Byla T‑29/05

Deltafina SpA

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Ispanijos žaliavinio tabako supirkimo ir pirminio perdirbimo rinka – Sprendimas, kuriuo pripažintas EB 81 straipsnio pažeidimas – Kainų nustatymas ir rinkos pasidalijimas – Pranešimo apie kaltinimus ir ginčijamo sprendimo atitiktis – Teisė į gynybą – Atitinkamos rinkos apibrėžimas – Baudos – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Organizatoriaus vaidmuo – Bendradarbiavimas“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Karteliai – Priskyrimas vienai įmonei – Komisijos sprendimas, kuriuo pripažinta įmonės, veikiančios rinkoje, esančioje iš karto žemiau atitinkamos rinkos, bei aktyviai ir tyčia prisidėjusios prie kartelio įmonės, atsakomybė

(EB 3 straipsnio 1 dalies g punktas ir 81 straipsnio 1 dalis)

2. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pranešimas apie kaltinimus – Būtinas turinys – Teisės į gynybą paisymas – Apimtis

(Tarybos reglamentai Nr. 17 ir Nr. 1/2003)

3. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Poveikis prekybai tarp valstybių narių – Vertinimo kriterijai

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

4. Institucijų aktai – Baudų, skiriamų pažeidus konkurencijos taisykles, nustatymo metodo gairės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

5. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Vertinimas – Vertinimas kiekvienu atveju

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

6. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Vertinimas – Komisijos patvirtintose gairėse aiškiai paminėtų trijų kriterijų tarpusavio priklausomybė – Pažeidimo kvalifikavimas kaip labai sunkaus – Su pažeidimo pobūdžiu susijusio kriterijaus lemiama reikšmė

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

7. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Konkretus poveikis rinkai

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1A punkto pirma pastraipa)

8. Konkurencija – Baudos – Teisinis pagrindas – Nustatymas – Komisijos ankstesnės sprendimų priėmimo praktikos poveikis – Nebuvimas

(Tarybos reglamentai Nr. 17 ir Nr. 1/2003)

9. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis

(EB 253 straipsnis)

10. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pranešimas apie kaltinimus – Būtinas turinys – Teisės į gynybą paisymas

(Tarybos reglamentai Nr. 17 ir Nr. 1/2003; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

11. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Pažeidimo organizatoriaus vaidmuo – Sąvoka

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punktas)

12. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Lengvinančios aplinkybės – Vertinimas – Būtinybė atskirai atsižvelgti į kiekvieną aplinkybę – Nebuvimas – Visapusis vertinimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punktas)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Lengvinančios aplinkybės – Skirtingas nei įgyvendinant kartelį sutartas elgesys – Vertinimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punkto antra įtrauka)

14. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Lengvinančios aplinkybės – Pažeidimo nutraukimas prieš įsikišant Komisijai – Nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punkto trečia įtrauka)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Baudos sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Sąlygos

(Tarybos reglamentai Nr. 17 ir Nr. 1/2003; Komisijos pranešimas 96/C 207/04)

16. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Baudos – Nustatymas – Kriterijai – Bendro baudų lygio padidinimas – Leistinumas – Sąlygos

(EB 81 straipsnio 1 dalis ir EB 82 straipsnis; Tarybos reglamentai Nr. 17 ir Nr. 1/2003)

1. Komisija neviršija EB 81 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto draudimo ribų nustatydama vienos įmonės atsakomybę dėl šios nuostatos pažeidimo, kai ši įmonė, nors ir veikia rinkoje, esančioje iš karto po rinkos, kurioje buvo atlikti konkurenciją ribojantys veiksmai, aktyviai ir tyčia dalyvauja įgyvendinant kitoje nei jos veiklos rinka veikiančių gamintojų sudarytą kartelį.

Įmonė gali pažeisti EB 81 straipsnio 1 dalyje numatytą draudimą, kai su kitomis įmonėmis suderintais veiksmais siekia apriboti konkurenciją bendrojoje rinkoje esančioje konkrečioje atitinkamoje rinkoje, nebūtinai reikalaujant, kad ji pati vykdytų veiklą minėtoje atitinkamoje rinkoje.

Taigi negalima atmesti to, kad įmonė gali dalyvauti taikant konkurencijos apribojimą netgi neapribodama savo veiksmų laisvės rinkoje, kur ji daugiausia vykdo veiklą. Aiškinant kitaip, būtų taip susiaurinta EB 81 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto draudimo taikymo sritis, kad tai prieštarautų jo veiksmingumui ir pagrindiniam tikslui, kuris, atsižvelgiant į EB 3 straipsnio 1 dalies g punktą, yra užtikrinti neiškreiptos konkurencijos išsaugojimą bendrojoje rinkoje, nes tuomet juo būtų neleidžiama prie konkurencijos apribojimo aktyviai prisidėjusios įmonės patraukti atsakomybėn vien dėl to, kad toks prisidėjimas neišplaukia iš atitinkamoje rinkoje, kurioje šis ribojimas pasireiškia ar siekiama, kad jis pasireikštų, vykdomos ekonominės veiklos.

Atsižvelgiant į EB 81 straipsnio 1 dalimi ir EB 3 straipsnio 1 dalies g punktu siekiamus tikslus, terminu „įmonių susitarimai“ norima patvirtinti, jog egzistuoja kartelio ir pažeidimą padariusios įmonės koncepcija, pagal kurią nedaromas skirtumas pagal sektorių ar rinką, kur atitinkamos įmonės vykdo veiklą.

Viso pažeidimo priskyrimas įmonei, dalyvavusiai įgyvendinant kartelį, atitinka asmeninės atsakomybės principo reikalavimus, kai tenkinamos dvi sąlygos: pirmoji objektyvaus, o antroji subjektyvaus pobūdžio.

Pirmoji sąlyga tenkinama, kai, kalbant apie toje pačioje atitinkamoje rinkoje veikiančių konkurentų, taip pat tokių konkurentų ir jų klientų santykius, dalyvaujanti įmonė prisidėjo prie kartelio įgyvendinimo, net jeigu tai darė vykdydama nurodymus, ar jos vaidmuo tebuvo pagalbinis arba pasyvus, pavyzdžiui, tylus pritarimas ar nepranešimas apie šį kartelį valdžios institucijoms.

Dėl antrosios sąlygos reikia nurodyti, kad viso pažeidimo priskyrimas įmonei dalyvei taip pat priklauso nuo jos pareikštos valios, įrodančios jos pritarimą, net jeigu jis yra tylus, kartelio tikslams.

(žr. 48–49, 51, 57–58, 62 punktus)

2. Tam, kad būtų paisoma teisės į gynybą vykstant visoms procedūroms, per kurias gali būti skirtos sankcijos, pirmiausia baudos ar periodinės baudos, reikia, kad pranešime apie kaltinimus, kurį Komisija adresuoja įmonei, kuriai ketina skirti sankciją dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo, būtų nurodyti esminiai veiksniai, kuriais remdamasi ji kaltina įmonę, pavyzdžiui, inkriminuojamos faktinės aplinkybės, jų kvalifikacija ir įrodymai, kuriais remiasi Komisija, kad ši įmonė galėtų veiksmingai pateikti savo argumentus per prieš ją pradėtą administracinę procedūrą.

Teisės į gynybą pažeidimas per administracinę procedūrą turi būti vertinimas atsižvelgiant į Komisijos pranešime apie kaltinimus ir sprendime, kuriuo baigiama ši procedūra, pateiktus kaltinimus. Tokiomis aplinkybėmis teisės į gynybą pažeidimas konstatuojamas, kai kaltinimą, kuris, įmonės teigimu, jai nebuvo pareikštas pranešime apie kaltinimus, Komisija pateikia galutiniame sprendime. Vien tai, kad faktai apibūdinami skirtingai siekiant, kad iš galutinio sprendimo būtų galima juos kuo tiksliau suprasti, negali sudaryti esminio pranešime apie kaltinimus pateiktų kaltinimų pakeitimo.

(žr. 113–115, 120 punktus)

3. Kad galėtų daryti poveikį prekybai tarp valstybių narių sprendimas, susitarimas ar veiksmai, atsižvelgiant į objektyvių teisinių ir faktinių aplinkybių visumą, turi leisti pakankamai tiksliai numatyti, kad jie gali taip tiesiogiai ar netiesiogiai, realiai ar potencialiai paveikti prekybą tarp valstybių narių, kad atsirastų pagrindas nuogąstauti dėl to, jog jie gali kliudyti kurti vieningą valstybių narių rinką. Be to, reikia, kad šis poveikis nebūtų nereikšmingas. Taigi apskritai prekybai Bendrijos viduje poveikis daromas, kai yra keletas veiksnių, kurie, nagrinėjami atskirai, nebūtinai yra lemiami.

EB 81 straipsnio 1 dalyje nenumatytas reikalavimas, kad šioje nuostatoje nurodyti karteliai padarytų didelį poveikį prekybai Bendrijos viduje, tačiau numatytas reikalavimas nustatyti, kad dėl šių kartelių pobūdžio gali būti padaromas toks poveikis.

(žr. 167–169 punktus)

4. Nors Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairės negali būti laikomos teisės norma, kurios administracija turi laikytis visais atvejais, vis dėlto jose nustatyta elgesio taisyklė, rodanti sektiną praktiką, nuo kurios administracija konkrečiu atveju negali nukrypti nenurodžiusi priežasčių, atitinkančių vienodo požiūrio principą.

(žr. 230 punktą)

5. Tai, kad Komisija Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse patikslino savo nuomonę dėl pažeidimo sunkumo vertinimo, nekliudo jai visapusiškai įvertinti šį kriterijų remiantis visomis svarbiomis aplinkybėmis, įskaitant tuos aspektus, kurie gairėse nėra aiškiai minimi.

(žr. 230 punktą)

6. Trys kriterijai, į kuriuos reikia atsižvelgti atliekant Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimo sunkumo vertinimą pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gaires, – tai pažeidimo pobūdis, jo konkretus poveikis rinkai, kai jis gali būti įvertintas, ir atitinkamos geografinės rinkos apimtis. Šie trys pažeidimo sunkumo vertinimo aspektai turi nevienodą svorį atliekant visapusį vertinimą. Pažeidimo pobūdžiui tenka lemiama reikšmė, visų pirma kvalifikuojant pažeidimus kaip „labai sunkius“.

Šiuo klausimu iš gairėse pateikto labai sunkių pažeidimų aprašymo išplaukia, kad susitarimai arba suderinti veiksmai, kuriais visų pirma siekiama nustatyti kainas ar pasidalyti rinkas, vien dėl savo pobūdžio gali būti kvalifikuojami kaip „labai sunkūs“ ir tokiems veiksmams nebūtinai turi būti būdingas ypatingas poveikis arba teritorinis mastas. Šią išvadą patvirtina aplinkybė, kad jei aprašant sunkius pažeidimus aiškiai nurodoma, kad jie turi poveikį rinkai ir pasireiškia didesnėje bendrosios rinkos dalyje, labai sunkių pažeidimų atveju neminimas konkretaus poveikio rinkai arba pasekmių tam tikroje specialioje teritorijoje reikalavimas.

Šie trys pažeidimo sunkumo vertinimo aspektai yra vienas nuo kito priklausomi ta prasme, kad vieno ar kito aspekto atžvilgiu didesnis sunkumo laipsnis gali kompensuoti mažesnį pažeidimo sunkumo laipsnį kitų aspektų atžvilgiu.

Geografinės rinkos apimtis yra tik vienas iš trijų svarbių pažeidimo sunkumo visapusio įvertinimo kriterijų ir nėra savarankiškas kriterijus ta prasme, kad tik tie pažeidimai, kurie susiję su daugeliu valstybių narių, gali būti kvalifikuojami kaip „labai sunkūs“. Nei EB sutartis, nei Reglamentas Nr. 17, nei gairės ar teismų praktika neleidžia manyti, kad taip gali būti kvalifikuojami tik geografiniu požiūriu labai paplitę apribojimai. Todėl dėl mažo nagrinėjamos geografinės rinkos dydžio nedraudžiama nustatyto pažeidimo kvalifikuoti kaip „labai sunkaus“. Tokia išvada a fortiori galioja, jei nagrinėjamos prekės rinkos dydis yra mažas, nes prekės rinkos dydis iš principo yra ne aplinkybė, į kurią privalomai reikia atsižvelgti, bet tik vienas iš svarbių veiksnių vertinant pažeidimo sunkumą ir nustatant baudos dydį.

Akivaizdu, kad pažeidimas, kuriuo kaltinami tabako perdirbėjai ir atitinkama įmonė, kurios viena veiklos dalių – perdirbto tabako pardavimas, apimantis įvairių veislių žaliavinio tabako kainų nustatymą valstybėje narėje ir žaliavinio tabako, kurį reikia supirkti iš augintojų, kiekio pasidalijimą, yra labai sunkus dėl savo pobūdžio. Tokio tipo pažeidimai kvalifikuojami kaip ypač sunkūs, nes jie tiesiogiai veikia esminius konkurencijos veiksnius nagrinėjamoje rinkoje, arba kaip akivaizdūs Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimai.

(žr. 231, 233–234, 238, 240–242 punktus)

7. Tai, kad vertindama Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimo sunkumą tam, kad nustatytų baudos dydį, Komisija teisiškai neįrodė, jog kartelis turėjo konkretų poveikį rinkoje, neturi reikšmės pažeidimą kvalifikuojant kaip „labai sunkų“.

Remiantis konkretaus poveikio rinkai pakankamo įrodymo nebuvimu negalima ginčyti pradinio baudos dydžio, kurį Komisija nustatė atsižvelgdama į pažeidimo sunkumą.

(žr. 250–251 punktus)

8. Skiriant baudas konkurencijos srityje ankstesnė Komisijos sprendimų priėmimo praktika per se nesudaro teisinio pagrindo.

(žr. 292, 426 punktus)

9. Individualaus sprendimo motyvavimas turi taip aiškiai ir vienareikšmiškai išreikšti teisės aktą priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suvokti priežastis, dėl kurių priemonė priimta, o kompetentingas teismas – vykdyti kontrolę. Reikalavimas motyvuoti vertinamas atsižvelgiant į atskiro atvejo aplinkybes. Nėra reikalaujama, kad motyvacijoje būtų nurodyti visi reikšmingi faktiniai ir teisės aspektai, nes klausimas, ar motyvavimas atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinamas atsižvelgiant ne tik į nagrinėjamo teisės akto tekstą, bet ir į aplinkybes, kurioms esant jis buvo priimtas, ir į visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas.

(žr. 319 punktą)

10. Komisija laikosi savo pareigos paisyti atitinkamų įmonių teisės būti išklausytoms, jei savo pranešime apie kaltinimus aiškiai nurodo, kad spręs klausimą, ar atitinkamoms įmonėms turi būti skirtos baudos, ir baudai galinčias daryti įtaką pagrindines faktines ir teisines aplinkybes, pavyzdžiui, nurodyto pažeidimo sunkumą ir trukmę bei tai, ar pažeidimas buvo padarytas „tyčia ar dėl neatsargumo“. Tai padariusi, ji suteikia joms būtinus pagrindus gynybai ne tik dėl paties pažeidimo konstatavimo, bet ir dėl baudos skyrimo. Tačiau nustačius pareigą Komisijai pranešti atitinkamoms įmonėms konkrečius duomenis apie ketinamų skirti baudų dydį pranešime apie kaltinimus, ši institucija būtų įpareigojama netinkamai paankstinti savo galutinį sprendimą.

Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad įmonę kvalifikavus kaip organizatorę kyla svarbių pasekmių, susijusių su atitinkamai įmonei skirtinos baudos dydžiu. Taigi pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 2 punktą tai yra sunkinanti aplinkybė, dėl kurios reikšmingai didinama pagrindinė bauda. Be to, pagal pranešimo dėl bendradarbiavimo B punkto e papunktį dėl tokio kvalifikavimo iš karto pašalinama galimybė labai sumažinti baudą, nors kaip organizatorė kvalifikuojama įmonė ir atitiktų visas sąlygas, kad galėtų pasinaudoti tokiu sumažinimu. Todėl Komisija pranešime apie kaltinimus turi pirmiausia nurodyti, jos nuomone, svarbias aplinkybes, kad įmonė, kuri gali būti kvalifikuojama kaip kartelio organizatorė, galėtų atsakyti į tokį kaltinimą. Tačiau atsižvelgiant į tai, kad šis pranešimas yra tik vienas iš galutinio sprendimo priėmimo etapų ir todėl jame nepateikiama galutinė Komisijos pozicija, negalima reikalauti, kad ši jau šioje stadijoje teisiškai kvalifikuotų aplinkybes, kuriomis grįs savo galutinį sprendimą kvalifikuoti įmonę kaip kartelio organizatorę.

(žr. 324–325, 327 punktus)

11. Nustatant baudos už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą dydį aptariama įmonė tam, kad jai būtų priskirtas organizatorės vaidmuo, turi būti pastebima varomoji kartelio jėga ir jos atsakomybė jį įgyvendinant turi būti ypatinga bei konkreti.

Nors Komisijos nurodytos aplinkybės patvirtina, kad ši įmonė atliko aktyvų ir tiesioginį vaidmenį įgyvendinant kartelį, vis dėlto jų neužtenka norint įrodyti, kad ši įmonė buvo pastebima šio kartelio varomoji jėga, visų pirma jeigu nė vienas bylos medžiagoje esantis įrodymas neleidžia patvirtinti, kad atitinkama įmonė ėmėsi kokios nors iniciatyvos, kad sukurtų minėtą kartelį ar įkalbėtų kurią nors kitą įmonę prisijungti, ir jokie įrodymai neleidžia nustatyti, kad ji atliko pareigas, kurios įprastai susijusios su kartelio organizatoriaus vaidmens vykdymu, kaip antai pirmininkavimas susitikimams arba tam tikrų duomenų surinkimas bei platinimas.

(žr. 332–335 punktus)

12. Nustatydama baudų už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimus dydį Komisija iš principo privalo laikytis savo pačios priimtų gairių. Tačiau Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse nenurodyta, kad Komisija visada privalo atskirai atsižvelgti į kiekvieną jų 3 punkte nurodytą lengvinančią aplinkybę ir neprivalo automatiškai papildomai sumažinti baudos, nes tinkamą galimo baudos sumažinimo dėl lengvinančių aplinkybių dydį reikia nustatyti visapusiškai įvertinus visas svarbias aplinkybes.

Iš tiesų priėmus gaires netapo nereikšminga ankstesnė teismų praktika, pagal kurią nustatydama baudas, kurias ketina skirti, Komisija turi diskrecijos teisę, jai leidžiančią, nelygu bylos aplinkybės, atsižvelgti arba neatsižvelgti į tam tikrus veiksnius.

Taigi nesant gairėse privalomų nurodymų dėl lengvinančių aplinkybių, į kurias gali būti atsižvelgta, reikia daryti prielaidą, kad Komisija turėjo tam tikrą laisvę visapusiškai įvertinti, kiek ji gali sumažinti baudas, atsižvelgusi į lengvinančias aplinkybes.

(žr. 347–348 punktus)

13. Nustatydama baudos už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą dydį Komisija neprivalo pripažinti kartelio neįgyvendinimo kaip lengvinančios aplinkybės, nebent įmonė, kuri remiasi šia aplinkybe, gali įrodyti, kad taip aiškiai ir reikšmingai priešinosi šio kartelio įgyvendinimui, kad sutrikdė jo veikimą bei akivaizdžiai neprisijungė prie susitarimo ir taip neskatino kitų įmonių įgyvendinti nagrinėjamą kartelį. Iš tiesų būtų per daug paprasta įmonėms sumažinti didelės baudos gavimo riziką, jeigu gavusios naudos iš neteisėto kartelio jos paskui galėtų pasinaudoti ir baudos sumažinimu dėl to, kad jų vaidmuo įgyvendinant pažeidimą buvo ribotas, nors jų pozicija skatino kitas įmones imtis konkurencijai žalingesnių veiksmų.

(žr. 350 punktą)

14. Nustatant baudos už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą dydį Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 3 punkto trečioje įtraukoje minimas „pažeidimo nutraukimas Komisijai įsikišus (visų pirma atliekant patikrinimus)“ logiškai galėtų būti lengvinanti aplinkybė, tik jeigu būtų priežasčių manyti, kad šiuo įsikišimu nagrinėjamos įmonės buvo paskatintos nutraukti antikonkurencinius veiksmus, nes ši gairių nuostata netaikoma, kai pažeidimas jau buvo nutrauktas iki Komisijos įsikišimo.

(žr. 354–355 punktus)

15. Komisija turi didelę diskreciją baudų už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą nustatymo metodo atžvilgiu ir šiuo klausimu gali atsižvelgti į daugelį veiksnių, tarp kurių yra atitinkamų įmonių bendradarbiavimas per šios institucijos tarnybų atliekamą tyrimą. Iš tiesų ji turi didelę diskreciją, kai vertina įmonės bendradarbiavimo kokybę ir naudą, visų pirma palyginti su kitų įmonių įnašu. Siekiant pateisinti baudos dydžio sumažinimą dėl bendradarbiavimo, įmonės veiksmai turi padėti Komisijai įvykdyti užduotį nustatyti minėtus pažeidimus ir užkirsti jiems kelią. Vertindama įmonių bendradarbiavimą Komisija negali nepaisyti vienodo požiūrio principo, kuris pažeidžiamas, kai vienodos situacijos vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pateisinamas.

(žr. 389–390, 399 punktus)

16. Dėl to, jog Komisija anksčiau už tam tikro pobūdžio pažeidimus skirdavo tam tikro dydžio baudas, iš jos negali būti atimta galimybė paisant Reglamento Nr. 1/2003 nustatytų ribų padidinti šį lygį, jei to reikia Bendrijos konkurencijos politikos įgyvendinimui užtikrinti.

Ūkio subjektai negali turėtų teisėtų lūkesčių, kad išliks egzistuojanti padėtis, kurią Komisija gali pakeisti įgyvendindama savo diskreciją.

Todėl įmonės, su kuriomis susijusi administracinė procedūra, per kurią gali būti skirta bauda, negali turėti teisėtų lūkesčių, kad Komisija neviršys anksčiau taikytų baudų lygio.

Iš tiesų kiekviena įmonė, su kuria susijusi administracinė procedūra, per kurią gali būti skirta bauda, turi turėti omenyje, jog Komisija bet kuriuo momentu gali nuspręsti padidinti anksčiau taikytą baudų lygį.

(žr. 426, 435 punktus)

BENDROJO TEISMO (ketvirtoji kolegija)

SPRENDIMAS

2010 m. rugsėjo 8 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Ispanijos žaliavinio tabako supirkimo ir pirminio perdirbimo rinka – Sprendimas, kuriuo pripažintas EB 81 straipsnio pažeidimas – Kainų nustatymas ir rinkos pasidalijimas – Pranešimo apie kaltinimus ir ginčijamo sprendimo suderinamumas – Teisė į gynybą – Atitinkamos rinkos apibrėžimas – Baudos – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Organizatoriaus vaidmuo – Bendradarbiavimas“

Byloje T‑29/05

Deltafina SpA, įsteigta Orvjiete (Italija), atstovaujama advokatų R. Jacchia, A. Terranova, I. Picciano, F. Ferraro, J.‑F. Bellis ir F. Di Gianni,

ieškovė,

prieš

Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą É. Gippini Fournier ir F. Amato, vėliau – Gippini Fournier ir V. Di Bucci,

atsakovę,

dėl prašymo panaikinti 2004 m. spalio 20 d. Komisijos sprendimą C(2004) 4030 galut. dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnio 1 dalį (Byla COMP/C.38.238/B.2) – Žaliavinis tabakas – Ispanija), o nepatenkinus šio prašymo – sumažinti ieškovei šiuo sprendimu skirtą baudą,

BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija),

kurį sudaro kolegijos pirmininkas O. Czúcz, teisėjai I. Labucka ir K. O’Higgins (pranešėjas),

posėdžio sekretorius J. Palacio González, vyriausiasis administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. birželio 9 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

1 Ieškovė – pagal Italijos teisę įsteigta bendrovė Deltafina SpA, kurios pagrindinė veikla – pirminis žaliavinio tabako perdirbimas ir perdirbto tabako pardavimas. 100 % jos akcijų valdo amerikiečių bendrovė Universal Corp., tarpininkaujant jai visiškai priklausančiai pagal Amerikos teisę įsteigtai dukterinei bendrovei Universal Leaf Tobacco Company Inc. (toliau – Universal Leaf).

2 Universal Leaf taip pat priklauso visas Tabacos Españoles, SL (toliau – Taes), kuri yra viena iš keturių žaliavinio tabako pirminio perdirbimo įmonių Ispanijoje (toliau – perdirbėjai arba Ispanijos perdirbėjai), kapitalas.

3 Grupė, kurios nariai yra įvairios šio sprendimo 1 ir 2 punktuose nurodytos bendrovės, toliau vadinama „Universal grupe“.

4 Gavusi informacijos, kad Ispanijos žaliavinio tabako perdirbėjai ir augintojai neva padarė EB 81 straipsnio pažeidimus, Europos Bendrijų Komisija 2001 m. spalio 3 d. ir 4 d. atliko patikrinimus pagal 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio [EB 81] ir [EB 82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3), 14 straipsnį šių trijų perdirbėjų, t. y. Compañia española de tabaco en rama, SA (toliau – Cetarsa), Agroexpansión, SA ir World Wide Tobacco España, SA (toliau – WWTE) bei Asociación Nacional de Empresas Transformadoras de Tabaco (toliau – Anetab) patalpose.

5 Komisija taip pat atliko patikrinimus 2001 m. spalio 3 d. – Maison des métiers du tabac (Tabako pramonės rūmai) ir Europos tabako perdirbėjų federacijos patalpose, o 2001 m. spalio 5 d. – Federación nacional de cultivadores de tabaco (toliau – FNCT) patalpose.

6 2002 m. sausio 16 d. laišku perdirbėjai ir Anetab, remdamiesi Komisijos pranešimu dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais (OL C 207, 1996, p. 4, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo), jai pranešė apie savo norą bendradarbiauti.

7 2002 m. sausio 21 d. laišku jie pateikė Komisijai tam tikros informacijos.

8 2002 m. vasario 15 d. laišku Universal Leaf informavo Komisiją, jog visiškai pritaria Taes iniciatyvai bendradarbiauti pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo. Be to, ji nurodė, kad Deltafina kartu su Taes rengia paaiškinimus, kuriuose apibūdintas šios vaidmuo ir veikla Ispanijos tabako rinkoje, ir kad tikisi, jog todėl ir Deltafina galės pasinaudoti lengvatomis pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo.

9 2002 m. vasario 18 d. Taes išsiuntė Komisijai šio sprendimo 8 punkte nurodytus paaiškinimus.

10 Paskui Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 17 11 straipsniu, išsiuntė Ispanijos perdirbėjams, Anetab ir FNCT kelis prašymus pateikti informaciją. Ji taip pat paprašė informacijos dėl Ispanijos teisės aktų, susijusių su žemės ūkio produktais, iš Ispanijos žemės ūkio, žuvininkystės ir maisto ministerijos (toliau – Žemės ūkio ministerija).

11 2003 m. gruodžio 11 d. Komisija pradėjo procedūrą, dėl kurios iškelta ši byla, ir priėmė pranešimą apie kaltinimus, skirtą 20 įmonių ar asociacijų, tarp kurių buvo Ispanijos perdirbėjai, Deltafina, Universal, Universal Leaf, Anetab ir FNCT.

12 Suinteresuotosios įmonės ir asociacijos galėjo susipažinti su Komisijos tyrimų medžiaga, kurios kopija, įrašyta į CD, joms buvo išsiųsta, ir atsakydamos į šios pateiktus kaltinimus perdavė rašytines pastabas. Deltafina rašytines pastabas pateikė 2004 m. kovo 1 dieną.

13 2004 m. kovo 29 d. įvyko posėdis, kuriame dalyvavo Deltafina.

14 Pasikonsultavusi su Konkurenciją ribojančios veiklos ir monopolijų patariamuoju komitetu ir atsižvelgusi į galutinę bylas nagrinėjančio pareigūno ataskaitą, 2004 m. spalio 20 d. Komisija priėmė Sprendimą C (2004) 4030 galut. dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnio 1 dalį (Byla COMP/C.38.238/B.2) – Žaliavinis tabakas – Ispanija) (toliau – ginčijamas sprendimas), kurio santrauka paskelbta 2007 m. balandžio 19 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL L 102, p. 14).

15 Ginčijamas sprendimas susijęs su dviem horizontaliais karteliais, sudarytais ir įgyvendintais Ispanijos žaliavinio tabako rinkoje.

16 Pirmojo kartelio, kurį įgyvendinant dalyvavo perdirbėjai ir Deltafina, tikslas buvo kiekvienais metais, nuo 1996 m. iki 2001 m., nustatyti vidutinę (maksimalią) kiekvienos veislės visų rūšių kokybės žaliavinio tabako pristatymo kainą ir pasidalyti kiekvienos veislės žaliavinio tabako kiekiais, kuriuos kiekvienas perdirbėjas galėjo supirkti iš augintojų (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 74–76 ir 276 konstatuojamąsias dalis). Nuo 1999 m. iki 2001 m. perdirbėjai ir Deltafina taip pat buvo susitarę dėl kainos svyravimo ribų, taikomų kiekvienos veislės žaliaviniam tabakui pagal kokybės klasę, nurodytų „auginimo sutarčių“ prieduose esančiose lentelėse, bei dėl „papildomų sąlygų“ t. y. vidutinės minimalios augintojo ir augintojų grupės kainos (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 77–83 ir 276 konstatuojamąsias dalis).

17 Šio sprendimo 16 punkte apibūdintas kartelis toliau vadinamas „perdirbėjų karteliu“.

