ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 142/26

2018 m. sausio 22 d. Europos Komisijos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2017 m. lapkričio 10 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) priimto sprendimo byloje T-180/15 Icap plc ir kt. / Europos Komisija

(Byla C-39/18 P)

(2018/C 142/35)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Europos Komisija, atstovaujama T. Christoforou, V. Bottka, M. Farley, B. Mongin

Kitos proceso šalys: Icap plc, Icap Management Services Ltd, Icap New Zealand Ltd (ICAP)

Apeliantės reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą (281–299 punktus ir rezoliucinę dalį), kiek juo panaikintos ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje numatytos baudos,

— atmesti ICAP ieškinio Bendrajame Teisme penktąjį ir šeštąjį pagrindus, susijusius su baudomis, ir, pasinaudojant savo neribota jurisdikcija, nustatyti ICAP tinkamas baudas,

— priteisti iš ICAP visas bylinėjimosi išlaidas ir pakeisti pirmojoje instancijoje priimtą sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų, kad būtų atspindėtas šio apeliacinio skundo rezultatas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Komisija savo apeliacinį skundą grindžia šiuo vienu pagrindu:

Komisija tvirtina, kad sprendime byloje T-180/15, Icap plc ir kt. / Komisija (EU:T:2017:795) Bendrasis Teismas neteisingai taikė Teisingumo Teismo jurisprudenciją dėl reikalaujamų motyvų skiriant baudas. Bendrasis Teismas nukrypo nuo svarbiausio sprendimo byloje C-194/14 P, AC Treuhand / Komisija (EU:C:2015:717, 66–68 punktai) ir nustatė griežtesnę pareigą Komisijai išsamiau motyvuoti baudų, skiriamų už SESV 101 straipsnio pažeidimą, apskaičiavimo metodiką, ypač taikant Baudų apskaičiavimo gairių 37 punktą. Komisijos apeliaciniu skundu siekiama, kad būtų ištaisytos Bendrojo Teismo padarytos didelės teisės klaidos, kurios, jeigu būtų pripažintos, pakenktų Komisijos gebėjimui nustatyti tinkamas baudas, kad būtų pasiektas pakankamas atgrasymas. Tinkamai suformuluota pareiga motyvuoti, atitinkanti sprendime byloje C-194/14 P, AC Treuhand (68 punktas) primintus jurisprudencijoje nustatytus reikalavimus, yra esminis aspektas siekiant šio tikslo. Tačiau griežtesnė pareiga nurodyti motyvus dėl baudų, apimanti vidaus svarstymus ir tarpinius skaičiavimus, daro neigiamą įtaką Komisijos diskrecijai nustatyti baudas, įskaitant kai ji remiasi Baudų apskaičiavimo gairių 37 punktu. Pastarasis punktas buvo parengtas būtent siekiant suteikti galimybę Komisijai nukrypti nuo Baudų apskaičiavimo gairių netipiniais atvejais, kaip antai skiriant baudas padėjėjams. Kaip yra pripažinę Sąjungos teismai, turi būti išsaugoti Komisijos vertinimo įgaliojimai ir diskrecija nustatant tinkamas baudas.
1.

