ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kadangi Direktyvoje 75/442 dėl atliekų, iš dalies pakeistoje Direktyva 91/156, nenurodyta jokių kriterijų, kaip nustatyti turėtojo ketinimą šalinti medžiagą arba daiktą, nesant Bendrijos nuostatų, valstybės narės turi teisę pasirinkti direktyvose, kurias jos perkelia į savo teisę, nurodomų aplinkybių įrodymo būdus, tačiau nepažeisdamos Bendrijos teisės veiksmingumo. Be to, valstybės narės gali, pavyzdžiui, apibrėžti įvairias atliekų kategorijas, siekdamos palengvinti jų tvarkymo organizavimą bei kontrolę, jeigu laikomasi iš direktyvos ar kitų su šiomis atliekomis susijusių Bendrijos teisės nuostatų išplaukiančių įpareigojimų ir jeigu perkeliant direktyvoje įtvirtintus įsipareigojimus priimtų nuostatų netaikymas galimoms kategorijoms atitinka direktyvos 2 straipsnio 1 dalį.

Direktyvos 75/442 dėl atliekų, iš dalies pakeistos Direktyva 91/156, I priede nurodytos atliekų kategorijos bei jos II A ir II B prieduose išvardytos atliekų šalinimo ir panaudojimo operacijos parodo, kad atliekų sąvoka iš esmės apima visas gamybos procese atsirandančių likučių ar kitų medžiagų rūšis.

Nustatant, ar realiai egzistuoja „atliekos“ šios direktyvos 1 straipsnio a punkto prasme, reikia įvertinti visas aplinkybes, atsižvelgiant į šios direktyvos tikslą ir siekiant nepažeisti jos veiksmingumo. Be to, kai kurios aplinkybės gali patvirtinti, jog medžiaga ar daiktas buvo šalinami, ketinami šalinti arba privalo būti „pašalinti“ šios nuostatos prasme. Taip yra būtent tuo atveju, kai naudojama medžiaga yra gamybos arba vartojimo atliekos, t. y. produktas, kurio nebuvo siekiama pagaminti, nes medžiagos apdorojimo arba panaudojimo metodas nėra lemiamas ją pripažįstant atlieka. Norint įvertinti, ar atitinkama medžiaga yra atliekos direktyvos prasme, be kriterijaus, pagrįsto medžiagos, kaip gamybos likučio, pobūdžiu, svarbus kriterijus yra šios medžiagos pakartotinio panaudojimo jos iš anksto neperdirbant tikimybė. Jei medžiagą ne tik galima dar kartą panaudoti, bet turėtojui ekonomiškai naudinga tai daryti, panaudojimo dar kartą tikimybė yra didelė. Tokiu atveju nagrinėjama medžiaga yra ne našta, kurios turėtojas siektų „atsikratyti“, o tikras produktas. Be to, tam, kad medžiagos būtų pripažintos ne gamybos likučiais, o subproduktais, kurių turėtojas dėl aiškaus ketinimo pakartotinai panaudoti nesiekia „šalinti“, šis produkto, medžiagos ar pirminės žaliavos pakartotinis panaudojimas, įskaitant kitų nei jį pagaminusio ūkio subjektų poreikiams, turi būti ne tik tikėtinas, bet tikras, nereikalauti išankstinio apdorojimo ir būti gamybos ir naudojimo proceso tęsiniu. Todėl vien dėl to, kad aptariamos medžiagos bus pakartotinai panaudojamos, negalima daryti išvados, kad jos nėra „atliekos“ direktyvos prasme. Iš tikrųjų tai, kas atsitiks su daiktu ar medžiaga ateityje, neturi reikšmės jo, kaip atliekos, kurios sąvoka apibrėžta direktyvos 1 straipsnio a punkte atsižvelgiant į tai, ar šio daikto ar medžiagos turėtojas jį šalina, ketina arba privalo pašalinti, pobūdžiui.

(žr. 36, 37, 40, 42, 44–46 ir 48, 49 punktus)
Keywords

Summary



Keywords

Teisės aktų derinimas – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Saugomų kūrinių nuomos ir panaudos teisės – Direktyva 92/100

(Tarybos direktyvos 92/100 1 ir 5 straipsniai)

Summary

Atleidusi beveik ar netgi visų kategorijų įstaigas nuo pareigos sumokėti atlyginimą autoriams už viešą jų kūrinių, saugomų autorių teisės, panaudą, valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1992 m. lapkričio 19 d. Tarybos direktyvos 92/100/EEB dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityje 1 ir 5 straipsnius.

