ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Byla C‑302/16

Bas Jacob Adriaan Krijgsman

prieš

Surinaamse Luchtvaart Maatschappij NV

(rechtbank Noord-Nederland prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Oro transportas – Reglamentas (EB) Nr. 261/2004 – 5 straipsnio 1 dalies c punktas – Kompensavimas ir pagalba keleiviams skrydžio atšaukimo atveju – Atleidimas nuo pareigos mokėti kompensaciją – Vežimo sutartis, sudaryta per internetu veikiantį kelionių agentą – Oro vežėjas, laiku pranešęs kelionių agentui apie skrydžio laiko pasikeitimą – Kelionių agentas, elektroniniu laišku pateikęs keleiviui šią informaciją likus dešimt dienų iki skrydžio“

Santrauka – 2017 m. gegužės 11 d. Teisingumo Teismo (aštuntoji kolegija) sprendimas

Transportas – Oro transportas – Reglamentas Nr. 261/2004 – Bendros kompensavimo ir pagalbos keleiviams taisyklės atsisakymo vežti ir skrydžių atšaukimo arba atidėjimo ilgam laikui atveju – Atleidimas nuo pareigos mokėti kompensaciją – Vežimo sutartis, sudaryta per internetu veikiantį kelionių agentą – Oro vežėjas, laiku pranešęs kelionių agentui apie skrydžio laiko pasikeitimą – Kelionių agentas, elektroniniu laišku pateikęs keleiviui šią informaciją likus dešimt dienų iki skrydžio – Įskaitymas

(Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 261/2004 5 straipsnio 1 dalies c punktas ir 7 straipsnis)

2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 261/2004, nustatančio bendras kompensavimo ir pagalbos keleiviams taisykles atsisakymo vežti ir skrydžių atšaukimo arba atidėjimo ilgam laikui atveju, panaikinančio Reglamentą (EEB) Nr. 295/91, 5 straipsnio 1 dalies c punktą ir 7 straipsnį reikia aiškinti taip, kad skrydį vykdantis oro vežėjas privalo sumokėti šiose nuostatose numatytą kompensaciją tuo atveju, kai skrydis atšauktas, o keleiviui apie tai nebuvo pranešta mažiausiai prieš dvi savaites iki numatyto išvykimo laiko, taip pat ir tada, kai šis vežėjas mažiausiai prieš dvi savaites iki to laiko buvo pranešęs apie atšaukimą kelionių agentui, per kurį su atitinkamu keleiviu buvo sudaryta vežimo sutartis, bet agentas jo laiku neinformavo.

(žr. 31 punktą ir rezoliucinę dalį)
6

Orhuso konvencijos 9 straipsnio „Teisė kreiptis į teismus“ 2–4 dalyse nurodyta: „2. Kiekviena Šalis, vadovaudamasi savo nacionalinės teisės aktais, užtikrina, kad suinteresuotosios visuomenės nariai, a) pakankamai suinteresuoti arba, kaip alternatyva, b) manantys, kad buvo pažeista kokia nors jų teisė, kai tai kaip būtiną sąlygą nustato Šalies administracinės procesinės teisės normos, turėtų teisę kreiptis dėl priimtų sprendimų pakartotinio nagrinėjimo teisme ir (arba) kitoje, nepriklausomoje ir bešališkoje įstatymų nustatyta tvarka įsteigtoje institucijoje, siekiant teisiniu ir procesiniu požiūriu užginčyti bet kokio sprendimo teisėtumą, veiksmus arba neveikimą, nepažeidžiant 6 straipsnio nuostatų ir kai tai reglamentuoja nacionaliniai įstatymai bei nepažeidžiant žemiau pateikiamos 3 dalies, kitų atitinkamų šios Konvencijos nuostatų. Pakankamas suinteresuotumas ir kokios nors teisės pažeidimas nustatomi remiantis nacionalinės teisės nuostatomis bei siekiant suteikti suinteresuotajai visuomenei plačias galimybes kreiptis į teismus pagal šią Konvenciją. Todėl laikoma, kad šio straipsnio a punktui taikyti pakanka bet kokios 2 straipsnio 5 dalyje keliamus reikalavimus atitinkančios nevyriausybinės organizacijos suinteresuotumo. Be to, laikoma, kad tokios organizacijos turi teises, kurios gali būti pažeistos, pagal b punkto nuostatas. <…> 3. Be to, ir nepažeidžiant 1 ir 2 dalyse minimų pakartotinio nagrinėjimo procedūrų, kiekviena Šalis užtikrina, kad visuomenės atstovai, atitinkantys nacionaliniuose įstatymuose numatytus kriterijus, jeigu tokie yra, galėtų administracine arba teismo tvarka kreiptis dėl privačių asmenų arba valstybės institucijų, pažeidžiančių nacionalinių įstatymų nuostatas, susijusias su aplinkosauga, veiksmų arba neveikimo užginčijimo. 4. Be to, ir nepažeidžiant 1 dalies nuostatų, vykdant 1, 2 ir 3 dalyse nurodytas procedūras, turi būti užtikrintos atitinkamos ir veiksmingos teisinės gynybos priemonės, įskaitant, jei reikia, tokias teisines gynybos priemones, kaip antai teismo įpareigojimas nepažeisti ieškovo teisių ar sustabdyti veiksmus, pažeidžiančius tas teises, ir tos priemonės turi būti teisingos, bešališkos, pasiūlytos laiku ir ne per brangios. Pagal šį straipsnį priimami sprendimai pateikiami ar protokoluojami raštu. Teismų ir, esant galimybei, kitų institucijų sprendimai yra prieinami visuomenei.“
21

Tokiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. a) Ar Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalį, siejamą su Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 ir 3 dalimis, reikia aiškinti taip: joje įtvirtinta taisyklė taikoma ir tuo atveju, kai nustatoma, kad deklaracijos priėmimo dieną buvo su gamyba susijusi rizika, jog naudojant prekę suges jos dalis, ir kad dėl to gamintojas, vykdydamas sutartyje nustatytą garantinį įsipareigojimą pirkėjui, sumažina kainą atlygindamas išlaidas, kurias pirkėjas patyrė dėl to, kad prekė buvo pataisyta siekiant panaikinti minėtą riziką? b) Jei Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta taisyklė minėtu atveju netaikoma, ar vien pagal Muitinės kodekso 29 straipsnio 1 ir 3 dalių, siejamų su šio kodekso 78 straipsniu, nuostatas leidžiama sumažinti deklaruotą muitinę vertę po to, kai pirmiau nurodytu būdu buvo sumažinta kaina? 2. Ar Įgyvendinimo reglamento 145 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta sąlyga, susijusi su ten numatytu muitinės vertės patikslinimu, pagal kurią faktiškai sumokėta arba mokėtina kaina turėjo būti patikslinta per dvylika mėnesių nuo deklaracijos dėl prekių išleidimo į laisvą apyvartą priėmimo dienos, prieštarauja Muitinės kodekso 78 ir 236 straipsnių, siejamų su [to paties] kodekso 29 straipsniu, nuostatoms?“
51

Be to, EUIPO nurodo, kad skundžiamo sprendimo 68 ir 76 punktuose Bendrasis Teismas atmetė šiuos argumentus dėl to, kad jie grindžiami prielaida, pagal kurią šalys nepateikė jokio paveikslėlio, kuriame būtų ir uždengiančioji plokštelė, ir nutekėjimo bakelis, o ši prielaida, Bendrojo Teismo nuomone, yra klaidinga. EUIPO mano, kad šis Bendrojo Teismo tvirtinimas pagrįstas faktinių aplinkybių iškraipymu, o tai patvirtina iliustracijų, kuriomis Bendrasis Teismas rėmėsi skundžiamame sprendime, palyginimas.
13

