Keywords

Summary



Keywords

1. Žvejyba — Jūros išteklių apsauga — Kontrolės priemonės — Valstybių narių kontrolės ir sankcijų taikymo pareigos — Apimtis

(Tarybos reglamentas Nr. 2847/93)

2. Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo — Teisingumo Teismo sprendimas, pripažįstantis įsipareigojimų neįvykdymą — Įsipareigojimo įvykdyti teismo sprendimą neįvykdymas — Piniginės sankcijos — Periodinė bauda — Vienkartinė suma — Dviejų sankcijų kumuliacija — Leistinumas — Sąlygos — „Non bis in idem“ ir vienodo požiūrio principų pažeidimas — Nebuvimas

(EB 228 straipsnio 2 dalis)

3. Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo — Teisingumo Teismo sprendimas, pripažįstantis įsipareigojimų neįvykdymą — Įsipareigojimo įvykdyti teismo sprendimą neįvykdymas — Piniginės sankcijos — Skaičiavimo būdai — Teisingumo Teismo diskrecija — Komisijos priimtų gairių poveikio nebuvimas

(EB 228 straipsnio 2 dalis)

4. Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo — Teisingumo Teismo sprendimas, pripažįstantis įsipareigojimų neįvykdymą — Įsipareigojimo įvykdyti teismo sprendimą neįvykdymas — Piniginės sankcijos — Teisingumo Teismo diskrecija — Sankcijos skyrimas neatsižvelgiant į Komisijos pasiūlymus — Leistinumas

(EB 228 straipsnio 2 dalis)

5. Ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo — Teisingumo Teismo sprendimas, pripažįstantis įsipareigojimų neįvykdymą — Įsipareigojimo įvykdyti teismo sprendimą neįvykdymas — Piniginės sankcijos — Periodinė bauda — Sumos nustatymas — Kriterijai

(EB 228 straipsnio 2 dalis)

Summary

1. Valstybių narių pareigų laikymasis pagal išteklių išsaugojimo ir valdymo priemonių Bendrijos sistemą žvejybos srityje yra privalomas, kad būtų užtikrinta žuvų išteklių apsauga, jūros biologinių išteklių apsauga ir jų tausojantis naudojimas tinkamomis ekonominėmis ir socialinėmis sąlygomis. Reglamentas Nr. 2847/93, nustatantis bendros žuvininkystės politikos kontrolės sistemą, šiuo atžvilgiu nustato jungtinę valstybių narių atsakomybę, kuri reiškia, kad vienai valstybei narei neįvykdžius savo pareigų, pažeidžiami kitų valstybių narių ir jų ūkio subjektų interesai.

Be to, Reglamentas Nr. 2847/93 tiksliai nurodo, kokių priemonių turi imtis valstybės narės, kad užtikrintų nagrinėjamos Bendrijos sistemos veiksmingumą. Šios priemonės turi užtikrinti žvejybos operacijų teisėtumą tuo pat metu ir užkertant kelią galimiems pažeidimams, ir nubaudžiant už juos. Šis tikslas reiškia, kad įgyvendintos priemonės turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios. Žvejyba arba susijusia veikla užsiimantiems asmenims turi egzistuoti rimta rizika, kad bendrosios žuvininkystės politikos taisyklių pažeidimai bus nustatyti ir pritaikytos atitinkamos sankcijos. Jei valstybės narės kompetentingos institucijos sistemingai netrauktų atsakomybėn už tokius pažeidimus atsakingų asmenų, būtų padaryta žala tiek žuvų išteklių išsaugojimo ir valdymo priemonėms, tiek bendrosios žvejybos politikos vienodam taikymui.

(žr. 33–34, 37, 69 punktus)

2. EB 228 straipsnio 2 dalyje numatytos procedūros tikslas yra paskatinti įsipareigojimų nevykdančią valstybę narę įvykdyti sprendimą dėl įsipareigojimų neįvykdymo ir taip užtikrinti Bendrijos teisės veiksmingą taikymą. Abiem šiame straipsnyje nurodytomis priemonėmis, tai yra vienkartine suma ir periodine bauda, siekiama to paties tikslo.

Ar taikytina viena, ar kita iš šių dviejų priemonių, priklauso nuo to, kaip kiekviena iš jų atitinka siekiamą tikslą, atsižvelgiant į aplinkybes konkrečiu atveju. Periodinės baudos skyrimas atrodo ypač tinkamas paskatinti valstybę narę kuo greičiau nutraukti įsipareigojimų nevykdymą, kuris, nesant tokios priemonės, būtų tęsiamas, o vienkartinės sumos skyrimas labiau grindžiamas atitinkamos valstybės narės pareigų nevykdymo pasekmėmis privatiems ir viešiesiems interesams, pavyzdžiui, kai įsipareigojimai buvo nevykdomi ilgą laiką nuo pirmojo tai nustačiusio sprendimo.

Tokiomis aplinkybėmis nėra draudžiama taikyti abiejų sankcijų, numatytų EB 228 straipsnio 2 dalyje, rūšių, ypač tada, kai įsipareigojimų nevykdymas ir ilgai truko, ir yra tęsiamas, o jungtuko „arba“ vartojimas šioje 2 dalyje iš tikro suvoktinas kumuliatyvia, o ne alternatyvia prasme.

