35

Šiomis aplinkybėmis Juzgado de Primera Instancia n.° 17 de Palma de Mallorca (Maljorkos Palmos pirmosios instancijos teismas Nr. 17) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui trylika prejudicinių klausimų: „1. Ar, atsižvelgiant į Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalį, sąlygos, pagal kurią visos hipoteka užtikrintos paskolos įforminimo, novacijos arba panaikinimo išlaidos tenka paskolos gavėjui, pripažinimo niekine dėl nesąžiningumo su restitucija susijusius padarinius galima pakeisti? 2. Ar, atsižvelgiant į Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalį, nacionalinė jurisprudencija, kurioje nustatyta, kad, pripažinus niekine sąlygą, pagal kurią viso hipoteka užtikrintos paskolos įforminimo, novacijos arba panaikinimo išlaidos tenka paskolos gavėjui, notaro ir administruojančios įstaigos mokesčiai turi būti paskirstyti per pusę paskolos davėjui ir paskolos gavėjui, gali būti laikoma nesąžiningos sąlygos pripažinimo niekine teisminiu pakeitimu, todėl ji prieštarauja šiame straipsnyje įtvirtintam nesąžiningų sąlygų neprivalomumo vartotojui principui? 3. Ar, atsižvelgiant į Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalį, nacionalinė jurisprudencija, kurioje nustatyta, kad, pripažinus niekine sąlygą, pagal kurią visos hipoteka užtikrintos paskolos įforminimo, novacijos arba panaikinimo išlaidos tenka paskolos gavėjui, paskolos gavėjas taip pat turi padengti nekilnojamojo turto vertinimo išlaidas ir hipotekos registravimo mokestį, kurie apskaičiuojami įforminant paskolą, pažeidžia nesąžiningos sąlygos, kuri pripažinta niekine, neprivalomumo vartotojui principą; taip pat, ar Direktyvos 93/13 3 straipsnio 2 daliai prieštarauja paskolos gavėjui priskiriama pareiga įrodyti, kad jam nebuvo suteikta galimybė pateikti savo nekilnojamojo turto vertinimo? 4. Ar, atsižvelgiant į Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalį, [šiai direktyvai] prieštarauja nacionalinė jurisprudencija, kurioje nustatyta, kad, pripažinus niekine sąlygą, pagal kurią visos hipoteka užtikrintos paskolos suteikimo, novacijos arba panaikinimo išlaidos tenka paskolos gavėjui, ši sąlyga gali ir toliau galioti paskolos gavėjui, kai jis iš dalies keičia ar panaikina hipoteką, nes jam ir toliau tenka padengti išlaidas, atsiradusias dėl tokio hipotekos pakeitimo ar panaikinimo, ir ar šių išlaidų priskyrimas paskolos gavėjui reiškia nesąžiningos sąlygos, kuri pripažinta niekine, neprivalomumo vartotojui principo pažeidimą? 5. Ar, atsižvelgiant į [Direktyvos 93/13] 6 straipsnio 1 dalį, siejamą su [jos] 7 straipsnio 1 dalimi, nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią visas hipoteka užtikrintos paskolos įforminimo, novacijos ar panaikinimo išlaidas paskolos gavėjui priskiriančios sąlygos pripažinimas niekine dėl nesąžiningumo neturi dalies restitucinio poveikio, yra nesuderinama su Direktyvos 93/13 7 straipsnio 1 dalyje įtvirtintu siekiu atgrasyti verslininką nuo nesąžiningų sąlygų naudojimo? 6. Ar Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisprudencijoje įtvirtintam principui, draudžiančiam keisti niekinėmis pripažintas sąlygas, ir Direktyvos 93/13 6 straipsnyje numatytam nesąžiningų sąlygų neprivalomumo vartotojui principui prieštarauja nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią, pripažinus niekine sąlygą, kuri visas hipoteka užtikrintos paskolos įforminimo, novacijos ar panaikinimo išlaidas priskiria paskolos gavėjui, restitucijos padariniai, atsižvelgiant į paskolos gavėjo interesus, yra sušvelninami? 7. Ar, atsižvelgiant į Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 ir 2 dalis, nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią vadinamoji „administravimo mokesčio“ sąlyga automatiškai atitinka skaidrumo reikalavimą ir pardavėjas ar tiekėjas neturi įrodyti, kad jis pateikė išankstinę informaciją apie šią sąlygą ir dėl jos buvo atskirai derėtasi, gali reikšti Direktyvos 93/13 3 straipsnio 2 dalyje įtvirtinto įrodinėjimo pareigos perkėlimo principo pažeidimą? 