Dėl atlygintinos neturtinės žalos dydžio Bendrasis Teismas, remdamasis 2013 m. gegužės 28 d. Sprendimo Abdulrahim / Taryba ir Komisija (C‑239/12 P, EU:C:2013:331) 72 punktu, skundžiamo sprendimo 86 ir 87 punktuose pripažino, kad, panaikinus Safa Nicu Sepahan įtraukimą į asmenų, kuriems taikomos nagrinėjamos ribojamosios priemonės, sąrašą, galima sumažinti priteisto atlyginimo dydį, tačiau negalima to pripažinti visišku patirtos žalos atlyginimu. Skundžiamo sprendimo 88–91 punktuose išdėstęs, kad reikėjo atsižvelgti, be kita ko, į pažeidimo, kuris buvo konstatuotas, sunkumą, jo trukmę, Tarybos veiksmus ir tvirtinimo, kad Safa Nicu Sepahan dalyvauja Irano branduolinių ginklų platinimo veikloje, pasekmes santykiams su trečiaisiais asmenimis, Bendrasis Teismas, vertindamas patirtą žalą ex aequo et bono, priteisė 50000 EUR dydžio žalos atlyginimą.
18

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Vengrijos mokesčių administratorius neatėmė Iš T. Farkas teisės į PVM atskaitą, bet, remdamasis PVM įstatymo 142 straipsnio 1 dalies g punktu, jį įpareigojo sumokėti pagal atvirkštinio apmokestinimo taisykles mokėtiną mokestį. Jo mokėtinas skirtumas atitinka su nagrinėjamu sandoriu susijusioje sąskaitoje faktūroje nurodytą PVM. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, remiantis Vengrijos mokesčių administratoriaus sprendimu, nors T. Farkas sumokėjo PVM pardavėjui, jis laikomas prievolę mokėti mokestį į valstybės biudžetą turinčiu asmeniu. Nors Vengrijos mokesčių administratorius neginčija jo teisės į sumokėto PVM atskaitą, jis atima iš sumos, kurią T. Farkas prašo grąžinti, mokesčio, kurį, administratoriaus nuomone, jis turi sumokėti, skirtumą. Kadangi abi sumos vienodos, jos padengia viena kitą. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatavo, kad pardavėjas sumokėjo PVM į valstybės biudžetą, todėl biudžetas nepatyrė žalos dėl to, kad nagrinėjama sąskaita faktūra buvo klaidingai išrašyta kaip įprasto apmokestinimo, o ne atvirkštinio apmokestinimo atveju. Be to, jo teigimu, niekas nerodo, kad buvo sukčiaujama mokesčių srityje ar ketinama gauti mokestinį pranašumą.
28

Komisija tvirtina, kad pagal Reglamento Nr. 659/1999 19 straipsnio 1 dalį priimtas sprendimas nėra grindžiamas galutine išvada, kad esama pagalbos sistema yra nesuderinama su vidaus rinka. Toks sprendimas yra SESV 108 straipsnio 1 dalyje numatyto bendradarbiavimo išraiška ir jo pagrindas yra ne vienašališkai priimta privaloma Komisijos išvada, o tai, kad ši institucija ir atitinkama valstybė narė pripažįsta būtinybę koreguoti esamą pagalbos sistemą. Taigi Komisija neturi savo sprendime aiškinti, kodėl mano, kad tokia sistema yra nesuderinama arba nebesuderinama su vidaus rinka. Be to, nagrinėjamu atveju Komisijos ir Nyderlandų valdžios institucijų susirašinėjimas po to, kai buvo atsiųstas raštas pagal 17 straipsnį, susijęs ne su klausimu, ar esama pagalbos sistema yra suderinama su vidaus rinka, o su tuo, kaip turi būti koreguojama ši sistema.
6

1997 m. gruodžio 18 d.Decreto legislativo n. 471, Riforma delle sanzioni tributarie non penali in materia di imposte dirette, di imposta sul valore aggiunto e di riscossione dei tributi, a norma dell’articolo 3, comma 133, lettera q), della legge 23 dicembre 1996, n. 662 (Įstatyminis dekretas Nr. 471 dėl ne baudžiamųjų sankcijų tiesioginių mokesčių, pridėtinės vertės mokesčio ir mokesčių surinkimo srityje reformos pagal 1996 m. gruodžio 23 d. Įstatymo Nr. 662 3 straipsnio 133 pastraipos q punktą) (GURI, Nr.°5, 1998, sausio 8 d., paprastasis priedas) 13 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Asmeniui, kuris per nustatytą terminą visiškai ar iš dalies nesumoka avansinių įmokų, periodinių mokėjimų, pagal deklaraciją mokėtinų išlyginamųjų įmokų ar mokesčio likučio, apskaičiuoto tokiais atvejais atskaičius periodinių mokėjimų ir avansinių įmokų, net jeigu jie nesumokėti, sumas, taikoma administracinė sankcija, lygi 30 % kiekvienos nesumokėtos sumos, net jeigu ištaisius esmines ar skaičiavimo klaidas, konstatuotas tikrinant metinę deklaraciją, matyti, kad mokestis yra didesnis arba atskaitoma suma mažesnė. <…>“
4

