Šalys

Sprendimo motyvai

Rezoliucinė dalis



Šalys

Byloje T‑541/08

Sasol, įsteigta Rosbanke (Pietų Afrikos Respublika),

Sasol Holding in Germany GmbH, įsteigta Hamburge (Vokietija),

Sasol Wax International AG , įsteigta Hamburge,

Sasol Wax GmbH, įsteigta Hamburge,

atstovaujamos advokatų W. Bosch, U. Denzel, C. von Köckritz,

ieškovės,

prieš

Europos Komisiją, atstovaujamą F. Castillo de la Torre ir R. Sauer, padedamų advokato M. Gray,

atsakovę,

visų pirma dėl prašymo iš dalies panaikinti 2008 m. spalio 1 d. Komisijos sprendimą C(2008) 5476 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (Byla COMP/39.181 – Žvakių vaškas), o jei jis būtų nepatenkintas, dėl prašymo panaikinti ieškovėms skirtą baudą arba ją sumažinti

BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas O. Czúcz (pranešėjas), teisėjai I. Labucka ir D. Gratsias,

posėdžio sekretorius N. Rosner, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2013 m. liepos 3 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Sprendimo motyvai

Faktinės bylos aplinkybės

1. Administracinė procedūra ir ginčijamo sprendimo priėmimas

1. 2008 m. spalio 1 d. Sprendimu C(2008) 5476 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (Byla COMP/39.181 – Žvakių vaškas) (toliau – ginčijamas sprendimas) Europos Bendrijų Komisija konstatavo, kad ieškovės Sasol Wax GmbH , Sasol Wax International AG , Sasol Holding in Germany GmbH ir Sasol Limited (toliau – Sasol Ltd ) (toliau kartu ieškovės vadinamos Sasol ) kartu su kitomis įmonėmis pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį, nes dalyvavo kartelyje, veikiančiame EEE parafino vaško rinkoje ir Vokietijos parafino šlamo rinkoje.

2. Ginčijamo sprendimo adresatės yra Sasol ir šios bendrovės: ENI SpA , Esso Deutschland GmbH , Esso Société anonyme française , ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA ir Exxon Mobil Corp. (toliau kartu vadinamos ExxonMobil ), H & R ChemPharm GmbH , H & R Wax Company Vertrieb GmbH ir Hansen & Rosenthal KG (toliau kartu vadinamos H & R ), Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG , MOL Nyrt. , Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA , Repsol Petróleo SA ir Repsol YPF SA (toliau kartu vadinamos Repsol ), Shell Deutschland Oil GmbH , Shell Deutschland Schmierstoff GmbH , Deutsche Shell GmbH , Shell International Petroleum Company Ltd , The Shell Petroleum Company Ltd , Shell Petroleum NV ir The Shell Transport and Trading Company Ltd (toliau kartu vadinamos Shell ), RWE Dea AG ir RWE AG (toliau kartu vadinamos RWE) ir Total SA ir Total France SA (toliau kartu vadinamos Total ) (ginčijamo sprendimo 1 konstatuojamoji dalis).

3. Parafino vaškas išgaunamas iš žalios naftos ją rafinuojant. Parafino vaškas naudojamas produktų, kaip antai žvakių, chemikalų, padangų, kelių transporto priemonėms skirtų produktų, gamybai ir gumos, pakuočių, lipnių medžiagų ir kramtomosios gumos pramonėje (ginčijamo sprendimo 4 konstatuojamoji dalis).

4. Parafino šlamas yra parafino vaško gamybai reikalinga žaliava. Parafino šlamas gaunamas perdirbimo įmonėse kaip šalutinis produktas gaminant bazinę alyvą iš žalios naftos. Jis parduodamas ir galutiniams klientams, pavyzdžiui, medžio drožlių plokščių gamintojams (ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamoji dalis).

5. Komisija pradėjo tyrimą po to, kai 2005 m. kovo 17 d. laišku Shell Deutschland Schmierstoff jai pranešė apie kartelio egzistavimą ir pateikė prašymą atleisti nuo baudų pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155; toliau – 2002 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo) (ginčijamo sprendimo 72 konstatuojamoji dalis).

6. 2005 m. balandžio 28 ir 29 d. Komisija atliko patikrinimus vietoje H & R/Tudapetrol , ENI, MOL ir grupėms Sasol , ExxonMobil , Repsol ir Total priklausiusių bendrovių patalpose pagal 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 20 straipsnio 4 dalį (ginčijamo sprendimo 75 konstatuojamoji dalis).

7. Nuo 2007 m. gegužės 25 d. iki gegužės 29 d. Komisija išsiuntė pranešimą apie kaltinimus šio sprendimo 2 punkte išvardytoms bendrovėms, įskaitant ieškoves (ginčijamo sprendimo 85 konstatuojamoji dalis). 2007 m. rugpjūčio 13 d. raštu Sasol Wax ir Sasol Wax International kartu atsakė į pranešimą apie kaltinimus. Tos pačios dienos raštu Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd taip pat kartu atsakė į pranešimą apie kaltinimus.

8. 2007 m. gruodžio 10 ir 11 d. Komisijai surengus žodinį bylos nagrinėjimą dalyvavo ieškovės (ginčijamo sprendimo 91 konstatuojamoji dalis).

9. Ginčijamame sprendime, atsižvelgusi į turimus įrodymus, Komisija nusprendė, kad adresatės, kurios sudaro EEE parafino vaško ir parafino šlamo gamintojų daugumą, dalyvavo darant vieną, sudėtinį ir tęstinį EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, kuris apėmė EEE teritoriją. Šį pažeidimą sudaro susitarimai ar suderinti veiksmai dėl kainų nustatymo bei keitimasis slapta komercine informacija, susijusia su parafino vašku, ir jos atskleidimas (toliau – pagrindinis pažeidimo epizodas). RWE (vėliau – Shell ), ExxonMobil , MOL, Repsol , Sasol ir Total pažeidimas dėl parafino vaško susijęs ir su klientų ar rinkų pasidalijimu (toliau – antras pažeidimo epizodas). Be to, RWE, ExxonMobil , Sasol ir Total padarytas pažeidimas susijęs ir su Vokietijos rinkoje galutiniams klientams parduotu parafino šlamu (toliau – su parafino šlamu susijęs pažeidimo epizodas) (ginčijamo sprendimo 2, 95, 328 konstatuojamosios dalys ir 1 straipsnis).

10. Neteisėtas elgesys pasireiškė per antikonkurencinius susitikimus, dalyvių vadintus „techniniais susitikimais“ ar kartais „Blauer Salon“ susitikimais, ir per „parafino šlamo susitikimus“, kurie buvo skirti būtent su parafino šlamu susijusiems klausimams.

11. Šiuo atveju skirtos baudos apskaičiuotos, remiantis Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairėmis (OL C, 210, p. 2; toliau – 2006 m. gairės), galiojusiomis pranešimo apie kaltinimus šio sprendimo 2 punkte nurodytoms bendrovėms pateikimo momentu.

12. Ginčijamame sprendime, be kita ko, nustatyta taip:

„1 straipsnis

Šios įmonės pažeidė [EB] 81 straipsnio 1 dalį ir nuo 1994 m. sausio 1 d. EEE susitarimo 53 straipsnį, nes per nurodytus laikotarpius dalyvavo sudarant tęstinį susitarimą ir (arba) atliko suderintus veiksmus bendrosios rinkos, o nuo 1994 m. sausio 1 d. ir EEE parafino vaško sektoriuje:

< … >

Sasol Wax GmbH : nuo 1992 m. rugsėjo 3 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.;

Sasol Wax International AG : nuo 1995 m. gegužės 1 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.;

Sasol Holding in Germany GmbH : nuo 1995 m. gegužės 1 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.;

Sasol [Ltd] : nuo 1995 m. gegužės 1 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.;

< … >

Šių įmonių pažeidimas susijęs ir su Vokietijos rinkoje galutiniams klientams parduotu parafino šlamu per nurodytus laikotarpius:

< … >

Sasol Wax GmbH : nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d.;

Sasol Wax International AG : nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d.;

Sasol Holding in Germany GmbH : nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d.;

Sasol [Ltd] : nuo 1997 m. spalio 30 d. iki 2004 m. gegužės 12 d.;

< … >

2 straipsnis

Už 1 straipsnyje minimus pažeidimus skiriamos tokio dydžio baudos:

ENI SpA : 29 120 000 eurų;

Esso Société anonyme française : 83 588 400 eurų,

iš kurių bendrai ir solidariai su:

ExxonMobil Petroleum and Chemical BVBA ir ExxonMobil Corporation atsako už 34 670 400 eurų sumokėjimą, iš kurių bendrai ir solidariai su Esso Deutschland GmbH atsako už 27 081 600 eurų sumokėjimą;

Tudapetrol Mineralölerzeugnisse Nils Hansen KG : 12 000 000 eurų;

Hansen & Rosenthal KG solidariai su H & R Wax Company Vertrieb GmbH : 24 000 000 eurų,

iš kurių bendrai ir solidariai su:

H & R ChemPharm GmbH atsako už 22 000 000 eurų sumokėjimą,

MOL Nyrt. : 23 700 000 eurų;

Repsol YPF Lubricantes y Especialidades SA bendrai ir solidariai su Repsol Petróleo SA ir Repsol YPF SA : 19 800 000 eurų;

Sasol Wax GmbH : 318 200 000 eurų,

iš kurių bendrai ir solidariai su:

Sasol Wax International AG , Sasol Holding in Germany GmbH ir Sasol [Ltd] atsako už 250 700 000 eurų sumokėjimą;

Shell Deutschland Oil GmbH , Shell Deutschland Schmierstoff GmbH , Deutsche Shell GmbH , Shell International Petroleum Company Limited , the Shell Petroleum Company Limited , Shell Petroleum NV ir The Shell Transport and Trading Company Limited : 0 eurų;

RWE‑Dea AG bendrai ir solidariai su RWE AG: 37 440 000 eurų;

Total France SA bendrai ir solidariai su Total SA : 128 163 000 eurų.“

2. Dėl „Sasol“ grupės ir „Vara“ struktūros ir dėl atsakomybės ginčijamame sprendime priskyrimo patronuojančiosioms bendrovėms

13. Ginčijamo sprendimo 449 konstatuojamojoje dalyje Komisija, kiek tai susiję su Sasol grupe, iš pradžių nustatė bendrovę, tiesiogiai atsakingą už pažeidimą. Ji padarė išvadą, kad tarp techniniuose susitikimuose dalyvavusių asmenų nuo pat pažeidimo pradžios, t. y. 1992 m. rugsėjo 3 d., iki 1995 m. balandžio 30 d. buvo Hans‑Otto Schümann GmbH & Co. KG (toliau – HOS) darbuotojų. Vėliau nuo 1995 m. gegužės 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d. tai buvo Schümann Sasol GmbH & Co. KG , kuri 2000 m. tapo Schümann Sasol GmbH (toliau visos kartu vadinamos Schümann Sasol ), darbuotojai. Nuo 2003 m. sausio 1 d. atitinkamų darbuotojų darbdavė buvo Sasol Wax .

14. Todėl ginčijamo sprendimo 452 konstatuojamojoje dalyje Sasol Wax , kaip HOS ir Schümann Sasol teisių ir pareigų perėmėja, buvo pripažinta atsakinga už pažeidimą kaip tiesioginė dalyvė laikotarpiu nuo 1992 m. rugsėjo 3 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.

15. Komisija taip pat išnagrinėjo tai, kaip bėgant laikui kito HOS, Schümann Sasol ir Sasol Wax turimos akcinio kapitalo dalys. Šiuo atžvilgiu ji išskyrė tris laikotarpius (ginčijamo sprendimo 454 konstatuojamoji dalis).

16. Dėl pirmojo laikotarpio, trukusio nuo 1992 m. rugsėjo 3 d. iki 1995 m. balandžio 30 d. (toliau – Schümann laikotarpis), Komisija konstatavo, kad bendrovę HOS galiausiai asmeniškai kontroliavo H.‑O. Schümann per bendrovę Vara Holding GmbH & Co. KG (toliau – Vara ), kuri buvo vienintelė bendrovės HOS komanditorė (ginčijamo sprendimo 450 ir 457 konstatuojamosios dalys). Didžioji Vara kapitalo dalis priklausė H.‑O. Schümann, o kiti akcininkai buvo jo šeimos nariai. Ginčijamame sprendime nei Vara , nei H.‑O. Schümann nebuvo pripažinti atsakingais už HOS padarytą pažeidimą.

