ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14.

Šio reglamento 48 straipsnio 1–6 dalyse nustatyta: „1. Kai ūkio subjektas planuoja išsiųsti 1 kategorijos medžiagas, 2 kategorijos medžiagas ir iš 1 bei 2 kategorijos medžiagų gautus mėsos ir kaulų miltus ar gyvūninius riebalus į kitą valstybę narę, jis apie tai turi pranešti kilmės valstybės narės ir paskirties valstybės narės kompetentingoms institucijoms. Paskirties valstybės narės kompetentinga institucija, gavusi ūkio subjekto paraišką, per nustatytą laikotarpį nusprendžia: a) atsisakyti priimti prekių siuntą; b) priimti prekių siuntą besąlygiškai; arba c) priimti prekių siuntą, jei laikomasi šių sąlygų: i) šalutinių gyvūninių produktų gaminiai turi būti apdoroti taikant sterilizaciją slėgiu, jei to nebuvo padaryta anksčiau; arba ii) šalutiniai gyvūniniai produktai ar jų gaminiai turi atitikti visas prekių siuntos išsiuntimo sąlygas, kurios yra grindžiamos visuomenės ir gyvūnų sveikatos apsaugos motyvais, siekiant užtikrinti, kad šalutiniai gyvūniniai produktai ir jų gaminiai būtų tvarkomi pagal šį reglamentą. 2. 1 dalyje nurodytų ūkio subjektų paraiškų forma gali būti patvirtinta pagal 52 straipsnio 3 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą. 3. Kilmės valstybės narės kompetentinga institucija informuoja paskirties valstybės narės kompetentingą instituciją Traces sistemos priemonėmis, laikydamasi [2004 m. kovo 30 d. Komisijos sprendimo 2004/292/EB dėl TRACES sistemos įdiegimo ir iš dalies keičiančio Sprendimą 92/486/EEB ( 10 )], apie kiekvienos prekių siuntos išsiuntimą į paskirties valstybę narę dėl: a) 1 dalyje nurodytų šalutinių gyvūninių produktų ar jų gaminių; b) iš 3 kategorijos medžiagos gautų perdirbtų gyvūninių baltymų. Gavusi informaciją apie išsiuntimą paskirties valstybės narės kompetentinga institucija informuoja kilmės valstybės narės kompetentingą instituciją apie kiekvienos prekių siuntos gavimą Traces sistemos priemonėmis. 4. 1 dalyje nurodytos 1 ir 2 kategorijų medžiagos, mėsos ir kaulų miltai bei gyvūniniai riebalai gabenami tiesiogiai į paskirties įmonę ar gamyklą, kuri turi būti įregistruota arba patvirtinta pagal 23, 24 ir 44 straipsnius, arba, jeigu tai mėšlas, – į paskirties ūkį. 5. Kai šalutiniai gyvūniniai produktai ar jų gaminiai siunčiami į kitas valstybes nares per trečiosios valstybės teritoriją, jie siunčiami kilmės valstybėje narėje užplombuotomis prekių siuntomis prie jų pridedant sveikumo [veterinarijos] sertifikatą. Užplombuotos prekių siuntos turi vėl patekti į Bendriją tik per pasienio kontrolės postą, laikantis [1989 m. gruodžio 11 d. Tarybos direktyvos 89/662/EEB dėl veterinarinių patikrinimų, taikomų Bendrijos vidaus prekyboje, siekiant sukurti vidaus rinką ( 11 )] 6 straipsnio. 6. Nukrypstant nuo 1–5 dalių, šiose dalyse nurodyti šalutiniai gyvūniniai produktai ar jų gaminiai, kurie buvo sumaišyti su ar užteršti bet kuriomis atliekomis, kurios laikomos pavojingomis atliekomis pagal Direktyvą [Sprendimą] 2000/532/EB, siunčiami į kitas valstybes nares tik laikantis [Reglamento Nr. 1013/2006] reikalavimų.“
3.