SESV 49 straipsniu ir Direktyvos 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje 15 straipsnio 2 dalies b ir c punktais garantuojamos teisės į įsisteigimo laisvę pažeidimas. Įstatymo Nr. 3898/2010 5 straipsnio 1 dalyje ir susijusiame Prezidento dekrete Nr. 123/2011 nustatyta, kad mediatorių rengimo įstaigos privalo būti tik vienos teisinės formos – ne pelno asociacijos, būti įsteigtos bent vienos iš advokatūrų ir bent vienų iš prekybos rūmų Graikijoje, o prieš pradėdamos savo veiklą turi gauti šio įstatymo 7 straipsnyje nurodytos institucijos leidimą. Tokie apribojimai taikomi tiek įstaigoms, kurios norėtų įsisteigti Graikijoje pirmą kartą, tiek įstaigoms, kurios norėtų įsteigti filialą kaip antrinę buveinę. Nė vienam fiziniam ar juridiniam asmeniui, išskyrus advokatūras ir prekybos rūmus, nesuteikta teisė steigti įstaigas, rengiančias mediatorius, kurie, pabaigę mokymus, galėtų laikyti mediatoriaus kvalifikacijos patvirtinimo Graikijoje egzaminą, jeigu nėra susitarimo su kuria nors Graikijos advokatūra ar kuriais nors prekybos rūmais. Be to, bet kuri įstaiga, kurios esama teisinė forma nėra ne pelno asociacija, iš esmės neturi galimybės mediatoriais norintiems būti asmenims, sumokėjus registracijos mokesčius, pasiūlyti mokymų, kuriuos pabaigę jie galėtų laikyti mediatoriaus kvalifikacijos patvirtinimo Graikijoje egzaminą. Galiausiai bet kuriai mokymo įstaigai iš kitos valstybės narės, suinteresuotai teikti aptariamas paslaugas po to, kai į mediatorių rengimo programas įsirašę studentai sumoka registracijos mokesčius, iš esmės užkertamas kelias patekti į Graikijos rinką ir įsteigti filialą kaip antrinę buveinę, jeigu jos esama teisinė forma nėra ne pelno asociacija, o pasirinkimas dėl filialo neapsiriboja ne pelno asociacija. Komisija mano, kad minėtomis nuostatomis sudaromas SESV 49 straipsnyje ir Direktyvos 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje 15 straipsnio 2 dalies b ir c punktuose įtvirtintos įsisteigimo teisės apribojimas. SESV 51 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta išimtis tokio apribojimo neapima, nes mediatorių rengimo paslaugų teikimas nėra veikla, susijusi su valstybe, viešosios valdžios funkcijų vykdymu ir ypač „teisingumo vykdymu“. Be to, tas apribojimas nepateisinamas interesu apsaugoti paslaugų kokybę, kuri tiesiogiai niekaip nesusijusi su mokymo įstaigų teisinės formos apribojimu ir įmonės kapitalo turėjimu.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 52/22

2017 m. lapkričio 24 d.Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari (Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Francesca Cadeddu / Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari ir kt.

(Byla C-667/17)

(2018/C 052/31)

Proceso kalba: italų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Commissione Tributaria Provinciale di Cagliari

Šalys pagrindinėje byloje

Pareiškėja: Francesca Cadeddu

Atsakovai: Agenzia delle Entrate – Direzione provinciale di Cagliari, Regione autonoma della Sardegna, Regione autonoma della Sardegna – Agenzia regionale per il lavoro

Prejudicinis klausimas

Ar 2006 m. liepos 11 d. Europos Sąjungos Tarybos reglamento (EB) Nr. 1083/2006 (1) 80 straipsnį ir to paties reglamento 2 straipsnio 4 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal juos draudžiama nacionalinės teisės norma, kaip antai 1986 m. gruodžio 22 d. Prezidento dekreto Nr. 917 50 straipsnio 1 dalies c punktas, pagal kurią darbo pagal darbo sutartį pajamoms prilyginamos „c) sumos, kurias išmoka bet kuris asmuo kaip studijų stipendiją ar dotaciją, studijoms ar profesiniam mokymuisi skirtos išmokos ar subsidijos, jei gavėjas nėra saistomas darbo santykių su išmokančiuoju asmeniu“, ir kurios dėl to apmokestinamos mokesčiu prie pajamų šaltinio „bet kurio asmens kaip studijų stipendijos išmokėtos sumos“, todėl šios sumos apmokestinamos bendruoju fizinių asmenų pajamų mokesčiu (IRPEF), net jei studijų stipendija mokama iš Europos struktūrinių fondų?