Reglamento Nr. 1215/2012 3, 4, 10, 26 ir 34 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip: „(3) Sąjunga yra nustačiusi sau tikslą prižiūrėti ir vystyti laisvės, saugumo ir teisingumo sritį, be kita ko, palengvinant galimybes kreiptis į teismą, visų pirma taikant teismo ir neteisminių sprendimų civilinėse bylose abipusio pripažinimo principą. <…> (4) tam tikri skirtumai tarp jurisdikciją ir teismo sprendimų pripažinimą reglamentuojančių nacionalinių taisyklių trukdo patikimai veikti vidaus rinkai. Nuostatos dėl jurisdikcijos kolizinių normų civilinėse ir komercinėse bylose suvienodinimo, siekiant užtikrinti greitą ir paprastą valstybėse narėse priimtų teismo sprendimų pripažinimą ir vykdymą, yra labai svarbios; <…> (10) šio reglamento taikymo sritis turėtų apimti visas pagrindines civilines ir komercines bylas, išskyrus kai kurias aiškiai nustatytas bylas <…> (26) abipusis pasitikėjimas teisingumo vykdymu Sąjungoje pateisina principą, kad valstybėje narėje priimtas teismo sprendimas turėtų būti pripažintas visose valstybėse narėse netaikant jokios specialios procedūros. Be to, siekis sumažinti tarptautinio bylinėjimosi laiko sąnaudas ir išlaidas pateisina teismo sprendimo paskelbimo vykdytinu, prieš pradedant jį vykdyti valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi, panaikinimą. Todėl vienos valstybės narės teismo sprendimas turėtų būti traktuojamas taip, tarsi jis būtų priimtas valstybėje narėje, į kurią kreipiamasi. <…> (34) turėtų būti užtikrintas [1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo (OL L 299, 1972, p. 32)], [2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42)] ir šio reglamento tęstinumas ir tuo tikslu nustatytos pereinamosios nuostatos. Tęstinumą taip pat turi užtikrinti Europos Sąjungos Teisingumo Teismas, aiškindamas [1968 m. rugsėjo 27 d. Konvenciją dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo] ir ją pakeičiančius reglamentus.“
51

Pirma, ji mano, kad Bendrasis Teismas iškraipė jos argumentus nusprendęs, jog ji teigė, kad pagal Reglamento Nr. 1975/2006 10 ir 14 straipsnius nereikalaujama vykdyti patikrinimų vietoje, nors iš tikrųjų jį teigė, kad pagal šias nuostatas nereikalaujama skaičiuoti gyvulių per patikrinimus vietoje. Ji pažymi, kad ICHN aplinkraštyje numatyta, kad Prancūzijos institucijos vykdo patikrinimus vietoje ir kad, vykstant patikrinimo ir patvirtinimo procedūrai Komisija neginčijo, kad tokie patikrinimai buvo atlikti. Be to, ji teigia, kad nenurodė, priešingai, nei teigiama skundžiamo sprendimo 62 punkte padarytoje išvadoje, jog dėl išsamių administracinių patikrinimų nebuvo būtina skaičiuoti gyvulių per patikrinimus vietoje.
46

Be to, motyvai, kuriuos reikalaujama nurodyti pagal SESV 296 straipsnį ir Chartijos 41 straipsnio 2 dalies c punktą, turi atitikti nagrinėjamo akto pobūdį ir pateikti aiškią ir vienareikšmę aktą priėmusios institucijos argumentaciją, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti, kuo pagrįsta priimta priemonė, o kompetentingas teismas – vykdyti kontrolę (žr. 2011 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo Elf Aquitaine / Komisija, T‑521/09, EU:C:2011:620, 147 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
46

Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad sunkios fizinės užduotys yra prie pirmojo lygio priskirtiems Baskų krašto autonominės srities policijos pareigūnams pavestų funkcijų dalis. Akademija taip pat tvirtino, kad asmens, priimamo į Baskų krašto autonominės srities policijos pareigūno pareigas, amžius lemia laikotarpį, kuriuo pareigūnas bus pajėgus atlikti tokias užduotis. Kai įdarbinamas 34 metų amžiaus asmuo, kuriam, be to, privalomi apytiksliai dvejų metų trukmės mokymai, jis šias užduotis galės vykdyti ilgiausiai 19 metų, t. y. iki kol jam sueis 55 metai. Tokiomis sąlygomis įdarbinus vyresnio amžiaus asmenis būtų sudėtingiau paskirti pakankamai pareigūnų sunkiausioms fizinėms užduotims vykdyti. Be to, tokie pareigūnai negalėtų tų paskirtų užduočių vykdyti pakankamai ilgai. Galiausiai, kaip paaiškino akademija, siekiant racionaliai organizuoti Baskų krašto autonominės srities policijos pareigūnų pajėgas, būtina pusiausvyra tarp fiziškai sunkių pareigų, netinkančių vyriausiems pagal amžių pareigūnams, ir jiems tinkančių mažiau fiziškai sunkių pareigų (pagal analogiją žr. 2010 m. sausio 12 d. Sprendimo Wolf, C‑229/08, EU:C:2010:3, 43 punktą).
10

1994 m. kovo 30 d. Įstatymo 68 straipsnio 5 dalies antroje ir penktoje pastraipose nurodoma: „Belgijos institucijos, po 1996 m. gruodžio 31 d. kaip vienkartinę sukaupto kapitalo sumą išmokančios papildomą išmoką, kurios dydis viršija 2478,94 EUR, ex officio atskaito nuo šios sumos 2 %. <...> Jeigu per pirmą įstatyme numatytos pensijos galutinės sumos mokėjimą, atliekamą išmokėjus sukaupto kapitalo sumą, pagal 2 dalį atskaitytinos sumos procentinis dydis yra mažesnis už procentinį nuo sukaupto kapitalo sumos atskaitytą dydį, [VPT] grąžina gavėjui skirtumą tarp sumos, atskaitytos nuo sukaupto kapitalo, dydžio ir sumos, gautos šią sukaupto kapitalo sumą padauginus iš sumos, atskaitytinos pagal 2 dalį, procentinio dydžio. Jeigu pinigai grąžinami praėjus daugiau kaip šešiems mėnesiams nuo pirmo įstatyme numatytos pensijos galutinės sumos mokėjimo, VPT ipso iure lieka skolinga gavėjui sumokėti palūkanas nuo grąžintos sumos. Palūkanos, kurių norma sudaro 4,75 % per metus, pradedamos skaičiuoti nuo mėnesio, kuris eina po to, kai baigiasi šešių mėnesių terminas, pirmos dienos. Karalius gali keisti palūkanų normą.“
52

Be to, prašyme priimti prejudicinį sprendimą nėra jokios informacijos, kuri leistų manyti, kad minėtas skirtingas požiūris yra neproporcingas siekiamam tikslui. Reikia atsižvelgti, be kita ko, į tai, kad Direktyvos 2002/47 taikymas ratione materiae priklauso nuo įkaito pateikimo, ir, nepažeidžiant šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalies, reikalaujama, kad šis pateikimas būtų įvykęs prieš bankroto bylos iškėlimą. Vadinasi, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 65 punkte, Direktyvoje 2002/47 nustatyta tvarka iš esmės negali būti taikoma į įkaito davėjo sąskaitą po bankroto bylos iškėlimo pervestoms sumoms. Be to, kiek tai susiję su minėtos direktyvos taikymu ratione personae, pažymėtina, kad pagal jos 1 straipsnio 3 dalį valstybėms narėms suteikiama teisė netaikyti šios direktyvos tiems finansiniams įkeitimo susitarimams, kuriuose viena iš šalių yra tos pačios direktyvos 1 straipsnio 2 dalies e punkte paminėtas asmuo. Galiausiai primintina, kad Direktyvoje 2002/47 nustatyta tvarka skirta tik tai įkaito davėjo turto daliai, dėl kurios jis sutiko su tam tikra nuosavybės teisių atėmimo forma.
33