Šią Teisingumo Teismo vartojamą formuluotę dar reikėtų patikslinti. Pavyzdžiui, kyla klausimas, ar apmokestinamajam asmeniui gali būti nesuteikiama teisė ne tik į jo pardavimo neapmokestinimą, bet ir į jo pirkimo mokesčio atskaitą. Galiausiai tai reikštų dvigubą to paties asmens to paties sandorio apmokestinimą. Be to, reikia išaiškinti kriterijus, nuo kada sandoris įtrauktas į sukčiavimą PVM srityje.
38.

Savo pozicijoje per pirmąjį svarstymą Parlamentas paliko 40 eurų ribą. Be to, jis paaiškino, kad Direktyvos 2011/7 6 straipsnio 3 dalyje numatyta pagrįsta kompensacija taikoma kitoms išlaidoms, viršijančioms tą 40 eurų sumą. Šis paaiškinimas patvirtina, kad nustatyta 40 eurų suma nesiekiama visiškai atlyginti „vidaus“ ar „administracinių“ išieškojimo išlaidų. Tačiau Parlamentas savo pozicijoje per pirmąjį svarstymą įterpė mintį, esančią šios direktyvos 19 konstatuojamojoje dalyje, kad nustatyto dydžio kompensacija siekiama riboti su išieškojimu susijusias administracines ir vidaus išlaidas, be to, jis pasiūlė (žr. šios direktyvos 20 konstatuojamąją dalį), kad teisė į nustatyto dydžio sumą būtų taikoma vidaus išieškojimo išlaidoms ( 14 ).
28.

Atsižvelgdamas į tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo priimti prejudicinį sprendimą šiais klausimais: „1) Ar [Direktyvos 92/85/EEB] 7 straipsnį reikia aiškinti taip, kad naktinis darbas, kurio dirbti negali būti įpareigotos 2 straipsnyje nurodytos darbuotojos, taigi ir maitinančios krūtimi darbuotojos, apima ne tik darbą, kuris visas atliekamas nakties laiku, bet ir darbą pamainomis, kai tam tikros pamainos, kaip ir nagrinėjamoje byloje, dirbamos naktį? 2) Ar, kilus ginčui dėl to, ar egzistuoja rizika maitinimo krūtimi laikotarpiu, taikytinos [Direktyvos 2006/54/EB] 19 straipsnio 1 dalies, kuri į Ispanijos teisę perkelta, be kita ko, Įstatymo Nr. 36/2011 96 straipsnio 1 dalimi, specialios įrodinėjimo pareigą reglamentuojančios teisės normos, siejamos su [Direktyvos 92/85] 5 straipsnyje, kuris į Ispanijos teisės sistemą perkeltas LPRL 26 straipsniu, įtvirtintais reikalavimais suteikti maitinančiai krūtimi darbuotojai atostogas ir, nelygu atvejis, skirti su tokia situacija siejamą nacionalinėje teisėje numatytą pašalpą, remiantis tos pačios [Direktyvos 92/85] 11 straipsnio 1 punktu? 3) Ar, kilus ginčui dėl to, ar egzistuoja rizika maitinimo krūtimi laikotarpiu, suteikiančiu teisę darbuotojai išeiti atostogų, kaip numatyta [Direktyvos 92/85] 5 straipsnyje, kuris į Ispanijos teisės sistemą perkeltas LPRL 26 straipsniu, [Direktyvos 2006/54] 19 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad toliau nurodytos „faktinės aplinkybės leidžia daryti prielaidą dėl [maitinančios krūtimi darbuotojos] tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos“, būtent aplinkybės: (1) kad darbuotoja yra apsaugos darbuotoja ir dirba pamaininį darbą, o kai kurios pamainos dirbamos naktį ir būnant vienai, (2) kad darbas susijęs su patalpų apėjimu ir prireikus su ypatingomis situacijomis (nusikalstamu elgesiu, gaisru ir kitais incidentais) susijusių klausimų sprendimu ir (3) kad nėra įrodymų, jog darbo vietoje yra tinkamos patalpos maitinti krūtimi arba, atsižvelgiant į situaciją, nusitraukti pieną? 4) Jeigu būtų įrodytos „faktinės aplinkybės, leidžiančios daryti prielaidą dėl [maitinančios krūtimi darbuotojos] tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos“, byloje, kurioje keliamas klausimas dėl to, ar egzistuoja rizika maitinimo krūtimi laikotarpiu ir todėl turi būti suteiktos atostogos, kaip numatyta [Direktyvos 2006/54] 5 straipsnyje, kuris į Ispanijos teisę perkeltas LPRL 26 straipsniu, ar maitinanti krūtimi darbuotoja tam, kad pagal nacionalinės teisės aktus, kuriais perkeliamos [Direktyvos 92/85] 5 straipsnio 2 ir 3 dalys, jai galėtų būti suteiktos atostogos, privalo įrodyti, jog dėl techninių ir (arba) objektyvių priežasčių neįmanoma pakeisti darbo sąlygų ir (arba) darbo laiko arba to padaryti negali būti pagrįstai reikalaujama ir dėl techninių ir (arba) objektyvių priežasčių neįmanoma perkelti darbuotojos į kitą darbą arba to padaryti negali būti pagrįstai reikalaujama? Ar vis dėlto tai įrodyti turi atsakovai (darbdavys ir Mutua Umivale, kuri moka socialinio draudimo pašalpą, siejamą su darbo sutarties vykdymo sustabdymu)?“
36.