(1) 2006 m. liepos 11 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006, nustatantis bendrąsias nuostatas dėl Europos regioninės plėtros fondo, Europos socialinio fondo ir Sanglaudos fondo bei panaikinantis Reglamentą (EB) N. 1260/1999 (OL L 210, p. 25).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 42/2

2017 m. rugpjūčio 3 d.Morton’s of Chicago Inc. pateiktas apeliacinis skundas dėl 2017 m. gegužės 15 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-223/15 Morton’s of Chicago / EUIPO

(Byla C-468/17 P)

(2018/C 042/03)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Morton’s of Chicago Inc., atstovaujama baristerio J. Moss ir solisitoriaus M. Krause

Kitos proceso šalys: Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba, Mortons the Restaurant Ltd

Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) 2017 m. gruodžio 13 d. nutartimi atmetė apeliacinį skundą kaip nepriimtiną.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 32/16

2017 m. lapkričio 24 d. Europos Centrinio Banko pateiktas apeliacinis skundas dėl 2017 m. rugsėjo 12 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) priimtos nutarties byloje T-247/16, Fursin ir kt. / Europos Centrinis Bankas

(Byla C-663/17 P)

(2018/C 032/23)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantas: Europos Centrinis Bankas, atstovaujamas E. Koupepidou ir C. Hernández Saseta, advokato B. Schneider

Kitos proceso šalys: Trasta Komercbanka AS, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA

Apelianto reikalavimai

Apeliantas Teisingumo Teismo prašo:

i) panaikinti skundžiamą nutartį tiek, kiek ja pripažįstama, kad akcininkai, veikiantys kaip ieškovai, turėjo suinteresuotumą ir teisę Bendrajame Teisme pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo (skundžiamos nutarties 2 punktas);

ii) priimti galutinį sprendimą dėl esmės ir atmesti akcininkų, veikiančių kaip ieškovai, ieškinį kaip nepriimtiną; ir

iii) priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Grįsdamas apeliacinį skundą, apeliantas remiasi trimis pagrindais.

1. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas, susijęs su tuo, kad akcininkai, veikiantys kaip ieškovai (t. y. Trasta Komercbanka akcininkai, o ne pats Trasta Komercbanka), neturėjo suinteresuotumo atskirai nuo Trasta Komercbanka pareikšti ieškinį dėl sprendimo panaikinimo. Pirmasis ieškinio pagrindas grindžiamas šiais argumentais: — Ieškovas teigia, kad Bendrasis Teismas neteisingai aiškino jurisprudenciją, kurioje reikalaujama, kad akcininkai įrodytų, jog turi atskirą suinteresuotumą pareikšti ieškinį dėl įmonei, kurią jie iš dalies kontroliavo, skirto sprendimo. Konkrečiai tariant, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai 2017 m. rugsėjo 12 d. nutartyje nusprendė, kad ši jurisprudencija netaikytina byloje T-247/16. — Akcininkai, veikiantys kaip ieškovai, neįrodė, kad turi atskirą nei Trasta Komercbanka suinteresuotumą: ginčijamas sprendimas neturėjo įtakos jų teisinei padėčiai (priešingai nei kalbant apie likvidavimo inicijavimą, kuris yra atskiras aktas). Negali būti laikoma, kad akcininkai, veikiantys kaip ieškovai, turi teisinį suinteresuotumą, kad Trasta Komercbanka turėtų banko licenciją, kuris skiriasi nuo paties Trasta Komercbanka teisinio suinteresuotumo turėti tokią licenciją. — Konkrečiai tariant, suinteresuotumas dėl žalos atlyginimo ar akcininkų ekonominis interesas gauti dividendus neturi būti laikomi atskirais teisiniais interesais.

2. Antrasis ieškinio pagrindas, susijęs su tuo, kad akcininkai, veikiantys kaip ieškovai, neturėjo locus standi, nes ginčijamas sprendimas nėra konkrečiai su jais susijęs. Antrasis apeliacinio skundo pagrindas grindžiamas šiais argumentais: — Ginčijamas sprendimas nėra konkrečiai susijęs su akcininkais, veikiančiais kaip ieškovai, nes jis nedaro jiems poveikio dėl tam tikrų jiems būdingų savybių. — Ginčijamas sprendimas nelėmė akcininkų, veikiančių kaip ieškovai, teisinės padėties, kuri skirtųsi nuo likusių akcininkų ir paties Trasta Komercbanka padėties.
1.