Be to, pagal Pagrindų direktyvos 3 straipsnio 3a dalį, nepažeidžiant šio straipsnio 4 ir 5 dalyse numatytų konsultavimosi ir bendradarbiavimo su kitomis nacionalinėmis institucijomis atvejų, už ex ante rinkos reguliavimą arba įmonių ginčų sprendimą atsakingos NRI, vykdydamos joms pavestas užduotis, turi veikti visiškai nepriklausomai ir nesiekti gauti ir nepriimti jokių kitų institucijų nurodymų. Pagal to paties 3 straipsnio 3a dalį valstybės narės turi užtikrinti, kad tokios NRI turėtų atskirus metinius biudžetus, kurie skelbiami viešai, ir pakankamai finansinių ir žmogiškųjų išteklių, kad jos galėtų aktyviai dalyvauti EERRI veikloje ir prie jos prisidėti.
22

Šiuo klausimu jis teigia, kad priimant tą sprendimą ES 34 straipsnio 2 dalies c punkte buvo numatytos dvi atskiros procedūros teisėkūros procedūra priimamiems aktams priimti ir įgyvendinimo priemonėms nustatyti ir kad tik pagal procedūrą, susijusią su teisėkūros procedūra priimamais aktais, reikėjo vieningo Tarybos sprendimo, kaip reikalaujama minėto sprendimo 25 straipsnio 2 dalyje. Be to, to paties sprendimo įgyvendinimo priemonių nustatymas konkrečiai reglamentuojamas jo 33 straipsnyje, o tai reiškia, kad priemonės, kurių imamasi remiantis kita Sprendimo 2008/615 nuostata, negali būti laikomos „įgyvendinimo priemonėmis“. Galiausiai, nors Parlamentui pateikus ieškinį, dėl kurio buvo priimtas 2015 m. balandžio 16 d. Sprendimas Parlamentas / Taryba (C‑317/13 ir C‑679/13, EU:C:2015:223), Taryba įvairių sprendimų, priimtų remiantis buvusio „trečiojo ramsčio“ aktais, pavadinimuose pridėjo žodį „įgyvendinimo“, ji neatliko panašaus ginčijamų sprendimų pavadinimų pakeitimo.
23

Antra, to teismo teigimu, su Tarnyba negali būti sutinkama tiek, kiek ji tvirtina, kad jai reikėtų nustatyti tik tikslus ir pareigas pasiekti tam tikrą rezultatą, kaip numatyta Italijos bankui, ypač dėl to, kad Tarnyba neįrodė, jog, kiek tai susiję su nagrinėjamu klausimu, ji yra panaši į tą instituciją. Be to, abi Tarnybos nurodytos konkrečios išlaidų ribojimo ir racionalizavimo priemonės jai palieka didelę veiksmų laisvę.
9

Todėl J. Pöpperl turi teisę į senatvės pensiją suėjus pagal SGB VI reikalaujamam pensiniam amžiui; ji siektų 1050,67 euro per mėnesį už mokymosi, studijų ir draudimo atgaline data laikotarpius, o jeigu Šiaurės Reino-Vestfalijos žemės teisėje būtų numatyta, kad valstybės tarnautojas nepraranda teisių į senatvės pensiją netekęs valstybės tarnautojo statuso, už darbo visą darbo dieną laikotarpį nuo 1978 m. rugsėjo 1 d. iki 1999 m. rugpjūčio 31 d. turėtų teisę į 2263,03 euro senatvės pensiją per mėnesį. Atsižvelgus į studijų laikotarpius kaip į ankstesnius tarnybos laikotarpius ši suma būtų 2728,18 euro per mėnesį.
16