Iš tikrųjų direktyva siekiama užtikrinti atitinkamas pajamas autoriams ir atlikėjams bei kompensuoti labai dideles ir su rizika susijusias investicijas, kurios yra reikalingos fonogramų ir filmų kūrybai. Šiuo atžvilgiu kalbant apie direktyvos 5 straipsnio 3 dalies, pagal kurią valstybės narės gali atleisti „tam tikrų kategorijų įstaigas“ nuo to paties straipsnio 1 dalyje nurodyto atlyginimo autoriams už viešąją panaudą mokėjimo, taikymo sritį, beveik ar netgi visų kategorijų įstaigas, užsiimančias viešąja panauda, atleidus nuo šio straipsnio 1 dalyje nustatytos pareigos, autoriai netektų atlyginimo, kuris galėtų kompensuoti jų investicijas, ir tai turėtų įtakos naujų kūrinių kūrimui.

Be to, 5 straipsnio 3 dalyje nurodytas žodžių junginys „tam tikrų kategorijų įstaigos“ turi būti suprantamas kaip susijęs su kiekybinio pobūdžio sąvoka. Taigi nuo minėtos pareigos gali būti atleistas tik ribotas įstaigų, potencialiai turinčių sumokėti atlyginimą pagal to paties straipsnio 1 dalį, kategorijų skaičius.

(žr. 24, 26–27, 32, 43 punktus ir rezoliucinę dalį)
47

Kalbant apie kitas Komisijos paminėtas vietas, būtent vietovę Nr. 59 (Pinios Delta), vietovę Nr. 61 (Reservoirs of former Lake Karla), vietovę Nr. 89 (Lake Amvrakia), vietovę Nr. 98 (Kalogria lagoon, Strofilia forest, and Lamia marshes), kurioje didelės dalys nėra priskirtos SAT, vietovę Nr. 132 (Lakes Khortaro and Alyki, Moudros gulf, Diapori fen, and Fakos peninsula), kur SAT neapima Moudros įlankos, ir vietovę Nr. 138 (Gera Gulf-Dipi and Haramida marshes, Lesvos), kurią SAT apima iš dalies, reikia konstatuoti, kad Graikijos Respublika yra paskelbusi, jog ji dar kartą įvertins šias vietas.
Keywords

Summary



Keywords

1. Žuvininkystė – Bendra struktūrinė politika – Bendrijos žvejybos leidimų sistema

(Tarybos reglamentų Nr. 3690/93 5 straipsnis ir Nr. 3699/93 8 straipsnis)

2. Žuvininkystė – Bendra struktūrinė politika – Bendrijos žvejybos leidimų sistema

(Tarybos reglamentų Nr. 3690/93 5 straipsnis ir Nr. 3699/93 8 straipsnis)

Summary

1. Laivo žvejybos veiklos „nutraukimo visam laikui“ sąvokos neapibrėžia nei Reglamento Nr. 3690/93, numatančio Bendrijos sistemą, nustatančią taisykles dėl žvejybos leidimuose pateiktinų minimalių duomenų, 5 straipsnis, nei visas šis reglamentas. Tačiau ji apibrėžiama Reglamente Nr. 3699/93, nustatančiame reikalavimus ir tvarką dėl Bendrijos struktūrinės paramos žuvininkystės ir akvakultūros sektoriuje bei jo produktų perdirbimui ir pardavimui į rinką, tiksliau sakant, šio reglamento 8 straipsnio 2 dalyje, kur nurodyta, kad laivų žvejybos veikla gali būti nutraukta perkėlimu visam laikui į trečiąją valstybę, jei šiuo perkėlimu nepažeidžiama tarptautinė teisė ir nedaroma žalos jūros išteklių išsaugojimui ir valdymui.

