ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 312/10

2009 m. rugpjūčio 17 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Bendrijų Komisija prieš Lenkijos Respubliką

(Byla C-331/09)

2009/C 312/17

Proceso kalba: lenkų

Šalys

Ieškovė: Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama K. Gross ir A. Stobiecka-Kuik

Atsakovė: Lenkijos Respublika

Ieškovės reikalavimai

— Pripažinti, kad pažeidusi įsipareigojimus pagal 2007 m. spalio 23 d. Komisijos sprendimą dėl valstybės pagalbos C 23/2006 (ex NN 35/06), kurią Lenkija suteikė Technologie Buczek grupei (pranešta dokumentu Nr. C(2007) 5087, paskelbta OL L 116, 2008), arba bet kuriuo atveju nepranešusi Komisijai apie šių įsipareigojimų įvykdymą, Lenkijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 249 straipsnio ketvirtąją pastraipą ir minėto sprendimo 3, 4 ir 5 straipsnius.

— Priteisti iš Lenkijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

2007 m. spalio 23 d. Komisija priėmė sprendimą, kurio nurodė susigrąžinti pagalbą iš Lenkijos plieno gamintojo Technologie Buczek grupės, pirmiausia iš Technologie Buczek SA (toliau — TB) ir jos dukterinių įmonių Huta Buczek (toliau — HB) ir Buczek Automotive (toliau — BA), kuri netinkamai įgyvendino pirmiau patvirtintą restruktūrizavimo planą ir vėliau gavo su Bendrijos teise nesuderinamą pagalbą įmonės veiklai. Ši pagalba įmonės veiklai susijusi su viešųjų įsipareigojimų neįvykdymu. Apie šį sprendimą Lenkijos Respublikai buvo pranešta 2007 m. spalio 24 d. per jos nuolatinį atstovą prie Europos Sąjungos. Be to, Komisija pareikalavo iš Lenkijos Respublikos imtis visų priemonių atgauti neteisėtai skirtą pagalbą.

Iki ieškinio iškėlimo pagalba HB ir BA nebuvo grąžinta.

Remiantis Lenkijos valdžios institucijų duomenimis, žymaus uždelsimo susigrąžinant pagalbą priežastis, be grynai techninių kliūčių, yra Lenkijos bankroto teisės normos. Lenkijos valdžios institucijos paaiškino, kad valstybės pagalba, apie kurią kalbama minėtame sprendime, susijusi su TB įsipareigojimų neįvykdymu, nors šios bendrovės dukterinės įmonės iš pagalbos faktiškai turėjo naudos. Tokioje situacijoje TB oficialiai buvo atsakinga už visus įsipareigojimus, įskaitant ir iš HB ir BA išieškotinas sumas. Lenkijos teisės aktai tariamai neleidžia tokių nurašymų, išskyrus „visiško negalimumo“ atvejus. Jeigu šie reikalavimai įregistruojami, TB bankroto administratorius turi prievolę padengti šiuos įsiskolinimus, įtraukdamas sumas, kurias reikėjo išsireikalauti iš dukterinių įmonių. Jeigu šios sumos grąžinamos, nebėra teisinio pagrindo pareikalauti jų iš HB ir BA.

Tačiau, Komisijos manymu, nepakanka, kad Lenkijos Respublika imasi visų turimų priemonių. Šių priemonių rezultatas turi būti veiksmingas sprendimo įvykdymas nedelsiant; priešingu atveju manytina, kad Lenkijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų. Valstybė narė pažeidžia savo pareigą išsireikalauti pagalbą, jeigu veiksmai, kurių ji ėmėsi, neturėjo jokio poveikio faktiniam nagrinėjamos sumos grąžinimui.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 256/12

2009 m. rugpjūčio 4 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Bendrijų Komisija prieš Lenkijos Respubliką

(Byla C-311/09)

2009/C 256/23

Proceso kalba: lenkų

Šalys

Ieškovė: Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama D. Triantafyllou ir K. Herrmann