Neprivalomo įnašo, kurį pareigūnas sumoka savanoriškai, atlyginimas neatitiktų šio reikalavimo aiškinti siaurai. Be to, tai prieštarautų teisės aktų leidėjo siekiui, kai 2004 m. vykdydamas Pareigūnų tarnybos nuostatų reformą jis nustatė, kad išlaidos atlyginamos su sąlyga, jog vaikas lanko mokamą mokyklą ( 28 ), ir numatė nustatyto dydžio mokymosi pašalpos mokėjimą pareigūnams ( 29 ). Todėl, remiantis Pareigūnų tarnybos nuostatais, negalima mokymosi pašalpos laikyti atlyginimo priedu, kurį pareigūnas galėtų gauti laisvai, be kita ko, mokėdamas savanoriškus įnašus ar aukas.
28.

TUIfly tvirtina, kad Amtsgericht Hannover (Hanoverio apylinkės teismas) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra iš dalies nepriimtinas. Ji teigia, kad pirmasis ir antrasis klausimai peržengia pagrindinės bylos dalyko ribas, nes juose kalbama apie didelę oro vežėjo viso personalo laikinojo nedarbingumo procentinę dalį, o pagrindinė byla susijusi su didele skrydžių įgulos narių, t. y. pilotų, oro palydovių ir oro palydovų, laikinojo nedarbingumo procentine dalimi. Ji taip pat tvirtina, kad pirmasis ir antrasis klausimai, kuriais siekiama išsiaiškinti, kokia į darbą neatvykusių darbuotojų procentinė dalis atitinka ypatingą aplinkybę, yra susiję su faktinių aplinkybių vertinimu, kurį privalo atlikti nacionalinis teismas, o ne Teisingumo Teismas. Be to, TUIfly teigia, kad trečiasis klausimas visiškai nesusijęs su ginčo pagrindinėje byloje dalyku, nes TUIfly neparengė naujo skrydžių tvarkaraščio „verslo sumetimais“, be to, toks klausimas yra bet kuriuo atveju pernelyg abstraktus.
45.

