Nacionalinių teismų priimami sprendimai dėl susitarimų, sprendimų ar veiklos, kuriuos, be kita ko, apima SESV 101 straipsnis ir dėl kurių jau priimtas Komisijos sprendimas, negali prieštarauti šiam Komisijos sprendimui. Šis principas taikomas ir tuomet, kai į nacionalinius teismus kreipiamasi su ieškiniu dėl žalos, Sąjungai padarytos karteliu ar veiksmais, kurie šios institucijos sprendimu buvo pripažinti prieštaraujančiais SESV 101 straipsniui, atlyginimo. Taigi Sąjungos konkurencijos taisyklių taikymas yra grindžiamas nacionalinių teismų ir atitinkamai Komisijos arba Sąjungos teismų lojalaus bendradarbiavimo pareiga, pagal kurią kiekviena institucija veikia pagal Sutarties jai priskirtas funkcijas.

Taisyklė, pagal kurią nacionaliniai teismai negali priimti sprendimų, prieštaraujančių Komisijos sprendimui dėl SESV 101 straipsnio taikymo procedūros, nereiškia, kad šalys nacionaliniame teisme vykstančiame procese neturi teisės kreiptis į teismą.

Iš tiesų Sąjungos teisėje numatyta Komisijos sprendimų, susijusių su SESV 101 straipsnio taikymo procedūra, teisminės priežiūros sistema, pagal kurią suteikiamos visos garantijos, kurių reikalaujama pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį. Taigi Komisijos sprendimo teisėtumą gali peržiūrėti Sąjungos teismai pagal SESV 263 straipsnį.

Nors tose srityse, kuriose atliekami kompleksiniai ekonominiai vertinimai, Komisija turi diskreciją ekonominėje srityje, tai nereiškia, kad Sąjungos teismas turi susilaikyti nuo Komisijos ekonominių duomenų aiškinimo kontrolės. Iš tiesų Sąjungos teismas turi patikrinti ne tik pateikiamų įrodymų materialinį teisingumą, jų patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai atspindi visus esminius duomenis, į kuriuos reikėjo atsižvelgti vertinant kompleksinę situaciją, ir ar jie gali pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas. Sąjungos teismas taip pat turi savo iniciatyva patikrinti, ar Komisija nurodė savo sprendimo motyvus ir pirmiausia, ar ji paaiškino, kaip lygino aplinkybes, į kurias atsižvelgė, ir kodėl pateikė tokį jų vertinimą. Be to, Sąjungos teismas turi atlikti jam priskirtą teisėtumo kontrolę remdamasis ieškovo nurodytomis aplinkybėmis, pateiktomis ieškinio pagrindams pagrįsti. Atlikdamas šią kontrolę teismas negali remtis Komisijos turima diskrecija, nei kiek tai susiję su pasirinktais elementais, į kuriuos atsižvelgta taikant Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą, nustatymo metodo gairėse nurodytus baudos nustatymo kriterijus, nei kiek tai susiję su šių elementų vertinimu, kad atsisakytų vykdyti išsamią teisinę ir faktinę kontrolę. Galiausiai teisėtumo kontrolę papildė neribota jurisdikcija, kuri Sąjungos teismui buvo suteikta pagal Reglamento Nr. 17 17 straipsnį, o šiuo metu – pagal Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnį, remiantis SESV 261 straipsniu. Ši jurisdikcija, be paprastos sankcijos teisėtumo kontrolės, teismui suteikia teisę pakeisti Komisijos vertinimą savuoju, ir todėl panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtą vienkartinę arba periodinę baudą.

Taigi Sutartyse nustatyta kontrolė reiškia, kad Sąjungos teismas vykdo ir teisinių, ir faktinių aplinkybių kontrolę ir kad jis turi teisę vertinti įrodymus, panaikinti ginčijamą sprendimą ir pakeisti baudų dydžius. Iš to matyti, kad SESV 263 straipsnyje numatyta teisėtumo kontrolė, kurią papildo Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnyje numatyta neribota jurisdikcija, kiek tai susiję su baudos dydžiu, neprieštarauja Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje įtvirtinto veiksmingos teisminės gynybos principo reikalavimams.

(žr. 54–57, 59–63 punktus)