ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
9

DS 51 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta: „1. Šiame statute „kolektyvinis atleidimas iš darbo“ yra darbo sutarčių nutraukimas dėl ekonominių, techninių, organizacinių ar gamybos priežasčių, kai per 90 dienų laikotarpį atleidžiama ne mažiau kaip: a) 10 darbuotojų įmonėse, kuriose dirba mažiau kaip 100 darbuotojų; b) 10 % darbuotojų įmonėse, kuriose dirba ne mažiau kaip 100, bet mažiau kaip 300 darbuotojų; c) 30 darbuotojų įmonėse, kuriose dirba daugiau kaip 300 darbuotojų. <…> Kolektyvinis atleidimas iš darbo taip pat yra ir toks darbo sutarčių nutraukimas, kai iš darbo atleidžiamas visas įmonės personalas, jeigu tokių darbuotojų yra daugiau nei 5 ir jeigu tai yra visiško įmonės veiklos nutraukimo dėl pirma nurodytų priežasčių padarinys. Apskaičiuojant nutraukiamų sutarčių skaičių pagal šios dalies pirmą pastraipą taip pat turi būti atsižvelgiama į bet kurį kitą nutraukimą, įvykdytą darbdavio iniciatyva per referencinį laikotarpį dėl kitų priežasčių, nei nurodytos šio statuto 49 straipsnio 1 dalies c punkte, nesusijusių su atskirais darbuotojais, jeigu tokių sutarčių nutraukimo atvejų yra ne mažiau kaip 5. Jeigu per paeiliui einančius 90 dienų laikotarpius, siekdama išvengti šiame straipsnyje numatytų reikalavimų taikymo, įmonė nutraukia darbo sutartis pagal šio statuto 52 straipsnio c dalį, o šių sutarčių skaičius yra mažesnis, nei nurodytos ribos, ir nėra naujų tokius veiksmus pateisinančių priežasčių, toks naujas nutraukimas laikomas įvykdytu apeinant įstatymą, todėl yra niekinis. 2. Iki kolektyvinio atleidimo iš darbo turi būti numatytas laikotarpis, kai turi būti konsultuojamasi su teisėtais darbuotojų atstovais, kurio maksimali trukmė yra 30 kalendorinių dienų arba 15 kalendorinių dienų, kai įmonėje dirba mažiau nei 50 darbuotojų. Per šias konsultacijas su teisėtais darbuotojų atstovais turi būti tariamasi bent dėl to, kokiais būdais ir priemonėmis galima išvengti kolektyvinio atleidimo arba sumažinti atleidžiamų darbuotojų skaičių, taip pat sušvelninti šio atleidimo padarinius tokiomis socialinėmis priemonėmis, kaip naujų darbo vietų suradimas, profesinis mokymas ar perkvalifikavimas, skirtas įsidarbinimo galimybėms padidinti. <…>“
24

Dekreto Nr. 45/2010 preambulėje nurodyta: „<…> Transporto priemonių techninės apžiūros paslaugų pasiūlą būtina pritaikyti prie egzistuojančių poreikių, susijusių tiek su teritorijomis, kuriose šiuo metu jaučiamas tokių paslaugų trūkumas, kad tokios paslaugos būtų teikiamos arčiau paslaugų gavėjų gyvenamosios vietos, tiek su būtinybe panaikinti tokių paslaugų trūkumą, jaučiamą vietovėse, kur yra didesnė transporto priemonių techninės apžiūros centrų koncentracija, tačiau taikomi ilgesni laukimo terminai. Kadangi transporto priemonių techninės apžiūros paslaugos yra lokalaus pobūdžio, reikėtų vengti, kad pasiūla, atsižvelgiant tik į paslaugų rentabilumą, būtų sukoncentruota tik konkrečioje vietovėje ir taip būtų padaryta žala kitoms vietovėms, kuriose dėl mažesnio eksploatuojamų transporto priemonių skaičiaus paslaugos nebūtų teikiamos; dėl to žalą patirtų asmenys, kurie tokiomis paslaugomis naudojasi. Be to, vietovėse, kur paklausa yra didesnė dėl didesnio eksploatuojamų transporto priemonių skaičiaus, įsteigus itin daug centrų, ūkio subjektai gali pradėti konkuruoti švelnindami keliamus reikalavimus, o dėl to gali pablogėti paslaugų kokybė.“
3