Nors šiais dviem reglamentais siekiama skirtingų tikslų, negalima daryti išvados, kad minėtas sąvokos apibrėžimas taikomas tik Reglamento Nr. 3699/93 atžvilgiu ir kad jo negalima naudoti kitų antrinės teisės instrumentų, susijusių su žuvininkystės politikos sritimi, atžvilgiu. Be to, Reglamentas Nr. 3699/93, apibrėžiantis šią sąvoką, buvo priimtas vėliau nei Reglamentas Nr. 3690/93, taigi Bendrijos teisės aktų leidėjas sąmoningai pasirinko tą pačią formuluotę, kuri jau buvo Reglamente Nr. 3690/93.

Todėl nėra priežasčių manyti, kad šios sąvokos negalima vartoti taikant Reglamento Nr. 3690/93 5 straipsnį, susijusį su žvejybos leidimų laikinu sustabdymu arba paskelbimu negaliojančiais.

(žr. 29, 31–33 punktus)

2. Reglamento Nr. 3690/93, numatančio Bendrijos sistemą, nustatančią taisykles dėl žvejybos leidimuose pateiktinų minimalių duomenų, 5 straipsnio formuluotėje nėra draudimo naudoti visam laikui perkėlus laivus į trečiąsias valstybes atsilaisvinusio žvejybos pajėgumo naujiems leidimams išduoti, nes šiame straipsnyje tik numatyta pareiga vėliavos valstybei narei paskelbti laivų, kurie visam laikui nutraukia žvejybos veiklą, žvejybos leidimus negaliojančiais. Be to, Reglamento Nr. 3699/93, nustatančio reikalavimus ir tvarką dėl Bendrijos struktūrinės paramos žuvininkystės ir akvakultūros sektoriuje bei jo produktų perdirbimui ir pardavimui į rinką, 8 straipsnyje numatoma, be kita ko, kokiomis priemonėmis galima visam laikui nutraukti laivų žvejybos veiklą, ir nustatoma, kad iš registrų išbrauktiems laivams turėtų būti uždrausta žvejoti Bendrijos vandenyse. Tačiau iš šios nuostatos teksto neišplaukia, kad negalima naudoti visam laikui perkėlus laivus į trečiąsias valstybes nacionaliniame žvejybos laivų registre atsilaisvinusio žvejybos pajėgumo naujiems žvejybos leidimams išduoti.

(žr. 43–44 punktus)
Keywords

Summary



Keywords

Mokesčių teisės nuostatos – Teisės aktų derinimas – Akcizai – Direktyva 92/12 – Alkoholis ir alkoholiniai gėrimai – Mokestis už gėrimų, skirtų suvartoti iš karto įsigijimo vietoje, patiekimą – Mokesčio kvalifikavimas kaip mokesčio ne už akcizu apmokestinimus produktus, bet už su jais susijusias paslaugas – Būtinybė, kad šiuo mokesčiu būtų siekiama specialių tikslų – Nebuvimas

(Tarybos direktyvos 92/12 3 str. 2 ir 3 dalys)

Summary

Mokestis, kuriuo apmokestinamas vykdant restorano veiklą atliekamas alkoholinių gėrimų, skirtų suvartoti iš karto įsigijimo vietoje, patiekimas už atlygį, turi būti laikomas mokesčiu už paslaugų, susijusių su akcizais apmokestinamais produktais, teikimą, kuris nėra apyvartos mokestis Direktyvos 92/12 dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole, 3 straipsnio 3 dalies antrosios pastraipos prasme.

Iš tikrųjų siekiant nustatyti, ar mokestis taikomas akcizu apmokestintiems produktams Direktyvos 92/12 3 straipsnio 2 dalies prasme, ar su tokiais produktais susijusioms paslaugoms minėto 3 straipsnio 3 dalies antrosios pastraipos prasme, reikia atsižvelgti į esminį apmokestinamo sandorio elementą. Taigi alkoholinių gėrimų patiekimui vykdant restorano veiklą būdinga visuma veiksnių ir veiksmų, tarp kurių pačios prekės tiekimas yra tik viena iš sudedamųjų dalių ir kuriuose dominuoja paslaugos.

Be to, „tos pačios sąlygos“, taikomos į minėto 3 straipsnio 3 dalies antrosios pastraipos taikymo sritį patenkantiems mokesčiams, reiškia vienintelę minėtos dalies pirmojoje pastraipoje nustatytą sąlygą, t. y., „jeigu tokių mokesčių taikymas nereikalauja prekybos tarp valstybių narių atveju atlikti formalumų kertant sieną“. Taigi direktyva nereikalauja, kad aptariami mokesčiai tenkintų to paties straipsnio antroje dalyje numatytą sąlygą, t. y., kad šiais mokesčiais būtų siekiama specialaus tikslo.