Pagal Direktyvos 2013/33 9 straipsnį „Sulaikytiems prašytojams teikiamos garantijos“: „1. Prašytojas sulaikomas tik kuo trumpiau, o laikomas sulaikytas tik tol, kol taikomi 8 straipsnio 3 dalyje nustatyti pagrindai. Su 8 straipsnio 3 dalyje nustatytais sulaikymo pagrindais susijusios administracinės procedūros vykdomos deramai kruopščiai. Sulaikymo trukmės pratęsimo negalima pateisinti ne dėl prašytojo kaltės ilgai trunkančiomis administracinėmis procedūromis. 2. Įsakymą sulaikyti prašytoją raštu parengia teisminės arba administracinės institucijos. Įsakyme sulaikyti nurodomos faktinės ir teisinės sulaikymo priežastys, kuriomis grindžiamas sulaikymas. 3. Jeigu įsakymą sulaikyti priima administracinės institucijos, valstybės narės užtikrina, kad ex officio ir (arba) prašytojo prašymu būtų skubiai įvykdytas teisminis sulaikymo teisėtumo peržiūrėjimas. Kai toks peržiūrėjimas vykdomas ex officio, jis atliekamas kiek įmanoma greičiau po [to, kai buvo pradėtas sulaikymas]. Kai jis vykdomas prašytojo prašymu, jis atliekamas kiek įmanoma greičiau po to, kai buvo pradėtos atitinkamos procedūros. Šiuo tikslu valstybės narės nacionalinėje teisėje nustato laikotarpį, per kurį turi būti įvykdytas teisminis peržiūrėjimas ex officio ir (arba) teisminis peržiūrėjimas prašytojo prašymu. Jei, atlikus teisminį peržiūrėjimą, sulaikymas laikomas neteisėtu, atitinkamas prašytojas nedelsiant paleidžiamas. 4. Sulaikyti prašytojai nedelsiant raštu jiems suprantama kalba arba kalba, kurią, kaip pagrįstai manoma, jie supranta, informuojami apie sulaikymo priežastis ir nacionalinėje teisėje nustatytą įsakymo sulaikyti apskundimo tvarką, taip pat apie galimybę prašyti skirti nemokamą teisinę pagalbą ir atstovavimą. 5. Teisminė institucija pagrįstais laiko tarpais ex officio ir (arba) susijusio prašytojo prašymu peržiūri sulaikymą, visų pirma, kai jis pratęsiamas, kai atsiranda svarbių aplinkybių arba gaunama naujos informacijos, kuri gali turėti poveikio sulaikymo teisėtumui. <...>.“
10

Direktyvos 2013/32 28 straipsnio „Procedūra netiesiogiai atsiėmus prašymą arba jo atsisakius“ 1 ir 2 dalyse numatyta: „1. Kai yra pagrįsta priežastis manyti, kad prašytojas netiesiogiai atsiėmė savo tarptautinės apsaugos prašymą arba jo atsisakė, valstybės narės užtikrina, kad sprendžiančioji institucija priimtų sprendimą nutraukti nagrinėjimą arba, jeigu tinkamai išnagrinėjusi prašymo esmę pagal [2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos] Direktyvos 2011/95/ES [dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų (OL L 337, p. 9)] 4 straipsnį ji mano, kad prašymas yra nepagrįstas, atmesti prašymą. Valstybės narės gali daryti prielaidą, kad prašytojas netiesiogiai atsiėmė tarptautinės apsaugos prašymą arba jo atsisakė, visų pirma, kai nustatoma, kad: <...> b) jis slapstosi arba išvyko be leidimo iš vietos, kurioje gyveno arba kurioje buvo laikomas, per pagrįstą laiką nesusisiekęs su kompetentinga institucija, arba jis per pagrįstą laiką neįvykdė pareigos apie save pranešti arba kitų pareigų susisiekti, nebent prašytojas pateikia įrodymus, kad taip atsitiko dėl nuo jo nepriklausančių aplinkybių. Siekdamos įgyvendinti šias nuostatas, valstybės narės gali nustatyti terminus ar gaires. 2. Valstybės narės užtikrina, kad prašytojui, kuris vėl apie save praneša kompetentingai institucijai po to, kai buvo priimtas sprendimas nutraukti nagrinėjimą, kaip nurodyta šio straipsnio 1 dalyje, būtų suteikta teisė prašyti, kad jo byla būtų atnaujinta, arba pateikti naują prašymą, kuriam netaikoma 40 ir 41 straipsniuose nurodyta tvarka. <...> Valstybės narės gali leisti sprendžiančiajai institucijai atnaujinti nagrinėjimą nuo to etapo, kuriame jis buvo nutrauktas.“