2003 m. Stojimo akto IV priedo 3 punkte įtvirtintos taisyklės, susijusios su valstybės pagalba, kurią, be kita ko, Vengrija suteikė iki savo įstojimo į Europos Sąjungą. Šio 3 punkto 1–3 dalys suformuluotos taip: „1. Šios pagalbos schemos ir individuali pagalba, taikyta naujosiose valstybėse narėse iki įstojimo dienos ir toliau taikoma po tos dienos, nuo įstojimo dienos laikoma esama pagalba pagal [EB] 88 straipsnio 1 dalį: a) pagalbos priemonės, taikytos iki 1994 m. gruodžio 10 d.; b) pagalbos priemonės, išvard[y]tos šio priedo priedėlyje; c) pagalbos priemonės, kurias naujosios valstybės narės valstybės pagalbos kontrolės institucija tikrino ir pripažino atitinkančiomis acquis iki įstojimo dienos, ir dėl kurių Komisija pagal 2 punkte nustatytą procedūrą nepareiškė prieštaravimo rimtai abejodama priemonės suderinamumu su bendrąja rinka. Visos po įstojimo dienos taikomos priemonės, kurios reiškia valstybės pagalbą ir kurios neatitinka pirmiau išdėstytų sąlygų, taikant [EB] 88 straipsnio 3 dalį nuo įstojimo dienos laikomos nauja pagalba. <…> 2. <…> Jei Komisija nepareiškia prieštaravimo dėl esamos pagalbos priemonės, rimtai abejodama priemonės suderinamumu su bendrąja rinka, per tris mėnesius nuo išsamios informacijos apie tą priemonę arba naujosios valstybės narės pareiškimo, kuriame ji informuoja Komisiją, kad, jos nuomone, pateikta informacija yra išsami, nes prašomos papildomos informacijos neturima arba ji jau buvo pateikta, gavimo dienos, laikoma, kad Komisija nepateikė prieštaravimo. Visoms pagalbos priemonėms, pateiktoms Komisijai pagal 1 dalies c punkte numatytą procedūrą iki įstojimo dienos, pirmiau minėta procedūra taikoma neatsižvelgiant į tai, kad priemonės analizavimo laikotarpiu atitinkama naujoji valstybė narė tapo Sąjungos nare. 3. Komisijos sprendimas pareikšti prieštaravimą dėl priemonės, kaip numatyta 1 punkto c papunktyje, laikomas sprendimu pradėti formalaus tyrimo procesą, kaip numatyta 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 659/1999, nustatančiame išsamias [EB 88] straipsnio taikymo taisykles [(OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339)]. Jei toks sprendimas priimamas iki įstojimo dienos, jis įsigalioja tik įstojimo dieną.“
33

Šią išvadą, be to, patvirtina 1990 m. balandžio 11 d. Tarybos reglamento (EEB) dėl medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimo sukūrimo [COM (90) 101 galutinis] motyvų santraukos 14 punktas, pagal kurį LPR suteiktos apsaugos trukmė turi būti tokia, kad apsauga būtų „veiksminga“. Pagal šios motyvų santraukos 50 punktą ši trukmė turi būti pakankamai ilga, kad tenkintų šio pasiūlymo dėl reglamento tikslus.
50

Iš tiesų, pagal Notariato įstatymo 238 straipsnį notarai yra laisvosios profesijos atstovai. Be to, neginčytina, kad, išskyrus atvejus, kai notaras skiriamas pagal įstatymą, kiekviena šalis gali pasirinkti notarą savo nuožiūra. Nors notaro atlyginimo dydis nustatytas įstatyme, vis dėlto kiekvieno notaro teikiamų paslaugų kokybė gali skirtis atsižvelgiant, be kita ko, į atitinkamų asmenų profesinius įgūdžius.
21