18 Įgyvendinant antrąjį ginčijamame sprendime nurodytą kartelį dalyvavo trys Ispanijos žemės ūkio sąjungos: Asociación agraria de jóvenes agricultores (toliau – ASAJA), Unión de pequeños agricultores (toliau – UPA) ir Coordinadora de organizaciones de agricultores y ganaderos (toliau – COAG) bei Confederación de cooperativas agrarias de España (toliau – CCAE). Šio kartelio tikslas buvo kiekvienais metais, nuo 1996 m. iki 2001 m., nustatyti kainos svyravimo ribas, taikomas kiekvienos veislės žaliaviniam tabakui pagal kokybės klasę, nurodytas „auginimo sutarčių“ prieduose esančiose lentelėse, bei „papildomas sąlygas“ (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 77–83 ir 277 konstatuojamąsias dalis).

19 Šio sprendimo 18 punkte apibūdintas kartelis toliau vadinamas „augintojų atstovų karteliu“.

20 Ginčijamame sprendime Komisija padarė išvadą, jog kiekvienas šių kartelių sudaro atskirą ir tęstinį EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimą (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 275–277 konstatuojamąsias dalis).

21 Šio sprendimo 1 straipsnyje atsakomybę dėl perdirbėjų kartelio ji priskyrė devynioms įmonėms, tarp kurių Ispanijos perdirbėjai ir Deltafina, o dėl augintojų atstovų kartelio – ASAJA, UPA, COAG ir CCAE (toliau kartu – augintojų atstovai).

22 Ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje Komisija nurodė šioms įmonėms ir augintojų atstovams nedelsiant nutraukti 1 straipnyje nurodytus pažeidimus, jei jie to dar nepadarė, ir susilaikyti nuo bet kokių ribojančių veiksmų, turinčių identišką ar panašų tikslą ar poveikį.

23 Ginčijamo sprendimo 3 straipsnyje skirtos šios baudos:

– Deltafina: 11 880 000 eurų,

– Cetarsa: 3 631 500 eurų,

– Agroexpansión: 2 592 000 eurų,

– WWTE: 1 822 500 eurų,

– Taes: 108 000 eurų,

– ASAJA: 1 000 eurų,

– UPA: 1 000 eurų,

– COAG: 1 000 eurų,

– CCAE: 1 000 eurų.

24 Skiriant baudą Deltafina buvo atsižvelgta visų pirma į jos organizatorės vaidmenį perdirbėjų kartelyje (ginčijamo sprendimo 435 ir 436 konstatuojamosios dalys). Atsižvelgdama į šį vaidmenį Komisija pagrindinę baudą padidino 50 % dėl sunkinančių aplinkybių. Tačiau dėl lengvinančių aplinkybių Deltafina skirta pagrindinė bauda sumažinta 40 % (ginčijamo sprendimo 437 ir 438 konstatuojamosios dalys), o dėl jos bendradarbiavimo per administracinę procedūrą bauda sumažinta 10 % (ginčijamo sprendimo 448–456 konstatuojamosios dalys).

25 Be to, iš ginčijamo sprendimo 3 straipsnio matyti, kad WWTE patronuojančios bendrovės solidariai atsako už WWTE paskirtos baudos sumokėjimą, o Agroexpansión patronuojanti bendrovė – už šiai paskirtos baudos sumokėjimą.

Procesas ir šalių reikalavimai

26 Deltafina pareiškė šį ieškinį, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2005 m. sausio 20 dieną.

27 Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones pagal savo Procedūros reglamento 64 straipsnį, paprašė šalių pateikti tam tikrus dokumentus ir atsakyti į joms pateiktus klausimus. Šalys tai padarė per nustatytą terminą.

28 Per 2009 m. birželio 9 d. posėdį buvo išklausytos šalių žodinės pastabos ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.

29 Deltafina Bendrojo Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą,

– nepatenkinus pirmojo reikalavimo, sumažinti baudos dydį,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

30 Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinį kaip iš dalies nepriimtiną ir bet kuriuo atveju kaip visiškai nepagrįstą,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas,

– nepatenkinus šio reikalavimo, jeigu ieškovė pralaimėtų bylą ta pačia apimtimi, kaip ir Komisija, nurodyti kiekvienai šaliai padengti savo bylinėjimosi išlaidas, o jeigu ieškovė pralaimėtų bylą didžiąja dalimi, nurodyti jai padengti savo ir dalį Komisijos bylinėjimosi išlaidų.

Dėl teisės

31 Grįsdama savo ieškinį ieškovė remiasi vienuolika pagrindų:

– pirmasis susijęs su EB 81 straipsnio 1 dalies, 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 23 straipsnio 2 dalies a punkto ir teisėtumo bei asmeninės atsakomybės principų pažeidimu, motyvavimo stoka ir piktnaudžiavimu įgaliojimais,

– antrasis susijęs su Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 ir 2 dalių, teisės į gynybą, teisės į teisingą bylos nagrinėjimą, esminių procedūrinių reikalavimų ir teisėtumo, teisėtų lūkesčių bei proporcingumo principų pažeidimu, motyvavimo stoka ir piktnaudžiavimu įgaliojimais,

– trečiasis susijęs su EB 81 straipsnio 1 dalies, Reglamento Nr. 1/2003 2 straipsnio ir Gairių dėl poveikio prekybai koncepcijos pagal [EB] 81 ir 82 straipsnius (OL C 101, 2004, p. 81) 43 punkto pažeidimu bei motyvavimo stoka,

– ketvirtasis susijęs su Reglamento Nr. 1/2003 2 straipsnio ir 23 straipsnio 2 dalies, Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir [EAPB] 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių (OL C 9, 1998, p. 3, toliau – gairės) 1 A punkto ir 5 punkto d papunkčio bei proporcingumo, „vienodo požiūrio ir vienodos bausmės“ principų pažeidimu, motyvavimo stoka ir piktnaudžiavimu įgaliojimais,

– penktasis susijęs su Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalies, gairių 1 B punkto ir vienodo požiūrio principo pažeidimu bei piktnaudžiavimu įgaliojimais,

– šeštasis susijęs su Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalies ir gairių 2 punkto pažeidimu, motyvavimo stoka ir piktnaudžiavimu įgaliojimais,

– septintasis susijęs su Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalies ir gairių 3 punkto pažeidimu bei piktnaudžiavimu įgaliojimais,

– aštuntasis susijęs su Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies ir gairių 5 punkto a papunkčio pažeidimu,

– devintasis susijęs su Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalies, gairių preambulės ir 4 punkto, pranešimo dėl bendradarbiavimo B punkto e papunkčio ir D punkto bei vienodo požiūrio principo pažeidimu bei motyvavimo stoka ir piktnaudžiavimu įgaliojimais,

– dešimtasis susijęs su Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalies, gairių 5 punkto b papunkčio ir proporcingumo principo pažeidimu bei piktnaudžiavimu įgaliojimais,

– ir vienuoliktasis susijęs su vienodo požiūrio, bausmių netaikymo atgaline data ir teisėtų lūkesčių apsaugos principų pažeidimu bei piktnaudžiavimu įgaliojimais.

32 Trys pirmieji pagrindai nurodyti kaip pagrindiniai ir yra susiję su reikalavimais panaikinti ginčijamą sprendimą. Kiti septyni pagrindai nurodyti papildomai ir yra susiję su reikalavimais sumažinti baudos dydį. Paskutiniuoju pagrindu remiamasi tik tuo atveju, jei pirmesni septyni pagrindai būtų atmesti, ir juo taip pat siekiama, kad baudos dydis būtų sumažintas.

1. Dėl kaltinimų piktnaudžiavimu įgaliojimais priimtinumo

33 Deltafina, dėstydama įvairius pagrindus, kuriuos pateikė grįsdama savo ieškinį, išskyrus trečiąjį ir aštuntąjį, priekaištauja Komisijai, be kita ko, piktnaudžiavus įgaliojimais.

34 Šiuo klausimu reikia priminti, kad remiantis nusistovėjusia teismų praktika piktnaudžiavimo įgaliojimais sąvoka apima atvejus, kai administracinės valdžios institucija naudojasi savo įgaliojimais kitu tikslu nei tas, dėl kurio jie buvo suteikti. Sprendimas tik tuomet laikomas priimtu piktnaudžiaujant įgaliojimais, jei, remiantis objektyviais, svarbiais ir nuosekliais duomenimis, paaiškėja, kad jis buvo priimtas tik ar bent jau iš esmės siekiant kitų nei nurodytieji tikslų arba siekiant išvengti Sutartyje numatytos konkrečiomis aplinkybėmis taikytinos procedūros (1990 m. lapkričio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Fedesa ir kt., C‑331/88, Rink. p. I‑4023, 24 punktas ir 2007 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dalmine prieš Komisiją, C‑407/04 P, Rink. p. I‑829, 99 punktas).

35 Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad Deltafina tik abstrakčiai nurodo kelis kaltinimus, susijusius su piktnaudžiavimu įgaliojimais, nepateikdama nė menkiausio įrodymo ar argumentų, kuriais būtų galima juos pagrįsti, ir net nenurodydama, kokio tikslo realiai siekė Komisija priimdama ginčijamą sprendimą. Taip pateikti šie kaltinimai neatitinka Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto reikalavimų, nes jie nėra pakankamai aiškūs ir tikslūs, kad atsakovė galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas – priimti sprendimą dėl ieškinio, prireikus – be jokios kitos informacijos. Taigi jie turi būti pripažinti nepriimtinais (šiuo klausimu žr. 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mo och Domsjö prieš Komisiją, T‑352/94, Rink. p. II‑1989, 333 ir 334 punktus).

2. Dėl reikalavimų panaikinti ginčijamą sprendimą

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su EB 81 straipsnio 1 dalies, Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punkto ir teisėtumo bei asmeninės atsakomybės principų pažeidimu bei motyvavimo stoka

36 Pirmąjį Deltafina nurodytą pagrindą sudaro keturios dalys. Pateikdama pirmą dalį ji nesutinka su tuo, kad Komisija priskyrė jai atsakomybę už pažeidimą, padarytą rinkoje, kurioje ji nevykdo veiklos. Pateikdama antrą dalį ji teigia, kad veiksmai, dėl kurių, jos nuomone, ji kaltinama, nenumatyti nei EB 81 straipsnio 1 dalyje, nei Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punkte. Pateikdama trečią dalį ji teigia, kad Komisija klaidingai ją laikė perdirbėjų kartelio organizatore. Galiausiai, pateikdama ketvirtą dalį ji teigia, jog Komisija ginčijamame sprendime neapibrėžė atitinkamos rinkos.

37 Bendrasis Teismas dvi pirmas dalis nagrinės kartu, o paskui trečią ir ketvirtą dalis atskirai.

38 Dėl kaltinimo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu, kurį Deltafina nurodo pateikdama šį pagrindą, jo nesiedama su nei viena iš keturių dalių, reikia konstatuoti, kad ji nepateikia jokių jį galinčių paaiškinti argumentų. Todėl atsižvelgiant į Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą jį reikia atmesti kaip nepriimtiną (žr. šio sprendimo 35 punktą).

Dėl pirmos ir antros dalių, susijusių atitinkamai su tuo, kad Komisija priskyrė Deltafina atsakomybę už pažeidimą, padarytą rinkoje, kurioje ši nevykdo veiklos, ir su tuo, kad veiksmai, dėl kurių kaltinama Deltafina, nenumatyti nei EB 81 straipsnio 1 dalyje, nei Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punkte

– Šalių argumentai

39 Pirmiausia Deltafina teigia, kad nevykdo veiklos žaliavinio tabako supirkimo ir perdirbimo rinkoje Ispanijoje, ir todėl, darant prielaidą, kad ši rinka yra atitinkama rinka, jai negali būti priskiriama atsakomybė už joje vykdytus veiksmus.

40 Antra, Deltafina tvirtina nedalyvavusi rengiant tarp perdirbėjų sudarytus susitarimus ir jų neįgyvendinusi, nes jai nebuvo leista vykdyti perdirbėjo veiklos Ispanijoje ir todėl ji neturėjo teisės derėtis dėl sutarčių su Ispanijos žaliavinio tabako augintojais ir jų sudaryti bei dalyvauti pasidalijant supirktino žaliavinio tabako kiekį. Jos teigimu, jai negalima priskirti „veiksmų vykdytojos arba bendravykdės“, ir juo labiau perdirbėjų kartelio organizatorės vaidmens, tačiau daugiausia ją galima laikyti „asmeniu, kuris objektyviu ir subjektyviu požiūriais nesusijęs su karteliu, bet netiesiogiai palengvino vykdytojams veiksmų vykdymą, dalyvaudamas susirinkimuose, pasikeisdamas informacija ir laiškais, tarpininkaudamas ginčuose tarp dalyvių, saugodamas dokumentus ir duomenis“. Tačiau tokie veiksmai nenurodyti nei EB 81 straipsnio 1 dalyje, nei Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punkte ir dėl šios priežasties už juos negali būti baudžiama.

41 Grįsdama savo teiginius Deltafina remiasi 2003 m. gruodžio 10 d. Komisijos sprendimu 2005/349/EB dėl proceso pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE Sutarties 53 straipsnį (Byla COMP/E-2/37.857 – Organiniai peroksidai) (OL L 110, 2005, p. 44, toliau – sprendimas dėl organinių peroksidų). Ji tvirtina, kad šiame sprendime Komisija pripažino, jog EB 81 straipsnio 1 dalį pažeidė su atitinkamu karteliu nesusijusi bendrovė, t. y. konsultavimo įmonė AC‑Treuhand AG, dėl tam tikrų šios veiksmų, panašių į tuos, dėl kurių ji kaltinama. Ji teigia, kad nepaisant to, jog ši konsultavimo įmonė atliko esminį vaidmenį organizuojant ir vykdant kartelį ir ji buvo laikoma jo vykdymo „prižiūrėtoja“, jai buvo skirta tik simbolinė 1 000 eurų dydžio bauda dėl „santykinai naujo situacijos pobūdžio“.

42 Pirma, Komisija atsako, kad Deltafina argumentas, jog EB 81 straipsnio 1 dalis netaikoma įmonėms, kurios tiesiogiai nevykdo veiklos atitinkamoje rinkoje, visiškai negali būti grindžiamas šios nuostatos formuluote. Jos taikymo tikslams svarbu tai, kad atitinkama įmonė dalyvavo vykdant konkurenciją ribojančius veiksmus, kurie bent potencialiai reikšmingai paveikė prekybą tarp valstybių narių.

43 Antra, Komisija tvirtina, jog Deltafina teiginys, kad veiksmams, dėl kurių ji kaltinama, netaikomas EB 81 straipsnio 1 dalies draudimas, yra ne tik neturintis jokio pagrindo, bet jis taip pat paneigiamas keliais ieškinyje esančiais įrodymais.

44 Be to, Komisija tvirtina, kad, pačios Deltafina nuomone, jos vaidmuo gali būti prilygintas AC-Treuhand vaidmeniui byloje, kurioje buvo priimtas sprendimas dėl organinių peroksidų, ir kad dėl tokio vaidmens gali būti baudžiama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį.