Be to, vartodamas „išdavimo“ sąvoką teisės aktų leidėjas aiškiai parodė savo norą nustatyti laiko apribojimus atitinkamoms nacionalinėms institucijoms. Direktyvos 2004/38 10 straipsnio 1 dalyje nustatant, kad valstybės narės privalo išduoti leidimo gyventi šalyje kortelę jos prašytojui „ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo paraiškos pateikimo dienos“, reikalaujama, kad per šešių mėnesių terminą atitinkamos nacionalinės institucijos išnagrinėtų paraišką, priimtų sprendimą ir, jeigu prašytojo teisė gyventi šalyje patvirtinama, išduotų leidimo gyventi šalyje kortelę. Todėl išduodant šį dokumentą įvykdomas teigiamas sprendimas, kurį atitinkamos nacionalinės institucijos priėmė, prieš tai išnagrinėjusios paraišką.
92.

Galbūt reikėtų pažymėti, kad vertinant pagal reikšmę 27 straipsnyje vartojama sąvoka „ability“ („gebėjimas“) gali būti apibūdinta kaip „possession of the means or skill to do something“ („priemonių ar įgūdžių ką nors daryti turėjimas“) ( 25 ) arba kaip „competence in doing something“ („mokėjimas ką nors daryti“) ( 26 ). Sąvokos „gebėjimas“ susiejimo su „mokėjimu“ arba su gebėjimu ką nors „daryti“ idėja taip pat patvirtinta Tarnybos nuostatų kitose kalbinėse versijose, kuriose vartojamos sąvokos „compétence“ ( 27 ) (prancūzų k.), „Befähigung“ ( 28 ) (vokiečių k.), „competenza“ ( 29 ) (italų k.), „competencia“ ( 30 ) (ispanų k.) arba „způsobilost“ ( 31 ) (čekų k.).
141.

Be to, per 2017 m. rugsėjo 28 d. Teisingumo Teismo posėdį Komisija pripažino, kad pagal Įstatymą Nr. 2010/1645 „labai tikėtina, kad galima <…> nustatyti didžiausią sumą, kuri, esant reikalui, būtų de minimis, taigi iš tiesų dėl to prezumpcija galėtų būti paneigta. Tai tokio pobūdžio aktas, dėl kurio iš tiesų prezumpcija gali būti paneigta.“
20.

Komisija dar nurodo tai, kad Direktyvoje 2006/126 kategorijų apibrėžtys buvo šiek tiek pakeistos. Sąjungos teisės aktų leidėjas nurodė maksimalų keleivių, kurie gali būti vežami C ir C1 kategorijų transporto priemonėmis, skaičių, o šis skaičius atitinka žmonių grupę, kuri gali būti vežama pirmiausia krovinio tvarkymo tikslais. Nuostatų, kuriose apibrėžiamos C kategorijos, formuluotėje nėra sąvokos „prekių vežimas“. Tačiau iš II priedo „Vairavimo egzaminams taikomi minimalūs reikalavimai“ matyti, kad C kategorijos transporto priemonės daugiausia skirtos prekėms vežti, o D kategorijos transporto priemonės – keleiviams vežti. Be to, Direktyva 2006/126 panaikintas D1 kategorijos transporto priemonėms taikomas minimalaus aštuonių keleivių skaičiaus reikalavimas. Taigi ši kategorija apibrėžiama tik pagal maksimalų keleivių skaičių, kuris negali būti didesnis nei 16, ir maksimalų transporto priemonės ilgį, kuris yra 8 metrai.
39.

Be to, nei Sprendime Elida Gibbs aptariama mokesčių mokėtoja, nei Ibero Tours netaikė kainos nuolaidų, kurias taikyti jos būtų įpareigotos pagal teisės aktų nuostatas ir kurios, be to, būtų indeksuojamos pagal tiekimo sandorio kainą. Tačiau Boehringer tokias nuolaidas taikė.
6.