Atsakovė: Lenkijos Respublika

Ieškovės reikalavimai

— pripažinti, kad apmokestinamųjų asmenų, turinčių registruotą buveinę ar nuolatinį padalinį ne Lenkijoje, tarptautinio kelių transporto paslaugų teikimą apmokestindama PVM pagal 2004 m. balandžio 27 d. Lenkijos Respublikos finansų ministro įsakymo 13 skyriaus 35 dalies 1, 3, 4 ir 5 punktus, Lenkijos Respublika neįvykdė savo įsipareigojimų pagal 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos 73, 168 ir 273 straipsnius (1);

— Priteisti iš Lenkijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Tarptautinio kelių transporto paslaugos apmokestinamos pridėtinės vertės mokesčiu pagal Direktyvoje 2006/112 apibrėžtus principus.

Komisijos teigimu, apmokestinamųjų asmenų, turinčių registruotą buveinę ar nuolatinį padalinį ne Lenkijoje, tarptautinio kelių transporto paslaugų teikimo apmokestinimas PVM ir jo apskaičiavimas pagal 2004 m. balandžio 27 d. Lenkijos Respublikos finansų ministro įsakymo 13 skyriaus 35 dalies 1, 3, 4 ir 5 punktus pažeidžia Direktyvos 2006/112 73, 168 ir 273 straipsnius. Direktyvos 2006/112 73 straipsnio pažeidimas pasireiškia tuo, kad visais atvejais apmokestinamoji vertė yra 285 PLN, neatsižvelgiant nei į realų atstumą Lenkijoje, nuvažiuotą autobusu, nei į realų mokėtiną užmokestį už suteiktą paslaugą. Pagal Lenkijos PVM sistemą tarptautines keleivių vežimo paslaugas teikiantis apmokestinamasis asmuo negali atskaityti PVM už prekes, įsigytas per atitinkamą mokestinį laikotarpį apmokestinamųjų paslaugų keleiviams (pavyzdžiui, degalams) tikslais, tai prieštarauja Direktyvos 2006/112 168 straipsniui. Be to, Lenkijos PVM sistema prieštarauja Direktyvos 273 straipsniui, nes ja apmokestinamiesiems asmenims nustatyta prievolė pateikti deklaracijas, kuriose nurodomi muitai, mokėtini keleiviniam autobusui įvažiavus į Lenkiją, ir sumokėti tuos muitus „tuo momentu, kai keleivinis autobusas įvažiuoja į nacionalinę teritoriją“, tai sukuria formalumus, susijusius su sienos kirtimu.

Komisijos teigimu, ginčijama apmokestinimo PVM ir jo apskaičiavimo sistema negali būti pagrįsta Direktyvos 2006/112 281 ar 395 straipsniais.

(1) OL L 347, p. 1.
5)

Ar į Graikijos teisės sistemą tinkamai perkelta Direktyva 1999/70/EB tokiomis priemonėmis, net jeigu jos ir yra veiksmingos, kaip antai priimtos Prezidento dekreto Nr. 164/2004 11 straipsnyje, įsigaliojusios 2004 m. liepos 19 d., t. y. per vėlai, palyginti su Direktyvoje 1999/70/EB nustatytu terminu, ir kurios galioja atgaline tvarka tik tris mėnesius, ir dėl to matyti, kad jos taikomos tik toms terminuotoms darbo sutartims ar santykiams, kurie pradėjo galioti po 2004 m. balandžio 19 d., neįtraukiant terminuotų darbo sutarčių ar santykių, kurie tebegaliojo ar buvo sudaryti paeiliui net ir po to, kai pasibaigė terminas perkelti Direktyvą 1999/70/EB ir prieš 2004 m. balandžio 19 dieną?
1.