8. Ar Direktyvos 93/13 3 straipsniui ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisprudencijai prieštarauja nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią vartotojas savaime turi suprasti, jog administravimo mokesčio apskaičiavimas yra įprasta finansų įstaigų praktika? Ar dėl to nebūtina, kad paskolos davėjas įrodytų, jog dėl sąlygos buvo atskirai derėtasi, ar, priešingai, paskolos davėjas bet kuriuo atveju turi įrodyti, kad dėl jos buvo atskirai derėtasi? 9. Ar, atsižvelgiant į Direktyvos 93/13 3 ir 4 straipsnius bei Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisprudenciją, šiai direktyvai prieštarauja nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią vadinamoji „administravimo mokesčio“ sąlyga negali būti vertinama dėl jos nesąžiningumo pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį, nes ji yra susijusi su pagrindinio sutarties dalyko apibrėžimu, ar, priešingai, turi būti suprantama, kad toks paskolos administravimo mokestis yra ne sutarties kainos dalis, bet papildomas atlygis, todėl nacionaliniam teismui turėtų būti leidžiama atlikti sąlygos skaidrumo ar turinio kontrolę, kad būtų galima nustatyti, ar ji nesąžininga pagal nacionalinę teisę? 10. Ar, atsižvelgiant į Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį (kuri į Ispanijos teisės sistemą nebuvo perkelta LCGC), Direktyvos 93/13 8 straipsniui prieštarauja tai, jog Ispanijos teismas remiasi šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalimi ir ją taiko, kai tokia nuostata į Ispanijos teisės sistemą nebuvo perkelta pageidaujant įstatymų leidėjui, kuris siekė suteikti visišką apsaugą dėl visų sąlygų, kurias pardavėjas ar tiekėjas gali įtraukti į su vartotojais sudaromą sutartį, įskaitant tas sąlygas, kurios turi įtakos pagrindiniam sutarties dalykui, net jei išdėstytos aiškia, suprantama kalba, jeigu būtų laikoma, kad vadinamoji „administravimo mokesčio“ sąlyga yra pagrindinis paskolos sutarties dalykas? 11. Ar, atsižvelgiant į Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalį, vadinamoji „administravimo mokesčio“ sąlyga, kai dėl jos nebuvo atskirai derėtasi, o finansų įstaiga neįrodo, kad ji atitinka faktiškai suteiktas paslaugas ir patirtas išlaidas, sukelia ryškų neatitikimą tarp sutarties šalių teisių ir pareigų ir nacionalinio teismo turėtų būti pripažinta niekine? 12. Ar, atsižvelgiant į [Direktyvos 93/13] 6 straipsnio 1 dalį, siejamą su 7 [jos] straipsnio 1 dalimi, tuo atveju, kai vartotojas pareiškia ieškinį dėl nesąžiningų sąlygų, įtrauktų į pardavėjo ar tiekėjo su juo sudarytą sutartį, pripažinimo niekinėmis ir teismas šias nesąžiningas sąlygas pripažįsta niekinėmis, dėl principo, kad nesąžiningos sąlygos nesaisto vartotojo, ir principo, kad tai turi turėti atgrasomąjį poveikį pardavėjui ar tiekėjui, per tokį procesą patirtos bylinėjimosi išlaidos turi būti priteistos iš šio pardavėjo ar tiekėjo, neatsižvelgiant į tai, ar sprendime nurodoma grąžinti konkrečias sumas, nes prašymas pripažinti sąlygą niekine laikomas pagrindiniu prašymu, o prašymas sugrąžinti sumas yra tik papildomas reikalavimas, išplaukiantis iš pagrindinio prašymo? 13. Ar, atsižvelgiant į Direktyvoje 93/13 įtvirtintus nesąžiningų sąlygų neprivalomumo vartotojui ir atgrasomojo poveikio principus (6 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalis), restitucijos padariniai, susiję su nesąžiningos sąlygos, įtrauktos į vartotojo ir pardavėjo arba tiekėjo sudarytą sutartį, pripažinimu niekine, gali būti apriboti laiko atžvilgiu, vertinant prieštaravimą, pagrįstą suėjusiu ieškinio dėl sumos grąžinimo senaties terminu, nors senaties terminas ieškiniui dėl absoliutaus negaliojimo, grindžiamo tuo, kad sąlyga yra nesąžininga, pagal nacionalinės teisės aktus netaikomas?“