Keywords

Summary



Keywords

1. Laisvė teikti paslaugas – Apribojimai – Mokesčių teisės aktai

(EEB sutarties 59 straipsnis (po pakeitimo – EB sutarties 59 straipsnis, dabar – EB 49 straipsnis) ir 60 straipsnis (po pakeitimo – EB sutarties 60 straipsnis, dabar – EB 50 straipsnis))

2. Laisvė teikti paslaugas – Apribojimai – Mokesčių teisės aktai

(EEB sutarties 59 straipsnis (po pakeitimo – EB sutarties 59 straipsnis, dabar – EB 49 straipsnis) ir 60 straipsnis (po pakeitimo – EB sutarties 60 straipsnis, dabar – EB 50 straipsnis))

3. Laisvė teikti paslaugas – Apribojimai – Mokesčių teisės aktai

(EEB sutarties 59 straipsnis (po pakeitimo – EB sutarties 59 straipsnis, dabar – EB 49 straipsnis) ir 60 straipsnis (po pakeitimo – EB sutarties 60 straipsnis, dabar – EB 50 straipsnis)

4. Laisvė teikti paslaugas – Sutarties nuostatos – Taikymo asmenų atžvilgiu sritis

(EEB sutarties 59 straipsnis (po pakeitimo – EB sutarties 59 straipsnis, dabar – EB 49 straipsnis))

Summary

1. EEB sutarties 59 (po pakeitimo – EB sutarties 59 straipsnis, dabar – EB 49 straipsnis) ir 60 (po pakeitimo – EB sutarties 60 straipsnis, dabar – EB 50 straipsnis) straipsnius reikia aiškinti taip, kad jie nedraudžia nacionalinės teisės aktų, pagal kuriuos mokesčio prie šaltinio atskaitos procedūra taikoma paslaugų teikėjų, kurie nėra valstybės narės, kurioje teikiamos paslaugos, rezidentai, atlyginimui, nors iš paslaugų teikėjams, šios valstybės narės rezidentams, pervedamo atlyginimo mokestis prie šaltinio nėra atskaitomas, bei kurie numato paslaugų gavėjo atsakomybę neatskaičius mokesčio prie šaltinio, kurį jis privalėjo atskaityti.

Aišku, jog šie teisės aktai gali paslaugų gavėjus atgrasyti nuo naudojimosi paslaugų teikėjų, kitų valstybių narių rezidentų, paslaugomis, todėl jie sudaro kliūčių laisvam paslaugų teikimui, o tai iš esmės draudžia EEB sutarties 59 ir 60 straipsniai.

Vis dėlto juos galima pateisinti būtinybe užtikrinti pajamų mokesčio surinkimo veiksmingumą. Iš tikrųjų, kai nėra Bendrijos direktyvos ar kito dokumento, kurie reglamentuotų tarpusavio administracinę pagalbą mokestinių skolų išieškojimo srityje, mokesčio prie šaltinio atskaitos procedūra ir ją užtikrinančios atsakomybės taisyklės yra teisėta ir tinkama priemonė siekiant užtikrinti, jog asmens, įsisteigusio už apmokestinimo valstybės teritorijos, pajamos bus apmokestintos, ir išvengti to, kad atitinkamos pajamos būtų neapmokestintos gyvenamosios vietos valstybėje ar paslaugos teikimo valstybėje. Be to, mokesčio prie šaltinio atskaitos taikymas ir galinti kilti tokią atskaitą privalančio atlikti paslaugų gavėjo atsakomybė, išplaukianti iš šio pajamų mokesčio išieškojimo būdo, kuri prireikus, jei neatskaitomas mokestis prie šaltinio, leidžia nubausti, yra proporcingos priemonės užtikrinti skolos išieškojimą apmokestinimo valstybės naudai.

(žr. 33–39 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)

2. EEB sutarties 59 (po pakeitimo – EB sutarties 59 straipsnis, dabar – EB 49 straipsnis) ir 60 (po pakeitimo – EB sutarties 60 straipsnis, dabar – EB 50 straipsnis) straipsnius reikia aiškinti taip, kad jie draudžia nacionalinės teisės aktus, neleidžiančius paslaugų gavėjui, mokančiam atlyginimą paslaugų teikėjui ne rezidentui, atskaitant mokestį prie šaltinio, atskaityti ir profesines išlaidas, apie kurias šis paslaugų teikėjas jam yra pranešęs ir kurios yra tiesiogiai susijusios su jo veikla paslaugos suteikimo valstybėje narėje, nors paslaugų teikėjo, šios valstybės narės rezidento, atveju mokesčiu būtų apmokestinamos tik jo grynosios pajamos, t. y. pajamos, gautos atskaičius jo patirtas profesines išlaidas.