2013 m. liepos 18 d.Nestlé dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Intellectual Property) ir užginčijo teiginį, kad iki atitinkamos datos prekių ženklas nebuvo įgijęs skiriamojo požymio dėl naudojimo. Be to, Nestlé nurodo, kad prekių ženklo nesudaro vien forma, kuri būtų nulemta pačių prekių rūšies, ar forma, būtina techniniam rezultatui gauti.
7

Larentia + Minerva, kaip komanditorei, priklauso 98 % dviejų patronuojamųjų bendrovių, kurios yra ribotos atsakomybės komanditinės ūkinės bendrijos (GmbH & Co. KG), kapitalo dalių. Be to, minėtoji komanditorė kaip „valdymo kontroliuojančioji bendrovė“ teikia šioms bendrovėms atlygintinas administracines ir prekybos paslaugas.
26

Iš tiesų advokato, kuris su fiziniu ar juridiniu asmeniu, veikiančiu savo verslo, prekybos ar profesijos tikslais, sudaro sutartį, kuri, be kita ko, dėl to, kad nebuvo susijusi su jo kontoros veikla, nesusijusi ir su vertimusi advokato profesija, padėtis, kaip nurodyta šio sprendimo 18 punkte, yra mažiau palanki nei to asmens.
52

Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal Direktyvos 2002/96 1 straipsnį šia direktyva siekiama užkirsti kelią EEĮ atliekoms, taip pat siekiama pakartotinai naudoti, perdirbti ir kitaip utilizuoti tokias atliekas, kad būtų sumažintas šalinamų atliekų mastas, be to, siekiama gerinti visų ūkio subjektų, dalyvaujančių bet kuriame EEĮ naudojimo etape, aplinkosaugos veiklą. Pagal šios direktyvos 10, 15 ir 16 konstatuojamąsias dalis šia direktyva siekiama apimti visą vartotojų naudojamą ir profesionaliam naudojimui skirtą EEĮ ir pasiekti aukštą EEĮ atliekų surinkimo lygį siekiant užtikrinti užsibrėžtą žmonių sveikatos ir gamtos apsaugos lygį. Be to, iš Direktyvos 2012/19 6, 9, 14 ir 15 konstatuojamųjų dalių matyti, kad pastarąja direktyva siekiama iš esmės tų pačių tikslų.
15

Grįsdama ieškinį, STV teigia, kad bendraatsakoviai Vogel pagal Reglamento Nr. 2100/94 94 straipsnio 1 dalį privalo jai sumokėti teisingą atlygį, kurio dydis atitinka visą C licencijos mokesčio sumą, nes augino „neturėdam[i] teisės“, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, ir negali naudotis šio reglamento 14 straipsnio 1 dalyje numatyta nukrypti leidžiančia nuostata, kadangi neįvykdė pareigos sumokėti šio reglamento 14 straipsnio 3 dalies ketvirtoje įtraukoje nurodytą atlygį. Be to, STV tvirtina, kad ši pareiga mokėti egzistuoja neatsižvelgiant į tai, ar atitinkamos veislės apsaugos savininkas paprašė pateikti informacijos, ir kad ūkininkas privalo jį sumokėti prieš sėją arba bet kuriuo atveju prieš prekybos metų, kuriais augalai buvo pasėti, pabaigą. Be to, ji mano, kad jos interneto svetainėje paskelbta informacija ir vadovas, kuriame nurodytos visos saugomos veislės, kurių administravimo teisės jai buvo patikėtos, ir kuris kasmet siunčiamas ūkininkams, leidžia jiems patiems apskaičiuoti, taigi ir sumokėti, už šių veislių auginimą mokėtiną sumą.
28

Bendra Direktyvos 2003/87 struktūra grindžiama griežta išduotų, turimų, perleistų ir panaikintų šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų apskaita, kurios pagrindas įtvirtintas šios direktyvos 19 straipsnyje, ir pagal ją reikalaujama sukurti registrų sistemą atskiru Komisijos reglamentu. Ši konkreti apskaita siejama su pačiu direktyvos tikslu, t. y. sukurti Bendrijos šiltnamio efektą sukeliančių dujų apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemą, kuria siekiama sumažinti šių dujų emisiją į atmosferą tiek, kad ji būtų tokio lygio, kad pavojingas antropogeninis poveikis nesutrikdytų klimato sistemos, ir kurios galutinis tikslas yra aplinkos apsauga. Be to, Sąjungos teisės aktų leidėjas, pats numatydamas iš anksto nustatytą baudą, siekė prekybos leidimais sistemą apsaugoti nuo konkurencijos iškraipymo, kurį lemtų manipuliavimas rinka (Sprendimo Billerud Karlsborg et Billerud Skärblacka, C‑203/12, EU:C:2013:664, 27 punktas).
24