– Bendrojo Teismo vertinimas

45 Dėl pirmos šio pagrindo dalies reikia nurodyti, jog šalys neginčija, kad Ispanijoje, kuri sudaro šioje byloje nagrinėjamą geografinę rinką, Deltafina nesuperka iš augintojų žaliavinio tabako ir nevykdo žaliavinio tabako pirminio perdirbimo veiklos. Šioje valstybėje narėje Deltafina vykdo veiklą tik kitoje proceso stadijoje, šiuo atveju perdirbto tabako supirkimo siekiant jį perparduoti tabako pramonės įmonėms stadijoje.

46 Todėl reikia pripažinti, kad Deltafina nevykdo veiklos atitinkamoje rinkoje, t. y., kaip bus išdėstyta šio sprendimo 82 punkte, Ispanijos žaliavinio tabako supirkimo ir pirminio perdirbimo rinkoje.

47 Tačiau tai nustačius negalima daryti išvados, kad Komisija neturi teisės nubausti Deltafina už EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimą.

48 Iš tiesų, kaip Bendrasis Teismas jau nusprendė savo 2008 m. liepos 8 d. Sprendimo AC‑Treuhand prieš Komisiją (T‑99/04, Rink. p. II‑1501) 122 punkte, įmonė gali pažeisti EB 81 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą draudimą, jeigu su kitomis įmonėmis suderintais veiksmais siekia apriboti konkurenciją konkrečioje vidaus rinkai priklausančioje atitinkamoje rinkoje, nebūtinai reikalaujant, jog ji vykdytų veiklą toje pačioje atitinkamoje rinkoje.

49 Tuo pačiu klausimu Bendrasis Teismas šio sprendimo 48 punkte minėto sprendimo AC-Treuhand prieš Komisiją 127 punkte nurodė, jog negalima atmesti to, kad įmonė gali dalyvauti taikant konkurencijos apribojimą, netgi neapribodama savo veiksmų laisvės rinkoje, kurioje ji daugiausia vykdo veiklą. Iš tiesų aiškinant kitaip būtų susiaurinta EB 81 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto draudimo taikymo sritis, o tai prieštarautų jo veiksmingumui ir pagrindiniam tikslui, kuris, atsižvelgiant į EB 3 straipsnio 1 dalies g punktą, yra užtikrinti neiškreiptą konkurenciją bendrojoje rinkoje, nes tuomet juo būtų neleidžiama prie konkurencijos apribojimo aktyviai prisidėjusios įmonės atžvilgiu pradėti teisinės procedūros vien dėl to, kad toks prisidėjimas nepriskiriamas atitinkamoje rinkoje, kurioje šis ribojimas pasireiškia ar siekiama, jog jis pasireikštų, vykdomai ekonominei veiklai. To paties sprendimo 128 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad atsižvelgiant į EB 81 straipsnio 1 dalimi ir EB 3 straipsnio 1 dalies g punktu siekiamus tikslus, žodžių junginys „įmonių susitarimai“ patvirtina, jog egzistuoja kartelio ir įmonės pažeidimo vykdytojos koncepcija, pagal kurią nedaromas skirtumas pagal sektorių ar rinką, kurioje atitinkamos įmonės vykdo veiklą.

50 Tačiau šioje byloje, kaip bus nuodugniau paaiškinta šio sprendimo 122–133 punktuose, paaiškėjo, kad Deltafina aktyviai ir tiesiogiai kartu su perdirbėjais dalyvavo įgyvendinant kartelį ir ji žinojo arba negalėjo nežinoti, kad juo buvo siekiama pašalinti arba apriboti konkurenciją žaliavinio tabako sektoriuje Ispanijoje.

51 Šio sprendimo 48 punkte išdėstytas Bendrojo Teismo vertinimas šioje byloje yra juo labiau svarbus atsižvelgiant į tai, kad AC-Treuhand, kaip konsultavimo įmonė, nevykdė jokios veiklos atitinkamos prekės, t. y. organinų peroksidų rinkoje, kaip konkurentė tiek pasiūlos, tiek paklausos atžvilgiu, o Deltafina, kaip pagrindinė Ispanijos perdirbėjų klientė, priešingai, veikė Ispanijoje rinkoje, esančioje iš karto po rinkos, kurioje buvo atliekami ginčijami konkurenciją ribojantys veiksmai. Be to, Deltafina veikė Italijoje tokioje pačioje, kaip ir šioje byloje nagrinėjamo produkto, rinkoje.

52 Todėl pirma pirmojo pagrindo dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.

53 Antra šio pagrindo dalis grindžiama prielaida, kad Deltafina ne aktyviai ir tiesiogiai dalyvavo perdirbėjų kartelyje kaip pastarieji, bet tik „netiesiogiai“ palengvino jo įgyvendinimą.

54 Taigi, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 50 punkte ir bus įrodyta jo 122–133 punktuose, ši prielaida yra klaidinga.

55 Bet kuriuo atveju Deltafina teiginys, kad įmonės, kurios prisideda prie kartelio įgyvendinimo tik vykdydamos nurodymus, kurių vaidmuo tėra pagalbinis ar pasyvus, nepažeidžia EB 81 straipsnio 1 dalies ir todėl joms negali būti skiriama bauda pagal Regalmento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, taip pat yra klaidingas.

56 Taigi šio sprendimo 48 punkte nurodytame Sprendime AC-Treuhand prieš Komisiją Bendrasis Teismas atmetė panašų teiginį, priminęs teismų praktiką, susijusią su įmonės dalyvavimo kartelyje sąlygomis, kurios turi būti įvykdytos, kad ją būtų galima patraukti atsakomybėn dėl viso pažeidimo kaip bendravykdę (129–136 punktai).

57 Konkrečiau kalbant, reikia pažymėti, kad tame sprendime Bendrasis Teismas priminė, jog viso pažeidimo priskyrimas įmonei, dalyvavusiai įgyvendinant kartelį, atitinka asmeninės atsakomybės principo reikalavimus, kai tenkinamos dvi sąlygos: pirmoji objektyvaus, o antroji subjektyvaus pobūdžio.

58 Bendrasis Teismas konstatavo, jog pagal teismų praktiką pirmoji sąlyga tenkinama, kai, kalbant apie toje pačioje atitinkamoje rinkoje veikiančių konkurentų, taip pat tokių konkurentų ir jų klientų santykius, dalyvaujanti įmonė prisidėjo prie kartelio vykdymo, net jei ji tai darė vykdydama nurodymus, ar jos vaidmuo tebuvo pagalbinis ar pasyvus, pavyzdžiui, pritarimas konkliudentiniais veiksmais ar nepranešimas apie šį kartelį valdžios institucijoms (48 punkte minėto Sprendimo AC-Treuhand prieš Komisiją 133 punktas).

59 Darydamas šią išvadą Bendrasis Teismas pirmiausia nurodė, jog tam, kad būtų pakankamai įrodytas atitinkamos įmonės dalyvavimas įgyvendinant kartelį, pakanka, kad Komisija įrodytų, jog ši įmonė dalyvavo susitikimuose, kuriuose buvo sudaryti antikonkurenciniai susitarimai, akivaizdžiai juose nepareikšdama prieštaravimų (48 punkte minėto Sprendimo AC-Treuhand prieš Komisiją 130 punktas). Bendrasis Teismas pridūrė, kad siekiant įrodyti įmonės dalyvavimą vykdant vienintelį susitarimą, sudarytą iš per tam tikrą laikotarpį įvykdytų neteisėtų veiksmų, Komisija privalo įrodyti, jog ši įmonė savo veiksmais siekė prisidėti prie visų dalyvių siekiamų tikslų įgyvendinimo ir žinojo apie esminius kitų įmonių siekiant tokių pačių tikslų suplanuotus ar vykdomus veiksmus, ar kad ji galėjo pagrįstai juos numatyti ir buvo pasiruošusi prisiimti su tuo susijusią riziką. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas priminė, kad konkliudentiniais veiksmais pritarusi neteisėtai iniciatyvai, viešai neatsiribojusi nuo jos turinio ar nepranešusi apie ją administracinėms institucijoms, ji paskatino pažeidimo tęstinumą ir apsunkino jo išaiškinimą. Bendrasis Teismas pabrėžė, kad toks bendrininkavimas yra pasyvioji dalyvavimo įvykdant pažeidimą forma, todėl įmonės atsakomybė kyla, jei yra sudarytas vienintelis susitarimas. Bendrasis Teismas nurodė, kad šie principai mutatis mutandis taikomi susitikimams, kuriuose dalyvavo ne tik konkurentės augintojos, bet ir jų klientai.

60 Be to, Bendrasis Teismas šio sprendimo 48 punkte minėto Sprendimo AC-Treuhand prieš Komisiją 131 punkte nurodė, kad, kiek tai susiję su įmonės, kurios dalyvavimas vykdant kartelį nebuvo tokios pačios apimties ir intensyvumo kaip kitų įmonių, asmeninės atsakomybės nustatymu, iš teismų praktikos matyti, jog nors EB 81 straipsnio 1 dalyje numatyti susitarimai ir suderinti veiksmai yra kelių įmonių, pažeidimo bendravykdžių, bendradarbiavimo rezultatas, ir jų dalyvavimas gali pasireikšti skirtingai, atsižvelgiant į konkrečios rinkos charakteristikas ir kiekvienos įmonės poziciją šioje rinkoje, siekiamus tikslus ir pasirinktą ar numatytą įgyvendinimo tvarką, vien to, kad kiekviena įmonė dalyvavo vykdant pažeidimą jai būdingomis formomis, nepakanka atmesti galimybės taikyti atsakomybę už visą pažeidimą, įskaitant ir kitų įmonių dalyvių atliktus veiksmus siekiant to paties tikslo ar antikonkurencinio poveikio.

61 Galiausiai šio sprendimo 48 punkte minėto Sprendimo AC-Treuhand prieš Komisiją 132 punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad įrodinėjant, jog įmonė padarė pažeidimą, neturi reikšmės, kad ji dalyvavo ne visuose kartelį sudarančiuose elementuose ar kad jos, kaip dalyvės, atliekamas vaidmuo buvo nesvarbus. Vis dėlto jis pridūrė, jog nors tam tikrais atvejais nedidelė atitinkamos įmonės dalyvavimo svarba negali paneigti jos asmeninės atsakomybės už visą pažeidimą, vis dėlto ji reikšminga vertinant atsakomybės apimtį, taigi nustatant sankcijos dydį.

62 Kalbėdamas apie antrąją sąlygą, šio sprendimo 48 punkte minėto Sprendimo AC-Treuhand prieš Komisiją 134 punkte Bendrasis Teismas priminė, kad viso pažeidimo priskyrimas įmonei dalyvei taip pat priklauso nuo jos pareikštos valios, įrodančios jos pritarimą, net jeigu jis išreikštas konkliudentiniais veiksmais, kartelio tikslams. Bendrasis Teismas nurodė, kad ši subjektyvi sąlyga, viena vertus, būdinga konkliudentiniais veiksmais išreikšto pritarimo karteliui ir viešo neatsiribojimo nuo jo turinio kriterijui tiek, kiek šis kriterijus reiškia, jog atitinkama įmonė ir toliau pritaria kartelio tikslams ir jį vykdo, ir, kita vertus, ji yra pateisinimas, leidžiantis pripažinti atitinkamą įmonę bendravykde dėl to, kad ji savo veiksmais siekė prisidėti prie visų dalyvių siekiamų bendrų tikslų įgyvendinimo ir žinojo apie kitų dalyvių neteisėtus veiksmus ar galėjo pagrįstai juos numatyti ir buvo pasiruošusi prisiimti su tuo susijusią riziką.

63 Šio sprendimo 48 punkte minėto Sprendimo AC-Treuhand prieš Komisiją 136 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad šio sprendimo 57–62 punktuose nurodyti principai mutatis mutandis taikomi ir įmonės, kurios ekonominė veikla ir profesinė kompetencija neleidžia nežinoti nagrinėjamų veiksmų antikonkurencinio pobūdžio ir kuri reikšmingai prisidėjo prie pažeidimo įvykdymo, dalyvavimui.

64 Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, aišku, kad antra pirmojo pagrindo dalis turi būti taip pat atmesta kaip nepagrįsta.

Dėl trečios dalies, susijusios su tuo, kad Komisija suklydo pripažinusi Deltafina perdirbėjų kartelio organizatore

– Šalių argumentai

65 Deltafina tvirtina, kad Komisija suklydo ją pripažinusi perdirbėjų kartelio organizatore.

66 Grįsdama šį teiginį ji remiasi toliau nurodytomis aplinkybėmis, dėl kurių jos padėtis neva skiriasi nuo kitų įmonių, kurios buvo laikomos kartelio organizatorėmis kitose bylose:

– ji neatliko veiksmų, dėl kurių kaltinami perdirbėjai, iniciatorės vaidmens,

– ji nekurstė ir juo labiau neįpareigojo jokios įmonės prisidėti prie perdirbėjų kartelio,

– ji niekieno atžvilgiu nevykdė spaudimo ir bet kuriuo atveju neturėjo įgaliojimų to daryti,

– ji nedarė jokios įtakos valdant ar kontroliuojant perdirbėjų kartelį, kuriam vykdyti, beje, nebuvo įsteigti „valdymo organai“,

– jos vadovas M. M. dalyvavo tik keturiuose susitikimuose dėl perdirbėjų kartelio ir nebūtų galėjęs „vadovauti įgyvendinant strategiją“,

– ji nebūtų galėjusi veikti kaip „kainų rinkos lyderė“ (price leader) paklausos požiūriu, nes, neveikdama toje pačioje proceso stadijoje kaip ir Ispanijos perdirbėjai, ji nesupirkinėjo žaliavinio tabako iš augintojų,

– ji niekada nei de jure, nei de facto neturėjo įgaliojimų nustatyti sankcijų ar imtis atsakomųjų priemonių perdirbėjų kartelio dalyvių, nevykdančių bendrų veiksmų, atžvilgiu.

67 Be to, Deltafina ginčija Komisijos teiginį, kad į jai priskiriamą organizatorės vaidmenį ginčijamame sprendime buvo atsižvelgta tik kaip į sunkinančią aplinkybę. Ji tvirtina, kad iš esmės ji buvo kaltinama tik dėl šio vaidmens.

68 Visų pirma Komisija atsako, kad net darant prielaidą, jog ji suklydo Deltafina kvalifikuodama kaip perdirbėjų kartelio organizatorę, ši negali būti visiškai atleista nuo atsakomybės už pažeidimus, dėl kurių ji kaltinama; daugiausia tai gali lemti baudos sumažinimą. Į aplinkybę, kad Deltafina buvo perdirbėjų kartelio organizatorė, ginčijamame sprendime buvo atsižvelgta tik kaip į sunkinančią aplinkybę nustatant baudą.