Ar Direktyvos 2006/112/EB (1) 2 straipsnio 1 dalies c punktą, 64 straipsnio 1 dalį, 66 straipsnio a punktą ir 73 straipsnį reikia aiškinti taip, kad telekomunikacijų (televizijos, interneto, judriojo ir fiksuoto ryšio tinklo) operatorius turi sumokėti pridėtinės vertės mokestį už iš savo klientų reikalaujamą (tuo atveju, kai dėl kliento kaltės nutraukiama sutartis, kurioje buvo numatytas įsipareigojimas vykdyti sutartį nustatytą laikotarpį (lojalumo laikotarpis), prieš pasibaigiant šiam laikotarpiui) nustatytą sumą, lygią iš kliento pagal sutartį reikalaujamai mėnesinei įmokai, padaugintai iš mėnesių, kurių trūksta iki lojalumo laikotarpio pabaigos, skaičiaus, kai jis išrašo sąskaitą faktūrą dėl minėtos sumos ir neatsižvelgdamas į faktinį jos sumokėjimą jis jau nutraukė paslaugų teikimą, tuo atveju kai: a. suma, dėl kurios išrašyta sąskaita faktūra, sudarant sutartį siekiama atgrasyti klientą nuo lojalumo laikotarpio, kurio laikytis jis įsipareigojo, nesilaikymo ir atlyginti dėl lojalumo laikotarpio nesilaikymo operatoriaus patirtus nuostolius – iš esmės dėl pelno, kurį jis būtų gavęs, jeigu sutartis būtų galiojusi iki nustatyto termino pabaigos, praradimo, dėl taikytų mažesnių tarifų, dėl nemokamai arba mažesne kaina suteiktos naudotis įrangos ir kitų pateiktų pasiūlymų arba dėl reklamos ir klientų paieškos išlaidų; b. sudarytos sutartys su numatytu lojalumo laikotarpiu reiškia didesnį atlygį tiems, kurių iniciatyva jos buvo sudarytos, palyginti su atlygiu sutarčių be lojalumo laikotarpiu atveju, kai vienu ir kitu (t. y. sutarčių su lojalumo laikotarpiu ir sutarčių be lojalumo laikotarpio) atveju atlygis skaičiuojamas remiantis sudarytose sutartyse nustatytomis mėnesinėmis įmokomis; c. nacionalinėje teisėje suma, dėl kurios išrašyta sąskaita faktūra, gali būti laikoma bauda?
D.

Jei į C dalyje nurodytą klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar minėta direktyvos 14 straipsnio 5 dalis yra suderinama su Pagrindinių teisių chartijos 18 straipsniu ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 78 straipsnio 1 dalimi, kuriose numatyta, be kita ko, kad Europos antrinė teisė turi būti suderinama su Ženevos konvencija, nes joje nustatytas pabėgėlio statuso nesuteikimo motyvas, visiškai neišnagrinėjus persekiojimo pavojaus, kaip to reikalaujama pagal Ženevos konvencijos 1 straipsnio A dalį?
2.