17. Antrasis laikotarpis truko nuo 1995 m. gegužės 1 d. iki 2002 m. birželio 30 d. (toliau – bendros įmonės laikotarpis). 1995 m. gegužės 1 d. Sasol Ltd įsigijo du trečdalius HOS kapitalo. Po reorganizacijos HOS tapo Schümann Sasol ir toliau buvo tiesiogiai atsakinga už pažeidimą. Schümann Sasol – tai dukterinė bendrovė, kurios 99,9 % kapitalo priklausė Schümann Sasol International AG ; trečdalį pastarosios kapitalo kontroliavo Vara , o galiausiai – Schümann šeima. Du trečdaliai Schümann Sasol International kapitalo priklausė Sasol Holding in Germany ; ši bendrovė buvo 100 % Sasol Ltd priklausanti dukterinė bendrovė. Dėl šio laikotarpio Komisija solidariai atsakingomis pripažino Sasol Wax (kaip Schümann Sasol teisių ir pareigų perėmėją), Sasol Wax International (kaip Schümann Sasol International , kuri yra Schümann Sasol patronuojančioji bendrovė, teisių ir pareigų perėmėją), Sasol Holding in Germany (kaip patronuojančiąją bendrovę, kuriai priklauso du trečdaliai Schümann Sasol International kapitalo) ir Sasol Ltd (kaip Sasol Holding in Germany patronuojančiąją bendrovę) (ginčijamo sprendimo 451 ir 478 konstatuojamosios dalys). Ji nusprendė, kad trys pastarosios bendrovės darė lemiamą įtaką Schümann Sasol (ginčijamo sprendimo 453 punktas). Nei Vara , kuriai priklausė trečdalis Schümann Sasol International kapitalo, nei Schümann šeima, kuriai priklausė Vara , nebuvo pripažintos atsakingomis už pažeidimą, padarytą bendrovės Schümann Sasol , kuri tuo metu priklausė Schümann Sasol International (toliau – Schümann Sasol International arba bendra įmonė); pastaroji bendrai priklausė Vara ir Sasol grupei.

18. Trečiasis laikotarpis truko nuo 2002 m. liepos 1 d. iki 2005 m. balandžio 28 d., kai buvo baigtas pažeidimas (toliau – Sasol laikotarpis). 2002 m. birželio 30 d. Sasol grupė įgijo likusį Schümann Sasol International kapitalo trečdalį, kuris iki tol priklausė Vara . Schümann Sasol , kurios pavadinimas buvo pakeistas į Sasol Wax , išliko dukterinė bendrovė, priklausanti Schümann Sasol International ; pastaroji savo ruožtu buvo pervadinta į Sasol Wax International . Nuo tada visas Sasol Wax International kapitalas priklausė Sasol Holding in Germany , o galiausiai – Sasol Ltd. Dėl to laikotarpio Komisija pripažino, kad už Sasol Wax padarytą pažeidimą bendrai ir solidariai yra atsakingos keturios ieškovės, ir padarė išvadą, kad trys pirmosios ieškovės darė lemiamą įtaką Sasol Wax (ginčijamo sprendimo 451 ir 453 punktai).

Procesas ir šalių reikalavimai

19. 2008 m. gruodžio 15 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo ieškovės ieškinį.

20. Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį. Taikydamas Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, jis paprašė šalių raštu atsakyti į tam tikrus klausimus ir pateikti tam tikrus dokumentus. Šalys šį prašymą įvykdė per nustatytą terminą.

21. Per 2013 m. liepos 3 d. posėdį buvo išklausytos šalių kalbos ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.

22. Atsižvelgdamas į faktines sąsajas su bylomis T‑540/08 ( Esso ir kt. / Komisija) , T‑543/08 ( RWE ir RWE Dea / Komisija) , T‑544/08 ( Hansen & Rosenthal ir H & R Wax Company Vertrieb / Komisija) , T‑548/08 ( Total / Komisija) , T‑550/08 ( Tudapetrol / Komisija) , T‑551/08 ( H & R ChemPharm / Komisija) , T‑558/08 ( ENI / Komisija) , T‑562/08 ( Repsol YPF Lubricantes y especialidades ir kt. / Komisija) ir T‑566/08 ( Total Raffinage Marketing / Komisija) ir į pateiktų teisinių klausimų panašumą ir sudėtingumą Bendrasis Teismas nusprendė tas bylas išnagrinėti tik įvykus paskutiniam posėdžiui šioje byloje; jis įvyko 2013 m. liepos 3 d.

23. Ieškinyje ieškovės Bendrojo Teismo prašo:

– visų pirma panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su jomis;

– nepatenkinus šio reikalavimo, panaikinti joms ginčijamu sprendimu skirtą baudą arba tinkamai sumažinti jos dydį;

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

24. Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti visą ieškinį, įskaitant subsidiarius prašymus;

– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

25. Grįsdamos savo ieškinius ieškovės nurodo septynis pagrindus. Pirmasis pagrindas siejamas su tuo, kad Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany ir Sasol Wax International buvo klaidingai pripažintos atsakingomis už Schümann Sasol padarytą pažeidimą bendros įmonės laikotarpiu. Antrasis pagrindas siejamas su tuo, kad Sasol Ltd , Sasol Holding in Germany ir Sasol Wax International buvo klaidingai pripažintos atsakingomis už Sasol Wax padarytą pažeidimą Sasol laikotarpiu. Trečiasis pagrindas siejamas su vienodo požiūrio principo pažeidimu, nes Komisija nepripažino Vara solidariai atsakinga už Schümann laikotarpį ir bendros įmonės laikotarpį. Ketvirtasis pagrindas siejamas su tuo, kad buvo klaidingai nustatytas bazinis baudos dydis. Penktasis pagrindas siejamas su klaidingu atsižvelgimu į Sasol vaidintą organizatorės vaidmenį. Šeštasis pagrindas siejamas su tuo, kad neteisėtai buvo nustatyta tokia pati maksimali baudos dydžio riba už skirtingus pažeidimo laikotarpius. Septintasis pagrindas siejamas su tuo, kad Sasol neteisėtai buvo nesuteiktas visiškas atleidimas nuo tam tikrų baudos dalių.

1. Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, siejamo su tuo, kad „Sasol Ltd“, „Sasol Holding in Germany“ ir „Sasol Wax International“ buvo klaidingai pripažintos atsakingomis už pažeidimą bendros įmonės laikotarpiu

26. Ieškovės mano, jog Komisija padarė klaidingą išvadą, kad tik Sasol Ltd per jai 100 % priklausančią dukterinę bendrovę Sasol Holding in Germany darė lemiamą įtaką Schümann Sasol International , taigi suklydo, kai Sasol Ltd, Sasol Holding in Germany ir Sasol Wax International pripažino atsakingomis už bendros įmonės laikotarpį. Schümann Sasol ir minėtas bendroves siejantys organizaciniai, ekonominiai ir teisiniai ryšiai, kuriais Komisija rėmėsi ginčijamame sprendime, nepatvirtina tokios išvados.

27. Ieškovės visų pirma teigia, kad bendros įmonės laikotarpiu kita patronuojančioji bendrovė Vara vienintelė darė lemiamą įtaką Schümann Sasol International . Jei šis argumentas nebūtų priimtas, jos teigia, kad šią lemiamą įtaką kartu darė abi patronuojančiosios bendrovės.

28. Komisija atsako, kad Sasol buvo nubausta pagal 2006 m. gaires atsižvelgiant į jos atsakomybę. Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką Komisija neturi motyvuoti, kodėl nepriėmė trečiosioms šalims skirto sprendimo dėl pažeidimo, o įmonė negali ginčyti jai skirtos sankcijos motyvuodama tuo, kad kita įmonė išvengė baudos.

Pirminės pastabos

29. Kalbant apie solidarią patronuojančiosios bendrovės atsakomybę už dukterinės bendrovės ar jai priklausančios bendros įmonės elgesį, reikia priminti, kad aplinkybės, jog dukterinė bendrovė ar bendra įmonė turi atskirą teisinį subjektiškumą, nepakanka atmesti tai, kad jos elgesys gali būti inkriminuotas patronuojančiajai bendrovei (šiuo klausimu žr. 1972 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Imperial Chemical Industries / Komisija , 48/69, Rink. p. 619, 132 punktą).

30. Sąjungos konkurencijos teisė susijusi su įmonių veikla, o įmonės sąvoka apima bet kokį ekonominę veiklą vykdantį subjektą, neatsižvelgiant į šio subjekto teisinį statusą ir jo finansavimo būdą (2009 m. rugsėjo 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Akzo Nobel ir kt. / Komisija , C‑97/08 P, Rink. p. I‑8237, 54 punktas ir 2011 m. liepos 13 d. Bendrojo Teismo sprendimo General Technic‑Otis ir kt. / Komisija , T‑141/07, T‑142/07, T‑145/07 ir T‑146/07, Rink. p. II‑4977, 53 punktas).

31. Sąjungos teismas taip pat pažymėjo, kad įmonės sąvoka šiame kontekste turi būti suprantama kaip reiškianti ekonominį vienetą, net jeigu teisės požiūriu šį ekonominį vienetą sudaro keli fiziniai ar juridiniai asmenys (žr. 1984 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hydrotherm Gerätebau , 170/83, Rink. p. 2999, 11 punktą ir 30 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. / Komisija 55 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; 2000 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo DSG / Komisija , T‑234/95, Rink. p. II‑2603, 124 punktą). Taigi jis yra pabrėžęs, kad, taikant konkurencijos taisykles, formalus dviejų bendrovių atskyrimas dėl to, kad jos turi atskirą teisinį subjektiškumą, nėra lemiamas veiksnys, o svarbiausia tai, ar jos rinkoje elgiasi vienodai. Vadinasi, gali prireikti nustatyti, ar dvi arba kelios bendrovės, turinčios atskirą teisinį subjektiškumą, sudaro vieną įmonę ar ekonominį vienetą, kuris rinkoje elgiasi vienodai, ar jam priklauso (29 punkte minėto Sprendimo Imperial Chemical Industries / Komisija 140 punktas; 2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo DaimlerChrysler / Komisija , T‑325/01, Rink. p. II‑3319, 85 punktas ir 30 punkte minėto Sprendimo General Technic ‑ Otis ir kt. / Komisija 54 punktas).

32. Kai toks ekonominis vienetas pažeidžia konkurencijos taisykles, pagal asmeninės atsakomybės principą būtent jis turi atsakyti už šį pažeidimą (30 punkte minėtų sprendimų Akzo Nobel ir kt. / Komisija 56 punktas ir General Technic‑Otis ir kt. / Komisija 55 punktas).

33. Dukterinės bendrovės elgesys gali būti inkriminuotas patronuojančiajai bendrovei dėl to, kad jos priklauso tai pačiai įmonei, jei ši dukterinė bendrovė pati nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, nes jai šiuo klausimu lemiamą įtaką daro patronuojančioji bendrovė, atsižvelgiant visų pirma į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius (šiuo klausimu žr. 30 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. / Komisija 58 punktą ir 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo HFB ir kt. / Komisija , T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 527 punktą).

34. Dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką, be kita ko, tuo atveju, kai dukterinė bendrovė iš esmės laikosi nurodymų, kuriuos jai šiuo atžvilgiu duoda patronuojančioji bendrovė (29 punkte minėto sprendimo Imperial Chemical Industries / Komisija 133, 137 ir 138 punktai ir 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Metsä ‑ Serla ir kt. / Komisija , C‑294/98 P, Rink. p. I‑10065, 27 punktas).

35. Dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje patronuojančioji bendrovė iš principo taip pat daro lemiamą įtaką, jei ji turi tik teisę apibrėžti ar patvirtinti tam tikrus strateginius komercinius sprendimus, prireikus naudodamasi savo atstovais dukterinės bendrovės organuose, o teisė apibrėžti dukterinės bendrovės komercinę politiką stricto sensu yra suteikta ją administruoti turintiems vadovams, kuriuos pasirenka patronuojančioji bendrovė ir kurie atstovauja jos komerciniams interesams ir juos puoselėja (šiuo klausimu žr. 2011 m. rugsėjo 9 d. Bendrojo Teismo sprendimo Alliance One International / Komisija , T‑25/06, Rink. p. II‑5741, 138 ir 139 punktus, šis sprendimas patvirtintas 2012 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo nutarties Alliance One International / Komisija , C‑593/11 P, 30 punktu).

36. Jei dukterinės bendrovės ir jos patronuojančiosios bendrovės elgesio rinkoje vienodumas užtikrinamas, be kita ko, šio sprendimo 34 ir 35 punktuose aprašytais atvejais arba kitais atitinkamas bendroves siejančiais ekonominiais, organizaciniais ir teisiniais ryšiais, jos sudaro tą patį ekonominį vienetą, taigi vieną įmonę pagal teismo praktiką, minėtą šio sprendimo 31 punkte. Aplinkybė, kad patronuojančioji bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiajai bendrovei, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį šios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą (šiuo klausimu žr. 30 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. / Komisija 59 punktą).

37. Šio sprendimo 29–36 punktuose minėta teismo praktika taip pat taikoma priskiriant atsakomybę vienai ar kelioms patronuojančiosioms bendrovėms už jų bendros įmonės padarytą pažeidimą (30 punkte minėto Sprendimo General Technic‑Otis ir kt. / Komisija 52–56 punktai).

38. Atsižvelgiant į šias taisykles, reikia išnagrinėti ieškovių argumentus ir ginčijamame sprendime padarytų išvadų teisingumą, kiek tai susiję su ieškovių pripažinimu atsakingomis už atitinkamą pažeidimą dėl Schümann Sasol ir jos patronuojančiosios bendrovės Schümann Sasol International , kurios du trečdaliai kapitalo bendros įmonės laikotarpiu priklausė Sasol Holding in Germany , o vienas trečdalis – Vara, veiksmų.