(žr. 21, 27, 30, 33–34 punktus ir rezoliucinės dalies 1–2 punktus)
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 320/28

2015 m. liepos 22 d. Bendrojo Teismo nutartis byloje European Children’s Fashion Association ir Instituto de Economía Pública/Europos Komisija ir EACEA

(Byla T-724/14) (1)

((Ieškinys dėl panaikinimo - Arbitražinė išlyga - Veiksmų programa „Lifelong Learning (2007–2013)“ - Projektas „Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector“ - Išankstinis informacinis raštas - Debeto aviza - Atsakovo nustatymas - Dalinis nepriimtinumas))

(2015/C 320/44)

Proceso kalba: prancūzų

Šalys

Ieškovai: European Children’s Fashion Association (Valensija, Ispanija) ir Instituto de Economía Pública, SL (Valensija), atstovaujami advokato A. Haegeman

Atsakovės: Europos Komisija, atstovaujama S. Delaude ir S. Lejeune, ir Švietimo, garso ir vaizdo bei kultūros vykdomoji įstaiga (EACEA), atstovaujama H. Monet ir A. Jaume

Dalykas

SESV 272 straipsniu grindžiamas prašymas pripažinti EACEA reikalavimą grąžinti dotacijas, sumokėtas pirmajam ieškovui pagal sutartį, sudarytą dėl projekto „Brand & Merchandising manager for SMEs in the childrens’ product sector“ įgyvendinimo, nepagrįstu ir papildomas prašymas panaikinti, pirma, 2014 m. rugpjūčio 1 d. EACEA išankstinį informacinį raštą, kuriuo pirmajam ieškovui pranešta, kad atlikus su minėtu projektu susijusi auditą jis turi grąžinti 82 378,81 euro sumą ir, antra, 2014 m. rugpjūčio 5 d. EACEA išduotą Debeto avizą Nr. 3241401420 dėl minėtos sumos grąžinimo.

Rezoliucinė dalis

1. Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną, kiek jis susijęs su Europos Komisija.

2. Priteisti iš European Children’s Fashion Association ir Instituto de Economía Pública, SL bylinėjimosi išlaidas.

(1) OL C 7, 2015 1 12.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 294/66

2015 m. birželio 9 d. Bendrojo Teismo nutartis byloje Advansa ir kt./Komisija

(Byla T-283/14) (1)

((Valstybės pagalba - Vokietijos priimtos priemonės, skirtos iš atsinaujinančių energijos išteklių pagamintai elektros energijai ir daug energijos naudojančioms įmonėms remti - Sprendimas pradėti procedūrą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį - Galutinio sprendimo priėmimas po ieškinio pareiškimo - Poreikio priimti sprendimą nebuvimas))

(2015/C 294/81)

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Ieškovės: Advansa GmbH (Hamas, Vokietija), Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH (Ibenbiurenas, Vokietija), Aurubis AG (Hamburgas, Vokietija), Cabb GmbH (Gerstofenas, Vokietija), CBW Chemie GmbH Bitterfeld-Wolfen (Biterfeldas–Volfenas, Vokietija), CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG (Brunsbiutelis, Vokietija), Clariant Produkte (Deutschland) GmbH (Frankfurtas prie Maino, Vokietija), Dow Olefinverbund GmbH (Škopau, Vokietija), Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH (Štadė, Vokietija), Dralon GmbH (Dormagenas, Vokietija), Ems-Chemie (Neumünster) GmbH & Co. KG (Noimiunsteris, Vokietija), Hahl Filaments GmbH (Munderkingenas, Vokietija), ISP Marl GmbH (Marlis, Vokietija), Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen (Zulcbachas, Vokietija), Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter (Zulcbachas), Nabaltec AG (Švandorfas, Vokietija), Siltronic AG (Miunchenas, Vokietija), Trevira GmbH (Bobingenas, Vokietija), Wacker Chemie AG (Miunchenas) ir Westfalen Industriegase GmbH (Miunsteris, Vokietija), atstovaujamos advokatų H C. Arhold, L. Petersen, F.-A. Wesche, N. Wimmer ir T. Woltering