jeigu į šį pirmą klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar šis kapitalo judėjimo apribojimas, kuris kildinamas bendrai iš Prancūzijos teisės aktų, pagal kuriuos ginčijami mokesčiai taikomi visiems tam tikrų pajamų iš kapitalo gavėjams juose pačiuose niekaip neatsižvelgiant į vietą, kur jie yra apdrausti socialiniu draudimu, ir iš Europos Sąjungos antrinės teisės akto, gali būti laikomas suderinamu su minėto Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo straipsnio nuostatomis ir visų pirma: — su [SESV] 64 straipsnio 1 dalimi kapitalo judėjimo, kuris patenka į jos taikymo sritį, atžvilgiu dėl to, kad apribojimą lemia vienos valstybės narės teisės aktų taikymo principas, numatytas 2004 m. balandžio 29 d. reglamento [(EB) Nr. 883/2004] 11 straipsnyje, į Sąjungos teisę įtrauktame 1971 m. birželio 14 d. reglamento [(EEB) Nr. 1408/71] 13 straipsniu, t. y. iki 1993 m. gruodžio 31 d., nors nagrinėjami mokesčiai nuo pajamų iš kapitalo buvo nustatyti ir pradėti taikyti po 1993 m. gruodžio 31 d.; — su [SESV] 65 straipsnio 1 dalimi dėl to, kad Prancūzijos mokesčių teisės aktuose, taikomuose laikantis 2004 m. balandžio 29 d. reglamento [(EB) Nr. 883/2004], skirtingai vertinami mokesčių mokėtojai, kurių padėtis nėra tokia pati kriterijaus, grindžiamo apsidraudimu socialinės apsaugos draudimu, požiūriu; — atsižvelgiant į privalomuosius bendrojo intereso pagrindus, galinčius pateisinti laisvo kapitalo judėjimo apribojimą, kildinamus iš to, kad nuostatos, kurios būtų vertinamos kaip kapitalų judėjimo iš ir į trečiąsias šalis apribojimas, atitinka laisvo darbuotojų judėjimo Europos Sąjungoje tikslą, kurio siekiama 2004 m. balandžio 29 d. reglamentu [(EB) Nr. 883/2004]?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 121/9

2016 m. gruodžio 19 d.Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Amber Capital Italia Sgr SpA, Amber Capital Uk Llp/Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Byla C-654/16)

(2017/C 121/13)

Proceso kalba: italų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Šalys pagrindinėje byloje

Pareiškėjos: Amber Capital Italia Sgr SpA, Amber Capital Uk Llp

Atsakovė: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Prejudicinis klausimas

Ar tinkamai taikant 2004 m. balandžio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/25/EB dėl įmonių perėmimo pasiūlymų (1) 5 straipsnio 4 dalies pirmą ir antrą pastraipas, siejamas su šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje nustatytais bendraisiais principais, ir bendruosius teisėtų lūkesčių apsaugos, proporcingumo, protingumo, skaidrumo ir nediskriminavimo principus, draudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai 1998 m. vasario 24 d. Įstatyminio dekreto Nr. 58 (Bendrasis nuostatų dėl finansinio tarpininkavimo tekstas, priimtas remiantis 1996 m. vasario 6 d. Įstatymo Nr. 52 8 ir 21 straipsniais) (Decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58 (Testo unico delle disposizioni in materia di intermediazione finanziaria, ai sensi degli articoli 8 e 21 della legge 6 febbraio 1996, n. 52)) 106 straipsnio 3 dalies d punkto 2 papunktis su vėlesniais pakeitimais ir 1999 m. gegužės 14 d.Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) nutarimo Nr. 11971 (1998 m. vasario 24 d. Įstatyminio dekreto Nr. 58 įgyvendinimo reglamentas dėl emitentams taikomo reglamentavimo) (Deliberazione della Commissione Nazionale per le Società e la Borsa – Consob n. 11971 del 14 maggio 1999 (Regolamento di attuazione del decreto legislativo 24 febbraio 1998, n. 58, concernente la disciplina degli emittenti) 47 octies straipsnis su vėlesniais pakeitimais, pagal kurias Consob leidžiama padidinti minėtame 106 straipsnyje numatyto viešo perėmimo pasiūlymo kainą, kai nustatyta, jog buvo sudarytas slaptas siūlytojo ar sutartinai su juo veikiančių asmenų ir vieno ar daugiau pardavėjų susitarimas, taikant tik „nustatytos kainos“ kriterijų ir aiškiai neapibrėžiant jos nustatymo parametrų ir kriterijų?