Ginčijamas sprendimas

39. Ginčijamame sprendime Komisija atmetė ieškovių argumentus, kuriais siekiama įrodyti, kad bendros įmonės laikotarpiu Schümann Sasol International iš tikrųjų buvo kontroliuojama bendrovės Vara . Šią išvadą ji iš esmės grindė tokiais argumentais:

„ < … >

471) Komisija mano, kad Sasol per jai 100 % priklausančią dukterinę bendrovę Sasol Holding in Germany GmbH darė lemiamą įtaką Schümann Sasol International .

472) Kaip paaiškino Sasol , už einamąją veiklą atsakingą [direktorių tarybą] sudarė Sasol atstovas, Vara atstovas ir pirmininkas. Remiantis [direktorių tarybos] nuostatais ji kiek įmanoma savo sprendimus priima vienbalsiai arba paprastąja balsų dauguma. Kai balsai pasiskirsto po lygiai, lemiamą reikšmę turi [direktorių tarybos] pirmininko balsas. Sasol teigia, kad didžiąją bendros įmonės laikotarpio dalį pirmininko pareigas ėjo Vara atstovas. Atlikusi išsamesnį tyrimą Komisija nesutinka su Sasol teiginiais šiuo klausimu. Šis asmuo pirmininko pareigas ėjo veikiau dėl turimų žinių apie veiklą ir dėl to, kad Sasol taip pat norėjo, jog jis vadovautų bendros įmonės [direktorių tarybai]. Sasol , kaip didžiąją kapitalo dalį turinčiai akcininkei, buvo svarbu [direktorių taryboje] turėti asmenį, kuris jau turėjo žinių apie ankstesnę HOS veiklą. Minėtas asmuo buvo dirbęs Vokietijoje įsteigtam bendrovės Schümann Sasol International pirmtakui ir todėl puikiai žinojo, kaip veikė bendrovė, kurią vėliau perėmė Sasol . Be to, tuo metu, kai minėtas asmuo tapo pirmininku (1995 m. gegužės 2 d.), jis nebuvo Vara darbuotojas. Iš tiesų šis asmuo bendrovėje Vara nedirbo iki 1997 m. Jis buvo bendros įmonės vadovas nuo 1995 m. gegužės 2 d. iki 2001 m. birželio 30 d., kai jį pakeitė [D. S. R.] iš Sasol .

473) Bendros įmonės stebėtojų tarybą sudarė šeši nariai: keturi Sasol atstovai ir du Vara atstovai. Kaip paaiškino Sasol , akcininkų susitarime dėl balsavimo teisių, sudarytame bendrovių Sasol ir Vara , buvo numatyta, kad Sasol ir Vara nutarimus priima vienbalsiai ir kiekviena iš jų turi po vieną balsą, taigi Sasol balsų dauguma stebėtojų taryboje buvo panaikinta. Nesant sutarimo, pasiūlymas buvo laikomas atmestu. Vis dėlto akcininkų susitarimo dėl balsavimo teisių 3 straipsnyje, susijusiame su stebėtojų tarybos nutarimais, taip pat nustatyta, kad šio susitarimo 1 straipsnis taikomas mutatis mutandis . To susitarimo 1.5 straipsnyje numatyta, kad jei dėl minėto straipsnio a–d punktuose išvardytų klausimų sprendimas negali būti priimtas vienbalsiai, Sasol pasiūlymas, atsižvelgiant į tai, kad jai priklauso daugiau kaip 50 % bendrovės kapitalo, turi viršenybę, o Vara turi balsuoti pagal Sasol pasiūlymą. Klausimai, į kuriuos pateikiama nuoroda 1.5 straipsnio a–d punktuose, yra šie: kasmetinis finansinių ataskaitų tvirtinimas, auditorių skyrimas, specialių auditorių skyrimas ir [bendrovės] ar vienos iš jos dukterinių bendrovių vykdomų [kapitalo] investicijų patvirtinimas.

474) [Kiek tai susiję su visuotiniu susirinkimu], Sasol paaiškina, kad Vara turėjo blokuojančią balsų mažumą, nes nutarimams priimti reikėjo trijų ketvirčių balsų daugumos, o Vara turėjo vieną trečdalį balsų. Be to, anot Sasol , akcininkų susitarime dėl balsavimo teisių numatyta, kad Sasol ir Vara įsipareigoja bendrai priimti bet kokius akcininkų sprendimus ir vienbalsiai balsuoti bet kokiomis aplinkybėmis, kiekvienai turint po vieną balsą, ir kad, jei sprendimo negalima priimti vienbalsiai, nei Sasol , nei Vara neturi imtis veiksmų, taigi Vara negali turėti mažesnės reikšmės priimant sprendimus. Vis dėlto, kaip paaiškinta pirma, akcininkų susitarimo dėl balsavimo teisių 1.5 straipsnyje, kuris taikomas [visuotiniam] susirinkimui, pateiktas tam tikrų klausimų, kuriais Sasol norai turi viršenybę, sąrašas [žr. 473 konstatuojamąją dalį].

475) Dėl 472–474 konstatuojamosiose dalyse aprašytos situacijos, visų pirma dėl Sasol galimybės primesti savo valią priimant svarbius strateginius sprendimus, kai nėra konsensuso, išvardytus akcininkų susitarimo dėl balsavimo teisių 1.5 straipsnyje (pavyzdžiui, kapitalo investicijų patvirtinimas), turi būti laikoma, kad Sasol faktiškai kontroliavo bendrą įmonę. Tai, kad, kaip teigia Sasol , [ Schümann Sasol ] vadovai prieš tai dirbo bendrovėje HOS, neprieštarauja šiai išvadai, nes tokiems sprendimams dėl įdarbinimo į aukštesnes valdymo pareigas priimti reikėjo stebėtojų tarybos leidimo (direktorių tarybos nuostatų 2 straipsnio 2 dalies c punktas), todėl Sasol turėjo galimybę su jais nesutikti.

< … >

481) Dėl nurodytų motyvų Komisija mano, kad bendros įmonės laikotarpiu atsakomybė tenka ne tik veiklą vykdžiusiai bendrovei [ Schümann Sasol ], bet ir jos patronuojančiosioms bendrovėms Sasol International AG , Sasol Ltd ir Sasol Holding in Germany GmbH , nes nustatyta, kad Sasol kontroliavo bendrą įmonę < … > Kaip nustatyta 329–333 konstatuojamosiose dalyse, įvairios tai pačiai grupei priklausančios bendrovės sudaro ekonominį vienetą, taigi įmonę, kaip ji suprantama pagal [EB] 81 straipsnį, jei atitinkamos bendrovės savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje. Bendros įmonės atveju galima daryti išvadą, kad bendra įmonė ir patronuojančiosios bendrovės sudaro vieną ekonominį vienetą pagal [EB] 81 straipsnį, jei bendra įmonė savarankiškai nesprendė dėl savo elgesio rinkoje. Šiuo atveju [neturi reikšmės] tai, ar bendra įmonė laikytina vykdančia veiklą, nes faktiniai įrodymai patvirtina, kad buvo daroma lemiama įtaka. Tai, kad bendros įmonės patronuojančiosios bendrovės gali būti pripažintos atsakingomis, atitinka šiuo konkrečiu klausimu Komisijos praktiką, kurioje laikomasi bendrųjų teisės principų, paaiškintų 340 konstatuojamojoje dalyje ir apibrėžtų Bendrijos teismų. Tai, kad kitomis aplinkybėmis sprendimas nebuvo skirtas bendros įmonės patronuojančiosioms bendrovėms, šiuo atveju nereiškia, kad Sasol International AG , Sasol Ltd ir Sasol Holding in Germany GmbH , kaip Sasol grupei priklausančios patronuojančiosios bendrovės, negali būti pripažintos atsakingomis už dukterinės bendrovės veiklą, nes Komisija turi diskreciją priimdama sprendimą priskirti atsakomybę už pažeidimą tam tikriems įmonę sudarantiems subjektams ir vertinimus atlieka atsižvelgdama į konkretų atvejį.“

Dėl EB 81 straipsnyje daromo kontrolės sąvokos atskyrimo nuo faktinės lemiamos įtakos darymo sąvokos

40. Iš pradžių reikia pažymėti, kad nagrinėdama galimybę bendros įmonės dukterinės bendrovės Schümann Sasol padarytą pažeidimą inkriminuoti kitai bendrovei Komisija nedarė aiškaus skirtumo tarp, viena vertus, sąvokų „kontrolė“ ir „galimybė kontroliuoti“ ir, kita vertus, sąvokų „ekonominis vienetas“ ir „faktinis lemiamos įtakos darymas komerciniam elgesiui“.

41. Ieškovės teigia, kad šis požiūris klaidingas, nes kontrolės sąvoka nereiškia faktinio lemiamos įtakos darymo.

42. Pirma, reikia priminti, kad pagal 2004 m. sausio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 139/2004 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (EB susijungimų reglamentas) (OL L 24, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 3 t., p. 40) 3 straipsnio 2 dalį „kontrolė susideda iš teisių, sutarčių arba kitų priemonių, kurios kiekviena atskirai arba visos kartu, atsižvelgiant į teisės ar fakto aplinkybes, suteikia galimybę daryti didelę įtaką įmonei“.

43. Pagal teismo praktiką tam, kad vienos bendrovės antikonkurencinį elgesį inkriminuotų kitai bendrovei pagal EB 81 straipsnį, Komisija negali remtis paprasčiausia galimybe daryti lemiamą įtaką, kurios reikalaujama pagal Reglamentą Nr. 139/2004 nustatant kontrolę, neprivalėdama patikrinti, ar ši įtaka iš tikrųjų buvo padaryta (30 punkte minėto Sprendimo General Technic‑Otis ir kt. / Komisija 69 punktas).

44. Atvirkščiai, Komisija iš principo turi įrodyti tokią lemiamą įtaką remdamasi visais faktiniais duomenimis (žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Avebe / Komisija , T‑314/01, Rink. p. II‑3085, 136 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Tarp šių duomenų yra ir duomenų apie tai, kad tie patys fiziniai asmenys eina vadovaujamas pareigas tiek patronuojančiojoje bendrovėje, tiek jos dukterinėje bendrovėje ar bendroje įmonėje (2011 m. liepos 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo Fuji Electric / Komisija , T‑132/07, Rink. p. II‑4091, 184 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. / Komisija , C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 119 ir 120 punktus), arba apie tai, kad minėtos bendrovės turėjo laikytis nurodymų, kuriuos davė bendri jų vadovai, negalėdamos rinkoje elgtis nepriklausomai (šiuo klausimu žr. 33 punkte minėto Sprendimo HFB ir kt. / Komisija 527 punktą).

45. Nagrinėjamu atveju Komisija nesirėmė tokiu tiesioginiu įrodymu, kad Sasol Ltd ir Sasol Holding in Germany darė lemiamą įtaką Schümann Sasol International .

46. Komisija iš esmės išnagrinėjo sprendimų priėmimo įgaliojimus, kuriais Sasol per savo atstovus galėjo naudotis bendros įmonės organuose. Šio aspekto analizė iš esmės grindžiama sprendimų priėmimo minėtuose organuose tvarkos abstrakčiu nagrinėjimu, paremtu akcininkų susitarimo ir direktorių tarybos nuostatų nuostatomis, kuriomis buvo perkelta bendros įmonės įstatuose numatyta balsavimo tvarka. Be to, Komisija savo išvadą dėl Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd pripažinimo atsakingomis už Schümann Sasol International veiklą grindė, be kita ko, teiginiu, jog „nustatyta, kad Sasol kontroliavo bendrą įmonę“ (ginčijamo sprendimo 481 konstatuojamoji dalis).

47. Tai rodo, kad šiuo atveju Komisija konstatavo, jog Sasol Ltd ir Sasol Holding in Germany darė lemiamą įtaką Schümann Sasol International komerciniam elgesiui, iš esmės remdamasi abstrakčia dokumentų, pasirašytų prieš pradedant veikti Schümann Sasol International , analize, kaip ir analizės, atliktos pagal koncentracijų leidimą reglamentuojančias taisykles, atveju.

48. Taigi, antra, Bendrasis Teismas turi išnagrinėti, kiek tokia abstrakti ir su ateities perspektyva susijusi analizė, atlikta koncentracijų srityje, kai sprendimas leisti koncentraciją priimtas prieš pradedant veikti bendrai įmonei, gali būti panaudota ir įrodant faktinę lemiamą įtaką bendros įmonės komerciniam elgesiui sprendime, kuriuo patronuojančiosios bendrovės pripažįstamos atsakingomis už EB 81 straipsnio pažeidimą, kurį anksčiau padarė minėta bendra įmonė.