Jungtinės Karalystės teisėje ūkininkams skirta bendra vienodo tarifo schema buvo nustatyta 1994 m. Pridėtinės vertės mokesčio įstatymo (Value Added Tax Act 1994) 54 straipsnyje. 1992 m. Įsakyme dėl PVM (ūkininkams skirta vienodo tarifo schema) (procentinis priedas) (Value Added Tax (Flat‑rate Scheme for Farmers) (Percentage Addition) Order 1992, SI 1992/3221), nustatytas vienodo tarifo kompensacinis procentinis dydis yra 4%. Šis dydis taikomas visiems ūkininkams, kurie naudojasi vienodo tarifo schema. 1995 m. Pridėtinės vertės mokesčio nuostatų (Value Added Tax Regulations 1995) 206 straipsnyje, esančiame šių nuostatų XXIV dalyje, nustatytoje įgyvendinant 1994 m. PVM įstatymo 54 straipsnio nuostatas, apibrėžiamos aplinkybės, kuriomis Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Jungtinės Karalystės mokesčių institucijos) gali pripažinti negaliojančiu pažymėjimą, suteikiantį teisę ūkiui dalyvauti vienodo tarifo schemoje. Šios aplinkybės apima situaciją, kai mokesčių institucija pripažįsta, kad pažymėjimą būtina pripažinti negaliojančiu siekiant apsaugoti biudžeto įplaukas.
29.

Maltos vyriausybė nepritaria šiems argumentams ir teigia, kad KDT veikla ir jų patirtis apima tik techninius tam tikrų dantų ir burnos ertmės anomalijų ir ligų gydymo aspektus. KDT nėra kvalifikuoti diagnozuoti tokias ligas ir numatyti jų gydymą, taip pat jie nekompetentingi kontroliuoti burnos priežiūros procedūrų, kurias gali atlikti tik visapusiškai kvalifikuotas odontologas, juo labiau kad KDT profesinis rengimas labai skiriasi ( 35 ). Odontologinio įtaiso ar protezo įdėjimas nėra nepavojingas, nes netinkamai įdėtas odontologinis įtaisas ar protezas gali sukelti esminių patologijų, kurių KDT gali nepastebėti, ir padaryti laikiną ar nuolatinę žalą audiniams. Pavyzdžiui, dėl netinkamai išrautos danties šaknies po odontologiniu įtaisu ar protezu gali prasidėti infekcija. Be to, pacientams, kuriems taikomas chemoterapinis gydymas arba gydymas naudojant bisfosfonatus, gali kilti komplikacijų. Dėl netinkamai nustatytos dantų protezo padėties ir netinkamos burnos priežiūros padidėja rizika susirgti burnos vėžiu. Netinkamai suprojektuotas įtaisas, jeigu jo padėties nustatymo, kaip ir terpės, į kurią jis įdedamas, nekontroliuoja odontologas, – palyginti su KDT turintis platesnį ir visapusiškesnį išsilavinimą, kuris jam suteikia galimybę ne tik techniniu požiūriu, kaip KDT, bet ir bendrai įvertinti padėtį, – gali sukelti arba suaktyvinti periodontines ligas ir padaryti nepataisomą žalą. Negalima tikėtis, jog pats pacientas nustatys, kad jo sveikatos problemos susijusios su protezu arba odontologiniu įtaisu, ir gali būti, kad KDT nusiųs pacientą pas odontologą, kai liga jau bus pažengusi. Be to, Maltos vyriausybė nurodo kelis dokumentais pagrįstus mokslinius tyrimus, kuriais patvirtinta, kad nesveikoje organizmo terpėje netinkamai įdėtas arba pritaikytas odontologinis įtaisas kartais gali sukelti rimtų padarinių. Ji atmeta argumentą, kad leidus laisvai užsiimti KDT profesija neprižiūrint odontologui būtų suteikta galimybė labiausiai nepasiturintiems asmenims pasinaudoti dantų priežiūros paslaugomis, tvirtindama, kad Maltoje nepakankamas pajamas gaunantys asmenys gali nemokamai naudotis odontologo paslaugomis. Galiausiai, Maltos vyriausybė tvirtina, kad pagal atsargumo principą reikalaujama, kad visuomenės sveikatos apsaugai būtų teikiama pirmenybė prieš ekonominius sumetimus ir kad įgyvendinant šį principą valstybės narės turi plačią diskreciją.
28.