(1) OL L 142, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 2 t., p. 20.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 22/16

2016 m. lapkričio 14 d.High Court of Justice (Chancery Division) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Air Berlin plc/Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Byla C-573/16)

(2017/C 022/22)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Justice (Chancery Division)

Šalys pagrindinėje byloje

Pareiškėja: Air Berlin plc

Atsakovai: Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Prejudiciniai klausimai

1. Ar valstybės narės taikomas 1,5 % žyminis mokestis už prašyme priimti prejudicinį sprendimą apibūdintą perleidimą jame nurodytomis aplinkybėmis prieštarauja vienai arba daugiau iš toliau nurodytų nuostatų: 1) Pirmosios direktyvos (1) 10 arba 11 straipsniui; 2) Antrosios direktyvos (2) 4 arba 5 straipsniui; arba 3) EB sutarties 12, 43, 48, 49 arba 56 straipsniui?

2. Ar atsakymas į pirmąjį klausimą būtų kitoks tuo atveju, jeigu perleisti akcijas tarpuskaitos paslaugų teikėjui buvo reikalaujama siekiant palengvinti atitinkamos bendrovės įtraukimą į vertybinių popierių biržos prekybos sąrašą toje arba kitoje valstybėje narėje?

3. Ar atsakymas į pirmąjį arba antrąjį klausimą būtų kitoks, jeigu pagal valstybės narės nacionalinę teisę tarpuskaitos paslaugų teikėjas galėtų, gavęs mokesčių administratoriaus pritarimą, pasirinkti, kad už akcijų įtraukimą į tarpuskaitos sistemą nebūtų mokamas žyminis mokestis, tačiau vietoj jo kiekvienas vėlesnis akcijų pardavimas tarpuskaitos sistemoje būtų apmokestinamas SDRT (0,5 % už pardavimą mokamo atlygio tarifu)?

4. Ar atsakymas į trečiąjį klausimą būtų kitoks, jeigu atitinkamos bendrovės pasirinkta sandorių struktūra reiškia, kad negalima pasinaudoti tokio pasirinkimo teikiama nauda?

(1) 1969 m. liepos 17 d. Tarybos direktyva 69/335/EEB dėl netiesioginių mokesčių, taikomų kapitalui pritraukti (OL L 249, p. 25; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 11).

(2) 2008 m. vasario 12 d. Tarybos direktyva 2008/7/EB dėl netiesioginių mokesčių, taikomų kapitalo pritraukimui (OL L 46, p. 1).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 392/11

2016 m. rugpjūčio 4 d.Areios Pagos (Graikija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Georgios Leventis, Nikolaos Vafias/Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd

(Byla C-436/16)

(2016/C 392/14)

Proceso kalba: graikų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Areios Pagos (Graikija)

Šalys pagrindinėje byloje

Kasatoriai: Georgios Leventis, Nikolaos Vafias

Kitos kasacinio proceso šalys: Malcon Navigation Co. Ltd, Brave Bulk Transport Ltd

Prejudiciniai klausimai

Ar pagal Reglamento (EB) Nr. 44/2001 (1) 23 straipsnio 1 dalį bendrovių, t. y. pirmosios ir antrosios iš kitų kasacinio proceso šalių, sudarytas susitarimas dėl jurisdikcijos, įtvirtintas 2007 m. lapkričio 14 d. tarp privačių asmenų sudarytame susitarime, kurio 10 straipsnyje nustatyta, kad „šiam susitarimui taikoma Anglijos teisė ir Anglijos teismų jurisdikcija; High Court (Anglijos ir Velso Aukščiausiasis Teismas) turi išimtinę jurisdikciją nagrinėti visus iš šio susitarimo kylančius ar su šiuo susitarimu susijusius ginčus“, kiek tai susiję su antrajai iš kitų kasacinio proceso šalių atstovaujančių ir už ją atsakingų organų, kaip tai suprantama pagal Graikijos civilinio kodekso 71 straipsnį, veiksmais ir neveikimu, taikytinas ir atsakingiems asmenims, veikusiems pagal savo pareigas, kurie pagal Graikijos civilinio kodekso 71 ir 926 straipsnius atsako solidariai su bendrove, t. y. juridiniu asmeniu?