49. Šiuo atžvilgiu iš teismo praktikos matyti, kad net jeigu teisę ar galimybę lemti bendros įmonės komercinius sprendimus savaime reiškia tik paprasčiausia teisė daryti lemiamą įtaką jos komerciniam elgesiui, taigi sąvoka „kontrolė“, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr.°139/2004, Komisija ir Sąjungos teismas gali preziumuoti, kad teisės aktų nuostatos ir su minėtos įmonės veikimu susijusių susitarimų sąlygos, ypač bendros įmonės steigimo sutarties ir akcininkų susitarimo dėl balsų sąlygos, buvo įgyvendintos ir jų buvo laikomasi. Todėl nagrinėjimą, ar faktiškai buvo daroma lemiama įtaka bendros įmonės komerciniam elgesiui, gali sudaryti abstrakti dokumentų, pasirašytų prieš jai pradedant veikti, analizė, kaip ir su kontrole susijusios analizės atveju. Konkrečiai kalbant, jei minėtose nuostatose ir sąlygose numatyta, kad, norint priimti nutarimus, bendros įmonės organuose reikia kiekvienos patronuojančiosios bendrovės balsų, Komisija ir Sąjungos teismas gali konstatuoti, jei neįrodyta priešingai, kad šiuos nutarimus bendrai lėmė patronuojančiosios bendrovės (šiuo klausimu žr. 44 punkte minėtų sprendimų Avebe / Komisija 137–139 punktus; Fuji Electric / Komisija 186–193 punktus ir 30 punkte minėto Sprendimo General Technic‑Otis / Komisija 112 ir 113 punktus). Taip pat tuo atveju, kai pagal atitinkamas nuostatas tik patronuojančioji bendrovė gali lemti bendros įmonės organų sprendimus, Komisija ir Sąjungos teismas gali, nesant priešingų įrodymų, nustatyti, kad ši patronuojančioji bendrovė darė lemiamą įtaką minėtiems sprendimams.

50. Tačiau, kadangi daromos faktinės lemiamos įtakos nagrinėjimas yra retrospektyvus, todėl gali būti grindžiamas konkrečiais duomenimis, tiek Komisija, tiek suinteresuotosios šalys gali pateikti įrodymų, kad bendros įmonės komercinius sprendimus lėmė kitos aplinkybės nei tos, kurios išplaukia vien iš susitarimų, susijusių su bendros įmonės funkcionavimu, abstraktaus nagrinėjimo (šiuo klausimu žr. 44 punkte minėto Sprendimo Fuji Electric / Komisija 194 ir 195 punktus ir 30 punkte minėto Sprendimo General Technic‑Otis ir kt. / Komisija 115–117 punktus). Konkrečiai kalbant, Komisija arba suinteresuotosios šalys gali pateikti įrodymų, kad, nepaisant vienos patronuojančiosios bendrovės teisės priimti atitinkamus sprendimus per savo atstovus bendros įmonės organuose, faktiškai juos vienbalsiai priimdavo kelios ar visos patronuojančiosios bendrovės.

Dėl Komisijos išvados, susijusios su „Schümann Sasol International“ padaryto pažeidimo inkriminavimu „Sasol Holding in Germany“ ir „Sasol Ltd“, pagrįstumo

51. Ieškovės iš esmės ginčija Komisijos analizę, susijusią su Schümann Sasol International padaryto pažeidimo inkriminavimu Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd , dviem aspektais. Pirma, jos mano, kad Komisija padarė vertinimo klaidą, kai nepripažino, kad Schümann Sasol International direktorių tarybos pirmininkas B. I. buvo Vara atstovas. Anot jų, Vara per savo atstovą B. I. vienintelė galėjo lemti direktorių tarybos sprendimus didžiąją dalį bendros įmonės laikotarpio, nes, remiantis direktorių tarybos nuostatais, lemiamą reikšmė turėjo pirmininko balsas, jei šios tarybos narių balsai pasiskirstydavo po lygiai. Antra, jos teigia, kad pagal bendros įmonės įstatus ir akcininkų susitarimą Vara galėjo blokuoti esminius visuotinio susirinkimo ir bendros įmonės stebėtojų tarybos sprendimus, todėl Sasol Holding in Germany savo atstovų balsais negalėjo viena priimti šių sprendimų. Tuo remdamosi ieškovės tvirtina, kad Sasol Holding in Germany negalėjo daryti lemiamos įtakos Schümann Sasol International komerciniam elgesiui.

52. Iš pradžių reikia priminti, kad, kiek tai susiję su atsakomybės už bendros įmonės padarytą pažeidimą priskyrimu kelioms patronuojančiosioms bendrovėms, Komisija gali įrodyti faktinį lemiamos įtakos darymą nustatydama, kad bendrą įmonę jos patronuojančiosios bendrovės valdė bendrai. Vertindamas, ar buvo bendras valdymas, 44 punkte minėtame Sprendime Avebe / Komisija (136–138 punktai) Bendrasis Teismas nusprendė reikšmingais pripažinti įrodymus, iš kurių matyti, kad bendros įmonės organų nariai, kuriuos skyrė kiekviena patronuojančioji bendrovė ir kurie atstovavo jų komerciniams interesams, turėjo glaudžiai bendradarbiauti apibrėždami ir įgyvendindami bendros įmonės komercinę politiką ir kad jų priimtuose sprendimuose būtinai turėjo atsispindėti kiekvienos patronuojančiosios bendrovės, kurią Komisija pripažino atsakinga, valios suderinimas. Bendrasis Teismas nagrinėjo ne tik tai, kaip buvo priimami strateginiai sprendimai bendroje įmonėje, bet ir tai, kaip buvo tvarkomi einamieji reikalai, ir pažymėjo, kad abu direktoriai, kuriuos skyrė abi patronuojančiosios bendrovės, turėjo glaudžiai bendradarbiauti šiuo klausimu (44 punkte minėto Sprendimo Avebe / Komisija 136–138 punktai).

53. Vis dėlto šiuo atveju atsakomybę už Schümann Sasol International padarytą pažeidimą Komisija priskyrė ne abiem patronuojančiosioms bendrovėms, o tik Sasol Holding in Germany ir jos patronuojančiajai bendrovei Sasol Ltd .

54. Tuo atveju, kai atsakomybę už bendros įmonės padarytą pažeidimą Komisija priskiria vienai iš jos patronuojančiųjų bendrovių, ji turi įrodyti, kad bendros įmonės komerciniam elgesiui lemiamą įtaką darė tik ši patronuojančioji bendrovė.

55. Iš ginčijamo sprendimo ir Komisijos rašytinių pastabų, pateiktų vykstant procesui Bendrajame Teisme, matyti, kad Komisija mano, jog nagrinėjamu atveju buvo įvykdyta šio sprendimo 54 punkte nurodyta sąlyga. Ginčijamo sprendimo 471 konstatuojamojoje dalyje ji konstatavo, kad „ Sasol [Ltd] per jai 100 % priklausančią dukterinę bendrovę Sasol Holding in Germany GmbH darė lemiamą įtaką Schümann Sasol International AG “. Be to, atsiliepimo į ieškinį 49 punkte Komisija tvirtina, kad „ Sasol [Ltd] (per Sasol Holding ) vykdė išimtinę [ Schümann Sasol International ] kontrolę“, o to atsiliepimo 67 punkte pažymi, kad „bendrovei Vara pažeidimas neturi būti inkriminuotas, nes Sasol vienintelė darė lemiamą įtaką bendrai įmonei“.

56. Taigi reikia išnagrinėti, ar Komisija, remdamasi ginčijamame sprendime surinktais įrodymais ir nepaisydama argumentų, kuriuos per administracinę procedūrą ieškovės pateikė dėl Vara reikšmės valdant bendrą įmonę, pagrįstai galėjo padaryti išvadą, kad Sasol vienašališkai darė lemiamą įtaką Schümann Sasol International .

Dėl „Schümann Sasol International“ direktorių tarybos

57. Ieškovės pažymi, kad Schümann Sasol International direktorių tarybos nutarimai buvo priimami paprasta balsų dauguma, o balsams pasiskirsčius po lygiai, lemiamą reikšmę turėjo direktorių tarybos pirmininko balsas. Direktorių tarybos pirmininkas B. I. esą atstovavo Vara interesams.

58. Jos iš esmės teigia, jog Komisija padarė turimų įrodymų vertinimo klaidą, nes padarė išvadą, kad B. I. neatstovavo bendrovei Vara , o vadovavo bendrai įmonei bendrovės Sasol prašymu. Komisija savo išvadą grindė 2007 m. spalio 11 d. Vara pareiškimu, kuriame B. I. Vara vardu atsakė į Komisijos klausimus ir paradoksaliai (nors ir prisistatė kaip Vara atstovas visais kitais klausimais, kuriuos gali pateikti Komisija) pareiškė, kad jis neatstovavo bendrovei Vara bendros įmonės laikotarpiu.

59. Be to, ieškovės pateikia nuorodą į savo 2008 m. balandžio 18 d. pareiškimą, kuriame teigiama, kad B. I. iš tikrųjų nuolat veikė kaip dešinioji H.‑O. Schümann ranka ir atstovavo bendrovei Vara bendroje įmonėje su Sasol . Iki bendros įmonės laikotarpio B. I. buvo fizinis asmuo, einantis vadovaujamas pareigas Vara kontroliuojamoje bendrovėje HOS; jis ėjo pastarosios bendrovės generalinio direktoriaus pareigas nuo 1987 m. ir veikė kaip H.‑O. Schümann patikėtinis. Be to, B. I. taip pat buvo Vara ir kitų H.‑O. Schümann priklausančių bendrovių valdybų narys bendros įmonės laikotarpiu ir po jo. Glaudūs B. I. ryšiai su Vara ir H.‑O. Schümann taip pat matyti iš 1995 m. birželio 6 d. pranešimo apie bendros įmonės sukūrimą.

60. Ieškovės teigia, kad per administracinę procedūrą Komisija žinojo apie šias faktines aplinkybes, tačiau į jas neatsižvelgė ir be pagrindo nutarė labiau remtis Vara pareiškimu, kurį asmeniškai buvo pateikęs B. I., t. y. asmuo, kuriam kaip komanditoriui ( Kommanditist ) priklausė dalis Vara kapitalo.

61. Komisija visų pirma remiasi tuo, kad lemiamos įmonės sąvoka yra susijusi ne su bendros įmonės veiklos valdymu, bet su esminėmis gairėmis dėl jos komercinės politikos. Kaip matyti iš Schümann Sasol International įstatų, direktorių tarybą kontroliavo stebėtojų taryba ir pastaroji iš pradžių turėjo patvirtinti direktorių tarybos aktus, susijusius su svarbiais jos komercinės politikos aspektais.

62. Toliau Komisija tvirtina, kad B. I. neatstovavo bendrovei Vara , bet pareigas gavo dėl savo žinių Schümann Sasol veiklos klausimais, o jo paskyrimas atitiko Sasol norus. 2007 m. spalio 11 d. pareiškimu Vara informavo Komisiją apie tai, kad B. I. buvo paskirtas Sasol International direktoriumi, nes Sasol pageidavo pasinaudoti išsamiomis jo žiniomis apie HOS veiklą, taigi paskirti jį į direktorių tarybą. Anot Komisijos, ši informacija patikima, nes Sasol buvo labai suinteresuota tuo, kad bendra įmonė būtų gerai valdoma, ir norėjo užtikrinti jos valdymo tęstinumą, patikėdama kasdieninę veiklą direktorių tarybos nariui, žinančiam parafino vaško sektorių, ypač ankstesnę HOS veiklą. Bet kuriuo atveju tripliko 10 punkte Komisija pažymėjo, kad ginčijamo sprendimo 472 konstatuojamojoje dalyje pateiktos jos išvados reiškia, jog Schümann Sasol International direktorių taryboje B. I. atstovavo bendrovei Sasol , o ne Vara .

63. Bendrasis Teismas mano, kad iš pradžių reikėtų išnagrinėti, kokį vaidmenį B. I. vaidino Schümann Sasol International direktorių taryboje, o paskui bendresnį klausimą, ar Sasol galėjo vienašališkai lemti šios tarybos priimamus nutarimus.

Dėl B. I. vaidmens

64. Reikia priminti, kad beveik per visą bendros įmonės laikotarpį B. I. ėjo Schümann Sasol International direktorių tarybos pirmininko pareigas.

65. Per administracinę procedūrą ieškovės teigė, kad B. I. buvo Vara atstovas, o Vara tvirtino, kad jo paskyrimas atitiko Sasol norus, todėl jis Vara neatstovavo.

66. Iš pradžių pažymėtina, kad ginčijamo sprendimo 472 konstatuojamojoje dalyje pateiktos išvados tiksliai atspindi 2007 m. spalio 11 d. Vara pareiškimo turinį. Kita vertus, Komisija atmetė 2008 m. balandžio 18 d. Sasol pareiškime išdėstytą poziciją, kad B. I. Atstovavo bendrovei Vara , ir ją patvirtinančius dokumentus.

67. Kiek tai susiję su Komisijos teiginių dėl B. I. vaidmens turiniu, ieškovės iš esmės tvirtina, kad Komisija padarė vertinimo klaidą, kai nepripažino, kad direktorių taryboje jis atstovavo Vara .

68. Pirma, reikia pažymėti, kad B. I. ėjo svarbias pareigas H.‑O. Schümann ir Vara grupei priklausančiose bendrovėse prieš bendros įmonės laikotarpį, per jį ir po jo.