Atsakovė: Europos Komisija, atstovaujama T. Maxian Rusche ir R. Sauer, padedamų advokatų C. von Donat ir G. Quardt

Dalykas

Prašymas iš dalies panaikinti 2013 m. gruodžio 18 d. Komisijos sprendimą C(2013) 4424 final pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį pradėti oficialią tyrimo procedūrą dėl Vokietijos Federacinės Respublikos priimtų priemonių, skirtų iš atsinaujinančių energijos išteklių pagamintai elektros energijai ir daug energijos naudojančioms įmonėms remti [valstybės pagalba SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN)]

Rezoliucinė dalis

1. Nebereikia priimti sprendimo dėl šio ieškinio.

2. Nebereikia priimti sprendimo dėl ELPA priežiūros institucijos pateikto prašymo leisti įstoti į bylą.

3. Advansa GmbH, Akzo Nobel Industrial Chemicals GmbH, Aurubis AG, Cabb GmbH, CBW Chemie GmbH Bitterfeld-Wolfen, CFB Chemische Fabrik Brunsbüttel GmbH & Co. KG, Clariant Produkte (Deutschland) GmbH, Dow Olefinverbund GmbH, Dow Deutschland Anlagengesellschaft mbH, Dralon GmbH, Ems-Chemie (Neumünster) GmbH & Co. KG, Hahl Filaments GmbH, ISP Marl GmbH, Messer Produktionsgesellschaft mbH Siegen, Messer Produktionsgesellschaft mbH Salzgitter, Nabaltec AG, Siltronic AG, Trevira GmbH, Wacker Chemie AG ir Westfalen Industriegase GmbH padengia savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.

4. ELPA priežiūros institucija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

(1) OL C 223, 2014 7 14.
—

Įpareigoti Paskyrimų tarnybą sumokėti ieškovui ex aequo et bono nustatytą 150 000 eurų sumą jo moralinei žalai atlyginti, priskaičiuojant delspinigius pagal įstatyme nurodytą tarifą nuo tos dienos, kai jie turėjo būti pradėti mokėti, ir ex aequo et bono nustatytą 50 000 eurų sumą jo profesinei žalai atlyginti, priskaičiuojant delspinigius pagal įstatyme nurodytą tarifą nuo tos dienos, kai jie turėjo būti pradėti mokėti.
Iš tiesų sprendimo teisėtumas vertinamas atsižvelgiant į jį priimant susiklosčiusias faktines ir teisines aplinkybes, ir institucijos advokato užduotis yra ginti šio sprendimo motyvus ir rezoliucinę dalį, kurie matyti iš šio sprendimo, išskyrus išimtinius atvejus, kai dėl ribotos administracijos kompetencijos vienas motyvas, kuriuo administracija rėmėsi iš pradžių, gali būti pakeistas kitu motyvu. Šiomis aplinkybėmis manytina, kad institucijos advokatas paprastai remiasi šios institucijos tarnybų anksčiau – priimant ginčijamą sprendimą ir per ikiteisminę procedūrą – atliktu darbu.

Be to, atitinkamos institucijos advokatui atlygintinų honorarų suma negali būti nustatyta neatsižvelgiant į dar prieš kreipiantis į Tarnautojų teismą šios institucijos tarnybų atliktą darbą. Iš tiesų, kadangi ieškinys priimtinas tik tuo atveju, jeigu buvo pateiktas skundas ir šį skundą paskyrimų tarnyba atmetė, institucijos tarnybos iš principo yra įtrauktos į ginčų nagrinėjimą dar prieš tai, kai dėl šių ginčų kreipiamasi į Tarnautojų teismą.

Šiomis aplinkybėmis atsižvelgimas į šalies, iš kurios buvo priteistos bylinėjimosi išlaidos per jų dydžio nustatymo procedūrą, mokumą, nėra nei piktnaudžiavimas įgaliojimais, nei kompetencijos viršijimas.