(1) – 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OLL 12, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42)
c)

Bendrasis Teismas suklydo padarydamas išvadą, kad nagrinėjama pagalba „atitiko pagalbos schemą“, kaip ji apibrėžta Tarybos reglamento 659/1999 (2) 1 straipsnio d dalyje; be to, Bendrasis Teismas suklydo padarydamas išvadą, kad Tarybos reglamento (EB) 659/1999 15 straipsnyje nustatytas senaties terminas buvo skaičiuojamas kaskart iš naujo, kai Aughinish Alumina Ltd įvykdė atskiros mineralinės alyvos partijos importą.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 296/18

2016 m. kovo 29 d.Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG pateiktas apeliacinis skundas dėl 2016 m. vasario 4 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-182/16 Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG/Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba

(Byla C-182/16 P)

(2016/C 296/23)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Meica Ammerländische Fleischwarenfabrik Fritz Meinen GmbH & Co. KG, atstovaujama Rechtsanwalt S. Labesius

Kitos proceso šalys: Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba, Salumificio Fratelli Beretta SpA

Reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

— iš dalies panaikinti skundžiamą sprendimą ir panaikinti Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimą tiek, kiek Bendrajame Teisme buvo atmesta likusi ieškinio dalis, o netenkinus šio reikalavimo, grąžinti bylą Bendrajam Teismui ir

— priteisti iš atsakovės ir į bylą įstojusios šalies bylinėjimosi Bendrajame Teisme išlaidas bei priteisti iš atsakovės bylinėjimosi Teisingumo Teisme išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliacinis skundas grindžiamas tuo, kad Bendrasis Teismas padarė Sąjungos teisės pažeidimą, nes šis teismas 2016 m. vasario 4 d. sprendime pažeidė Tarybos reglamento (EB) Nr. 207/2009 (1) dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punktą ir SESV 296 straipsnio 2 dalį.

Apibendrinant, Bendrasis Teismas suklydo, kai vertindamas galimybę supainioti, kuri grindžiama ankstesnio „MINI WINI“ prekių ženklo skiriamuoju požymiu bei EUTM paraiškoje „Stick MiniMINI …“ ženklų ir prekių panašumu, taip pat vieno sudėtinio prekių ženklo „MiniMINI“ elemento savarankišku išskirtiniu pobūdžiu, nurodytu paraiškoje. Be to, Bendrasis Teismas nemanė, kad prekės ženklui būdingas menkas skiriamasis požymis, taip pat produktų tiekimo specifinės aplinkybės, turinčios įtakos atitinkamos visuomenės pastabumo lygiui ir jų tendencija trumpinti prekės ženklą menku, nors vizualiai dominuojančiu elementu, gali sudaryti supainiojimo galimybę.

Be to, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes, net jei žodinis elementas laikytinas apibūdinamuoju, toks jo pobūdis netrukdo, vertinant prekių ženklų panašumą, pripažinti, kad šis elementas yra dominuojantis. Taip pat Bendrojo Teismo sprendimas buvo pagrįstas iškraipytomis faktinėmis aplinkybėmis, susijusiomis su prekių ženklo, nurodyto ginčijamoje EUTM paraiškoje, dominuojančių elementų dydžio ir pozicijos vertinimu. Be to, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nurodė, jog vizualus panašumas turi būti nustatomas priklausomai nuo ginčijamos EUTM paraiškos vizualių elementų skiriamojo požymio laipsnio. Galiausiai, skundžiamas sprendimas nebuvo tinkamai pagrįstas tiek, kiek Bendrasis Teismas nepateikė motyvų dėl atitinkamos visuomenės pastabumo lygio dėl šiuo atveju nagrinėjamų specifinių prekių.

(1) OL L 78, p. 1