Mokesčių grąžinimo procedūra, leidžianti a posteriori atsižvelgti į paslaugų teikėjo ne rezidento patirtas profesines išlaidas, neturi jokios reikšmės. Iš tikrųjų, kadangi tokiai procedūrai reikia papildomų administracinių ir ekonominių išlaidų, o taip pat dėl to, kad ji neišvengiamai reikalinga paslaugų teikėjui, nagrinėjami nacionalinės teisės aktai sudaro kliūčių laisvam paslaugų teikimui, o tai iš esmės draudžia EEB sutarties 59 ir 60 straipsniai.

Priešingai, šios nuostatos nedraudžia nacionalinės teisės aktų, pagal kuriuos mokesčio prie šaltinio atskaitos procedūros metu atskaitomos tik profesinės išlaidos, tiesiogiai susijusios su valstybėje narėje, kurioje teikiama paslauga, vykdoma veikla, iš kurios gaunamos apmokestinamosios pajamos, apie kurias kitoje valstybėje narėje įsisteigęs paslaugų teikėjas pranešė atlyginimo mokėtojui, ir pagal kuriuos į kitas išlaidas, kurios nėra tiesiogiai susijusios su minėta ekonomine veikla, prireikus atsižvelgiama vėlesnės mokesčių grąžinimo procedūros metu.

(žr. 46–47, 49, 52 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)

3. EEB sutarties 59 (po pakeitimo – EB sutarties 59 straipsnis, dabar – EB 49 straipsnis) ir 60 (po pakeitimo – EB sutarties 60 straipsnis, dabar – EB 50 straipsnis) straipsniai nedraudžia, jog į tai, kad pagal Vokietijos Federacinės Respublikos ir Nyderlandų Karalystės sutartį dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo paslaugų teikėjas ne rezidentas, vykdantis savo veiklą Vokietijoje, atleidžiamas nuo mokesčio, būtų atsižvelgiama atlyginimo mokėtojui atliekant mokesčio atskaitos iš atlyginimo procedūrą, vėlesnę atleidimo nuo mokesčio ar mokesčių grąžinimo procedūrą arba pastarojo patraukimo atsakomybėn atveju tik tuomet, kai kompetentingos mokesčių įstaigos išduotas atleidimo nuo mokesčių pažymėjimas patvirtina, jog įvykdyti visi šiuo tikslu minėta sutartimi nustatyti reikalavimai.

Aišku, kad tokia priemonė kliudo EEB sutarties 59 ir 60 straipsniais užtikrinamam laisvam paslaugų teikimui. Vis dėlto ją galima pateisinti siekiu užtikrinti gerą apmokestinimo prie šaltinio procedūros veikimą. Iš tikrųjų, atrodo, svarbu, kad atlyginimo mokėtojas galėtų susilaikyti nuo mokesčio prie šaltinio atskaitymo tik būdamas tikras, jog paslaugų teikėjas atitinka visus reikalavimus, sudarančius jam galimybę pasinaudoti atleidimu nuo mokesčių. Vis dėlto negalima reikalauti, kad atlyginimo mokėtojas pats išsiaiškintų, ar kiekvienu konkrečiu atveju nagrinėjamos pajamos atleistos nuo mokesčių pagal sutartį dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo. Galiausiai, jei atlyginimo mokėtojui būtų leista vienašališkai susilaikyti nuo mokesčio prie šaltinio atskaitymo, jo klaidos atveju galėtų kilti grėsmė mokesčių surinkimui iš atlyginimo gavėjo.

(žr. 58–61 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)

4. EEB sutarties 59 straipsnį (po pakeitimo – EB sutarties 59 straipsnis, dabar – EB 49 straipsnis) reikia aiškinti taip, kad jis netaikomas paslaugų teikėjams, trečiųjų valstybių piliečiams.

Iš tikrųjų EEB sutartis numato, jog Tarybai nesukonkretinus minėtos sutarties 59 straipsnio antrojoje pastraipoje numatytos galimybės, laisvą paslaugų teikimą reglamentuojančios nuostatos taikomos įvykdžius šiuos reikalavimus: pirma, paslauga turi būti teikiama Bendrijos viduje ir, antra, paslaugų teikėjas turi būti valstybės narės pilietis bei įsisteigęs Bendrijoje. Iš to išplaukia, kad EEB sutarties minėtos nuostatos netaikomos paslaugų teikėjams, trečiųjų valstybių piliečiams, neatsižvelgiant į tai, jog jie įsisteigę Bendrijoje ir kad paslauga teikiama Bendrijos viduje.

(žr. 67–69 punktus, rezoliucinės dalies 3 punktą)