Dėl privataus ūkio subjekto kriterijaus Komisija pirmiausia pažymėjo, kad tai, ar kriterijus taikytinas, priklauso nuo to, ar atitinkama valstybė narė suteikė įmonei ekonominį pranašumą veikdama kitaip nei per valdžios institucijas. Be to, Komisija pažymėjo, kad jeigu valstybė narė per administracinę procedūrą remiasi šiuo kriterijumi, kilus abejonių ji privalo vienareikšmiškai ir remdamasi objektyviais ir patikrinamais įrodymais įrodyti, kad įgyvendintą priemonę taikė kaip privatus ūkio subjektas. Šiuo atžvilgiu Komisija rėmėsi Sprendimu Komisija / EDF ( 10 ) (ginčijamo sprendimo 82 konstatuojamoji dalis).
41.

Be to, sutikimo dėl planuojamos veiklos panaikinimo arba jo galiojimo sustabdymo atveju paprastai – kaip pagrindinėje byloje – pirmiausia reikės sustabdyti atitinkamo įrenginio eksploataciją ( 19 ). Pagal PAV direktyvos 1 straipsnio 2 dalies c punktą ir 2 straipsnio 1 dalį šis sutikimas dėl planuojamos veiklos yra projekto įgyvendinimo, taigi ir jo eksploatacijos sąlyga. Be to, toks požiūris atitinka prevencijos ir atsargumo principus. Mat jei poveikio aplinkai vertinimas buvo reikalingas, abejotina, ar neatlikus šio vertinimo duotas sutikimas dėl planuojamos veiklos atitinka visus galiojančius aplinkos apsaugos standartus. Be to, eksploatacijos sustabdymo rizika sukuria didelę paskatą siekiant gauti sutikimą dėl planuojamos veiklos atsižvelgti į PAV direktyvą.
–

panaikino EUIPO sprendimą, kuris priimtas per atviro konkurso dėl informatikos paslaugų teikimo procedūrą ir apie kurį European Dynamics Luxembourg SA pranešta 2011 m. kovo 28 d. raštu, pagal pakopinį mechanizmą priskirti jos pasiūlymą prie trečiosios pakopos siekiant sudaryti preliminariąją sutartį, o, pirma, Consortium Unisys SLU ir Charles Oakes & Co Sàrl ir, antra, ETIQ Consortium (by everis et Trasys) pasiūlymus priskirti atitinkamai prie pirmosios ir antrosios pakopų (toliau – ginčijamas sprendimas) ir
30.

Kiek kitoks, bet panašus požiūris įtvirtintas Vokietijos teisės sistemoje ( 18 ). Toliau pateiktame tekste dėl šios sąvokos vartojimo anglų kalba išaiškėja akivaizdūs prancūzų k. termino „présomption“ transliteracijos į anglų k. sąvoką „presumption“ apribojimai: „In certain situations the court may draw inferences from the facts proved by a party. <…> these are no more than commonly recurring examples of circumstantial evidence. It is therefore a misconception to treat them as presumptions in the strict sense since at no time do they transfer the burden of proof to the person against whim the evidence is tendered <…> they are often, wrongly it is submitted referred to as “presumptions”.“ ( 19 )
5.