Be to, pažymėtina, kad pagrindinėje byloje aplinkybė, kad produkto gamyba nutraukta, tačiau jį vis dar galima įsigyti rinkoje, susijusi ne su pasiūlymą pateikusio asmens produktu, bet su produktu, kuris nurodomas nagrinėjamoje techninėje specifikacijoje. Todėl svarbu ne tai, ar šiuo klausimu pagrindinėje byloje nagrinėjamuose pirkimo dokumentuose nesant jokios aiškios informacijos perkančioji organizacija gali reikalauti, kad pasiūlymą pateikusio asmens pasiūlytas produktas tebebūtų gaminamas, bet tai, ar perkančioji organizacija, kuri techninėje specifikacijoje nurodė konkretaus prekių ženklo produktą, nustojus šį produktą gaminti, gali pakeisti šią specifikaciją ir joje nurodyti kitą panašų to paties prekių ženklo produktą, kuris nuo šiol gaminamas ir kurio savybės yra kitokios.
43

Be to, Direktyvos 2008/115 15 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad kiekvienu atveju trečiosios šalies piliečio sulaikymas peržiūrimas pagrįstais laiko tarpais atitinkamo asmens prašymu arba ex officio. Pratęsto sulaikymo termino atveju teisminė institucija prižiūri, kaip atliekamos peržiūros.
Byla C‑592/14

European Federation for Cosmetic Ingredients

prieš

Secretary of State for Business, Innovation and Skills

ir

Attorney General

(High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Teisės aktų derinimas — Kosmetikos gaminiai — Reglamentas (EB) Nr. 1223/2009 — 18 straipsnio 1 dalies b punktas — Kosmetikos gaminiai, turintys ingredientų arba jų derinių, kurie, „siekiant laikytis šio reglamento reikalavimų“, buvo bandomi su gyvūnais — Draudimas pateikti Europos Sąjungos rinkai — Apimtis“

Santrauka – 2016 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas

Teismo procesas – Prašymas atnaujinti žodinį bylos nagrinėjimą – Prašymas leisti pateikti pastabas dėl generalinio advokato išvadoje iškeltų teisės klausimų – Proceso atnaujinimo sąlygos (SESV 252 straipsnio antra pastraipa; Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnis; Teisingumo Teismo procedūros reglamento 83 straipsnis) Europos Sąjungos teisė – Aiškinimas – Metodai – Pažodinis, sisteminis ir teleologinis aiškinimas Teisės aktų derinimas – Kosmetikos gaminiai – Reglamentas Nr. 1223/2009 – Draudimas pateikti rinkai gaminius, turinčius ingredientų, kurie buvo bandomi su gyvūnais – Apimtis – Bandymų su gyvūnais atlikimas trečiosiose šalyse siekiant jose prekiauti gaminiais – Įtraukimas – Sąlyga – Šių bandymų duomenų panaudojimas pateikiant prašymą, kuriuo siekiama įrodyti atitinkamų gaminių saugą turint tikslą juos pateikti Sąjungos rinkai. (Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 1223/2009 18 straipsnio 1 dalies b punktas)
Byla C‑518/14

Senatex GmbH

prieš

Finanzamt Hannover-Nord

(Niedersächsisches Finanzgericht prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema — Direktyva 2006/112/EB — 167 straipsnis, 178 straipsnio a punktas, 179 straipsnis ir 226 straipsnio 3 punktas — Sumokėto pirkimo mokesčio atskaita — Sąskaitų faktūrų išrašymas be mokesčių mokėtojo ir be PVM mokėtojo kodo — Valstybės narės teisės aktai, pagal kuriuos neleidžiama sąskaitos faktūros ištaisyti ex tunc“