Šiuo klausimu iš Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikos matyti, kad net pasibaigus procesui ir skyrus pakankamai didelę finansinę naštą gali būti ribojama teisė kreiptis į teismą, kuri yra teisės į teisingą bylos nagrinėjimą, nustatytos Europos žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnyje ir Sąjungos teisės sistemoje užtikrintos Chartijos 47 straipsnyje, dalis. Konkrečiai kalbant, Europos Žmogaus Teisių Teismas nusprendė, kad bylinėjimosi išlaidų suma, nustatyta atsižvelgiant į konkrečias atitinkamos bylos aplinkybes, įskaitant ieškovo mokumą ir proceso dalį, per kurią pasireiškė minėtas ribojimas, yra veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti vertinant, ar asmuo galėjo pasinaudoti teise kreiptis į teismą.

Per procedūrą dėl bylinėjimosi išlaidų dydžio nustatymo Tarnautojų teismas gali atsižvelgti į šalies, kuri turi jas padengti, mokumą, kai sprendžia dėl sumos, iki kurios šalių advokatams mokamo honoraro dydį gali padengti šalis, iš kurios priteistos bylinėjimosi išlaidos.

Iš tiesų teisė kreiptis į teismą nebūtų tinkamai užtikrinama, jei perspektyva šaliai padengti arba nepadengti pakankamai dideles bylinėjimosi išlaidas pasibaigus procesui būtų palikta vien kitos šalies nuožiūrai. Atvirkščiai, esant sunkumų, būtent teismas turi nustatyti bylinėjimosi išlaidų dydį, atsižvelgdamas į aplinkybes, kaip antai suinteresuotojo asmens mokumą.

Be to, iš 2007 m. liepos 25 d. Procedūros reglamento 95 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, 97 straipsnio 3 dalies ir 98 straipsnio 1 dalies matyti, kad teisinė pagalba gali apimti tik išlaidas, susijusias su konsultacijomis pagalbos gavėjui ir jo atstovavimu. Taigi pagal to paties reglamento 97 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą skirta teisinė pagalba negali apimti hipotetinės bylinėjimosi išlaidų sumos, kurią ieškovai, nepatenkinus jų reikalavimų, turėtų atlyginti atsakovams, kaip jų advokatų honorarų.

(žr. 46, 50 ir 53 punktus)
LT
Teismopr aktikosr inkinys
ECLI:EU:F:2010 :157 1TARNAUTOJŲ TEISMO PIRMOSIOS KOLEGIJOS PIRMININKO NU TARTIS
2010 m. gruodžio 8 d.
Byla F-79/10
Charles Dubus
prieš
Europos Komisiją
„Draugiškas ginčo sprendimas — Išbraukimas“
Dalykas: Pagal SESV 270 straipsnį, taikomą EAEB sutarčiai p agal jos 106 a straipsnį, pateiktas 
ieškinys, ku riuo Ch. Dubus prašo p anaikinti 2009 m. lapkričio 20 d. Komisijos 
sprendimą neįtraukti jo į p areigūnų, paaukštintų priskiria nt prie AS T4 lygio, sąrašą, 
sudarytą vykdant 2009 m. pareigų paaukštinimo procedūrą.
Sprendimas:Byla F-79/10 D ubus prieš Komisiją išbraukta iš Tarnautojų teismo registro. Šalys 
padengia bylinėjimosi išlaidas pagal jų susitarimą.
Santrauka
Pareigūnai — Ieškinys — Tarnautojų t eisme n agrinėjamo g inčo d raugiškas sprendimas — 
Išbraukimas iš registro
(Tarnautojų teismo p rocedūros reglamento 69 straipsnis)
Pagal Kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygų 13 straipsnį prieš įdarbinant laikinąjį tarnautoją jo sveikatą patikrina institucijos medicinos pareigūnas, kad institucija galėtų įsitikinti, jog jis atitinka minėtų įdarbinimo sąlygų 12 straipsnio 2 dalies d punkto reikalavimus; be to, primintina, kad taikant pastarąją nuostatą niekas negali būti įdarbintas laikinuoju tarnautoju, jeigu jis neatitinka reikalavimo būti fiziškai tinkamam pareigoms atlikti.

Teisė į privataus gyvenimo gerbimą, įtvirtinta Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 8 straipsnyje ir išplaukianti iš valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų, yra viena pagrindinių teisių, saugomų Sąjungos teisinėje sistemoje. Ji apima, be kita ko, asmens teisę neatskleisti duomenų apie savo sveikatos būklę.

