29

Šiomis aplinkybėmis Lietuvos Aukščiausiasis Teismas nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar pagal nagrinėjamoje byloje susiklosčiusias aplinkybes, kai ginčo in house sandorio sudarymo, inter alia, administracinės, procedūros pradėtos dar galiojant Direktyvai 2004/18, tačiau pati sutartis sudaryta 2016 m. gegužės 19 d. [po to, kai buvo panaikinta minėta direktyva], toks sandoris patenka į Direktyvos 2014/18 ar Direktyvos 2014/24 taikymo sritį? 2. Darant prielaidą, kad ginčo in house sandoris patenka į Direktyvos 2004/18 taikymo sritį: a) ar šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalies a papunktis (bet šia nuostata neapsiribojant), atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, visų pirma 1999 m. lapkričio 18 d. Sprendimą Teckal (C‑107/98, EU:C:1999:562), 2007 m. sausio 18 d. Sprendimą Jean Auroux ir kt. (C‑220/05,EU:C:2007:31) ir 2006 m. balandžio 6 d. Sprendimą ANAV (C‑410/04, EU:C:2006:237), turi būti suprantamas ir aiškinamas taip, kad in house sandorio sąvoka priklauso Sąjungos teisės reguliavimo sričiai, o šios sąvokos turiniui ir taikymui nedaro įtakos nacionalinė valstybių narių teisė, inter alia, tokių sandorių sudarymo ribojimai, pavyzdžiui, sąlyga, jog viešojo pirkimo sutartimis negalima užtikrinti teikiamų paslaugų kokybės, jų prieinamumo ar nepertraukiamumo; b) jei atsakymas į [antrojo klausimo a punktą] būtų neigiamas, t. y. in house sandorio sąvoka iš dalies ar visiškai patenka į valstybių narių teisės reguliavimo sritį, ar pirma nurodyta Direktyvos 2004/18 nuostata turi būti aiškinama taip, kad valstybės narės turi diskreciją nustatyti in house sandorių sudarymo ribojimus ar papildomas sąlygas (palyginti su Sąjungos teise ir jurisprudencija), tačiau ją gali įgyvendinti tik konkrečiomis ir aiškiomis pozityviosios viešųjų pirkimų teisės normomis? 3. Darant prielaidą, kad ginčo in house sandoris patenka į Direktyvos 2014/24 taikymo sritį: a) ar šios direktyvos 1 straipsnio 4 dalies ir 12 straipsnio bei Chartijos 36 straipsnio nuostatos kartu ar atskirai (bet jomis neapsiribojant), atsižvelgiant į Teisingumo Teismo jurisprudenciją, visų pirma 1999 m. lapkričio 18 d. Sprendimą Teckal (C‑107/98, EU:C:1999:562), 2007 m. sausio 18 d. Sprendimą Jean Auroux ir kt. (C‑220/05, EU:C:2007:31) ir 2006 m. balandžio 6 d. Sprendimą ANAV (C‑410/04, EU:C:2006:237), turi būti suprantamos ir aiškinamos taip, kad in house sandorio sąvoka priklauso Sąjungos teisės reguliavimo sričiai, o šios sąvokos turiniui ir taikymui nedaro įtakos nacionalinė valstybių narių teisė, inter alia, tokių sandorių sudarymo ribojimai, pavyzdžiui, sąlyga, jog viešojo pirkimo sutartimis negalima užtikrinti teikiamų paslaugų kokybės, jų prieinamumo ar nepertraukiamumo; b) jei atsakymas į [trečiojo klausimo a punktą] būtų neigiamas, t. y. in house sandorio sąvoka iš dalies ar visiškai patenka į valstybių narių teisės reguliavimo sritį, ar Direktyvos 2014/24 12 straipsnio nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad valstybės narės turi diskreciją nustatyti in house sandorių sudarymo ribojimus ar papildomas sąlygas (palyginti su Sąjungos teise ir jurisprudencija), tačiau ją gali įgyvendinti tik konkrečiomis ir aiškiomis pozityviosios viešųjų pirkimų teisės normomis? 4. Nepriklausomai nuo to, į kokios direktyvos taikymo sritį patektų ginčo vidaus sandoris, ar viešųjų pirkimų tiekėjų lygiateisiškumo ir nediskriminavimo bei skaidrumo principai (Direktyvos 2004/18 2 straipsnis, Direktyvos 2014/24 18 straipsnis), bendrasis draudimas diskriminuoti dėl pilietybės (SESV 18 straipsnis), įsisteigimo laisvė (SESV 49 straipsnis) bei laisvė teikti paslaugas (SESV 56 straipsnis), galimybė įmonėms suteikti išimtines teises (SESV 106 straipsnis), Teisingumo Teismo jurisprudencija ([1999 m. lapkričio 18 d. Sprendimas Teckal, C‑107/98, EU:C:1999:562; 2006 m. balandžio 6 d. Sprendimas ANAV, C‑410/04, EU:C:2006:237; 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimas Sea, C‑573/07, EU:C:2009:532; 2016 m. gruodžio 8 d. Sprendimas Undis Servizi, C‑553/15, EU:C:2016:935] ir kiti) turi būti suprantami ir aiškinami taip, kad in house sandoris, kurį sudaro perkančioji organizacija ir nuo jos teisiškai atskirtas subjektas, o perkančioji organizacija šį subjektą kontroliuoja analogiškai kaip savo tarnybas ir šio subjekto pagrindinę veiklos dalį sudaro veikla, vykdoma perkančiosios organizacijos naudai, per se teisėtas, inter alia, nepažeidžia kitų ūkio subjektų teisės į sąžiningą konkurenciją, šie nėra diskriminuojami, o vidaus sandorį sudariusiam kontroliuojamam subjektui nėra teikiamos privilegijos?“