Santrauka – 2016 m. rugsėjo 15 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas

Mokesčių teisės aktų suderinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Perkant sumokėto mokesčio atskaita – Teisės į atskaitą įgyvendinimo taisyklės – Sąskaitos faktūros ištaisymo galiojimas laiko atžvilgiu – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos sąskaitos faktūros ištaisymas nurodant privalomą rekvizitą negalioja atgaline data – Teisė į atskaitą, kuria galima pasinaudoti tik už metus, kai buvo ištaisyta pradinė sąskaita faktūra, o ne už metus, kai ji buvo išrašyta – Neleistinumas (Tarybos direktyvos 2006/112 167 straipsnis, 178 straipsnio a punktas, 179 straipsnis ir 226 straipsnio 3 punktas) Mokesčių teisės aktų suderinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Mokesčio mokėtojų prievolės – Sankcijos už formalių sąlygų, susijusių su pasinaudojimu teise į atskaitą, nesilaikymą – Teisės į atskaitą perkėlimas iki klaidingos sąskaitos faktūros ištaisymo metų, dėl kurio taikomi delspinigiai – Neleistinumas (Tarybos direktyvos 2006/112 273 straipsnis)
Direktyva 2003/96, pakeičianti Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą, ir proporcingumo principas turi būti aiškinami taip:

— jais nedraudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią krosnių kuro pardavėjai per nustatytą terminą turi pateikti mėnesinę pareiškimų, kuriuose nurodyta, jog perkami produktai skirti šildymui, suvestinę, ir

— jais draudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią, laiku nepateikus tokios suvestinės, parduodamam krosnių kurui taikoma variklių degalams numatyta akcizo norma, nors buvo konstatuota, kad šis produktas neabejotinai naudojamas šildymui.

Viena vertus, atsižvelgiant į valstybių narių turimą diskreciją nustatyti priemones ir mechanizmus siekiant užkirsti kelią mokesčių slėpimui ir mokestiniam sukčiavimui, susijusiam su krosnių kuro pardavimu, ir kadangi pareiga kompetentingoms valdžios institucijoms pateikti pirkėjų pareiškimų suvestinę nėra akivaizdžiai neproporcinga, manytina, kad tokia pareiga yra tinkama priemonė šiam tikslui pasiekti ir neviršija to, kas būtina jam pasiekti.

Tačiau, kita vertus, nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią, laiku nepateikus pirkėjų pareiškimų suvestinės, krosnių kurui automatiškai taikoma variklių degalams numatyta akcizo norma, net jei jis naudojamas kaip krosnių kuras, prieštarauja Direktyvos 2003/96 struktūrai ir tikslui, kurie grindžiami principu, jog energetikos produktai turi būti apmokestinami pagal faktinį jų panaudojimą. Be to, toks automatiškas variklių degalams numatytos akcizo normos taikymas, kai nesilaikoma pareigos pateikti tokią suvestinę, pažeidžia proporcingumo principą. Krosnių kurui taikant variklių degalams numatytą akcizo normą dėl to, jog pažeista ši pareiga, kai šie produktai neabejotinai naudojami šildymui, viršijama tai, kas būtina siekiant užkirsti kelią mokesčių slėpimui ir mokestiniam sukčiavimui.

(žr. 25, 26, 33–35, 39, 42 punktus ir rezoliucinę dalį)
Tam, kad atsakytų į susijusį tik su Sąjungos teise klausimą, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija yra „teismas“, Teisingumo Teismas atsižvelgia į aplinkybių visumą, t. y. į tai, ar institucija įsteigta teisės aktų pagrindu, ar ji nuolatinė, ar jos jurisdikcija yra privaloma, ar jos procesas grindžiamas rungimosi principu, ar ji taiko teisės aktus ir ar pati yra nepriklausoma.