Kaip nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pagrindinis Jungtinės Karalystės įstatymas, kuriuo reglamentuojamas kapitalo prieaugio apmokestinimas, yra 1992 m. Įstatymas dėl kapitalo prieaugio apmokestinimo (Taxation of Chargeable Gains Act 1992, toliau – TCGA). Pagal TCGA ( 9 ) 2 straipsnio 1 dalį asmuo kapitalo prieaugio mokesčiu apmokestinamas skaičiuojant mokestį nuo apmokestinamo prieaugio, jam susikaupusio per mokestinius metus, per kuriuos jo nuolatinė ar įprastinė gyvenamoji vieta kuriuo nors momentu buvo Jungtinėje Karalystėje, t. y. jis ten gyveno nuolat. Pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamoms faktinėms aplinkybėms taikytinos TCGA redakcijos 69 straipsnį patikėtiniai laikytini „vienu nuolatiniu kolektyviniu organu“, kuris yra atskiras nuo asmenų, kurie vienu ar kitu metu gali būti patikėtiniai. Be to, 69 straipsnyje nustatyta, kad „šis organas laikytinas reziduojančiu ar įprastai reziduojančiu Jungtinėje Karalystėje, išskyrus atvejus, kai bendras patikos fondų administravimas vykdomas už Jungtinės Karalystės ribų, o patikėtinių ar jų daugumos nuolatinė ar įprastinė gyvenamoji vieta nėra Jungtinėje Karalystėje“.
33.

Nemanau, kad taip būtų. Teisės aktų leidėjo rūpestis dėl tarptautinės privatinės teisės normų ir teismų jurisdikcijos nustatymo būtų pagrįstas, jeigu ieškinys būtų pareikštas draudimo įmonei. Tačiau dabar mums kyla kitas klausimas, nes nereikia nustatyti nei jurisdikciją turinčio teismo, nei bylai taikytinos teisės. Tiesiog reikia išsiaiškinti, ar atstovas žalų sureguliavimo reikalams gali būti atsakovas. Be to, Teisingumo Teismo atsakymas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui niekaip iš anksto nenulemia Portugalijos teismų jurisdikcijos nustatymo, kaip rodo tai, kad pagrindinės bylos šalys diskutavo dėl to per posėdį, nes nebuvo tikros, kokia yra tikroji vieno iš ieškovų gyvenamosios vietos valstybė. Taigi atsakovo statusas yra visiškai skirtinga sąvoka nei teismų jurisdikcija. Jeigu būtų teigiama priešingai, Direktyvos 2000/26 4 straipsnio 5 dalyje esanti nuostata, kad atstovas žalų sureguliavimo reikalams turi turėti „pakankamus įgaliojimus“, kad visiškai patenkintų nukentėjusiųjų reikalavimus atlyginti žalą, bent netiesiogiai galėtų atrodyti kaip specialiosios jurisdikcijos nuostata, taikytina taisyklėms, kuriomis reglamentuojama tarptautinė teismų jurisdikcija, ( *39 ). Atsižvelgiant į tai ir į teisės aktų leidėjo atkaklumą šiuo klausimu, galbūt reikėtų priminti šį apribojimą.
44.

Iš pavyzdinės sutarties formos matyti, jog nustatyta tokia informacija: i) skolintojo reikalavimas ir išlaidos (98,75 EUR); ii) mokesčiai, kuriuos taiko Inko, sutikdama veikti skolintojo vardu, ir į kuriuos įtraukiama 15,65 EUR (tvarkymo mokestis); 14,28 EUR (pirmasis priminimas); 9,36 EUR (dokumentų mokestis), tarpinė suma 39,29 EUR; iii) naujosios skolos suma 138,04 EUR (gauta sudėjus 39,29 EUR ir 98,75 EUR). Be to, yra kitų mokesčių: palūkanos (0 EUR) ( 46 ); mėnesinis bylos tvarkymo mokestis (3,12 EUR per mėnesį); 15,96 EUR už kiekvieną priminimą ir 45 EUR surinkimo išlaidos, t. y. iš viso 64,08 EUR ( 47 ).
35.