69. Reikia priminti, kad B. I. 1996 m. lapkričio 29 d. tapo Vara , t. y. vienos iš Schümann Sasol International tiesioginių patronuojančiųjų bendrovių, komanditoriumi. Šis statusas reiškė, kad jam priklausė dalis Vara kapitalo, o kiti Vara savininkai buvo Schümann šeimos nariai. Bendrasis Teismas šiuo klausimu mano, kad akcinio kapitalo dalies turėjimas yra aplinkybė, galinti įrodyti, kad B. I. galėjo būti svarbūs specifiniai Vara komerciniai interesai.

70. Be to, bent jau dalį bendros įmonės laikotarpio B. I., eidamas Schümann Sasol International direktorių tarybos pirmininko pareigas, kartu buvo ir Vara generalinis direktorius.

71. Iš teismo praktikos matyti, kad vienalaikis vadovaujamųjų pareigų ėjimas vienoje iš patronuojančiųjų bendrovių ir jų bendrojoje įmonėje yra svarbus požymis, kad ši patronuojančioji bendrovė daro įtaką bendros įmonės komerciniams sprendimams, naudodamasi įgaliojimais priimti sprendimus, kuriuos turi toks bendros įmonės valdybos narys (šiuo klausimu žr. 44 punkte minėto Sprendimo Fuji Electric / Komisija , 199 punktą).

72. Toliau nuo 1995 m. birželio 15 d. B. I. ėjo Vara Beteiligungsgesellschaft mbH vykdomojo direktoriaus pareigas. Remiantis vienu iš ieškovių pateiktų įrodymų, 2001 m. jis vis dar ėjo šias pareigas kartu su H.‑O. Schümann. Be to, jis buvo Beteiligungsgesellschaft Hans‑Otto Schümann mbH vykdomasis direktorius nuo 1989 m. balandžio 4 d. iki 1996 m. rugsėjo 13 d., kai ši bendrovė buvo likviduota. Minėta bendrovė taip pat yra susijusi su pagrindiniu Vara steigėju ir savininku H.‑O. Schümann.

73. Be to, reikia pažymėti, kad 2001 m. liepos 1 d., kai D. S. R. pakeitė B. I., kaip Schümann Sasol International direktorių tarybos pirmininką, B. I. tapo vienu iš šešių minėtos bendrovės stebėtojų tarybos narių. Taip B. I. pakeitė E. B. R., kuris, anot Komisijos, taip pat buvo Vara atstovas, o likę stebėtojų tarybos nariai nepasikeitė. Tai rodo, kad B. I. stebėtojų taryboje atstovavo Vara . Beje, vien šios aplinkybės pakanka, kad būtų atmestas Komisijos teiginys, jog B. I. direktorių taryboje atstovavo bendrovei Sasol , nes nesuprantama, kaip tokiu atveju iš karto po to, kai pasibaigė jo įgaliojimai, jis galėjo pradėti atstovauti Vara stebėtojų taryboje.

74. Galiausiai reikia pažymėti, kad visiems HOS darbuotojams skirtame 1995 m. vasario 2 d. laiške H.‑O. Schümann ir B. I. šiuos darbuotojus informavo apie derybas, kurias jie vedė su Sasol . Tame laiške jie nurodo: „ateityje galėsime daryti įtaką [naujai bendros įmonės valdybai], kaip tai buvo anksčiau“.

75. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas konstatavo, kad jau per administracinę procedūrą ieškovės pateikė įrodymų, patvirtinančių, kad B. I. palaikė glaudžius ryšius su Vara grupe ir H.‑O. Schümann, kad jam buvo svarbūs specifiniai Vara komerciniai interesai, visų pirma dėl jo, kaip komanditoriaus, statuso, ir kad Vara galėjo daryti didelę įtaką bendros įmonės direktorių tarybos sprendimams dėl to, kad B. I. vienu metu ėjo kelerias pareigas, o tai galėjo lemti Schümann Sasol International komercinės politikos derinimą su Vara komercine politika.

76. Todėl Komisija padarė vertinimo klaidą, kai savo analizėje atmetė visus šiuos reikšmingus įrodymus, o ginčijamame sprendime tik pabrėžė, kad B. I. paskyrimas atspindėjo Sasol norus. Tokie tvirtinimai iškraipo reikšmingas bylos aplinkybes ir netenkina reikalavimo, kad atsakomybė už EB 81 straipsnio pažeidimą turi būti nustatyta remiantis tiksliais ir nuosekliais įrodymais ir kad Komisija turi nešališkai atsižvelgti į visas jai nurodytas reikšmingas teisines ir faktines aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Bendrojo Teismo sprendimo Dresdner Bank ir kt. / Komisija , T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP ir T‑61/02 OP, Rink. p. II‑3567, 59–63 punktus; pagal analogiją žr. 2001 m. gegužės 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo IECC / Komisija , C‑450/98 P, Rink. p. I‑3947, 57 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

77. Komisijos argumentai negali paneigti šios išvados.

78. Pirma, Komisija remiasi tuo, kad Sasol sutiko, jog B. I. būtų paskirtas direktorių tarybos pirmininku.

79. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, remiantis Schümann Sasol International įstatais ir akcininkų susitarimu, visus direktorių tarybos narius ir jos pirmininką skiria stebėtojų taryba, Vara ir Sasol atstovams balsuojant vienbalsiai. Todėl, viena vertus, direktorių tarybos sudėtis turėjo atspindėti abiejų patronuojančiųjų bendrovių susitarimą, t. y. kiekvienos iš jų valią. Kita vertus, Vara taip pat turėjo sutikti su Sasol nominuotų narių, kuriuos Komisija laikė šios bendrovės atstovais, paskyrimu.

80. Vadinasi, Sasol sutikimas, kad B. I. būtų paskirtas direktorių tarybos pirmininku, neleidžia nei konstatuoti, kad jis atstovavo Sasol komerciniams interesams, viršydamas tai, ko reikia abiem patronuojančiosioms bendrovėms priklausančiai bendrai įmonei sąžiningai administruoti, nei atmesti ieškovių pateiktų įrodymų, kuriais siekiama įrodyti, kad Vara darė įtaką direktorių taryboje per B. I. įgaliojimus priimti sprendimus.

81. Antra, reikia pažymėti, kad vienintelis konkretus įrodymas, kuriuo Komisija grindė savo išvadą, kad B. I. neatstovavo bendrovei Vara , o jo paskyrimas atspindėjo Sasol norus, yra šio sprendimo 66 punkte paminėtas 2007 m. spalio 11 d. Vara pareiškimas.

82. Anot Komisijos, šis pareiškimas yra itin patikimas, nes buvo atsiųstas atsakant į šios institucijos prašymą pateikti informacijos. Vara buvo labai suinteresuota teisingai paaiškinti savo situaciją, nes už klaidingus parodymus galėjo būti skirta bauda, numatyta Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 1 dalyje.

83. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pirmame 2007 m. spalio 11 d. atsakymo į prašymą pateikti informacijos puslapyje, kuriame pateiktas minėtas pareiškimas, nurodyta, kad už atsakymus visų pirma yra atsakingas B. I. Taip pat neginčytina, kad, kaip teigia ieškovės, tuo metu B. I. vis dar buvo Vara komanditorius.

84. Be to, konstatuotina, kad nei Vara skirtame prašyme pateikti informacijos, nei ginčijamame sprendime Komisija neapibrėžė, kaip ji supranta sąvoką „atstovavimas“. Todėl, atsižvelgiant į tai, kad B. I. nebuvo oficialiai įgaliotas atstovauti Vara bendros įmonės direktorių taryboje, Vara savo pareiškime galėjo teigti, jog jai nebuvo atstovaujama, ir nerizikavo, kad jai bus skirta bauda.

85. Be to, reikia pabrėžti, kad bendrą įmonę ir patronuojančiąją bendrovę siejančių organizacinių ryšių nagrinėjimas nebūtinai susijęs su patronuojančiosios bendrovės atstovavimu, išplaukiančiu iš šios bendrovės formalaus įgaliojimo, duoto bendros įmonės vadovui. Svarbiau yra atsižvelgti į atstovavimą patronuojančiosios bendrovės komerciniams interesams plačiąja prasme (žr. šio sprendimo 35 punktą) ir įtaką bendros įmonės organų sprendimams, siekiant suderinti šios įmonės komercinę politiką su patronuojančiosios bendrovės komercine politika; tokį derinimą, be kita ko, rodo tai, kad tie patys asmenys eina vadovaujamas pareigas patronuojančioje bendrovėje ir bendroje įmonėje, taip pat tai, kad dalis patronuojančiosios bendrovės kapitalo priklauso bendros įmonės vadovui (žr. šio sprendimo 44 punktą).

86. Turint tai omenyje reikia pridurti, kad atstovavimas patronuojančiosios bendrovės komerciniams interesams bendros įmonės direktorių taryboje nėra paprasčiausia aplinkybė, kurią paneigus pagrįstai gali būti skirta bauda, jei faktinės aplinkybės buvo iškraipytos. Atvirkščiai, šį klausimą turi išnagrinėti Komisija, nešališkai atsižvelgdama į visas reikšmingas faktines ir teisines aplinkybes, kurias jai nurodė patronuojančiosios bendrovės, kurios dažnai turi priešingų interesų, todėl pabrėžia vieną ar kitą iš šių reikšmingų aplinkybių. Be to, reikia pažymėti, kad šiuo atveju Komisija neskyrė baudos nei Sasol , nei Vara , nors jos šiuo klausimu davė visiškai priešingus parodymus.

87. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia išnagrinėti, ar, analizuojant B. I. vaidmenį, Komisijos padaryta vertinimo klaida (žr. šio sprendimo 76 punktą) gali turėti poveikį įtakos, kurią Sasol darė Schümann Sasol International direktorių tarybai, vertinimui.

Dėl lemiamos įtakos Schümann Sasol International direktorių tarybos sprendimams

88. Ieškovės teigia, kad dėl Vara atstovaujančių direktorių tarybos narių, visų pirma B. I., dominuojančio vaidmens Sasol Ltd ir Sasol Holding in Germany negalėjo lemti šios tarybos sprendimų.

89. Pirma, reikia pažymėti, kad savo 1995 m. birželio 6 d. pranešime, skirtame Schümann Sasol AG (dabar – Schümann Sasol International ) darbuotojams, B. I. apibrėžė bendros įmonės direktorių tarybos narių vaidmenis. B. I. pažymėjo, kad jis „bus atsakingas ne tik už direktorių tarybos darbo koordinavimą, bet ir už rinkodarą, pardavimus, pirkimus ir dukterinių bendrovių kontrolę“, o D. S. R. (iš Sasol ) išlaikys savo pareigas Pietų Afrikoje ir rūpinsis gamyba ir techniniais aspektais. B. I. taip pat nurodė, kad trečiasis narys bus paskirtas į Hamburgą (Vokietija).

90. Konstatuotina, kad B. I įgaliojimai priimti sprendimus yra požymis, kad jis vaidino svarbiausią vaidmenį Schümann Sasol International direktorių taryboje.

91. Antra, reikia pažymėti, kad 1995 m. vasario 2 d. laiške, kurį B. I. ir H.‑O. Schümann adresavo visiems HOS darbuotojams, jie pažymėjo, kad galės daryti įtaką naujai bendros įmonės direktorių tarybai kaip ir anksčiau, kai Vara buvo vienintelė HOS akcininkė (žr. šio sprendimo 74 punktą).

92. Iš šio laiško taip pat matyti, kad B I. ir H.‑O. Schümann tikėjosi, jog pastarasis ir Vara galės per B. I. vaidinti pagrindinį vaidmenį Schümann Sasol International direktorių taryboje.

93. Trečia, tuo atveju, jei pasitvirtintų, kad Schümann Sasol International direktorių taryboje B. I. iš tikrųjų atstovavo bendrovei Vara ir H.‑O. Schümann, reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime Komisija nepaminėjo jokio įrodymo, kuris galėtų patvirtinti, kad, nepaisant B. I. įgaliojimų priimti sprendimus ir jo, kaip pirmininko, balso lemiamos reikšmės balsams pasiskirsčius po lygiai, Sasol galėjo vienašališkai lemti direktorių tarybos sprendimus.

94. Ketvirta, toks Sasol gebėjimas lemti direktorių tarybos sprendimus taip pat neišplaukia iš ieškovių per administracinę procedūrą pateiktų įrodymų, susijusių su įvairios sudėties direktorių taryba.

95. Nuo 1995 m. gegužės 2 d. iki spalio 31 d. Schümann Sasol International direktorių tarybą sudarė B. I. ir Sasol atstovas D. S. R. Kaip teisingai teigia ieškovės, B. I. direktorių taryboje galėjo lemti savo sprendimų priėmimą dėl lemiamą reikšmę turinčio savo balso.

96. Nuo 1995 m. lapkričio 1 d. iki 2001 m. birželio 30 d. Schümann Sasol International direktorių tarybą sudarė jos pirmininkas B. I., D. S. R. ir H. G. B. Ieškovės mano, kad pastarasis atstovavo Vara , o Komisija laikosi nuomonės, kad jis atstovavo Sasol .