69 Be to, Komisija mano, kad bet kuriuo atveju ši dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta. Šiuo klausimu, viena vertus, ji primena, jog pagal teismo praktiką skiriant baudas konkurencijos srityje, jos pačios ankstesnė sprendimų praktika nesudaro teisinio pagrindo. Kita vertus, ji nurodo ginčijamo sprendimo 435 konstatuojamąją dalį, kurioje, jos nuomone, pakankamai aiškiai ir tiksliai nurodyta, kodėl Deltafina buvo laikoma perdirbėjų kartelio organizatore.

– Bendrojo Teismo vertinimas

70 Reikia nurodyti, jog šią dalį Deltafina nurodo grįsdama savo reikalavimus dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo ir kad, kaip ir pirmosiomis dviem dalimis, ji siekia įrodyti, jog Komisija negalėjo jos laikyti atsakinga dėl perdirbėjų kartelio.

71 Tačiau, kaip teisingai teigia Komisija, į Deltafina priskirtą perdirbėjų kartelio organizatorės vaidmenį ginčijamame sprendime buvo atsižvelgta kaip į sunkinančią aplinkybę tik nustatant baudos dydį (žr. ginčijamo sprendimo 435 ir 436 konstatuojamąsis dalis). Priešingai tam, ką bando įrodyti Deltafina, Komisija ją pripažino atsakinga dėl pažeidimo ne konstatavusi, jog ji buvo organizatorė vykdant perdirbėjų kartelį, bet remdamasi visų pirma įvairiomis ginčijamo sprendimo 359–369 konstatuojamosiose dalyse apibendrintomis aplinkybėmis konstatavusi, jog ji tiesiogiai ir aktyviai dalyvavo įgyvendinant šį kartelį. Kitaip tariant, Deltafina pripažinimas perdirbėjų kartelio organizatore neturėjo įtakos jos patraukimui atsakomybėn dėl padaryto pažeidimo.

72 Aišku, jog Deltafina veiksmai, kuriais remdamasi Komisija ją kvalifikavo perdirbėjų kartelio oganizatore, iš esmės yra tie patys, kurių pagrindu ji padarė išvadą dėl jos dalyvavimo minėtame kartelyje. Vis dėlto, kaip teisingai nurodė Komisija rašytiniuose dokumentuose, norint atsakyti į klausimą, ar įmonė dalyvavo įgyvendinant kartelyje, ir tam tikrais atvejais, kokia šio dalyvavimo apimtis ir intensyvumas, reikia atlikti du skirtingus vertinimus: pirmasis susijęs su EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo nustatymu ir antrasis – su sankcijos dydžio nustatymu.

73 Iš aukščiau nurodytų argumentų matyti, kad nors trečia pirmojo pagrindo dalis yra pagrįsta, dėl jos ginčijamas sprendimas negali būti panaikintas. Taigi ji turi būti atmesta kaip nesvarbi, kalbant apie šį ieškinio pagrindą. Vis dėlto į šią trečią dalį bus atsižvelgta nagrinėjant šeštąjį pagrindą, iš dalies pagrįstą tais pačiais argumentais.

Dėl ketvirtos dalies, susijusios su tuo, kad Komisija ginčijamame sprendime neapibrėžė atitinkamos rinkos

– Šalių argumentai

74 Deltafina kaltina Komisiją ginčijamame sprendime neapibrėžus atitinkamų prekės ir geografinės rinkų.

75 Šiuo klausimu pirmiausia Deltafina remiasi 2003 m. gruodžio 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Adriatica di Navigazione prieš Komisiją (T‑61/99, Rink. p. II‑5349) 27 ir kt. punktais. Ji teigia, jog pagal to sprendimo 30 punktą kaltinimai dėl Komisijos pasirinkto atitinkamos rinkos apibrėžimo gali būti susiję ne su įmonių „susitarimo“, „poveikio prekybai tarp valstybių narių“ ir „konkurencijos pažeidimo“ buvimu, bet su kitais EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo veiksniais, kaip antai, be kita ko, nagrinėjamo kartelio apimtis, jo specifinis ar bendras pobūdis, kiekvienos suinteresuotųjų įmonių individualaus dalyvavimo apimtis. Pastarieji veiksniai glaudžiai susiję su asmeninės atsakomybės dėl padarytų kolektyvinių pažeidimų principu bei su bendrais teisės principais, kaip antai teisinio saugumo ir proporcingumo principai. Deltafina taip pat teigia, jog pagal to sprendimo 32 punktą „pageidautina, jog Komisija, priimdama sprendimą dėl įmonės dalyvavimo darant sudėtinį, koletyvinį ir tęstinį pažeidimą, kaip tai dažnai būna kartelių atveju, konstatavimo, ne tik patikrintų, ar tenkinamos specifinės [EB 81 straipsnio 1 dalies] taikymo sąlygos, bet ir atsižvelgtų į tai, kad, jeigu dėl tokio sprendimo kils asmeninė kiekvieno adresato atsakomybė, ji turi būti susijusi tik su jų nustatytu dalyvavimu vykdant kolektyvinius ir teisingai nustatytus veiksmus, už kuriuos baudžiama“. Ji pridūrė, jog pagal tą patį punktą, „kadangi dėl tokio sprendimo gali kilti svarbių padarinių suinteresuotųjų įmonių santykiams ne tik su administracija, bet ir su trečiaisiais asmenimis, reikia, kad Komisija nagrinėtų atitinkamą rinką ar rinkas ir pakankamai tiksliai jas identifikuotų sprendimo, kuriuo baudžiama už [EB 81 straipsnio 1 dalies] pažeidimą, motyvuose, kad būtų galima nustatyti rinkos, kurioje konkurencija iškraipyta, veikimo sąlygas, tuo pačiu užtikrinant esminius teisinio saugumo poreikius“.

76 Paskui Deltafina tvirtina, kad ji nevykdė veiklos rinkoje, kur buvo atlikti konkurenciją ribojantys veiksmai, todėl Komisija nepažeisdama asmeninės atsakomybės principo negali jos pripažinti atsakinga dėl šių veiksmų ir skirti jai sankcijos.

77 Galiausiai, remdamasi tuo pačiu pagrindu, Deltafina taip pat teigia, kad ginčijamame sprendime Komisija nenustatė „ryšio tarp [šių] veiksmų ir poveikio rinkai, kuris, net esant tikslui padaryti pažeidimą, turi pasireikšti žalingomis konkurencijai pasekmėmis“. Jos nuomone, ginčijamo sprendimo 368 konstatuojamojoje dalyje Komisijos pateikta nuoroda į 1998 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo European Night Services ir kt. prieš Komisiją (T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 ir T‑388/94, Rink. p. II‑3141) 136 punktą neturi reikšmės.

78 Atsakydama į Deltafina argumentus Komisija visų pirma teigia, kad ginčijamame sprendime ji pakankamai aiškiai ir detaliai apibrėžė ekonominį ir teisinį rinkos, kurioje buvo įvykdyti ribojantys veiksmai, kontekstą.

79 Paskui Komisija neigia Deltafina teiginį, kad ji pažeidė asmeninės atsakomybės principą, šią patraukusi atsakomybėn dėl nagrinėjamų konkurenciją ribojančių veiksmų, nors ši bendrovė nevykdė veiklos rinkoje, kurioje šie veiksmai buvo konstatuoti.

80 Galiausiai, Komisijos nuomone, Deltafina argumentas, jog ji nevykdė veiklos atitinkamoje rinkoje ir todėl nėra ryšio tarp atitinkamų neteisėtų veiksmų ir jų pasekmių šioje rinkoje, „visiškai neturi prasmės“. Ji tvirtina, kad dėl to, jog Deltafina tiesiogiai neveikė rinkoje, kurioje buvo konstatuoti konkurenciją ribojantys veiksmai, neatleidžia jos nuo atsakomybės dėl šių veiksmų įvykdymo, ir dėl to neturi būti daroma išvada, kad šioje rinkoje jie neturėjo pasekmių. Šiuo klausimu remdamasi visų pirma šio sprendimo 77 punkte nurodyto Sprendimo European Night Services ir kt. prieš Komisiją 136 punktu ji teigia, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką nėra būtina vertinti susitarimų, kurie, kaip šioje byloje, akivaizdžiai riboja konkurenciją, konkrečių pasekmių rinkoje.

– Bendrojo Teismo vertinimas

81 Reikia konstatuoti, kad, priešingai tam, ką teigia Deltafina, Komisija ginčijamame sprendime identifikavo atitinkamas prekės ir geografinę rinkas.

82 Iš tiesų iš šio sprendimo pakankamai aiškiai ir tiksliai matyti, kad atitinkama rinka yra Ispanijos žaliavinio tabako supirkimo ir pirminio perdirbimo rinka. Konkrečiai kalbant, reikia pažymėti, jog ginčijamo sprendimo 19–65 punktuose Komisija detaliai apibūdino žaliavinio tabako pirminio perdirbimo įmones Ispanijoje (visų pirma pateikdama patikslinimų dėl jų žaliavinio tabako supirkimo ir perdirbimo veiklos bei jų tarpusavio komercinių santykių), žaliavinio tabako augintojus, augintojų atstovus, įvairius žaliavinio tabako sektoriaus Ispanijoje aspektus, įskaitant auginimo regionus, apimtis ir vertę, pardavimų vertę, įvairių veislių žaliavinį tabaką ir vidutines (maksimalias) kiekvienos šių veislių tabako pristatymo kainas bei žaliaviniam tabakui taikomus Bendrijos ir Ispanijos teisės aktus.

83 Be to, remiantis ginčijamame sprendime taip atlikta Komisijos analize, galima visiškai nustatyti rinkos, kurioje iškraipyta konkurencija, veikimo sąlygas, priešingai tam, ką teigia Deltafina cituodama šio sprendimo 75 punkte nurodyto Sprendimo Adriatica di Navigazione prieš Komisiją 32 punktą.

84 Deltafina turi dar mažiau pagrindo teigti, kad Komisija ginčijamame sprendime nenustatė atitinkamos rinkos, nes iš daugelio jos rašytinių dokumentų ištraukų matyti, jog ji visiškai suprato, kad tai buvo Ispanijos žaliavinio tabako supirkimo ir pirminio perdirbimo rinka. Taigi kaip pavyzdį galima nurodyti tik tai, kad visus argumentus, kuriuos ji išdėstė pateikusi pirmąją šio ieškinio pagrindo dalį, ji grindė būtent šiuo apibrėžimu.

85 Taigi ketvirta pirmojo pagrindo dalis neturi jokio faktinio pagrindo.

86 Deltafina argumentui, kad Komisija pažeidė asmeninės atsakomybės principą ją laikydama atsakinga už kartelio įgyvendinimą rinkoje, kurioje ji neveikė, negali būti pritarta. Iš tiesų, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 48 ir 49 punktuose, įmonė gali pažeisti EB 81 straipsnio 1 dalyje numatytą draudimą, kai veiksmais, kuriuos ji koordinuoja su kitų įmonių veiksmais, ji siekia riboti konkurenciją bendrajai rinkai priklausančioje atitinkamoje rinkoje ir tam nebūtina, kad ji pati veiktų minėtoje atitinkamoje rinkoje. Realiai tam, kad įmonei, dalyvaujančiai įgyvendinant kartelį, priskiriant visą pažeidimą būtų laikomasi asmeninės atsakomybės reikalavimų, reikia, kad ši įmonė atitiktų dvi sąlygas: objektyviąją ir subjektyviąją, apie kurias buvo priminta šio sprendimo 57–63 punktuose, o taip yra Deltafina atveju, kaip bus išdėstyta šio sprendimo 122–133 punktuose.

87 Galiausiai, priešingai, nei, panašu, tvirtina Deltafina (žr. šio sprendimo 77 punktą), atsižvelgiant vien į aplinkybę, kad ji neveikė atitinkamoje rinkoje, negalima daryti išvados, jog perdirbėjų kartelis negalėjo turėti žalingų pasekmių konkurencijai šioje rinkoje.

88 Atsižvelgiant į nurodytus vertinimus ketvirtą pirmojo pagrindo dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.

89 Iš visų pateiktų vertinimų matyti, kad negali būti pritarta nė vienai pirmojo pagrindo daliai.

Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 ir 2 dalių, teisės į gynybą ir teisės į teisingą bylos nagrinėjimą, esminių procedūrinių reikalavimų ir teisėtumo, teisėtų lūkesčių bei proporcingumo principų pažeidimu bei motyvavimo stoka

90 Antrasis Deltafina pateiktas pagrindas sudarytas iš keturių dalių. Pateikdama pirmą dalį ji kritikuoja tai, kad Komisija ginčijamame sprendime jai priskyrė kitokį vaidmenį nei tas, dėl kurio ją kaltino pranešime apie kaltinimus. Pateikdama antrą dalį ji teigia, kad veiksmai, dėl kurių ji kaltiniama, iš tiesų turėtų būti priskirti jos vadovui. Pateikdama trečią dalį ji teigia, kad Komisija atsisakė jai leisti susipažinti su kai kuriais kaltę įrodančiais dokumentais. Galiausiai pateikdama ketvirtą dalį ji tvirtina, kad Komisija pranešime apie kaltinimus pakankamai aiškiai neapibrėžė atitinkamų prekės ir geografinės rinkų.

91 Dėl kaltinimo, susijusio su pareigos motyvuoti pažeidimu, kurį Deltafina pateikia nurodydama antrąjį pagrindą, aiškiai jo nesiedama su nei viena iš keturių dalių, reikia konstatuoti, jog ji nepateikia jokių jį galinčių paaiškinti argumentų. Todėl atsižvelgiant į Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą jį reikia atmesti kaip nepriimtiną (žr. šio sprendimo 35 punktą).

Dėl pirmos dalies, susijusios su tuo, kad ginčijamame sprendime Komisija priskyrė Deltafina kitokį vaidmenį nei tas, dėl kurio ją kaltino pranešime apie kaltinimus

– Šalių argumentai

92 Deltafina teigia, kad Komisija, ginčijamame sprendime ją laikiusi atsakingą kaip pažeidimo „vykdytoją“ arba „bendravykdę“ ir šiame sprendime ją kvalifikavusi kaip perdirbėjų kartelio organizatorę, jai suteikė kitokį ir rimtesnį vaidmenį nei tas, kurį jai priskyrė pranešime apie kaltinimus.

93 Grįsdama šiuos teiginius, Deltafina nurodo kelis pranešimo apie kaltinimus ir ginčijamo sprendimo tekstų nesutapimus. Visų pirma ji teigia, kad nors pirmajame jai visiškai nepriekaištaujama prisijungus prie ginčijamų susitarimų ir veiksmų, o toks kaltinimas suformuluotas tik Ispanijos perdirbėjų atžvilgiu, antrajame, atvirkščiai, ji apibūdinama kaip tiesiogiai ir aktyviai dalyvavusi vykdant šiuos susitarimus ir veiksmus. Be to, pranešime apie kaltinimus visiškai neužsimenama apie aplinkybę, kad Deltafina galėjo būti laikoma perdirbėjų kartelio organizatore. Deltafina taip pat kritikuoja kelis ginčijamame sprendime pateiktus vertinimus.