Be to, iš teismo praktikos taip pat matyti, kad tuo atveju, kai viešoji sutartis buvo sudaryta pagal teisinę schemą, apimančią kelis sandorius, siekiant išlaikyti Sąjungos viešųjų pirkimų srities nuostatų veiksmingumą, sutarties sudarymą reikia nagrinėti atsižvelgiant į visus šiuos etapus ir jų tikslą ( 20 ). Iš to darytina išvada, kad tokį sandorį kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kuris vyko keliais etapais ir kuris, be kita ko, apėmė teisės subjekto sukūrimą, reikia vertinti bendrai, siekiant nustatyti, ar dėl jo buvo sudaryta viešoji sutartis, kuriai taikomi Sąjungos teisės aktai.
74.

Iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad individualių ir kolektyvinių ieškinių pagal Direktyvą 93/13 „tikslai ir teisiniai padariniai yra skirtingi“ ( 70 ). Be to, pagal Direktyvos 93/13 dvidešimt trečią konstatuojamąją dalį kolektyviniai ieškiniai „nereikalauja bendrųjų sąlygų, įgytų atskiruose ekonominiuose sektoriuose, išankstinio patvirtinimo [išankstinės atskiruose ekonomikos sektoriuose naudojamų bendrųjų sąlygų kontrolės]“. Iš to darau išvadą, kad kontrolė ex ante, vykdoma pateikus kolektyvinį ieškinį, negali iš anksto nulemti kontrolės ex post, vykdomos pateikus individualų ieškinį, susijusį su kitomis šalimis ( 71 ), o tai iš tikrųjų neleidžia išplėsti sprendimų, priimtų išnagrinėjus kolektyvinius ieškinius, poveikio procese nedalyvavusiems pardavėjams ar tiekėjams ( 72 ).
54.

Be to, minėto pamatinio sprendimo 11 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad Taryba imsis priemonių, kurių tikslas, be kita ko, pagal šio straipsnio a punktą yra „visų priemonių, padedančių lengviau suprasti perduotą informaciją ir atlikti automatizuotą jo vertimą, apibrėžimas“.
50.

Direktyvos 44 straipsnyje ir 48 straipsnio 2 dalies a punkte numatytas konkurso pasiūlymų vertinimas remiantis, be kita ko, patirtimi, patvirtinta per pastaruosius kelis metus atliktų darbų ir patiektų prekių sąrašais. Turėti sutarčiai įvykdyti būtiną patirtį ir pažinoti ką nors, kas turi tos patirties, žinoma, nėra tas pats. Be to, patirties negalima įgyti tiesiog formaliai būnant sutarties šalimi ar konsorciumo nariu.
82.

Be to, pats švelnesnio įstatymo atgalinio veikimo galios principas šiuo atveju man atrodo netaikytinas. Iš tiesų, paprastai šio principo taikymo sritis apima įstatymų kolizijas laiko atžvilgiu, o ne, kaip šiuo atveju, įstatymų kolizijas erdvės atžvilgiu. Neginčytina, kad šis principas būtų taikytinas, jei pakeitus tam tikrą Danijos baudžiamąjį įstatymą jame nebebūtų numatytas A. Ognyanov padarytas nusikaltimas po to, kai jam buvo paskirta bausmė, ir jos atlikimo metu. Tokiomis aplinkybėmis Bulgarijos teisminės institucijos neturėtų kito pasirinkimo, išskyrus suinteresuotojo asmens paleidimą į laisvę. Ir atvirkščiai, jei suinteresuotojo asmens padarytos veikos baudžiamumas būtų panaikintas Bulgarijos įstatymu, labai abejoju, kad dėl to ipso facto jis būtų paleistas į laisvę. Iš tiesų, už šią veiką baudžiama pagal Danijos įstatymą dėl Danijos viešosios tvarkos, nepatenkančios į Bulgarijos įstatymo taikymo sritį, sutrikdymą. Be to, įdomu pažymėti, kad susiklosčius tokiai situacijai perdavimas iš esmės taptų neįmanomas atsižvelgiant į Konvencijos dėl perdavimo 3 straipsnio 1 dalies e punktą.