97. Konstatuotina, kad ginčijamame sprendime Komisija neišnagrinėjo to, ar H. G. B. iš tiesų atstovavo vienos ar kitos patronuojančiosios bendrovės komerciniams interesams. Be to, yra požymių, liudijančių, kad H. G. B. atstovavo Vara interesams (žr. šio sprendimo 99 punktą). Todėl ši direktorių tarybos sudėtis taip pat neleidžia padaryti išvados, kad Sasol vienašališkai lėmė direktorių tarybos sprendimus.

98. Nuo 2001 m. liepos 1 d. iki 2002 m. gegužės 16 d. D. S. R. (iš Sasol ) ėjo direktorių tarybos pirmininko pareigas, kitas narys buvo H. G. B.

99. Iš pradžių reikia pažymėti, kad iš šios tarybos sudėties matyti, jog H. G. B. buvo Vara atstovas. Nėra pagrindo manyti, kad Vara , kuriai priklausė trečdalis Schümann Sasol International kapitalo, būtų sutikusi, jog direktorių tarybą sudarytų tik Sasol atstovai.

100. Ieškovės teigia, kad šiuo laikotarpiu visi direktorių tarybos nutarimai buvo priimti vienbalsiai.

101. Reikia pabrėžti, kad ginčijamame sprendime nėra jokios nagrinėjamo laikotarpio analizės. Kadangi visa atsakomybė už bendros įmonės padarytą pažeidimą buvo priskirta tik Sasol , Komisija turėjo įrodyti, kad Sasol vienašališkai darė lemiamą įtaką Schümann Sasol International komercinei politikai (žr. šio sprendimo 54 punktą).

102. Vis dėlto reikia priminti (žr. šio sprendimo 52 punktą), kad tai, jog direktorių tarybos nutarimai buvo priimti vienbalsiai, rodo glaudų patronuojančiųjų bendrovių atstovų bendradarbiavimą, taigi – bendros įmonės bendrą valdymą, o tai yra požymis, kad lemiama įtaka buvo daroma bendrai, o ne kad šią įtaką darė tik viena iš patronuojančiųjų bendrovių (šiuo klausimu žr. 44 punkte minėtų sprendimų Avebe / Komisija 137 ir 138 punktus ir Fuji Electric / Komisija 194 punktą).

103. Todėl ši direktorių tarybos sudėtis taip pat nepagrindžia išvados, kad Sasol vienašališkai lėmė Schümann Sasol International sprendimus.

104. Galiausiai nuo 2002 m. gegužės 17 d. iki 2002 m. rugsėjo 24 d. Schümann Sasol International direktorių tarybą sudarė D. S. R., H. G. B. ir C. D. I.

105. Ieškovės teigia, kad H. G. B. ir C. D. I. atstovavo bendrovei Vara , todėl D. S. R., netgi einančio pirmininko pareigas, balsas galėjo sudaryti mažumą.

106. Konstatuotina, kad ginčijamame sprendime nėra išnagrinėta lemiama įtaka, kurią viena ar kita iš šių patronuojančiųjų bendrovių darė per G. B. ir C. D. I., ir netgi nėra bendrai pristatyta ši direktorių tarybos sudėtis. Be to, yra požymių, kad H. G. B. atstovavo Vara interesams (žr. šio sprendimo 99 punktą). Todėl iš ginčijamo sprendimo nematyti, kad šiuo laikotarpiu Sasol galėjo vienašališkai per savo atstovus direktorių taryboje lemti pastarosios sprendimus.

107. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, konstatuotina, kad ginčijamame sprendime Komisija neįrodė, jog, atsižvelgiant į B. I. ir kitų direktorių tarybos narių, kurie galėjo būti susiję su Vara , įgaliojimus priimti sprendimus, Sasol iš tiesų vienašališkai lėmė Schümann Sasol International direktorių tarybos sprendimų turinį per narius, kurie atstovavo jos komerciniams interesams ir prižiūrėjo, kad Schümann Sasol International veiksmai atitiktų Sasol veiksmus. Be to, ginčijamame sprendime nėra tiesioginių įrodymų (žr. šio sprendimo 44 punktą), kurie galėtų patvirtinti tokią bendrovės Sasol lemiamą įtaką.

Dėl veiklos valdymo reikšmės

108. Komisija nurodo, kad Schümann Sasol International direktorių taryba buvo atsakinga už šios bendrovės einamąją veiklą. Pagal 2007 m. gruodžio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimą Akzo Nobel ir kt. / Komisija (T‑112/05, Rink. p. II‑5049, 63–65, 82 ir 83 punktai) dukterinės bendrovės veiklos valdymas neturi reikšmės vertinant, ar dukterinė bendrovė ir jos patronuojančioji bendrovė sudaro vieną ekonominį vienetą, nes komercinės politikos stricto sensu kontrolė nėra sąlyga pripažinti, kad patronuojančioji bendrovė sudaro įmonę su dukterine bendrove. Atvirkščiai, pakanka, kad patronuojančioji bendrovė vaidina svarbų vaidmenį klausimais, kurie apibrėžia dukterinės bendrovės komercinę politiką.

109. Reikia pabrėžti, kad Bendrojo Teismo sprendimas, į kurį Komisija pateikia nuorodą, susijęs su faktine situacija, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % dukterinės bendrovės kapitalo.

110. Iš tiesų, veiklos valdymo klausimas gali būti nereikšmingas, jei tai yra dukterinė bendrovė, kurios 100 % kapitalo priklauso vienintelei patronuojančiajai bendrovei, nes dukterinės bendrovės veiklos savarankiškumo įrodymas savaime negali paneigti lemiamos įtakos darymo prezumpcijos (žr. šio sprendimo 153 punkte nurodytą teismo praktiką).

111. Vis dėlto vienintelio akcininko atveju visus sprendimus, įskaitant susijusius su dukterinės bendrovės veiklos valdymu, priima vadovai, kuriuos tiesiogiai ar netiesiogiai (per organus, kurių narius skiria patronuojančioji bendrovė) skiria vienintelė patronuojančioji bendrovė. Be to, nesant kito akcininko, dukterinėje bendrovėje iš principo atstovaujama tik vienintelio akcininko komerciniams interesams. Taigi Komisija gali preziumuoti faktinį lemiamos įtakos darymą net tais atvejais, kai dukterinės bendrovės vadovai veiklą valdo savarankiškai.

112. Kita vertus, bendrų įmonių atveju yra ne vienas akcininkas, o bendros įmonės organų sprendimus priima nariai, atstovaujantys įvairių patronuojančiųjų bendrovių komerciniams interesams; šie interesai gali ir sutapti, ir skirtis. Todėl svarbu tai, ar patronuojančioji bendrovė iš tikrųjų darė įtaką bendros įmonės veiklos valdymui, visų pirma per vadovus, kuriuos skyrė ši bendrovė ar kurie tuo pat metu ėjo patronuojančiosios bendrovės vadovų pareigas.

113. Galiausiai reikia priminti, kad veiklos valdymui priklausančių sprendimų priėmimo tvarką Bendrasis Teismas išsamiai išnagrinėjo 44 punkte minėtame Sprendime Fuji Electric / Komisija (195 punktas) ir 30 punkte minėtame Sprendime General Technic‑Otis ir kt. / Komisija (112–117 punktai) tam, kad įvertintų, ar ieškovės tose bylose darė lemiamą įtaką, atsižvelgiant į jų bendrų įmonių elgesį rinkoje.

114. Todėl reikia atmesti Komisijos argumentą, kad bendros įmonės komercinei politikai stricto sensu jos patronuojančiosios bendrovės daroma lemiama įtaka neturi reikšmės nagrinėjant, ar jos sudaro vieną ekonominį vienetą.

Išvada dėl Schümann Sasol International direktorių tarybos

115. Pirma, reikia priminti, kad ginčijamame sprendime Komisija padarė vertinimo klaidą, nagrinėdama B. I. vaidmenį (žr. šio sprendimo 76 punktą). Negalima atmesti galimybės, kad nesant šios klaidos ji būtų padariusi išvadą, jog didelę bendros įmonės laikotarpio dalį Vara darė lemiamą įtaką Schümann Sasol International direktorių tarybos sprendimams. Antra, bet kuriuo atveju Komisija neįrodė, kad Sasol iš tikrųjų vienašališkai lėmė Schümann Sasol International direktorių tarybos sprendimų turinį (žr. šio sprendimo 107 punktą). Trečia, reikia pabrėžti, kad įtaka bendros įmonės direktorių tarybos sprendimams yra reikšminga nagrinėjant atsakomybės už šios įmonės padarytą pažeidimą priskyrimo jos patronuojančiosioms bendrovėms klausimą (žr. šio sprendimo 114 punktą).

Dėl „Schümann Sasol International“ stebėtojų tarybos ir visuotinio susirinkimo

116. Ieškovės teigia, kad Komisija negali pagrįstai tvirtinti, jog Sasol darė lemiamą įtaką Schümann Sasol International stebėtojų tarybos ir visuotinio susirinkimo priimamiems sprendimams dėl Vara turimų įgaliojimų priimti sprendimus.

117. Reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 473 ir 474 konstatuojamosiose dalyse Komisijos pateikti duomenys rodo, kad tiek Sasol , tiek Vara galėjo blokuoti visus Schümann Sasol International visuotinio susirinkimo ir stebėtojų tarybos sprendimus, išskyrus tuos, apie kuriuos kalbama akcininkų susitarimo 1.5 straipsnyje.

118. Remiantis Komisijos suvestiniu pranešimu dėl jurisdikcijos pagal Reglamentą (EB) Nr. 139/2004 (OL C 95, 2008, p. 1), iš akcininkų susitarimo 1.5 straipsnyje minimų sprendimų tik investicijų patvirtinimas priklauso prie strateginių komercinių sprendimų, darančių poveikį bendrai įmonei, kategorijos

119. Be to, reikia pažymėti, kad pagal Komisijos suvestinio pranešimo dėl jurisdikcijos pagal Reglamentą (EB) Nr. 139/2004 69 punktą svarbiausios veto teisės yra susijusios su aukščiausio lygio vadovų paskyrimu ir atšaukimu bei bendros įmonės biudžeto tvirtinimu. Jame taip pat nurodyta, kad teisė bendrai nustatyti aukščiausio lygio vadovybės, kaip antai valdybos, struktūrą paprastai suteikia jos turėtojui teisę daryti lemiamą įtaką įmonės komercinei politikai. Tą patį galima pasakyti ir apie sprendimus dėl biudžeto, nes nuo biudžeto priklauso bendros įmonės veiklos ribos, ypač investicijos, kurias ji gali įgyvendinti.

120. Remiantis teisės aktų nuostatomis ir bendros įmonės Schümann Sasol International veiklą reglamentuojančių susitarimų sąlygomis, Sasol Holding in Germany turėjo įgaliojimus vienašališkai lemti tik sprendimus dėl investicijų patvirtinimo, o ne svarbiausius strateginius komercinius sprendimus, t. y. susijusius su biudžetu ir vadovų paskyrimu bei atšaukimu, ar sprendimus, susijusius su verslo planu.

121. Todėl Komisija, pateikusi abstrakčią analizę, pagrįstą teisės aktais ir bendros įmonės veikimą reglamentuojančių susitarimų sąlygomis (žr. šio sprendimo 49 punktą), neįrodė, kad Schümann Sasol International stebėtojų taryboje ir visuotiniame susirinkime Sasol vienintelė galėjo lemti visus strateginius komercinius sprendimus, darančius tai įmonei poveikį. Atvirkščiai, iš abstrakčios analizės matyti, kad svarbiausius iš šių sprendimų turėjo bendrai priimti Sasol Holding in Germany ir Vara .

122. Be to, ginčijamame sprendime nėra pateikta konkrečių įrodymų (žr. šio sprendimo 50 punktą), iš kurių būtų galima daryti išvadą, kad iš tikrųjų Sasol Ltd ir Sasol Holding in Germany vienintelės, nepaisant Vara turimų įgaliojimų blokuoti sprendimus, lėmė bendros įmonės Schümann Sasol International strateginius komercinius sprendimus.

123. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas daro išvadą, kad Komisija neįrodė, jog Sasol vienašališkai lėmė Schümann Sasol International stebėtojų tarybos ir visuotinio susirinkimo svarbiausius sprendimus, visų pirma su šia bendrove susijusius strateginius komercinius sprendimus dėl biudžeto, verslo plano ir vadovų įdarbinimo.

Dėl faktinės „Sasol Holding in Germany“ lemiamos įtakos „Schümann Sasol International“ elgesiui rinkoje

124. Reikia priminti, kad pagal ginčijamo sprendimo 475 konstatuojamąją dalį „dėl 472–474 konstatuojamosiose dalyse aprašytos situacijos, visų pirma dėl Sasol galimybės primesti savo valią priimant svarbius strateginius sprendimus, kai nėra konsensuso, išvardytus akcininkų susitarimo dėl balsavimo teisių 1.5 straipsnyje (pavyzdžiui, kapitalo investicijų patvirtinimas), turi būti laikoma, kad Sasol faktiškai kontroliavo bendrą įmonę“. Ginčijamo sprendimo 481 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad „nustatyta, jog Sasol kontroliavo bendrą įmonę“ ir kad „faktiniai įrodymai patvirtina lemiamą įtaką“, kurią bendrovė Sasol Holding in Germany darė Schümann Sasol International .