94 Deltafina tvirtinimu, taip pasielgusi Komisija ne tik pateikė bylos medžiagoje esančiais įrodymais nepagrįstą teiginį, bet taip pat pažeidė jos teisę į gynybą. Konkrečiau kalbant apie tai, reikia pabrėžti, jog ji priekaištauja Komisijai jai neleidus pateikti savo nuomonės dėl ginčijamame sprendime jos pasirinkto kvalifikavimo kaip pažeidimo vykdytojos arba bendravykdės ir perdirbėjų kartelio organizatorės.

95 Komisija teigia niekada Deltafina nekvalifikavusi inkriminuojamų ribojančių veiksmų „vykdytoja“ arba „bendravykde“, nurodydama, kad toks kvalifikavimas konkurencijos teisėje neturi „teisinės reikšmės“. Nurodžiusi ginčijamo sprendimo 362–366 konstatuojamosiose dalyse esančias faktines aplinkybes, ji patikslino šiame sprendime padariusi išvadą, jog Deltafina „dalyvavo“ vykdant visus minėtus veiksmus ir kad todėl ji turi būti laikoma „visiškai“ atsakinga už pažeidimą.

96 Komisija teigia, jog pranešime apie kaltinimus ji rėmėsi tomis pačiomis faktinėmis aplinkybėmis, kad nustatytų, ar Deltafina dalyvavo perdirbėjų kartelyje, ir todėl kokia jos atsakomybė už EB 81 straipsnio pažeidimą. Beje, ji nurodė, kad atsakyme į šį pranešimą apie kaltinimus Deltafina iš esmės gynėsi dėl vaidmens, kuris jai buvo priskirtas perdirbėjų kartelyje. Jos nuomone, nė vienu iš Deltafina nurodytų „redakcinių skirtumų“ tarp pranešimo apie kaltinimus ir ginčijamo sprendimo negalima įrodyti, kad buvo pažeista jos teisė į gynybą.

97 Be to, Komisija neigia neigia kritiką, kurią Deltafina pateikė kai kurių ginčijamame sprendime pateiktų vertinimų atžvilgiu.

98 Galiausiai Komisija, nurodydama ginčijamo sprendimo 363–365 konstatuojamosiose dalyse apibūdintus veiksmus, mano, kad nėra visiškai „nepagrįsta“ teigti, kaip ji tai daro ginčijamo sprendimo 361 konstatuojamojoje dalyje, kad Deltafina įgyvendinant perdirbėjų kartelį atliko „ypač aktyvų“ vaidmenį.

99 Komisijos teigimu, iš nurodytų argumentų matyti, kad ji nepadarė nei vertinimo klaidų, nei pažeidė Deltafina teisę į gynybą, manydama, kad ši dalyvavo vykdant ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodytus ribojančius veiksmus ir ją pripažindama šių veiksmų bendravykde.

100 Kalbėdama apie kritiką, kurią Deltafina pateikė dėl jos kvalifikavimo ginčijamame sprendime perdirbėjų kartelio organizatore, Komisija visų pirma teigia, kad, net darant prielaidą, jog ji pagrįsta, tai galėtų daugiausiai lemti baudos dydžio sumažinimą.

101 Be to, Komisija primena, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką Komisija laikosi savo pareigos paisyti įmonių teisės būti išklausytomis, jei ji savo pranešime apie kaltinimus aiškiai nurodo, kad spręs klausimą, ar tam tikroms įmonėms turi būti skirtos baudos, ir nagrinės baudai galinčias daryti įtaką pagrindines faktines ir teisines aplinkybes, pavyzdžiui, įtariamo pažeidimo sunkumą ir trukmę bei tai, ar pažeidimas buvo padarytas „tyčia ar dėl neatsargumo“ (2002 m. kovo 20 d. Bendrojo Teismo sprendimo LR AF 1998 prieš Komisiją, T‑23/99, Rink. p. II‑1705, 199 punktas). Taigi tokie teismų praktikoje reikalaujami elementai buvo nurodyti pranešime apie kaltinimus.

102 Galiausiai Komisija tvirtina, kad bet kuriuo atveju tai, kad pranešime apie kaltinimus ji aiškiai nenurodė savo ketinimo kaip į sunkinančią aplinkybę atsižvelgti į ypatingą Deltafina vaidmenį vykdant perdirbėjų kartelį, neturėjo įtakos šios įmonės gynybai. Iš tiesų savo atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 31–37 puslapiuose ji nurodė aiškius argumentus, kuriais siekė sumenkinti savo vaidmenį.

– Bendrojo Teismo vertinimas

103 Ši dalis apima du pagrindinius klausimus. Pirma, Deltafina teigia, kad pranešime apie kaltinimus ir ginčijamame sprendime yra nesutapimų dėl jos vaidmens perdirbėjų kartelyje vertinimo. Antra, ji ginčija tokio vertinimo, koks atliktas ginčijamame sprendime, pagrįstumą.

104 Aptardama kiekvieną iš šių dviejų klausimų Deltafina visų pirma reiškia kritiką dėl jai priskirto perdirbėjų kartelio organizatorės vaidmens. Taigi iškėlusi pirmąjį klausimą ji priekaištauja Komisijai, jog ši pranešime apie kaltinimus neužsiminė apie aplinkybę, kad ji galėjo būti laikoma perdirbėjų kartelio organizatore, taip pažeisdama jos teisę į gynybą. Iškėlusi antrąjį ji teigia, jog ginčijamame sprendime pateikta Komisijos išvada, kad ji atliko šį vaidmenį įgyvendinant perdirbėjų kartelį, nėra pakankamai pagrįsta.

105 Kaip jau buvo konstatuota šio sprendimo 71 punkte ir kaip teisingai nurodė Komisija, į Deltafina priskirtą perdirbėjų kartelio organizatorės vaidmenį ginčijamame sprendime buvo atsižvelgta kaip į sunkinančią aplinkybę tik nustatant baudos dydį. Todėl, net jeigu būtų įrodyta, kad, kiek tai susiję su šiuo vaidmeniu, teisė į gynybą buvo pažeista, arba jeigu paaiškėtų, kad toks vaidmuo nėra teisiškai patvirtintas, tai nelemtų ginčijamo sprendimo panaikinimo, kaip siekia Deltafina remdamasi šia dalimi, tačiau daugiausia galėtų būti sumažintas jai skirtos baudos dydis. Taigi nurodyta kritika turi būti atmesta kaip nesvarbi nagrinėjant šią dalį. Ji bus nagrinėjama vertinant šeštąjį ieškinio pagrindą, kuriuo Deltafina rėmėsi grįsdama savo reikalavimus dėl jos baudos dydžio sumažinimo, ir kuris iš esmės pagrįstas tais pačiais vertinimais.

106 Dėl kitos kritikos, kurią Deltafina išreiškė grįsdama šią dalį, kyla trys atskiri klausimai: pirmas, kokiu pagrindu ginčijamame sprendime Komisija padarė išvadą, kad ši bendrovė pažeidė EB 81 straipsnį, antras, ar šiuo atžvilgiu šiame sprendime ir pranešime apie kaltinimus yra nesutapimų, ir trečias, koks nurodytos Komisijos išvados teisinis pagrindimas.

107 Kalbant apie pirmąjį klausimą, reikia priminti, kad, kaip jau buvo nurodyta šio sprendimo 15–21 punktuose, ginčijamas sprendimas susijęs su dviem horizontaliais karteliais, sudarytais ir įvykdytais Ispanijos žaliavinio tabako rinkoje: įgyvendinant pirmąjį dalyvavo Ispanijos perdirbėjai ir Deltafina, o antrąjį – augintojų atstovai. Pagal ginčijamą sprendimą kiekvienas šių kartelių apima visumą susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų bei sudaro atskirą ir tęstinį EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimą (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 275–277 ir 296–298 konstatuojamąsias dalis).

108 Ispanijos perdirbėjai ir Deltafina laikomi atsakingais už visą pirmą pažeidimą, o augintojų atstovai – už visą antrą pažeidimą (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 1 straipsnį ir 358, 359 ir 366 konstatuojamąsias dalis).

109 Konkrečiau kalbant, reikia pabrėžti, jog iš kelių ginčijamo sprendimo konstatuojamųjų dalių matyti, kad Deltafina, kaip ir Ispanijos perdirbėjai, laikoma sudariusia susitarimus ir (arba) dalyvavusia vykdant suderintus veiksmus, kuriais buvo siekiama kiekvienais metais, nuo 1996 m. iki 2001 m., nustatyti vidutinę (maksimalią) kiekvienos veislės visų rūšių kokybės žaliavinio tabako pristatymo kainą ir pasidalyti kiekvienos veislės žaliavinio tabako kiekiais, kuriuos kiekvienas perdirbėjas galėjo supirkti iš augintojų (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 85, 88, 112, 144, 274, 276, 278, 279, 281–283, 285–287, 301, 303, 305 ir 357 konstatuojamąsias dalis). Be to, Deltafina, kaip ir Ispanijos perdirbėjai, laikoma 1999–2001 m. laikotarpiu sudariusia susitarimus ir (arba) dalyvavusia vykdant suderintus veikmus, kurių tikslas buvo nustatyti kainų svyravimo ribas, taikomas kiekvienos veislės žaliaviniam tabakui pagal kokybės klasę, nurodytas auginimo sutarčių prieduose esančiose lentelėse, bei papildomas sąlygas (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 85, 274, 276, 290 ir 357 konstatuojamąsias dalis).

110 Kitaip tariant, ginčijamame sprendime priekaištaujama Deltafina tiesiogiai ir aktyviai dalyvavus vykdant perdirbėjų kartelį (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 357, 361, 366 ir 369 konstatuojamąsias dalis). Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad Komisija visų pirma ginčijamo sprendimo 369 konstatuojamojoje dalyje nurodė, kad „Deltafina vaidmuo šioje byloje turi būti laikomas tiesioginiu ir pirminiu, nes ji nebuvo tik išorės koordinatorė ir (arba) padėjėja“.

111 Ginčijamo sprendimo 359–366 konstatuojamosiose dalyse Komisija, darydama nuorodą į kitas šio sprendimo konstatuojamąsias dalis, išdėstė specifinius argumentus ir faktus, kuriais ji rėmėsi darydama šio sprendimo 109 ir 110 punktuose nurodytas išvadas.

112 Tai yra tokie argumentai ir faktai:

– Deltafina, tarpininkaujant jos vadovui ir kartais kitiems atstovams, dalyvavo kai kuriuose perdirbėjų kartelio susitikimuose (ginčijamo sprendimo 67, 112 ir 363 konstatuojamosios dalys), konkrečiai kalbant, 1996 m. kovo 13 d. susitikime Madride (Ispanija) (ginčijamo sprendimos 88 ir 92 konstatuojamosios dalys), 1996 m. gruodžio 17 d. (ginčijamo sprendimo 117 konstatuojamoji dalis), 1997 m. sausio 30 d. susitikime Romoje (Italija) (ginčijamo sprendimo 118 konstatuojamoji dalis) ir 1999 m. kovo mėn. susitikime (ginčijamo sprendimo 186 konstatuojamoji dalis),

– jei Deltafina nedalyvaudavo kai kuriuose perdirbėjų kartelio susitikimuose, šie jai nuolat pranešdavo apie situaciją Ispanijos žaliavinio tabako rinkoje ir apie įvykdytus veiksmus (ginčijamo sprendimo 112, 133–136, 140–143, 145, 149 ir 364 konstatuojamosios dalys),

– 1997 m. Deltafina vadovas net buvo vienos pažymos, kurią Ispanijos perdirbėjai parengė ir pasirašė per vieną savo susitikimų ir kurioje buvo nuodugniai nurodyti jų sudaryti susitarimai, depozitorius (ginčijamo sprendimo 122 ir 364 konstatuojamosios dalys),

– Deltafina prisidėjo prie perdirbėjų kartelio organizavimo, visų pirma jiems išsiųsdama laiškus tam, kad neteisėti susitarimai būtų tinkamai vykdomi, ir taip veikdama kaip tarpininkė tarp jų kilusiuose ginčuose (ginčijamo sprendimo 140 ir 365 konstatuojamosios dalys),

– Deltafina atliko pagrindinį vaidmenį derybose tarp Ispanijos perdirbėjų ir augintojų atstovų dėl kainų svyravimo ribų, taikomų 1999 m. tabako derliaus likučiui (ginčijamo sprendimo 207, 221 ir 365 konstatuojamosios dalys).

113 Dėl antrojo klausimo iš pradžių reikia priminti, kad iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, jog teisės į gynybą paisymas vykstant visoms procedūroms, per kurias gali būti skirtos sankcijos, pirmiausia baudos ar periodinės baudos, yra pagrindinis Bendrijos teisės principas, kurio turi būti laikomasi net ir per administracinę procedūrą (1979 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hoffmann-La Roche prieš Komisiją, 85/76, Rink. p. 461, 9 punktas ir 2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo ARBED prieš Komisiją, C‑176/99 P, Rink. p. I‑10687, 19 punktas).

114 Pagal šį principą reikalaujama, kad pranešime apie kaltinimus, kurį Komisija adresuoja įmonei, kuriai ketina skirti sankciją už konkurencijos taisyklių pažeidimą, turi būti nurodomi esminiai veiksniai, kuriais remdamasi ji kaltina įmonę, pavyzdžiui, inkriminuojamos faktinės aplinkybės, jų kvalifikacija ir įrodymai, kuriais remiasi Komisija, kad ši įmonė galėtų pateikti savo argumentus per jos atžvilgiu pradėtą administracinę procedūrą (žr. 113 punkte minėto Sprendimo ARBED prieš Komisiją 20 punktą ir nurodytą teismų praktiką).

115 Be to, teisės į gynybą pažeidimas per administracinę procedūrą turi būti išnagrinėtas atsižvelgiant į Komisijos pranešime apie kaltinimus ir sprendime, kuriuo baigiama ši procedūra, pateiktus kaltinimus (1995 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Solvay prieš Komisiją, T‑30/91, Rink. p. II‑1775, 60 punktas ir Pirmosios instancijos teismo sprendimo ICI prieš Komisiją, T‑36/91, Rink. p. II‑1847, 70 punktas). Tokiomis aplinkybėmis teisės į gynybą pažeidimo pripažinimas suponuoja, kad kaltinimą, kuris, įmonės teigimu, jai nebuvo pareikštas pranešime apie kaltinimus, Komisija pateikia galutiniame sprendime.

116 Šioje byloje pranešime apie kaltinimus ir ginčijamame sprendime Komisija išskyrė du horizontalius kartelius, kuriems būdinga visuma susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų Ispanijos žaliavinio tabako rinkoje: pirmasis apima pirminio perdirbimo sektorių, o antrasis – auginimo sektorių, bei kiekvieną šių kartelių kvalifikavo kaip atskirą ir tęstinį EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimą (visų pirma žr. pranešimo apie kaltinimus 1, 316–318 ir 338–340 punktus). Kaip ginčijamame sprendime, Ispanijos perdirbėjai ir Deltafina laikomi atsakingais už visą pirmąjį pažeidimą, o augintojų atstovai – už visą antrąjį pažeidimą (žr. visų pirma pranešimo apie kaltinimus 411, 412 ir 420 punktus).