Šiuos kriterijus, įskaitant ir nepriklausomumo kriterijų, atitinka Klagenævnet for Udbud (Danijos viešųjų pirkimų ginčų komisija), todėl ji turi būti kvalifikuojama „teismu“, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį. Iš tiesų, visų pirma dėl nepriklausomumo kriterijaus šis organas turi trečiojo asmens statusą ginčo šalių atžvilgiu, ypač institucijos, priėmusios jame ginčijamą sprendimą, atžvilgiu. Be to, tai, kad šio organo sekretoriatas prijungtas prie Verslo ir ekonomikos augimo ministerijos, negali paneigti šios išvados. Maža to, minėtas organas savo funkcijas vykdo visiškai savarankiškai, nėra saistomas hierarchinių ryšių ir negauna jokių nurodymų.

Galiausiai, dėl tokį organą sudarančių narių nepriklausomumo reikia pažymėti, kad atsižvelgiant į balso viršenybę, turimą šio organo narių, kurie dėl savo, kaip teisėjų, statuso naudojasi specialia apsauga nuo atleidimo iš darbo, aplinkybė, kad šio organo nariai ekspertai neturi tokios pačios apsaugos, bet kuriuo atveju neturėtų paneigti minėto organo nepriklausomumo.

(žr. 23, 25, 26, 31 ir 32 punktus)
Sujungtos bylos C‑132/14–C‑136/14

Europos Parlamentas

ir

Europos Komisija

prieš

Europos Sąjungos Tarybą

„Ieškinys dėl panaikinimo — Reglamentas (ES) Nr. 1385/2013 — Direktyva 2013/62/ES — Direktyva 2013/64/ES — Teisinis pagrindas — SESV 349 straipsnis — Atokiausi Europos Sąjungos regionai — Majoto statuso dalinis pakeitimas Europos Sąjungos atžvilgiu“

Santrauka – 2015 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas

Sąjungos sutartys — Teritorinė taikymo sritis — Atokiausi regionai — Tarybos kompetencija nustatyti Sutarčių taikymo sąlygas — Ribos — Antrinės teisės aktų taikymo sąlygų nustatymas — Leistinumas — Sąjungos teisės nuostatų taikymo atidėjimas vėlesniam laikui — Leistinumas

(ESS 52 straipsnis; SESV 349 ir 355 straipsniai; Tarybos sprendimo 2012/419 2 straipsnis)

Iš SESV 349 straipsnio formuluotės matyti, kad, remiantis šiuo straipsniu, Tarybai leidžiama patvirtinti konkrečias priemones, kuriomis siekiama atsižvelgti į atokiausių regionų socialinės ir ekonominės struktūros padėtį. Vis dėlto pagal šio straipsnio trečią pastraipą Taryba turi sugebėti pateikti duomenų, rodančių numatomos konkrečios priemonės sąsają su atitinkamo atokiausio regiono ypatumais ir ribotomis galimybėmis. Be to, kadangi SESV 349 straipsnio pirmoje pastraipoje, iš dalies pakeistoje Sprendimo 2012/419, kuriuo iš dalies keičiamas Majoto statusas Europos Sąjungos atžvilgiu, 2 straipsniu, nustatyta, kad Taryba nustato konkrečias priemones, kuriomis siekiama būtent atokiausiems regionams nustatyti Sutarčių, taip pat bendrų politikos krypčių taikymo sąlygas, „Sutarčių taikymo sąlygos“, kaip tai suprantama pagal šį straipsnį, turi būti suprantamos kaip kartu apimančios Sąjungos pirminės teisės taikymo sąlygas ir remiantis šia pirmine teise priimtų antrinės teisės aktų taikymo sąlygas. Tokiomis aplinkybėmis, nesant paaiškinimo dėl antrinės teisės akto teritorinės taikymo srities, ši sritis turi būti nustatoma pagal ESS 52 ir SESV 355 straipsnius. Todėl iš SESV 349 straipsnio formuluotės ir tikslų, taip pat iš bendros Sutarčių struktūros matyti, kad kiek tai susiję su atokiausiais Sąjungos regionais, viso Sąjungos teisės acquis teritorinė taikymo sritis apibrėžiama, be kita ko, ESS 52 straipsnyje, siejamame su SESV 355 straipsnio 1 dalimi, taip pat pagal SESV 349 straipsnį priimtose priemonėse.

