikyti dializes, perdavimas galėtų prieštarauti Chartijos 4 straipsniui, jeigu išduodančiojoje valstybėje narėje toks gydymas būtų neprieinamas.

( 30 ) Siekiant išvengti šio pavojaus, sulaikymo ir laisvės atėmimo įstaigose dažnai sudaromi ad hoc protokolai, o kai kuriose valstybėse narėse veikia kalėjimų psichiatrijos skyriai arba ligoninės. Žr. Pasaulio sveikatos organizacijos ir IASP (International association for suicide prevention; Tarptautinė savižudybių prevencijos asociacija) dokumentą „Preventing suicide in jails and prisons“ (2007), pateiktą šiuo adresu: https://n9.cl/947kd. Taip pat žr. Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūros (FRA) ataskaitą dėl sulaikymo sąlygų Europos Sąjungoje, kurią Komisija nurodė per teismo posėdį; šioje 2019 m. išleistoje ataskaitoje pateikiama informacija apie tai, kokiu mastu nacionalinės kalinimo įstaigų sveikatos priežiūros sistemos yra panašios (FRA: Criminal detention conditions in the European Union: rules and reality, 2019).

( 31 ) Pavyzdžiui, viena iš aiškiai nurodytų teisių yra teisė nebūti du kartus baudžiamam už tą pačią nusikalstamą veiką (Chartijos 50 straipsnis). Ji užtikrinama taikant Pagrindų sprendimo 2002/584 3 straipsnio 2 dalyje numatytą privalomąjį nevykdymo pagrindą ir suprantama kaip daugelio neprivalomųjų nevykdymo pagrindų, numatytų to sprendimo 4 straipsnyje, dalis. Tą patį galima pasakyti apie teisę į veiksmingą teisinę gynybą (Chartijos 47 straipsnis), kuri susijusi su atvejais, kai apkaltinamasis nuosprendis priimamas in absentia, ir kuri pagrindų sprendimo 4a straipsnyje pripažįstama kaip neprivalomasis nevykdymo pagrindas.

( 32 ) Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 6.2 ir 6.3 punktai.

( 33 ) Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 6.3 punktas.

( 34 ) Vienintelė subjektyvi aplinkybė, į kurią reikia atsižvelgti, numatyta Pagrindų sprendimo 2002/584 3 straipsnio 3 dalyje, kurioje kaip privalomasis nevykdymo pagrindas nustatytas baudžiamosios atsakomybės netaikymas dėl amžiaus. Vis dėlto šis pagrindas susijęs su asmenine aplinkybe, kuri siejama su nusikalstama veika ir turi įtakos baudžiamajai atsakomybei.

( 35 ) Kaip teigė Komisija (rašytinių pastabų 45 punktas), ši minimali riba neapima „psichologinių kančių“, būdingų laisvės atėmimo atvejui.

( 36 ) Savo rašytinių pastabų 6 punkte E. D. L. nurodo, kad EAO išdavimas bet kuriam sunkiai sergančiam asmeniui yra neproporcingas; nepritariu tokiam abstrakčiam požiūriui. Vis dėlto, kaip minėjau, proporcingumo principas gali būti svarbus.

( 37 ) Pagal 15 straipsnio 2 dalį šios nuostatos papildomos to paties pagrindų sprendimo 8 straipsniu, susijusiu su EAO turiniu ir forma.

( 38 ) Vykdančiajai teisminei institucijai nėra jokių kliūčių prašyti atitinkamos informacijos pagal Pagrindų sprendimo 2002/584 15 straipsnio 2 dalį, neatsižvelgiant į tai, ar ab initio nurodyta, kad yra svarių humanitarinių priežasčių, ar apie pavojų prašomo perduoti asmens neliečiamybei ir sveikatai sužinoma jau nusprendus vykdyti EAO.

( 39 ) Sprendimo Openbaar Ministerie (Išduodančiosios teisminės institucijos nepriklausomumas) 62 punktas.

( 40 ) Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 9.5 punktas.

( 41 ) Tai, kad liga yra lėtinė ir neapibrėžtos trukmės, netrukdo taikyti Pagrindų sprendimo 2002/584 23 straipsnio. Be to, išduodančiojoje valstybėje lėtine liga sergantis asmuo sveikatos priežiūros paslaugomis gali naudotis panašiomis sąlygomis kaip ir vykdančiojoje valstybėje. Kitaip yra, jeigu dėl paties perdavimo kyla neišvengiamas pavojus prašomo perduoti asmens gyvybei.

( 42 ) Manau, tokiais atvejais, kaip nagrinėjamoje byloje, kai prašomas perduoti asmuo yra laisvėje, pakartotinis sustabdymas paties suinteresuotojo asmens prašymu negali būti laikomas nepagrįstu delsimu.