117 Konkrečiau kalbant apie Deltafina, reikia pabrėžti, jog iš pranešimo apie kaltinimus aiškiai matyti, kad, kaip ir ginčijamame sprendime, šiai bendrovei priskiriama atsakomybė už pažeidimą dėl jos tiesioginio ir aktyvaus dalyvavimo perdirbėjų kartelio veikloje. Taigi pranešimo apie kaltinimus 415 punkto pirmame sakinyje, kuris beveik identiškas ginčijamo sprendimo 361 konstatuojamosios dalies pirmajam sakiniui, Komisija išaiškino, kad „Deltafina įgyvendinant Ispanijos žaliavinio tabako perdirbėjų kartelį atliko ypač aktyvų vaidmenį“. Be to, pranešimo apie kaltinimus 420 punkte, kuris surašytas panašiai kaip ir ginčijamo sprendimo 366 konstatuojamoji dalis, Komisija padarė išvadą, jog reikia „laikyti, kad Deltafina aktyviai dalyvavo rengiant ir įgyvendinant susitarimą dėl vidutinės kainos ir kiekio, sudarytą tarp perdirbėjų nuo 1996 m., bei derybose dėl tabako likučio kainų sąrašo 2000 metais“.

118 Be to, argumentai ir faktai, kuriais remiasi Komisija pareikšdama kaltinimą dėl tiesioginio ir aktyvaus Deltafina dalyvavimo darant pažeidimą, iš esmės atitinka nurodytuosius ginčijamame sprendime, kurie išdėstyti šio sprendimo 112 punkte (žr. pranešimo apie kaltinimus 412–420 punktus ir įvairius to paties pranešimo punktus, į kuriuos nukreipiama minėtuose punktuose).

119 Taigi reikia konstatuoti, kad, priešingai tam, ką teigia Deltafina, ginčijamas sprendimas nesiskiria nuo pranešimo apie kaltinimus, kalbant apie priežastis, dėl kurių jai buvo priskirta atsakomybė dėl pažeidimo. Skaitydama pranešimą apie kaltinimus Deltafina turi neišvengiamai suprasti, jog Komisija, kaip ir ginčijamame sprendime, siekė remtis jos tiesioginiu ir aktyviu dalyvavimu perdirbėjų kartelio veikloje. Kadangi iš pranešimo apie kaltinimus Deltafina galėjo sužinoti ne tik apie kaltinimą, susijusį su jos tiesioginiu ir aktyviu dalyvavimu darant pažeidimą, bet taip pat apie faktus, kuriais Komisija rėmėsi ginčijamame sprendime grįsdama šį kaltinimą, ieškovė galėjo visiškai užtikrinti savo gynybą vykstant administracinei procedūrai.

120 Aišku, keliose ginčijamo sprendimo ištraukose Deltafina aiškiai nurodoma kartu su Ispanijos perdirbėjais dalyvavusi įgyvendinant ginčijamus susitarimus ir (arba) suderintus veiksmus (žr. šio sprendimo 109 punktą), nors ji nėra minima atitinkamose pranešimo apie kaltinimus ištraukose. Tačiau taip paprasčiausiai skirtingai apibūdinami faktai, tik siekiant, kad iš ginčijamamo sprendimo būtų galima juos kuo tiksliau suprasti, ir tai negali sudaryti esminio pranešime apie kaltinimus pateiktų kaltinimų pakeitimo. Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką galutinis Komisijos sprendimas nebūtinai turi būti pranešimo apie kaltinimus kopija (1970 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo ACF Chemiefarma prieš Komisiją, 41/69, Rink. p. 661, 91 punktas ir 1983 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją, 100/80–103/80, Rink. p. 1825, 14 punktas; 1996 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Compagnie maritime belge de transports ir kt. prieš Komisiją, T‑24/93–T‑26/93 ir T‑28/93, Rink. p. II‑1201, 113 punktas).

121 Be to, pranešimo apie kaltinimus 413 punkte Komisija, cituodama savo 1980 m. gruodžio 17 d. Sprendimą 80/1334/EEB dėl [EB 81] straipsnio taikymo procedūros (IV/29.869 – Italijoje išlietas stiklas) (OL L 383, 1980, p. 9, toliau – sprendimas dėl išlieto stiklo), pripažino, kad pagal jos sprendimus, „jei įmonė „sąmoningai“ sudaro sąlygas ir padeda įgyvendinti konkurencijos apribojimus, kurie yra atitinkamų susitarimų tikslas, ji gali būti laikoma „bendrai atsakinga“ už iš to išplaukiančias ribojančias pasekmes“. Ši pastaba, kurios nėra ginčijamame sprendime ir kuri įrašyta pranešimo apie kaltinimus skyriuje, skirtame jo adresatams, o ypač Deltafina, iš pirmo žvilgsnio gali būti suprantama kaip reiškianti, jog Komisija pastarajai priekaištavo ne todėl, kad ji tiesiogiai ir aktyviai dalyvavo vykdant perdirbėjų kartelį, tačiau tik todėl, kad padėjo padaryti pažeidimą. Vis dėlto tokiam aiškinimui negali būti pritarta, nes neatsižvelgiama į tolesnius po minėtos pastabos pranešimo apie kaltinimus punktus, konkrečiau kalbant, į 415 ir 420 punktus, kuriuose Deltafina aiškiai priekaištaujama aktyviai dalyvavus įgyvendinant perdirbėjų kartelį (žr. šio sprendimo 117 punktą). Iš tiesų, pateikdama šią pastabą pranešimo apie kaltinimus 413 punkte, net jeigu galima apgailestauti, jog šiuo klausimu ji nevartojo konkretesnių žodžių, Komisija siekė nurodyti, kad įmonė gali pažeisti EB 81 straipsnio 1 dalyje numatytą draudimą, kai jos veiksmais, suderintais su kitų įmonių vaiksmais, siekiama apriboti konkurenciją bendrajai rinkai priklausančioje specialioje atitinkamoje rinkoje ir nebūtina, kad ji pati veiktų šioje atitinkamoje rinkoje. Tai paaiškėja šią pastabą skaitant pagal sprendimo dėl išlieto stiklo ištraukos, kurioje ji įrašyta, kontekstą.

122 Kalbant apie trečią klausimą, reikia konstatuoti, kad Deltafina neginčija, jog faktai, kuriais ginčijamo sprendimo 359–366 konstatuojamosiose dalyse remiasi Komisija ją patraukdama atsakomybėn dėl EB 81 straipsnio pažeidimo, kaip antai priminti šio sprendimo 112 punkte, patvirtinti bylos medžiagoje esančiais įrodymais. Iš tiesų pateikdama šią pagrindo dalį Deltafina ginčija Komisijos išvadą, kad minėti faktai pateisina viso pirmo pažeidimo jai priskyrimą.

123 Šiuo klausimu reikia priminti, kad, norint įgyvendinant kartelį dalyvavusiai įmonei priskirti visą pažeidimą, reikia, kad būtų tenkinamos dvi sąlygos: viena objektyvaus, kita subjektyvaus pobūdžio (žr. šio sprendimo 57–63 punktus). Tiek, kiek tai susiję su pirmąja sąlyga, reikia, kad ši įmonė būtų prisidėjusi prie kartelio vykdymo, net jei ji tai darė vykdydama nurodymus, ar jos vaidmuo tebuvo pagalbinis ar pasyvus. Antroji sąlyga reiškia, kad įmonė buvo pareiškusi valią, įrodančią jos pritarimą, net jeigu jis išreikštas konkliudentiniais veiksmais, kartelio tikslams.

124 Šioje byloje visų pirma paaiškėjo, kad Deltafina aktyviai ir tiesiogiai prisidėjo prie perdirbėjų kartelio vykdymo pažeidimo darymo laikotarpiu.

125 Taigi bylos medžiagoje esantys įrodymai patvirtina, kad du Deltafina atstovai, šiuo atveju jos vadovas M. M. ir už supirkimus atsakingas direktorius M. C., 1996 m. kovo 13 d. Madride dalyvavo pirmame perdirbėjų kartelio susitikime, per kurį buvo aptartos žaliavinio tabako supirkimo kainos ir apimtys 1996–1997 prekybos metais ir buvo sudarytas susitarimas dėl kainų. Iš ginčijamo sprendimo 95 konstatuojamojoje dalyje minėto 1996 m. balandžio 10 d. WWTE Deltafina išsiųsto fakso matyti, kad ši aktyviai prisidėjo prie tokio susitarimo sudarymo ir parengė protokolą, kuriame jis surašytas. Iš šio fakso bei 1996 m. balandžio 22 d. Agroexpansión Deltafina išsiųsto fakso matyti, jog WWTE ir Agroexpansión skundėsi Deltafina, jog Cetarsa nesilaikė susitarimo.

126 Kitas perdirbėjų kartelio susitikimas buvo numatytas 1996 m. gruodžio 17 d., dalyvaujant M. M. Jis ir M. C. taip pat dalyvavo 1997 m. sausio 30 d. perdirbėjų kartelio susitikime Romoje, per kurį buvo sudaryti susitarimai dėl žaliavinio tabako supirkimo kainos ir kiekio 1997–1998 prekybos metais. Iš bylos medžiagos matyti, jog M. M. išsaugojo per pastarąjį susitikimą Ispanijos perdirbėjų parengtą ir pasirašytą pažymą, kurioje nuodugniai cituojami įvairūs susitarimai, ir kad jis tų pačių perdirbėjų prašymu vėliau ją sunaikino.

127 Paskui WWTE ir Agroexpansión kelis kartus pranešė Deltafina apie padėtį Ispanijos žaliavinio tabako rinkoje ir jai pasiskundė dėl šio sprendimo 126 punkte nurodytų susitarimų ir kitų susitarimų, sudarytų pirmaisiais 1997 m. mėnesiais, nesilaikymo. Taigi 1997 m. balandžio 29 d. WWTE išsiuntė faksą M. M., kuriame nurodė, kad minimalia (vidutine) kaina, kurią Cetarsa sutiko mokėti augintojams, buvo pažeistas perdirbėjų dalyvaujant M. M. sudarytas susitarimas ir kad todėl neįmanoma laikytis įsipareigojimo mokėti vidutinę kainą 50/60 Ispanijos pesetų (ESP) už kilogramą. Atsakydamas į šį faksą M. M. tos pačios dienos faksu, surašytu ant Deltafina blanko, paragino WWTE „išlikti ramiai“, nurodydamas, kad „niekam nenaudinga mokėti vis daugiau“. 1997 m. balandžio 30 d. Agroexpansión išsiuntė faksą M. M., kuriame, be kita ko, nurodė, kad „susitarimai ir susitikimai su kitais perdirbėjais ir vėl nedavė jokių rezultatų bei buvo juokingi“ ir kad ji „laikėsi kompromiso ir nupirks 5 mln kilogramų, tačiau mokėdama 30 ESP didesnę kainą nei praeitais metais“. 1997 m. liepos 9 d. faksu WWTE iš naujo pasiskundė Deltafina dėl Cetarsa elgesio, visų pirma pabrėždama būtinybę „pasiekti taiką sektoriuje“ ir sudaryti „susitarimą be susitarimo“. Savo fakse WWTE taip pat nurodė: „Kaip tu tai sakei daug kartų, susitarimo dėl kainų neįmanoma sudaryti be susitarimo dėl kiekių. Susitarimo dėl kiekių negalima sudaryti tik vieneriems metams <...> Būtina sudaryti susitarimą, kurio [trukmė] siektų, tarkim, penkerius arba mažiausiai trejus metus“.

128 1997 m. spalio 1 d. Agroexpansión išsiuntė faksą Deltafina, jai pranešdama, kad WWTE sutiko sumokėti didesnę už sutartą kainą. Atsakydamas į šį faksą M. M. tą pačią dieną ant Deltafina blanko parašė WWTE, kad jei ši informacija teisinga, iškils rimta problema, ir kad jos elgesys gali būti suprantamas kaip „žiauri ataka“ prieš Agroexpansión. 1997 m. spalio 2 d. faksu WWTE išdėstė Deltafina savo nuomonę dėl šio klausimo.

129 1997 m. lapkričio 6 d. WWTE išsiuntė Deltafina faksą, kuriame nurodė, kad „visais būdais“ bandė pasiekti susitarimą dėl kiekių ir kad per susitikimą su kitais perdirbėjais tų pačių metų lapkričio 20 d. ji pasiūlys „susitarimų įvykdymo garantiją, pateikiant dideles pinigų sumas, kurios užtikrintų jų įvykdymą“. Prie šio fakso pridėtas sąrašas, apimantis informaciją apie tam tikras kiekvieno Ispanijos perdirbėjo sumokėtas kainas.

130 Jau kitą dieną po 1998 m. sausio 20 d. susitikimo Madride Taes informavo Deltafina apie per šį susitikimą tarp perdirbėjų sudarytą pagrindų susitarimą dėl supirkimo sąlygų 1998–1999 prekybos metais.

131 Iš 1999 m. balandžio 6 d. Agroexpansión veiklos ataskaitos matyti, kad 1999 m. kovo mėn. M. M. dalyvavo susitikime su Ispanijos perdirbėjais ir Anetab, per kurį buvo aptariamos žaliavinio tabako kainos ir žaliavinio tabako supirkimo apimčių pasidalijimas 1999–2000 prekybos metais.

132 Galiausiai 2000 m. Deltafina prisidėjo prie perdirbėjų ir augintojų atstovų derybų dėl 1999 m. žaliavinio tabako likučio kainos svyravimų ribų. Konkrečiau kalbant, reikia pabrėžti, jog belaukiant Anetab susitikimo, kuris turėjo įvykti 2000 m. vasario mėn. pabaigoje, M. M. 2000 m. vasario 15 d. išsiuntė Cetarsa, Agroexpansión ir WWTE ant Deltafina blanko surašytą faksą, pranešdamas savo apmąstymus, patarimus ir pasiūlymus šiuo klausimu.

133 Be to, atsižvelgiant į visas objektyvias Deltafina dalyvavimo aplinkybes, reikia konstatuoti, kad ji visiškai žinodama ir sąmoningai prisidėjo prie perdirbėjų kartelio. Iš tiesų Deltafina arba negalėjo nežinoti, arba akivaizdžiai žinojo apie antikonkurencinį ir neteisėtą šio kartelio tikslą, kuris paaiškėjo atsižvelgiant visų pirma į antikonkurencinių tikslų siekiančių susitikimų eigą, pasikeitimą svarbia informacija, kur ji aktyviai dalyvavo visą pažeidimo darymo laikotarpį, ir į pažymą, kurioje detaliai nurodyti kai kurie susitarimai dėl žaliavinio tabako supirkimo kainos ir kiekio, kurios ji buvo depozitorė. Tokiomis aplinkybėmis reikia pridurti, kad atsižvelgiant į Deltafina užimamą svarbią poziciją Ispanijos perdirbto tabako supirkimo rinkoje ir jos vaidmenį koordinuojant bei prižiūrint komercinę Universal grupės veiklą Europoje (žr. šio sprendimo 142 ir 268–272 punktus), ji buvo suinteresuota nagrinėjamų ribojančių veiksmų įgyvendinimu.