Iš to išplaukia, kad periodinės baudos ir vienkartinės sumos taikymas kartu, siekiant nustatyti tinkamą prievartos ir atgrasymo laipsnį, ne tik nepažeistų principo non bis in idem , nes į įsipareigojimų nevykdymo trukmę atsižvelgiama kaip į vieną iš kriterijų, bet nepažeistų ir vienodo požiūrio, jei atsižvelgiant į nustatyto įsipareigojimų nevykdymo pobūdį, sunkumą ir trukmę, tokia kumuliacija atrodo tinkama, o tai, kad anksčiau tokia kumuliacija nebuvo taikoma, šiuo atžvilgiu netrukdo.

(žr. 80–86 punktus)

3. EB 228 straipsnio 2 dalyje numatytoje procedūroje Teisingumo Teismui pripažinus, kad valstybė narė neįvykdė jo sprendimo, jis gali jai paskirti vienkartinę sumą arba periodinę baudą. Šiai galiai įgyvendinti nėra nustatyta sąlyga, kad Komisija turi priimti Teisingumo Teismui siūlomų vienkartinių sumų ir periodinių baudų skaičiavimo metodo gaires, net jei tokios gairės veiksmingai prisidėtų prie Komisijos veiksmų skaidrumo, numatymo ir teisinio saugumo. Bet kuriuo atveju šios gairės Teisingumo Teismui nebūtų privalomos.

(žr. 85 punktą)

4. EB 228 straipsnio 2 dalyje numatytoje procedūroje Teisingumo Teismui pripažinus, kad atitinkama valstybė narė neįvykdė jo sprendimo, jis gali jai paskirti pinigines sankcijas. Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas gali nesilaikyti Komisijos pasiūlymo ir atitinkamai valstybei skirti vienkartinę sumą, nors Komisija tokio pasiūlymo ir nepateikė.

Dėl Teisingumo Teismo politinio legitimumo priimti Komisijos nesiūlytą piniginę sankciją tuo atveju, kai klausimas, ar valstybė narė įvykdė ankstesnį Teisingumo Teismo sprendimą, yra nagrinėjamas teisminiame procese, kuriame politiniai motyvai nesvarbūs, galimybė taikyti piniginę baudą ir bylos aplinkybėms tinkamiausios piniginės sankcijos parinkimas gali būti įvertinti tik atsižvelgiant į sprendime, kuris bus priimtas pagal EB 228 straipsnio 2 dalį, Teisingumo Teismo nustatytas aplinkybes ir todėl nepriskirtini politinei sričiai.

Kita vertus, atmestinas argumentas pagal kurį, nesilaikydamas Komisijos pasiūlymų arba išeidamas už jų ribų, Teisingumo Teismas pažeistų bendrąjį civilinio proceso principą, teisėjui draudžiantį išeiti už šalių reikalavimų ribų. Iš esmės EB 228 straipsnio 2 dalyje numatyta procedūra yra Bendrijos teisei būdinga speciali teisminė procedūra, kurios negalima prilyginti civiliniam procesui, o įpareigojimo sumokėti periodinę baudą ir (arba) vienkartinę sumą tikslas yra ne atlyginti kokią nors atitinkamos valstybės narės sukeltą žalą, bet padaryti jai ekonominį poveikį, kuris paskatintų ją nutraukti nustatytą įsipareigojimų nevykdymą.

Atmestinas ir argumentas dėl tariamo teisės į gynybą pažeidimo. Iš esmės EB 228 straipsnio 2 dalyje numatyta procedūra laikytina specialia teismine sprendimų vykdymo procedūra, kitais žodžiais – vykdymo priemone. Todėl atitinkamai valstybei narei suteiktinas procesines garantijas reikia vertinti į tai atsižvelgiant. Iš to išplaukia, kad ginčo procedūros tvarka jau nustačius, jog įsipareigojimų pagal Bendrijos teisę nevykdymas tęsiamas, valstybei narei pažeidėjai pripažintinos teisės į gynybą, susijusios su numatomomis piniginėmis sankcijomis, turi atitikti siekiamą tikslą, t. y. užtikrinti ir garantuoti pagarbos teisėtumui atkūrimą.

(žr. 87, 90–93 punktus)

5. Valstybei narei skiriant periodinę baudą, kuria baudžiama už sprendimo dėl įsipareigojimų neįvykdymo nevykdymą, Komisijos pasiūlymai dėl periodinės baudos dydžio neįpareigoja Teisingumo Teismo ir yra tik naudingas atramos taškas. Naudodamasis savo diskrecija Teisingumo Teismas nustato tokį periodinės baudos dydį, kad ji, pirma, atitiktų aplinkybes ir, antra, būtų proporcinga nustatytam įsipareigojimų neįvykdymui bei atitinkamos valstybės narės mokumui. Šiuo atveju pagrindiniai kriterijai, į kuriuos reikia atsižvelgti siekiant užtikrinti periodinės baudos priverstinį pobūdį vienodai ir veiksmingai taikant Bendrijos teisę, iš principo yra pažeidimo trukmė, jo sunkumo laipsnis ir atitinkamos valstybės narės mokumas. Taikant šiuos kriterijus reikia pirmiausia atsižvelgti į neįvykdymo pasekmes privatiems ir viešiesiems interesams bei atitinkamos valstybės narės pareigų įvykdymo skubą.

(žr. 103–104 punktus)