Be to, SESV 349 straipsniu Tarybos sprendimų priėmimo galios neapribojamos konkrečia priemonių kategorija. Iš tiesų, be to, kad žodis „priemonė“ apima bet kokios rūšies veiksmus, kurių gali imtis Taryba, SESV 349 straipsnyje pavartotas žodis „būtent“ leidžia manyti, jog ESV sutarties rengėjai neketino nustatyti išsamaus priemonių, kurias galima tvirtinti remiantis šiuo straipsniu, rūšių sąrašo. Tarybos galimybės atidėti vėlesniam laikui kurios nors priemonės taikymą apribojimas prieštarautų SESV 349 straipsniu siekiamiems tikslams, nes neatmestina, kad Sąjungos teisės nuostatos visiško taikymo atidėjimas vėlesniam laikui gali pasirodyti tinkamiausia priemonė atsižvelgti į tam tikro atokiausio regiono socialinės ir ekonominės struktūros padėtį.

(žr. 66, 69, 71, 72, 75, 76, 78, 81, 82, 84 punktus)
Sąvoka „bendrų interesų projektas“ pagal SESV 171 straipsnio 1 dalį ir 172 straipsnio antrą pastraipą turi būti aiškinama taip, kad ji netaikoma projektui, kuriuo tik pratęsiamas esamas krovinių vežimo geležinkeliais koridorius. Taigi ši sąvoka apima projektus, kurie apima daugiau nei paprasto eismo koordinavimo mechanizmo etapą ir kuriais pagerinama pradinio krovinių vežimo geležinkeliais koridoriaus kokybė ir struktūra.

Iš tikrųjų minėtose nuostatose esančios sąvokos „bendrų interesų projektas“ apibrėžtis nepateikta SESV. Iš SESV 171 straipsnio 1 dalies pirmos ir trečios įtraukų matyti, kad, norėdama pasiekti SESV 170 straipsnyje minėtus tikslus, Sąjunga nustato gaires, kuriose nustatomi bendrų interesų projektai, ir kad Sąjunga gali remti tokius projektus. Šiuo atveju dėl transporto infrastruktūros konstatuotina, kad Reglamentu Nr. 1315/2013 dėl konkurencingo krovinių vežimo Europos geležinkeliais tinklo bendrojo intereso projektai laikomi pagrindine transeuropinio transporto tinklo įgyvendinimo priemone. Iš šio reglamento 8 konstatuojamosios dalies matyti, kad toks transporto tinklas turėtų būti plėtojamas kuriant naują transporto infrastruktūrą, rekonstruojant ir modernizuojant esamą infrastruktūrą, taip pat taikant priemones, kuriomis būtų skatinamas tausiu išteklių naudojimu grindžiamas tinklo naudojimas. Šiuo klausimu pažymėtina, kad nors iš tiesų tam, kad priemonė būtų pripažinta bendrų interesų projektu, nereikalaujama sukurti naujos transporto infrastruktūros, vis dėlto tokiam projektui reikalingos investicijos, skirtos bent jau esamai infrastruktūrai rekonstruoti ar atnaujinti, kad ji taptų veiksmingesnė ir pažangesnė, kaip tai išplaukia iš Reglamento Nr. 1315/2013 7 straipsnio.

Be to, iš Reglamento Nr. 1315/2013 48 straipsnio 1 dalies, kurioje minimas tik tinkamas koordinavimas tarp pagrindinio tinklo koridorių ir krovinių vežimo geležinkeliais koridorių, matyti, kad Parlamentas ir Taryba, įgyvendindami pagal SESV 171 straipsnio 1 dalį ir 172 straipsnio pirmą pastraipą jiems suteiktą diskreciją manė, kad krovinių vežimo geležinkeliais koridoriai nepriskirtini prie šiame reglamente nurodytų bendrų interesų projektų. Be kita ko, Reglamente Nr. 913/201 dėl konkurencingo krovinių vežimo Europos geležinkeliais tinklo net ir kalbant apie esamus krovinių vežimo geležinkeliais koridorius nenumatyta, kad jie turi būti vystomi kaip infrastruktūros projektai.

(žr. 43, 44, 46, 51–53, 55, 58, 60 punktus)