125. Iš pateiktos analizės matyti, kad ginčijamame sprendime Komisija neįrodė, jog Sasol vienašališkai lėmė Schümann Sasol International direktorių tarybos nutarimus ir šios įmonės visuotinio susirinkimo bei stebėtojų tarybos priimtus pagrindinius strateginius sprendimus (žr. šio sprendimo 115 ir 123 punktus).

126. Taip pat reikia priminti, jog Komisija nepateikė tiesioginių įrodymų, kad Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd darė lemiamą įtaką Schümann Sasol International komerciniam elgesiui.

127. Todėl Komisijos analizėje, kurią atlikus atsakomybė už Schümann Sasol International dukterinės bendrovės Schümann Sasol padarytą pažeidimą buvo priskirta Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd , yra padaryta vertinimo klaidų. Vadinasi, pirmąjį pagrindą reikia pripažinti pagrįstu, o ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas, kiek jame Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd pripažintos atsakingomis už Schümann Sasol padarytą pažeidimą.

128. Taigi ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas, kiek Komisija konstatavo, kad Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd dalyvavo darant pažeidimą iki 2002 m. liepos 1 d.

Dėl ieškovių pasiūlymo dėl įrodymų

129. Ieškovės siūlo kaip liudytoją apklausti C. D. I. (dabartinį Sasol Wax International valdybos narį), kiek tai susiję su tuo, kad bendros įmonės laikotarpiu pagrindinę bendros įmonės strategijos ir komercinės veiklos kryptį nustatydavo Vara , tarpininkaujama H.‑O. Schümann ir B. I.

130. Atsižvelgdamas į pateiktą analizę, Bendrasis Teismas mano, kad ši apklausa nėra reikalinga, todėl pasiūlymas dėl įrodymų atmetamas.

2. Dėl ieškinio antrojo pagrindo, siejamo su klaidingu atsakomybės už pažeidimą „Sasol“ laikotarpiu priskyrimu „Sasol Ltd“, „Sasol Holding in Germany“ ir „Sasol Wax International“

131. Ieškovės teigia, kad Komisija atsakomybę už Sasol Wax veiksmus nepagrįstai priskyrė jos patronuojančiajai bendrovei Sasol Wax International , pastarosios patronuojančiajai bendrovei Sasol Holding in Germany ir grupei vadovaujančiai bendrovei Sasol Ltd dėl Sasol laikotarpio, trukusio nuo 2002 m. liepos 1 d. iki 2005 m. balandžio 28 d.

Dėl pirmos dalies, siejamos su teisės klaida, kiek tai susiję su galimybe dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą inkriminuoti jos patronuojančiajai bendrovei remiantis vien prezumpcija, pagrįsta 100 % kapitalo turėjimu

132. Ginčijamo sprendimo 494 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė:

„Teismo praktikoje nustatyta, kad Komisija gali preziumuoti, jog patronuojančiosios bendrovės daro lemiamą įtaką joms 100 % priklausančioms dukterinėms bendrovėms. Pritaikius tokią prezumpciją, šiuo atveju bendrovėms Sasol Wax International AG , Sasol Holding in Germany GmbH ir Sasol Ltd būtent patronuojančiosios bendrovės turi ją paneigti, pateikdamos įrodymų, kad jų dukterinė bendrovė dėl savo elgesio rinkoje sprendė savarankiškai.“

133. Anot ieškovių, Komisija padarė teisės klaidą, nes pritaikė klaidingą teisės normą. Joks galiojantis teisės pagrindas neleidžia preziumuoti, kad vien 100 % kapitalo turėjimo pakanka, kad būtų nustatyta, jog patronuojančioji bendrovė yra atsakinga už kartelį, kuriame dalyvavo jos dukterinė bendrovė. Tokia prezumpcija pažeidžia asmeninės teisinės atsakomybės ir nekaltumo prezumpcijos principus.

134. Primintina, kad konkrečiu atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % jos Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios dukterinės bendrovės kapitalo, viena vertus, ši patronuojančioji bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui ir, kita vertus, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad ši patronuojančioji bendrovė iš tikrųjų daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui. Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiajai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas, tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės komercinei politikai. Tada Komisija gali pripažinti, kad patronuojančioji bendrovė solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent ši patronuojančioji bendrovė, kuri turi paneigti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, patvirtinančių, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje elgiasi savarankiškai (žr. 30 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. / Komisija 60 ir 61 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).

135. Be to, remiantis teismo praktika, atsakomybės prezumpcija, kurią lemia tai, kad vienai bendrovei priklauso visas kitos bendrovės kapitalas, taikoma ne tik tuo atveju, kai yra tiesioginis ryšys tarp patronuojančiosios bendrovės ir jos dukterinės bendrovės, bet ir tuo atveju, kaip yra ir šioje byloje, kai ryšys yra netiesioginis dėl kitos bendrovės tarpininkavimo (2011 m. sausio 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo General Química ir kt. / Komisija , C‑90/09 P, Rink. p. I‑1, 90 punktas).

136. Todėl Komisija nepadarė teisės klaidos, kai priėjo prie išvados, kad tuo atveju, kai patronuojančiajai bendrovei priklauso 100 % dukterinės bendrovės kapitalo, ji gali preziumuoti, jog ši patronuojančioji bendrovė ir netiesioginės patronuojančiosios bendrovės iš tikrųjų darė lemiamą įtaką dukterinės bendrovės komercinei politikai.

137. Jei prezumpcija, kad patronuojančioji bendrovė daro lemiamą įtaką dukterinei bendrovei, nepaneigta, Komisija gali konstatuoti, kad dukterinė bendrovė ir tiesioginės ir netiesioginės patronuojančiosios bendrovės sudaro tą patį ekonominį vienetą, taigi vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 31 punkte minėtą teismo praktiką. Aplinkybė, kad patronuojančiosios bendrovės ir dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, adresuoti patronuojančiosioms bendrovėms, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį jų dalyvavimą darant pažeidimą (žr. šio sprendimo 36 punkte nurodytą teismo praktiką).

138. Tai nepažeidžia asmeninės atsakomybės principo. Sasol Wax International , Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd buvo asmeniškai nubaustos už pažeidimą, kurį, kaip pripažinta, padarė pačios dėl glaudžių ekonominių ir teisinių ryšių, kurie jas siejo su Sasol Wax ir kuriuos lėmė viso šios bendrovės kapitalo turėjimas (šiuo klausimu žr. 34 punkte minėto Sprendimo Metsä‑Serla ir kt. / Komisija 34 punktą).

139. Kiek tai susiję su tariamu nekaltumo prezumpcijos principo pažeidimu, reikia priminti, kad pagal jį kiekvienas kaltinamas asmuo yra laikomas nekaltu tol, kol teisėtai neįrodyta jo kaltė. Taigi šis principas draudžia bet kokį formalų konstatavimą ir net bet kokią aliuziją dėl kaltinamojo asmens atsakomybės už konkretų pažeidimą sprendime, kuriuo baigiama procedūra, jei šis asmuo negalėjo pasinaudoti visomis teisės į gynybą įgyvendinimo garantijomis, suteikiamomis esant normaliai procedūros, kuri baigiasi sprendimu dėl prieštaravimo pagrįstumo, eigai (2007 m. spalio 12 d. Bendrojo Teismo sprendimo Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse / Komisija , T‑474/04, Rink. p. II‑4225, 76 punktas).

140. Nekaltumo prezumpcijos principas konkurencijos teisės srityje turi būti taikomas atsižvelgiant į tai, kad, priešingai nei baudžiamojo proceso, kuris būtinai susijęs su asmeniu (fiziniu ar juridiniu), atveju, konkurencijos teisė taikoma įmonei, būtent ekonominiam vienetui, kurį atitinkamais atvejais gali sudaryti keli juridiniai asmenys. Be to, grupei vadovaujančios bendrovės gali reorganizuoti savo vidinę struktūrą, pavyzdžiui, tam tikrai veiklai įkurdamos konkrečias bendroves, turinčias atskirą teisinį subjektiškumą.

141. Tokiomis aplinkybėmis, siekiant užtikrinti Sąjungos konkurencijos teisės veiksmingumą, vien to, kad patronuojančiajai bendrovei priklauso visas ar beveik visas dukterinės bendrovės, tiesiogiai dalyvavusios darant pažeidimą, kapitalas, Komisijai gali pakakti pripažinti jos atsakomybę. Komisijai pareiškus tokį kaltinimą, patronuojančioji bendrovė turi pateikti priešingų įrodymų, siekdama įrodyti, kad ji nesudaro ekonominio vieneto su savo dukterine bendrove. Nagrinėjamu atveju Komisija laikėsi tokio požiūrio, nes alternatyviai išnagrinėjo ieškovių pateiktus įrodymus, taigi paisė nekaltumo prezumpcijos principo.

142. Darytina išvada, kad antrojo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta.

Dėl antros dalies, siejamos su tariamai klaidingu konstatavimu, kad prezumpcija nebuvo paneigta

143. Ieškovės mano, kad savo atsakymuose į pranešimą apie kaltinimus pateiktais įrodymais jos įrodė, kad iš tikrųjų Sasol Wax International nedarė lemiamos įtakos Sasol Wax , nes ji nesikišo nei priimant Sasol Wax strateginius komercinius sprendimus, nei valdant jos veiklą.

Dėl ginčijamo sprendimo

144. Dėl ieškovių atsakymuose į pranešimą apie kaltinimus pateiktų įrodymų Komisija ginčijamame sprendime nurodė:

„ < … >

498) Dėl Sasol Wax GmbH vykdomųjų direktorių ir stebėtojų tarybos sudėties bei vaidmens Sasol pripažino, kad Sasol Wax International AG turėjo įgaliojimus skirti Sasol Wax GmbH vykdomuosius direktorius ir stebėtojų tarybos narius. Taip pat patvirtinta, kad keli Sasol Wax GmbH stebėtojų tarybos nariai eilę metų ėjo Sasol Wax International AG valdybos narių pareigas. Tačiau Sasol teigia, kad šie faktai nepagrįsti, nes stebėtojų taryba nevaidino svarbaus vaidmens (faktiškai nebuvo kontroliuojamas Sasol Wax GmbH valdymas ir (arba) strategija), ji priklausė buvusiems Vara darbuotojams ir neturėjo jokios įtakos Sasol Wax GmbH veiksmams. Pirma, pakanka, kad Sasol International AG turėjo įgaliojimus skirti vykdomuosius direktorius ir stebėtojų tarybos narius, kad neturėtų reikšmės tai, ar ji tebepriklausė nuo buvusių Vara darbuotojų. Antra, kiek tai susiję su stebėtojų tarybos vaidmeniu, įstatuose pateiktas sąrašas tam tikrų klausimų, kuriais stebėtojų taryba turi kompetenciją, pavyzdžiui, vadovų paskyrimas, atleidimas ir kontrolė, kasmetinių finansinių ataskaitų ir biudžeto tvirtinimas, didesnių nei 0,5 mln. eurų investicijų ir komercinės struktūros pakeitimų tvirtinimas. Nors Sasol teigia, kad nė vienas iš šių įgaliojimų nevaidino didelio vaidmens Sasol Wax GmbH komerciniame elgesyje, kad nebuvo atvejų, kai stebėtojų taryba darė kokią nors įtaką Sasol Wax GmbH veiklos valdymui ir kad Sasol Wax GmbH vadovai buvo įpratę imtis esminių priemonių dėl Sasol Wax GmbH strateginio komercinio elgesio neprašydami stebėtojų tarybos pritarimo, iš stebėtojų tarybai suteiktų įgaliojimų matyti, jog buvo nustatyta, kad ši taryba iš tikrųjų vaidina strateginį ir finansinį vaidmenį ir ji atsako už kitus klausimus nei einamųjų bendrovės reikalų tvarkymas, kurį paprastai vykdo bendrovės valdyba ir direktoriai.

499) Sasol taip pat tvirtina, jog Sasol Wax International AG įtakos nedarymą patvirtina tai, kad techniniuose susitikimuose Sasol toliau atstovavo buvę Vara darbuotojai ir kad komercinių poskyrių, su kurių veikla buvo susiję techniniai susitikimai, vadovai neturėjo jokio ryšio su Sasol Ltd . Kiek tai susiję su vadinamųjų buvusių Vara darbuotojų elgesiu, tuo metu, kai atliko neteisėtus veiksmus, šie asmenys buvo Sasol grupės darbuotojai, o tai, kad jie anksčiau buvo Vara darbuotojai ar kad jų tiesioginis darbdavys buvo Sasol Wax International AG , Sasol Holding in Germany GmbH ar Sasol Ltd dukterinė bendrovė, neturi reikšmės, jei galima įrodyti, kad patronuojančiosios bendrovės darė lemiamą įtaką šiai dukterinei bendrovei.“

Bendrosios pastabos

145. Remiantis teismo praktika, tam, kad paneigtų šio sprendimo 134 punkte nurodytą prezumpciją, kad patronuojančioji bendrovė darė lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui, ieškovės turi pateikti visus įrodymus, susijusius su Sasol Wax ir Sasol Wax International siejančiais organizaciniais, ekonominiais ir teisiniais ryšiais, kurie, jų manymu, gali patvirtinti, jog jos nesudaro vieno ekonominio vieneto. Savo vertinime Bendrasis Teismas turi atsižvelgti į visus pateiktus įrodymus, kurių pobūdis ir reikšmė gali skirtis – nelygu, kokios kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybės (108 punkte minėto 2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Akzo Nobel ir kt. / Komisija 65 punktas, šis sprendimas patvirtintas 30 punkte minėtu 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimu Akzo Nobel ir kt. / Komisija ir 2011 m. liepos 13 d. Sprendimo Eni / Komisija , T‑39/07, Rink. p. II‑4457, 95 punktu).