Ar 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyva 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (1) užtikrinama vartotojų apsauga reikalauja, kad, nepaisant procedūros rūšies ir to, ar tai yra ginčo procedūra, nacionalinis teismas, atlikdamas savo jurisdikcijos kontrolę ex officio vertintų ir nagrinėjamos sutarties sąlygos nesąžiningumą, nors to nebuvo prašoma?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 64/31

2008 m. sausio 22 d.Sunplus Technology Co. Ltd pateiktas apeliacinis skundas dėl 2007 m. lapkričio 15 d Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-38/04 Sunplus Technology Co. Ltd prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)

(Byla C-21/08 P)

(2008/C 64/44)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Sunplus Technology Co. Ltd, atstovaujama advokatų H. Eichmann, G. Barth, U. Blumenröder, C. Niklas-Falter, M. Kinkeldey, K. Brandt, A. Franke, U. Stephani, B. Allekotte, K. Lochner, B. Ertle, C. Neuhierl, S. Prückner

Kitos proceso šalys: Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui), Sun Microsystems, Inc.

Apeliantės reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti skundžiamą Pirmosios instancijos teismo sprendimą;

— panaikinti ginčijamą sprendimą;

— priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliantė teigia, jog Pirmosios instancijos teismas, lygindamas atskiras dviejų prekių ženklų dalis ir nevertindamas jų bendro vartotojui daromo įspūdžio, klaidingai taikė ir aiškino Reglamento Nr. 40/94 (1) 8 straipsnio 1 dalies b punktą.

Apeliantė teigia, jog Pirmosios instancijos teismas, nustatydamas, jog prietaiso, dėl kurio yra pateikta prekių ženklo registracijos paraiška, dalis yra sudaryta iš stilizuotos saulės, o ne iš „žvaigždės“ simbolio, ir neatsižvelgdamas į raidę „S“ lyginant bendrą prekių ženklais daromą įspūdį, iškraipė faktus ir įrodymus.

Apeliantė taip pat tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismo argumentavimas yra prieštaringas, nes sprendimo 39 punkte jis teigia, jog papildomi komponentai sudaro skirtumus tarp prekių ženklų, tačiau, pastaruosius lygindamas fonetiškai, į šiuos komponentus neatsižvelgia.

Galiausiai apeliantė teigia, jog Pirmosios instancijos teismas, vertindamas galimybę supainioti, klaidingai neatsižvelgė į nagrinėjamų prekių ir paslaugų kategoriją ir į jų pardavimo rinkoje aplinkybes.

(1) 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EB) dėl Bendrijos prekių ženklo, OL L 11, p. 1.
115.

Be to, kaip pažymėjo pastabas Teisingumo Teismui pateikusios vyriausybės, reikia nurodyti, kad iš Direktyvos 2001/29 pavadinimo ir 7 konstatuojamosios dalies matyti, jog Sąjungos teisės aktų leidėjas autorių teises ir gretutines teises suderino tik iš dalies, nes šia direktyva nesiekiama pašalinti nacionalinės teisės aktų skirtumų, kurie nedaro žalos vidaus rinkos veikimui, ar užkirsti jiems kelio (šiuo klausimu žr. 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Copydan Båndkopi, C‑463/12, EU:C:2015:144, 88 punktą ir 2015 m. kovo 26 d. Sprendimo C More Entertainment, C‑279/13, EU:C:2015:199, 29 punktą).
88.

Vis dėlto manau, kad tikslinga jam pateikti šiuo klausimu naudingų paaiškinimų. Iš esmės iš to teismo pateiktų paaiškinimų, atrodo, matyti, kad „teritorija“, kurioje suinteresuotasis asmuo turi nuolat būti, yra tik apgyvendinimo centrui priklausanti teritorija, iš kurios jis negali išvykti be leidimo, be to, per Teisingumo Teisme vykusį posėdį tai pratvirtino Lietuvos vyriausybė. Taigi ši teritorija „ribota ir uždara“. Be to, MA, regis, „atskiriamas nuo likusių gyventojų“, nes turi labai ribotą galimybę palaikyti ryšius su išoriniu pasauliu. Taigi atrodo, kad dėl aptariamos priemonės jis netenka judėjimo laisvės, todėl tai yra „sulaikymas“, kaip tai suprantama pagal Procedūrų ir Priėmimo direktyvas, tačiau tai turi patikrinti nacionalinis teismas ( 50 ).
19.