Todėl gali būti nustatyti naudojimosi teise apribojimai, jeigu jie faktiškai atitinka bendrojo intereso tikslus ir siekiamo tikslo atžvilgiu nėra neproporcingas ir neleistinas kišimasis, iš esmės pažeidžiantis šios garantuojamos teisės esmę.

Šiuo klausimu sveikatos patikrinimu prieš įdarbinant laikinąjį tarnautoją patenkinamas Sąjungos institucijų, kurios turi galėti įgyvendinti savo užduotis, teisėtas interesas.

Siekiant sudaryti darbo sutartis įgaliotai tarnybai suteikti galimybes patikrinti kandidato fizinį tinkamumą į laikinojo tarnautojo darbo vietą, kaip to reikalaujama pagal Kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygų 12 straipsnio 2 dalies d punktą, ir suteikti minėtai tarnybai minėtų įdarbinimo sąlygų 32 straipsnyje numatytą galimybę taikyti medicininę išlygą, jeigu ji mano, kad ši išlyga būtina, ši tarnyba, tarpininkaujama medicinos pareigūno, turi galėti bent kažkiek prieiti prie su šio kandidato sveikata susijusių duomenų, kuriuos nagrinėjamu atveju turi pateikti pats suinteresuotasis asmuo. Todėl tariamas kišimasis į minėto kandidato privatų gyvenimą, dėl kurio atsirado pareiga atskleisti turimą arba turėtą patologiją, gali būti laikomas pateisinamu.

Iš tiesų per sveikatos patikrinimą prieš įdarbinant institucijos medicinos pareigūnas gali reikalauti iš kandidato į laikinojo tarnautojo darbo vietą užpildyti sveikatos patikrinimo prieš įdarbinant klausimyną ir panaudoti taip suinteresuotojo asmens pateiktus pareiškimus siekdamas įvertinti galimybę pasiūlyti sudaryti darbo sutartis įgaliotai tarnybai įdarbinti su medicinine išlyga pagal Kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygų 32 straipsnį. Be to, per šį sveikatos patikrinimą minėtas kandidatas turi nuoširdžiai atsakyti į šio profesionalo sveikatos priežiūros srityje, kuris laikosi duomenų apie sveikatos būklę konfidencialumo, klausimus, nes šie klausimai patenka į jam patikėtas užduotis ir atitinka proporcingumo principą.

(žr. 77–81 punktus)

Nuoroda:

Teisingumo Teismo praktika: 1994 m. spalio 5 d. Sprendimo X / Komisija, C‑404/92 P, EU:C:1994:361, 17, 18 ir 20 punktai.

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1995 m. liepos 13 d. Sprendimo K / Komisija, T‑176/94, EU:T:1995:139, 39 punktas.
104

Parlamentas mano, kad, atsižvelgiant į tris sąlygas, teismo praktikoje nustatytas, kad kiltų Sąjungos atsakomybė, su neteisėtais veiksmais susijusi sąlyga šiuo atveju nėra įvykdyta, nes Parlamentas niekada nekliudė ieškovei bendrauti su Parlamento nariais, naujai išrinktais 2014–2019 m. Parlamento kadencijai. Be to, nurodytos žalos tikrumas nėra pakankamai įrodytas atsižvelgiant į teismo praktiką, pagal kurią reikalaujama, kad žala būtų reali ir tikra, o jei kalbama apie galimybės praradimą, – kad tariamai prarasta galimybė būtų buvusi tikra, be to, ji turi būti prarasta galutinai. Tačiau ieškovė, kuri, beje, neįrodė, kad šiuo atžvilgiu ėmėsi veiksmų, tebeturi galimybę būti įdarbinta kurio nors iš Parlamento narių prašymu per šią penkerių metų Parlamento kadenciją, kuri baigiasi tik 2019 m. Bet kuriuo atveju jokia Pareigūnų tarnybos nuostatų norma ar kita teisės norma nesuteikia APNP teisės pasibaigus jo sutarčiai būti įdarbintam, kad padėtų eiti pareigas kitam Parlamento nariui, taigi dėl to, kad APNP įdarbinimas yra pagrįstas pasitikėjimo ryšiu, APNP ateitis yra hipotetinė ir nėra nei reali, nei tikra.