134 Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, reikia konstatuoti, kad Komisija teisėtai ir nepažeisdama Deltafina teisės į gynybą ginčijamame sprendime nusprendė patraukti ieškovę atsakomybėn dėl pažeidimo, kurį sudarė perdirbėjų kartelis.

135 Iš to aišku, kad pirma dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.

Dėl antros dalies, susijusios su tuo, kad veiksmai, dėl kurių kaltinama Deltafina, turi būti priskirti jos vadovui

– Šalių argumentai

136 Deltafina teigia, kad veiksmai, dėl kurių ji kaltinama, gali būti priskirti tik jos vadovui M. M., nes vykdant perdirbėjų kartelį jis visada veikė asmeniškai, o ne kaip bendrovės atstovas ar organas.

137 Ji nurodo, kad Ispanijos perdirbėjai pasirinko M. M. „jų susitarimų sergėtoju“ dėl jo teikiamų neutralumo garantijų ir turimo autoriteto tabako pramonėje tiek Ispanijoje ir Italijoje, tiek likusioje pasaulio dalyje.

138 Komisija prašo atmesti Deltafina argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

139 Reikia konstatuoti, kad iš daugelio bylos medžiagoje esančių duomenų matyti, kad M. M. dalyvavo vykdant perdirbėjų kartelį ne asmeniškai, bet kaip Deltafina atstovas.

140 Visų pirma šiuo klausimu reikia priminti, jog M. M. yra šios bendrovės vadovas.

141 Paskui reikia nurodyti, kad į kai kuriuos kartelio susitikimus M. M. lydėdavo kitas Deltafina atstovas, šioje bendrovėje užimantis svarbias pareigas (žr. šio sprendimo 125 ir 126 punktus). Be to, reikia konstatuoti, jog 1997 m. sausio 30 d. susitikimas (žr. šio sprendimo 126 punktą) vyko Deltafina patalpose Romoje ir kad įvairūs M. M. vykdant perdirbėjų kartelį Ispanijos perdirbėjams adresuoti laiškai buvo surašyti ant bendrovės blankų. Be to, 1997 m. balandžio 29 d. WWTE skirtame fakse šalia savo vardo ir pavardės M. M. užrašė ir bendrovės pavadinimą (žr. šio sprendimo 127 punktą).

142 Galiausiai aišku, kad M. M. dalyvavimo perdirbėjų kartelio veikloje tikslas – ginti Deltafina komercinius interesus Ispanijos rinkoje. Taigi, viena vertus, reikia nurodyti, kad Deltafina yra atsakinga už Universal grupės komercinės veiklos koordinavimą ir priežiūrą Europoje ir kad todėl ji tiesiogiai suinteresuota Ispanijoje esančios savo giminingos bendrovės Taes žaliavinio tabako supirkimo veikla. Kita vertus, Deltafina ne tik įsigijo beveik visą Taes perdirbtą tabaką (ginčijamo sprendimo 27 konstatuojamoji dalis), bet ir sudarė svarbias sutartis dėl Cetarsa (ginčijamo sprendimo 20 ir 29 konstatuojamosios dalys) ir Agroexpansión (ginčijamo sprendimo 21 ir 29 konstatuojamosios dalys) perdirbto tabako supirkimo. Taigi, kaip matyti iš kai kurių bylos medžiagoje esančių dokumentų ir to šalys neginčija, Ispanijos perdirbėjų mokama žaliavinio tabako supirkimo kaina daro tiesioginę įtaką Deltafina mokėtai perdirbto tabako supirkimo kainai (taip pat žr. ginčijamo sprendimo 32 konstatuojamąją dalį).

143 Taip pat reikia nurodyti, kad 2002 m. vasario 18 d. paaiškinimuose Taes (žr. šio sprendimo 9 punktą) nurodė, kad Deltafina buvo suinteresuota sudaryti susitarimą dėl 1999 m. žaliavinio tabako likučio supirkimo kainos, nes ji pageidavo įsigyti papildomą perdirbto tabako kiekį. Reikia pridurti, jog keliuose Deltafina ir Ispanijos perdirbėjų pasikeistuose laiškuose vykdant perdirbėjų kartelį aiškiai nurodoma ieškovės padėtis.

144 Atsižvelgiant į nurodytus vertinimus, antrą dalį reikia atmesti kaip nepriimtiną.

Dėl trečios dalies, susijusios su Komisijos atsisakymu leisti Deltafina susipažinti su kai kuriais kaltę įrodančiais dokumentais

– Šalių argumentai

145 Deltafina teigia, kad Komisija, atsisakiusi jai leisti susipažinti su dokumentais, kuriuose patvirtinama, jog ji atliko perdirbėjų kartelio organizatorės vaidmenį, pažeidė jos teisę į gynybą ir teisę į teisingą bylos nagrinėjimą.

146 Šiuo klausimu ji nurodo, kad Komisija nesiėmė veiksmų dėl 2004 m. kovo 23 d. faksu pateikto ir 2004 m. lapkričio 24 d. faksu pakartoto jos prašymo leisti susipažinti su kitų įmonių, pranešimo apie kaltinimus adresačių, atsakant į jį pateiktais paaiškinimais. Pagrindiniai įrodymai, kuriais Komisija rėmėsi ginčijamame sprendime jai suteikdama organizatorės vaidmenį, buvo kai kurios Agroexpansión ir WWTE atsakymų į pranešimą apie kaltinimus ištraukos.

147 Komisija ginčija, kad rėmėsi Agroexpansión ir WWTE atsakymuose į pranešimą apie kaltinimus pateikta informacija, norėdama nustatyti, jog įgyvendinant perdirbėjų kartelį Deltafina atliko organizatorės vaidmenį. Kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 436 konstatuojamosios dalies, Agroexpansión ir WWTE savo atsakymuose paprasčiausiai patvirtino šį vaidmenį arba, tiksliau kalbant, „faktus, kurie parodo tokį vaidmenį“. Jos nepateikė jokių faktinių įrodymų, kuriais jau nebūtų buvę pasiremta prieš Deltafina pranešime apie kaltinimus ir dėl kurių ši nebūtų galėjusi apsiginti.

– Bendrojo Teismo vertinimas

148 Dėl tų pačių priežasčių, kokios nurodytos šio sprendimo 70–73 ir 105 punktuose, Deltafina teiginiai, pateikti grindžiant šią dalį, turi būti atmesti kaip nesvarbūs. Jie bus nagrinėjami kartu su šeštuoju pagrindu, kuriuo Deltafina remiasi grįsdama savo reikalavimus sumažinti jos baudos dydį.

Dėl ketvirtos dalies, susijusios su tuo, kad Komisija pakankamai aiškiai neapibrėžė pranešime apie kaltinimus nagrinėtų prekės ir geografinės rinkų

– Šalių argumentai

149 Deltafina teigia, kad Komisija pakankamai aiškiai neapibrėžė pranešime apie kaltinimus nagrinėtų prekės ir geografinės rinkų ir todėl padarė sunkų jos teisės į gynybą pažeidimą.

150 Deltafina nuomone, jei pranešime apie kaltinimus ši rinka būtų buvusi apibrėžta „kaip reikalaujama, aiškiai“, ji būtų galėjusi pateikti Komisijai faktinių ir teisinių argumentų, kuriais remdamasi ši būtų padariusi kitas išvadas, nei nurodytos ginčijamame sprendime. Konkrečiau kalbant, reikia pabrėžti, jog tai būtų jai leidę remtis argumentais dėl jos buvimo ar nebuvimo atitinkamoje rinkoje ir jos vaidmens.

151 Komisija nesutinka su Deltafina teiginiais.

– Bendrojo Teismo vertinimas

152 Visų pirma reikia konstatuoti, kad iš pranešimo apie kaltinimus aiškiai ir tiksliai matyti, kad atitinkama rinka – tai Ispanijos žaliavinio tabako supirkimo ir pirminio perdirbimo rinka. Pranešime apie kaltinimus, kaip ir ginčijamame sprendime (žr. šio sprendimo 82 ir 83 punktus) Komisija detaliai apibūdino žaliavinio tabako pirminį perdirbimą atliekančias įmones Ispanijoje (visų pirma pateikdama patikslinimų dėl jų žaliavinio tabako supirkimo ir perdirbimo veiklos bei jų tarpusavio komercinių santykių), žaliavinio tabako augintojus ir augintojų atstovus, įvairius žaliavinio tabako sektoriaus Ispanijoje aspektus, įskaitant auginimo regionus, apimtis ir vertę, pardavimų vertę, įvairių veislių žaliavinį tabaką ir vidutines (maksimalias) kiekvienos šių veislių tabako pristatymo kainas bei žaliaviniam tabakui taikomus Bendrijos ir Ispanijos teisės aktus (žr. pranešimo apie kaltinimus 15–81 punktus). Remiantis pranešime apie kaltinimus taip atlikta Komisijos analize galima visiškai nustatyti rinkos, kurioje iškraipyta konkurencija, veikimo sąlygas.

153 Be to, reikia konstatuoti, kad iš Deltafina atsakymo į pranešimą apie kaltinimus matyti, kad ji ne tik puikiai suprato, kaip Komisija suvokė šioje byloje nagrinėjamą rinką, bet taip išreiškė savo nuomonę dėl savo vaidmens šioje rinkoje.

154 Tokiomis sąlygomis ketvirta antrojo pagrindo dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.

155 Atsižvelgiant į visus pateiktus vertinimus, antrajam pagrindui negali būti pritarta.

Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su EB 81 straipsnio 1 dalies, Reglamento Nr. 1/2003 2 straipsnio ir Gairių dėl poveikio prekybai koncepcijos pagal [EB] 81 ir 82 straipsnius 43 punkto pažeidimu ir motyvavimo stoka

Šalių argumentai

156 Deltafina teigia, kad Komisija pakankamai neįrodė, kad nagrinėjami ribojantys veiksmai darė poveikį prekybai tarp valstybių narių.

157 Grįsdama šį teiginį visų pirma ji aiškina, kad Komisija prieštarauja pati sau teigdama, pirma, ginčijamo sprendimo 316 konstatuojamojoje dalyje, kad „kartelis tarp perdirbėjų ir Deltafina <...> gali [tiesiogiai arba netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai] paveikti prekybą tarp Ispanijos ir kitų valstybių narių, nes [jo] tikslas – užtikrinti Ispanijoje perdirbto tabako eksportą“, ir, antra, ginčijamo sprendimo 412 konstatuojamojoje dalyje – kad ji „neturi jokių įtikinamų įrodymų, kuriais remiantis galima būtų nustatyti augintojų ir perdirbėjų padarytų pažeidimų realų poveikį rinkai“.

158 Paskui Deltafina kritikuoja tai, jog Komisija darė prezumpciją, kad šiuo atveju egzistavo poveikis prekybai tarp valstybių narių, „atsižvelgdama tik į vieną objektyvią priežastį, kad kitokia nei atitinkamoje rinkoje esanti prekė greičiausiai gali būti kartais eksportuojama į kitas rinkas“. Taigi Komisija atsižvelgė į žemutinę atitinkamos rinkos atžvilgiu rinką, o ši rinka yra perdirbto tabako rinka. Be to, Komisija neapibūdino minėtoje žemutinėje rinkoje „veikiančių jėgų“ ir nepaaiškino, kaip atitinkamoje rinkoje vykdyti veiksmai gali „reikšmingai ir antikonkurenciniu būdu“ ją paveikti. Deltafina taip pat priekaištauja Komisijai neatsižvelgus į tai, kad žaliavinio tabako rinka yra „išimtinai nacionalinė“, nes ne Ispanijos įmonės Ispanijoje nėra pripažįstamos kaip perdirbėjai ir negali supirkti žaliavinio tabako iš Ispanijos augintojų. Ji pridūrė, kad žaliavinis tabakas iš Ispanijos neeksportuojamas ir į šią šalį neimportuojamas.

159 Be to, Deltafina priekaištauja Komisijai neatsižvelgus į Gairių dėl poveikio prekybai koncepcijos pagal [EB] 81 ir 82 straipsnius 43 punktą, kuriame visų pirma numatyta, kad „konkretaus susitarimo tikimybę daryti netiesioginį arba galimą poveikį privalo pagrįsti institucija <...> tvirtinanti, kad <...> prekyba gali būti pastebimai paveikta“ ir kad „hipotetinio arba spėjamo poveikio neužtenka, kad būtų taikoma Bendrijos teisė“.

160 Galiausiai Deltafina teigia, kad nagrinėjamas kartelis panašus į „vieną valstybę narę apimantį kartelį“, kaip numatyta Gairių dėl poveikio prekybai koncepcijos pagal [EB] 81 ir 82 straipsnius 78–82 punktuose. Ji priduria, kad pagal tas pačias gaires „galimybė sudarius šiuos kartelius iškraipyti prekybą daugiausia susijusi su galimybe jais pašalinti konkurentus iš kitų valstybių narių“. Tačiau ginčijamame sprendime nėra jokio įrodymo, patvirtinančio, kad šioje byloje buvo tokių pašalinančių pasekmių. Iš tiesų, Deltafina nuomone, dėl teisės aktais sudarytų kliūčių Ispanijoje įsisteigti užsienio perdirbimo įmonėms ir žaliaviniam tabakui būdingų charakteristikų, kurios lemia tai, kad šis produktas turi būti po derliaus nuėmimo nedelsiant perdirbtas netoli tos vietos, „nelabai tikėtina, kad atsiras net netiesioginių pasekmių, kurias įgyvendinus visiškai hipotetinis poveikis prekybai taptų potencialiu“.

161 Komisija mano, kad trečiasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

162 Pirmiausia ji pabrėžia, kad sąlyga, susijusi su poveikiu prekybai tarp valstybių narių, tenkinama, kai, remiantis visomis teisinėmis ir faktinėmis aplinkybėmis, galima pakankamai tiksliai numatyti, kad nagrinėjamas susitarimas gali tiesiogiai ar netiesiogiai, realiai ar potencialiai daryti poveikį prekybai tarp valstybių narių. Todėl taikant EB 81 straipsnį nebūtina įrodyti realaus poveikio šiai prekybai.

163 Paskui Komisija nurodo, kad ginčijamo sprendimo 316 ir 317 konstatuojamosiose dalyse ji nurodė, kodėl nagrinėjamais ribojančiais veiksmais „potencialiai gali būti paveikta“ prekyba tarp valstybių narių. Jos nuomone, nėra jokio nesuderinamumo tarp ginčijamo sprendimo 316 ir 412 konstatuojamųjų dalių.

164 Be to, Komisija teigia, kad Deltafina neginčija, jog karteliu, susijusiu su žaliavinio tabako supirkimo kaina, gali būti daromas poveikis perdirbto tabako kainai ir kad perdirbtas Ispanijos tabakas daugiausia skirtas eksportui. Ji mano, kad atsižvelgiant į šias aplinkybes, ji neprivalėjo apibūdinti perdirbto tabako rinkos