Kita vertus, iš PVM direktyvos 135 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos c punkto būtų galima daryti išvadą, kad yra reikalavimas atskirti sandorius, todėl vienas sandoris turi būti suskaidytas į neapmokestinamąją dalį (pagal šios direktyvos 135 straipsnio 1 dalies l punktą) ir apmokestinamąją dalį (pagal 135 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos c punktą). Tokį aiškinimą patvirtintų Teisingumo Teismo jurisprudencija ( 14 ), pagal kurią nekilnojamojo turto nuomai taikomas atleidimas nuo mokesčio, grindžiamas vien nuomos pasyvaus pobūdžio pripažinimu, nebepateisinamas, jei ši nuoma susijusi su kita veikla, tam tikrais atvejais – komercine, ar su kitokios įrangos suteikimu naudotis, todėl nebegali būti laikoma pagrindine paslauga. Todėl įrenginių ir mašinų suteikimas naudotis, numatytas PVM direktyvos 135 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos c punkte, vyksta ne pasyviai, o jam iš esmės būdingas šių mašinų veikimo būklės palaikymas.
32.

Taigi į pirmąjį prejudicinį klausimą siūlau atsakyti, kad Reglamentą 2019/943, pirmiausia jo 1 straipsnio b punktą ir 3 straipsnį, atsižvelgiant į Direktyvos 2019/944 nuostatas reikia aiškinti taip: pagal jį nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriais leidžiama suteikti tik vienintelę licenciją teikti kitos paros ir einamosios paros prekybos elektros energija paslaugas pagal Reglamento 2015/1222 5 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą. Be to, šis reglamentas turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiama išlaikyti teisėto ilgalaikės prekybos elektros energija paslaugų monopolio, kurio teisėtumas turi būti įvertintas atsižvelgiant, be kita ko, į įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas principus, įtvirtintus SESV 49 ir 56 straipsniuose.
31.

Šį aiškų įgaliojimų padalijimą lemia tai, kad skolinis reikalavimas ir vykdomasis dokumentas parengiami pagal kilmės valstybėje narėje galiojančią teisę ( 19 ). Be to, vykstant teismo sprendimo pripažinimo EVR procedūrai, šį pripažinimą vykdanti institucija turės nustatyti, ar teismo procesas kilmės valstybėje narėje, per kurį buvo priimtas pirminis sprendimas, atitiko Reglamento Nr. 805/2004 III skyriuje nustatytas sąlygas. Be šio proceso teisėtumo ir jurisdikcijos taisyklių laikymosi kontrolės, šio reglamento 6 straipsnyje, be kita ko, reikalaujama patikrinti priimto sprendimo vykdytinumą ir skolinio reikalavimo pobūdį ( 20 ).
55.

Antra, skundžiamo sprendimo 117–120 punktuose Bendrasis Teismas išdėstė principus, kuriais grindžiama koncentracijų kontrolė, ir priminė, viena vertus, kad įsipareigojimai turi užtikrinti, „jog sąlygiškai netolimoje ateityje nebus sukurta ar sustiprinta dominuojanti padėtis ar sudaryta kliūčių veiksmingai konkurencijai, kurioms kelią turi užkirsti tie įsipareigojimai“, ir, kita vertus, kad „per I etapą prisiimtais įsipareigojimais siekiama išsklaidyti visas rimtas abejones, ar koncentracija reikšmingai kliudytų veiksmingai konkurencijai vidaus rinkoje arba didžiojoje jos dalyje, būtent dėl to, kad bus sukurta arba sustiprinta dominuojanti padėtis“. Bendrojo Teismo teigimu, iš to matyti, kad „I etape prisiimti įsipareigojimai, atsižvelgiant į jų apimtį ir turinį, gali sudaryti sąlygas Komisijai priimti sprendimą patvirtinti nepradedant II etapo, nes Komisija privalėjo turėti galimybę, nepadarydama akivaizdžios vertinimo klaidos, nuspręsti, kad tie įsipareigojimai yra tiesioginis ir pakankamas atsakas, galintis aiškiai išsklaidyti visas rimtas abejones“ ( 7 ). Be to, taikant sąvokos „tinkamas naudojimas“ teleologinį aiškinimą, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 255 punkte priminė, kad „susijungimo šalys tuos įsipareigojimus prisiėmė, kad Komisija galėtų konstatuoti, kad jos išsklaidė jai kilusias dideles abejones, ir dėl to pripažinti, kad susijungimas yra suderinamas su vidaus rinka“.
43.

