PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (trečioji kolegija)

SPRENDIMAS

2004 m. rugsėjo 30 d.

Byla T‑16/03

Albano Ferrer de Moncada

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Pareigūnai – Vertinimo ataskaita – Procedūriniai pažeidimai – Motyvavimas – Vertinimo ataskaitos panaikinimas – Patirtos žalos atlyginimas“

Visas tekstas prancūzų kalba II‑0000

Dalykas: Ieškinys, pareikštas dėl prašymo panaikinti ieškovo vertinimo ataskaitą už 1995–1997 m. ir atlyginti patirtą žalą.

Sprendimas: Panaikinti ieškovo vertinimo ataskaitą už 1995–1997 m. Priteisti ieškovui iš Komisijos 1 000 eurų. Priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Santrauka

1. Pareigūnai – Vertinimas – Vertinimo ataskaita – Parengimas – Pareigos palaikyti vertintojo ir vertinamojo dialogą nesilaikymas – Pagrindinių reikalavimų pažeidimas

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 str.)

2. Pareigūnai – Vertinimas – Vertinimo ataskaita – Parengimas – Apeliacinio vertintojo pakeitimas iš institucijos išėjus prieš tai buvusiam kompetentingam apeliaciniam vertintojui – Vertintojo ir vertinamojo dialogas – Naujo apeliacinio vertintojo pareiga

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 str.)

3. Pareigūnai – Vertinimas – Vertinimo ataskaita – Parengimas – Vertintojo ir vertinamojo dialogas – Tiesioginio kontakto reikalingumas – Telefoninių pokalbių ir pasikeitimo laiškais nepakankamumas

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 str.)

4. Pareigūnai – Vertinimas – Vertinimo ataskaita – Pareiga motyvuoti – Apimtis – Atvejis, kai reikalinga speciali motyvacija

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 str.)

5. Pareigūnai – Ieškinys – Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Ginčijamo akto panaikinimas, neužtikrinant tinkamo moralinės žalos atlyginimo – Sistemingas atsisakymas palaikyti dialogą per vertinimo procedūrą

1. Vertintojo arba apeliacinio vertintojo ir vertinamojo dialogas, kurį numato Komisijos priimtų bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 43 straipsnis, kyla iš pareigūno teisės į gynybą su juo susijusioje vertinimo procedūroje, todėl jeigu dialogo visiškai nėra, tai yra esminio reikalavimo pažeidimas, pateisinantis vertinimo ataskaitos panaikinimą.

(žr. 31, 32 ir 46 punktus)

2. Jeigu vykdant Komisijos priimtų bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 43 straipsnyje numatytą vertinimą apeliacine tvarka, pareigūnas, kuris turėjo vykdyti apeliacinio vertintojo pareigas per vertinamąjį laikotarpį, palieka instituciją, apeliaciniu vertintoju turi būti paskirtas vertinamojo vadovas, juo esantis vertinimo ataskaitos rengimo metu, ir jis privalo kuo daugiau konsultuotis su ankstesniu vertintoju. Darytina išvada, kad rengiant vertinimo ataskaitą šiose bendrosiose nuostatose numatytas apeliacinio vertintojo ir vertinamojo dialogas turi vykti su savo įgaliojimus vykdančiu apeliaciniu vertintoju.

(žr. 37 punktą)

3. Pokalbiai telefonu arba a fortiori pasikeitimas laiškais nėra vertinamojo išklausymas Komisijos priimtų bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 43 straipsnio prasme. Iš tikrųjų pats šio dialogo pobūdis ir jo tikslas reiškia, kad turi būti tiesioginis vertinamojo ir vertintojo kontaktas. Be tiesioginio pasikeitimo informacija vertinimas galutinai neatliktų savo žmogiškųjų išteklių valdymo priemonės bei suinteresuotojo profesinės raidos lydinčiosios priemonės funkcijų. Be to, tik toks ryšys gali palengvinti atvirą ir nuodugnų vertintojo ir vertinamojo dialogą, kad pastarasis galėtų tiksliai įvertinti galimų įvairių nesutarimų pobūdį, priežastis ir reikšmę bei būtų pasiektas geriausias abipusis supratimas.

(žr. 38, 39 ir 41 punktus)

4. Administracija privalo vertinimo ataskaitas motyvuoti pakankamai ir išsamiai. Tam tikrais atvejais tokiam motyvavimui reikia skirti ypatingą dėmesį.

Vertinimo ataskaita turi būti grindžiama specialiais motyvais, jeigu vertintojas ketina neatsižvelgti į jungtinio komiteto vertinimo rekomendaciją ir jeigu pastarojo nuomonėje buvo konstatuotos specifinės aplinkybės, remiantis kuriomis neabejojama pirminio ir apeliacinio vertinimo teisėtumu arba pagrįstumu, ir todėl specialus apeliacinis vertintojo įvertinimas galimų pasekmių atžvilgiu šias aplinkybes paneigtų.

Taip pat reikia skirti ypatingą dėmesį vertinimui, kuris apima mažiau palankius įvertinimus nei nurodytuosius ankstesnėje vertinimo ataskaitoje, motyvuoti. Iš tikrųjų svarbu, kad institucijos nustatytas regresas būtų motyvuotas taip, kad pareigūnas įvertintų jo pagrįstumą ir prireikus Pirmosios instancijos teismas galėtų atlikti teismo kontrolę.

Galiausiai specialios motyvacijos reikalavimas ypač taikomas, kai vertinimo ataskaita parengiama pavėluotai ir kai vertintojas vertinamuoju laikotarpiu nebuvo vadovas. Iš motyvacijos turėtų būti aišku, jog institucija panaudojo visas būtinas garantijas, kad vertinimas būtų pagrįstas tiksliais ir patikimais duomenimis. Ji taip pat turėtų atspindėti vertintojo pareigą atidžiai dirbti.

(žr. 49, 50, 53 ir 54 punktus)

Nuoroda: 2002 m. birželio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mellone prieš Komisiją, T‑187/01, Rink. VT p. I-A-81 ir II-389, 27 ir 33 punktai; 2003 m. lapkričio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lebedef-Caponi prieš Komisiją, T‑98/02, Rink. VT p. I-A-277 ir II-1343, 61 punktas.

5. Dėl neteisėtos vertinimo ataskaitos pareigūnui padaryta žala nebus tinkamai ir pakankamai atlyginta panaikinus ataskaitą, jei pažeidžiant materialinę teisę būti išklausytam, suinteresuotajam asmeniui sistemingai nebuvo siūloma palaikyti dialogo neatsižvelgiant į jungtinio komiteto nuomonę, ir ypač į jo primygtinį siūlymą, jog vadovybė turėtų ištaisyti profesinę padėtį bei labai blogus santykius.

(žr. 68 punktą)