Komisija mano, kad nacionalinės teisės aktuose numatytu ex ante požiūriu siekiama palengvinti didelių kliūčių, trukdančių naudotis fizine infrastruktūra, pašalinimą. Komisija ir Lenkijos vyriausybė pažymi, kad tiek ex ante, tiek ex post požiūris padeda siekti Direktyvos 2014/61 tikslų. Šiomis aplinkybėmis įdomu pažymėti, kad, remiantis viešų konsultacijų dėl Direktyvos 2014/61 vertinimo ir peržiūros ataskaitos santrauka, dauguma respondentų mano, kad sunkumai susitarti su fizinės infrastruktūros savininkais dėl prieigos sąlygų ir lėtas arba neveiksmingas ginčų sprendimo procesas (ex post požiūris) lemia brangesnį ir (arba) ilgesnį tinklų diegimą. Todėl nėra nepagrįsta teigti, kad ex ante požiūris, kurį sudaromos sąlygos taikyti pagal atitinkamus Lenkijos teisės aktus, gali turėti tam tikrų pranašumų, palyginti su Direktyvoje 2014/61 apibūdintu ex post požiūriu, kad būtų lengviau pasiekti joje numatytus tikslus.
21.

Be to, tas teismas nurodė, kad nei GM, nei jo atstovas negalėjo pateikti argumentų dėl specializuotos institucijos nemotyvuotos išvados, gautos per administracinę procedūrą, be to, negalėjo ginčyti jos pagrįstumo nuo šios procedūros pradžios. Nors pagal Vengrijos teisės aktus GM turi galimybę pateikti prašymą susipažinti su įslaptinta informacija apie savo asmenį, bet kuriuo atveju, net jei jam būtų suteikta galimybė susipažinti su šia informacija, jis negalėtų jos panaudoti nei per administracinę procedūrą, nei vykstant teismo procesui.
8.

Viename 2020 m. gegužės 18 d. sprendime Institucija, be kita ko, konstatavo, kad Digi pažeidė BDAR 5 straipsnio 1 dalies b ir e punktus, nes, atlikusi būtinus bandymus ir pašalinusi problemas, ji neištrynė bandomosios duomenų bazės, todėl didelė šioje bazėje saugomų asmens duomenų dalis beveik 18 mėnesių buvo be jokio tikslo saugoma faile, iš kurio galima nustatyti duomenų subjektų asmens tapatybę; dėl to, kad ši duomenų bazė nebuvo ištrinta, padarytas asmens duomenų pažeidimas. Antra, Institucija nusprendė, kad Digi pažeidė BDAR 32 straipsnio 1 ir 2 dalis. Šiomis aplinkybėmis Institucija skyrė Digi100000000 Vengrijos forintų (HUF) (apie 270000 eurų) baudą.
13.

Be to, šio įstatymo 37 straipsnyje „Relief in respect of foreign tax paid“ numatyta tam tikra mokesčio įskaitos forma apmokestinamiesiems asmenims, tiek Gibraltare, tiek kitose valstybėse sumokėjusiems pelno mokestį nuo to paties pelno iš Gibraltaro ar kitų valstybių šaltinio. Pagal šią nuostatą apmokestinamasis asmuo turi teisę į neapmokestinimą užsienyje sumokėto mokesčio suma iki Gibraltare mokėtino mokesčio sumos.
43.

Be to, Direktyvos 2006/54 1 straipsnio c punkte nurodyta, kad į ją yra įtrauktos nuostatos, skirtos vienodo požiūrio principui įgyvendinti „profesinių socialinės apsaugos sistemų“ srityje. Šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies f punkte šios sistemos apibrėžiamos kaip „sistemos, kurioms nėra taikoma [Direktyva [79/7] ir kurių paskirtis – pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantiems asmenims, dirbantiems įmonėje ar įmonių grupėje, ekonominės veiklos srityje arba profesinės veiklos sektoriuje ar sektorių grupėje, mokėti išmokas, papildančias arba pakeičiančias įstatymais nustatytose socialinės apsaugos sistemose numatytas išmokas, nepriklausomai nuo to, ar dalyvavimas tokiose sistemose yra privalomas, ar ne“.
26.

Nepaisydamas to, kas išdėstyta, ir atsižvelgdamas į Sprendimą Smallsteps bei kelis prejudiciniuose klausimuose nurodytus aspektus, kuriais pre-pack procedūra šioje byloje skiriasi nuo procedūros byloje Smallsteps, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laikosi nuomonės, kad yra pagrįstų abejonių dėl to, ar šioje byloje egzistuoja abu minėti reikalavimai. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dėl to sprendimo nurodė, kad, pirma, esant formuluotei „atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atliktą patikrinimą“, pateiktai to sprendimo 50 punkte, nacionalinis teismas bet kuriuo atveju turi įvertinti, ar pre-pack, dėl kurio kilo ginčas, yra, ar nėra tokio paties pobūdžio kaip procedūra, kuri yra Sprendimo Smallsteps dalykas. Antra, prašyme priimti prejudicinį sprendimą byloje Smallsteps nebuvo išsamiai išdėstyta nei Nyderlandų bankroto teisė, nei pre-pack procedūros tikslas ir įgyvendinimo tvarka. Trečia, kitaip nei byloje Smallsteps, šioje byloje neįvyko derybos dėl minėtos įmonės perdavimo su įmone, kuri yra susijusi su perdavėja.
6.

Reglamento Nr. 261/2004 1, 2, 6, 12 ir 13 konstatuojamosiose dalyse numatyta: „(1) [Sąjungos] veiksmais oro transporto srityje, be kita ko, turėtų būti siekiama užtikrinti aukštą keleivių apsaugos lygį. Be to, turėtų būti visokeriopai atsižvelgiama į vartotojų apsaugos reikalavimus apskritai. (2) Atsisakymas vežti ir skrydžių atšaukimas arba atidėjimas ilgam laikui sukelia keleiviams rimtų nemalonumų ir nepatogumų. <…> (6) Keleiviams, išvykstantiems iš valstybėje narėje esančio oro uosto, taikoma apsauga turėtų būti išplėsta, taikant ją ir vykstantiems iš trečiojoje šalyje esančio iš oro uosto į valstybėje narėje esantį oro uostą, jei reisą vykdo Bendrijos oro vežėjas. <…> (12) Nemalonumai ir nepatogumai, kuriuos sukelia keleiviams skrydžių atšaukimas, taip pat turėtų būti sumažinti. Tai turėtų būti pasiekiama skatinant vežėjus pranešti keleiviams apie skrydžių atšaukimą iki tvarkaraštyje numatyto išvykimo laiko, be to, pasisiūlyti tinkamai nukreipti juos kitu maršrutu, kad keleiviai galėtų kitaip suplanuoti kelionę. Oro vežėjai, kurie to nepadaro, turėtų išmokėti keleiviams kompensacijas, išskyrus atvejus, kai skrydžiai atšaukiami dėl ypatingų aplinkybių, kurių nebūtų buvę galima išvengti net ir imantis visų pagrįstų priemonių. (13) Keleiviai, kurių skrydžiai buvo atšaukti, turėtų turėti galimybę atgauti už bilietus sumokėtą sumą arba vykti kitu maršrutu patenkinamomis sąlygomis, ir jais turėtų būti tinkamai pasirūpinta, kol jie laukia vėlesnio skrydžio.“
31.

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl to, ar pagal Sąjungos teisę draudžiami tokie nacionalinės teisės aktai, kuriuose nustatyta pareiga, pirma, įrodyti, kad esama teisės naudoti ar eksploatuoti žemės ūkio paskirties žemę, arba, antra, būti gyvulių augintoju ar savininku, kad būtų galima įgyti ganyklų koncesiją siekiant gauti atitinkamą finansinę paramą, susijusią su vienkartinės išmokos už plotus schemomis. Be to, šio teismo teigimu, kyla klausimas, ar Avio Lucos konkrečiai vykdomai veiklai taikomas Reglamento Nr. 73/2009 2 straipsnis. Galiausiai nurodęs, kad yra priimti du galutiniai teismo sprendimai, kuriuose konstatuota, jog paraiškos išmokoms pagal vienkartinės išmokos už plotus schemą 2014 metais gauti neatitinka reikalavimų, nes nesilaikyta nacionalinės teisės nuostatų, pagal kurias reikia turėti sklypo naudojimo ar eksploatavimo teisėtumą patvirtinantį dokumentą, šis teismas kelia klausimą, ar pagal Sąjungos teisę draudžiama taikyti res judicata galios principą, dėl kurio negalima patikrinti šio nacionalinėje teisėje įtvirtinto reikalavimo atitikties 2014 m. taikytinoms Sąjungos teisės nuostatoms nagrinėjant naują bylą dėl pareiškėjui neteisėtai išmokėtų sumų susigrąžinimo.
25.

Be to, teisinis kvalifikavimas, pateikiamas šios išvados 22 punkte, iš esmės atitinka pateiktąjį rašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo. Iš tikrųjų pastarasis teismas pažymi, kad, apeliacinio teismo teigimu, straipsnio paskelbimas reiškia komercinę veiklą tiek pagal UWG 2 straipsnio 1 dalies 1 punktą, tiek pagal Direktyvos 2005/29 2 straipsnio d punktą. Be to, jis teigia, kad apeliacinio teismo vertinime nėra teisės klaidos. Šį teiginį suprantu taip, kad jis susijęs ir su straipsnio paskelbimo teisiniu kvalifikavimu atsižvelgiant į šią Sąjungos teisės nuostatą.
79.

Galimas šio principo pažeidimas pagrindinėje byloje prašyme priimti prejudicinį sprendimą nebuvo nagrinėjamas, be to, nebuvo suinteresuotų šalių diskusijos dalykas. Todėl Teisingumo Teismas nėra pakankamai informuotas, kad priimtų sprendimą dėl šio klausimo. Vis dėlto vienodo požiūrio principo pažeidimui pagrindinės bylos aplinkybėmis ištirti būtina išnagrinėti konkrečios bylos faktines aplinkybes ir konkretaus subjekto padėtį. Todėl būtent prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės nustatyti, ar dėl neteisingo StromStG nuostatų taikymo bendrovei XY sudaromos nepalankesnės sąlygos, palyginti su panašioje padėtyje esančiais subjektais, be to, vienodo požiūrio pažeidimą lemiančiu būdu. Tai visų pirma liečia subjektus, kurių vykdoma veikla yra panaši į vykdomą minėtos bendrovės ir kurie dėl to gali būti konkuruojantys su bendrove.
29.

Be to, per posėdį AB tvirtino (ir tam nebuvo prieštaraujama), kad Europos arešto orderis taip pat gali būti reikalingas siekiant užtikrinti sklandžią kaltinamojo ekstradiciją iš trečiosios valstybės, kai jis pervežamas į prašančiąją valstybę narę per kitas valstybes nares.
47.

Taigi dėl RStV 7 straipsnio 11 dalyje įtvirtinto draudimo neturint galimybės pasinaudoti reklama per nacionalinį televizijos kanalą tiktai Bavarijos teritorijoje, nors toks reklamos transliavimas yra techniškai įmanomas ir atsakovė pagrindinėje byloje yra pasirengusi teikti tokią paslaugą, ieškovei tampa sunkiau patekti į Vokietijos rinką. Taip yra, be kita ko, dėl to, kad ji konkuruoja su nacionaliniu mastu veikiančiais drabužių parduotuvių tinklais, kuriems puikiai tinka reklamos transliavimas per nacionalinius televizijos kanalus, apimantis visą šalies teritoriją.