146. Nagrinėjama prezumpcija grindžiama nuomone, kad, pirma, išskyrus visiškai išimtines aplinkybes, visą dukterinės bendrovės kapitalą turinti bendrovė vien dėl tokios kapitalo dalies gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės elgesiui ir, antra, faktinio nepasinaudojimo šia įtakos teise paprastai prasmingiausia ieškoti subjektų, kuriems ši prezumpcija taikoma, atveju (2011 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Elf Aquitaine / Komisija , C‑521/09 P, Rink. p. I‑8947, 60 punktas).

147. Be to, tokios prezumpcijos taikymą pateisina tai, kad tuo atveju, kai patronuojančioji bendrovė yra vienintelė dukterinės bendrovės akcininkė, ji turi visas reikiamas priemones, kad dukterinės bendrovės komercinį elgesį padarytų panašų į savąjį. Konkrečiai kalbant, būtent vienintelis akcininkas iš principo apibrėžia dukterinės bendrovės savarankiškumo mastą priimdamas jos įstatus, parenka jos vadovus ir priima ar patvirtina dukterinės bendrovės strateginius komercinius sprendimus, prireikus skirdamas atstovus į jos organus. Be to, patronuojančiąją bendrovę ir dukterinę bendrovę sudarantis ekonominis vienetas paprastai yra saugomas ir iš valstybių narių bendrovių teisės kylančių pareigų, pavyzdžiui, pareigos vykdyti konsoliduotą apskaitą, dukterinės bendrovės pareigos periodiškai atsiskaityti už savo veiklą patronuojančiajai bendrovei ir to, kad dukterinės bendrovės metines finansines ataskaitas tvirtina visuotinis susirinkimas, kurį sudaro tik patronuojančioji bendrovė, o tai būtinai reiškia, kad patronuojančioji bendrovė bent jau bendrai prižiūri dukterinės bendrovės komercinę veiklą.

148. Be to, reikia atkreipti dėmesį į tai, kad tuo atveju, kai visas arba beveik visas dukterinės bendrovės kapitalas priklauso vienai patronuojančiajai bendrovei, iš principo yra vienas komercinis interesas, o dukterinės bendrovės organų narius skiria vienas akcininkas, kuris gali duoti jiems bent jau neformalius nurodymus ir nustatyti rezultatų kriterijus. Todėl tokiu atveju dukterinės bendrovės ir patronuojančiosios bendrovės vadovus būtinai sieja pasitikėjimo ryšys, o minėti vadovai būtinai atstovauja tik esamiems komerciniams, t. y. patronuojančiosios bendrovės, interesams ir juos puoselėja (taip pat žr. šio sprendimo 35 punktą). Taigi patronuojančiosios bendrovės ir jos dukterinės bendrovės elgesio rinkoje vienodumas užtikrinamas nepaisant dukterinės bendrovės vadovams suteikto savarankiškumo, susijusio su pastarosios bendrovės valdymu, kuris priklauso nuo jos komercinės politikos stricto sensu apibrėžimo. Be to, paprastai būtent vienintelis akcininkas pats pagal savo interesus apibrėžia dukterinės bendrovės sprendimų priėmimo tvarką ir nusprendžia, koks turi būti jos veiklos savarankiškumo mastas, o tai jis gali panorėjęs pakeisti pakeisdamas dukterinės bendrovės veikimą reglamentuojančias taisykles arba įvykdydamas restruktūrizaciją ar net sukurdamas neformalias sprendimų priėmimo struktūras.

149. Taigi patronuojančiosios bendrovės daromos faktinės lemiamos įtakos dukterinės bendrovės komerciniam elgesiui prezumpcijos taikymas pateisinamas, jei ji apima tipines situacijas, kiek tai susiję su dukterinės bendrovės ir vienintelės patronuojančiosios bendrovės santykiais, numatant, kad tai, jog visas ar beveik visas dukterinės bendrovės kapitalas priklauso vienintelei patronuojančiajai bendrovei, iš principo reiškia, kad jos rinkoje elgiasi vienodai.

150. Vis dėlto suinteresuotosios bendrovės, gavusios pranešimą apie kaltinimus, turi galimybę įrodyti, kad normaliai neveikė šio sprendimo 147 ir 148 punktuose aprašytas mechanizmas, kuris paprastai lemia dukterinės bendrovės komercinio elgesio atitiktį jos patronuojančiosios bendrovės komerciniam elgesiui, todėl buvo išardyta grupės ekonominė vienybė.

Dėl Sasol Wax veiklos valdymo

151. Ieškovės teigia įrodžiusios, kad Sasol grupė laikėsi politikos nesikišti į dukterinės bendrovės Sasol Wax savarankišką veiklą. Šiuo klausimu jos remiasi pranešimu, kurį Sasol Wax International vadovai pasirašė 2001 m. balandžio 9 d.

152. Taigi, anot ieškovių, „kasdieninius veiklos klausimus turėjo spręsti Sasol Wax < … >, kaip savarankiškas subjektas“, o „viziją, misiją ir strategiją“ turėjo nustatyti Sasol Wax International . Be to, Sasol Wax vadovams niekuomet neteko susidurti su Sasol Wax International pasinaudojimu veto teise, o pastarosios vadovai neprisimena, kad būtų davę nurodymų Sasol Wax vadovams Sasol laikotarpiu.

153. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas jau yra nusprendęs, kad tai, jog dukterinė bendrovė turi savo vietos administraciją ir priemones, savaime neįrodo, kad savo elgesį rinkoje ji apibrėžia nepriklausomai nuo patronuojančiosios bendrovės. Dukterinių bendrovių ir jų patronuojančiųjų bendrovių užduočių pasiskirstymas, ypač tai, kad einamosios veiklos valdymas patikėtas 100 % priklausančios dukterinės bendrovės vietos vadovams, yra didelių įmonių, kurias sudaro daug dukterinių bendrovių, kurios galiausiai priklauso tai pačiai vadovaujančiai įmonei, įprasta praktika. Todėl tuo atveju, kai visas arba beveik visas dukterinės bendrovės, tiesiogiai dalyvavusios darant pažeidimą, kapitalas yra valdomas, šiuo klausimu pateikti įrodymai negali paneigti prezumpcijos, kad patronuojančioji bendrovė ir vadovaujanti bendrovė daro faktinę lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui (šiuo klausimu žr. 35 punkte minėto Sprendimo Alliance One International / Komisija 130 ir 131 punktus).

154. Tokią išvadą, beje, pateisina šio sprendimo 35, 147 ir 148 punktuose pateikti argumentai, iš kurių matyti, kad visiškai arba beveik visiškai vienai patronuojančiajai bendrovei priklausančios dukterinės bendrovės vadovai paprastai atstovauja tik esamiems komerciniams interesams, t. y. vienintelės patronuojančiosios bendrovės interesams, ir tik juos puoselėja. Taigi jie, naudodamiesi savarankiškais įgaliojimais, užtikrina, kad dukterinės bendrovės komercinis elgesys atitiktų likusios grupės dalies komercinį elgesį.

155. Darytina išvada, kad turi būti atmesti ieškovių argumentai, siejami su Sasol Wax veikimo savarankiškumu, nes jais negali būti įrodyta, jog jos ir Sasol Wax International ekonominė vienybė buvo išardyta.

Dėl strateginių komercinių sprendimų

156. Pirma, ieškovės nurodo, kad Sasol Wax International nesinaudojo savo įgaliojimais skirti Sasol Wax vadovus ir nepakeitė ankstesnės HOS vadovybės. Sasol Wax kaip nepriklausomą ekonominį vienetą pagal Schümann šeimos tradiciją valdė trys buvę HOS vadovai. Komisija padarė teisės klaidą, kai ginčijame sprendime neigė šios aplinkybės reikšmę ir konstatavo, kad pakanka, jog Sasol Wax International turėjo įgaliojimus skirti vadovus.

157. Reikia pažymėti, kad tokį argumentą Bendrasis Teismas jau buvo atmetęs šio sprendimo 35 punkte minėtame Sprendime Alliance One / Komisija (137 punktas). Atsižvelgiant į tai, kad vienintelis akcininkas, šiuo atveju Sasol Wax International , turėjo įgaliojimus pasirinkti Sasol Wax vadovus įgijus visą pastarosios kapitalą, šie vadovai buvo palikti eiti savo pareigas tik vienintelės patronuojančiosios bendrovės sprendimu ir tai rodo jų sąsają su Sasol Wax International . Todėl šis veiksnys negali paneigti patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos dukterinės bendrovės elgesiui prezumpcijos.

158. Antra, ieškovės pabrėžia, kad jos pateikė visų Sasol Wax ir Sasol Wax International stebėtojų tarybos susirinkimų protokolus. Nė viename iš šių dokumentų nėra įrodymų, kad bendrovei Sasol Wax patronuojančiosios bendrovės tiesiogiai ar netiesiogiai darė didelę įtaką. Be to, Sasol Wax vadovai paprastai imdavosi iniciatyvų dėl strateginio komercinio elgesio, neprašydami stebėtojų tarybos ar akcininkų sutikimo. Taip buvo ilgalaikio tiekimo sutarčių su ExxonMobil ir Shell , dėl kurių derėjosi ir kurias sudarė tik Sasol Wax vadovai, ir Sasol Wax padalinių personalo įdarbinimo atveju, taip pat išlaidų mažinimo programos ir rangos sutarčių dėl Sasol Wax logistikos paslaugų su trečiaisiais asmenimis sudarymo atveju.

159. Konstatuotina, kad Sasol Wax vadovų iniciatyvos nesusijusios su strateginiais komerciniais sprendimais, kurie svarbiausi vertinant dukterinės bendrovės ir jos patronuojančiosios bendrovės elgesio rinkoje vienodumą, kaip antai dėl biudžeto, verslo plano, didelių investicijų ar vadovybės paskyrimo. Be to, ieškovės neginčija, kad stebėtojų taryba turėjo kompetenciją patvirtinti Sasol Wax metines finansines ataskaitas.

160. Taigi, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia daryti išvadą, kad ieškovių argumentai neįrodo, jog įprastas mechanizmas, užtikrinantis patronuojančiosios bendrovės ir jai visiškai priklausančios dukterinės bendrovės elgesio rinkoje vienodumą, kuris yra faktinės lemiamos įtakos prezumpcijos pagrindas, buvo išardytas (žr. šio sprendimo 147 ir 148 punktus), todėl Komisija galėjo pagrįstai konstatuoti ekonominio subjekto, atitinkančio EB 81 straipsnyje vartojamą įmonės sąvoką, buvimą.

Dėl prezumpcijos nepaneigiamo pobūdžio

161. Anot ieškovių, jei būtų pripažinta, kad nepaisant visų įrodymų, kuriuos pateikė ieškovės, jų nepakanka patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos dukterinės bendrovės elgesiui prezumpcijai paneigti, ši prezumpcija iš tikrųjų būtų nepaneigiama, pažeidžiant Reglamento Nr. 1/2003 2 straipsnį, pareigą motyvuoti, taip pat asmeninės atsakomybės ir nekaltumo prezumpcijos principus.

162. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad ieškovių argumentuose, pateiktuose siekiant paneigti nagrinėjamą prezumpciją, aprašomas įprastas didelės tarptautinės įmonės funkcionavimas: jos vietinį subjektą Sasol Wax administruoja vadovai, palikti eiti pareigas patronuojančiosios bendrovės Sasol Wax International , kuriai priklauso visas jos kapitalas, sprendimu; ši patronuojančioji bendrovė taip pat nusprendė teisę apibrėžti komercinę politiką stricto sensu suteikti minėtiems vadovams ir pasiliko teisę priimti strateginius komercinius sprendimus Sasol Wax stebėtojų taryboje ir visuotiniame susirinkime.

163. Tačiau patronuojančiosios bendrovės faktinės lemiamos įtakos jos dukterinės bendrovės elgesiui prezumpcijos paneigimas nėra įrodymų kiekio ir išsamumo klausimas, jei šiais įrodymais patvirtinama didelės daugianacionalinės įmonės įprasta organizacinė situacija, kai teisė valdyti suteikta jos vietinių subjektų vadovams. Norint paneigti šią prezumpciją, reikia nurodyti neįprastas aplinkybes, kurios parodytų, kad nepaisant to, jog visas grupės dukterinių bendrovių kapitalas priklausė jų patronuojančiosioms bendrovėms, grupės ekonominė vienybė buvo išardyta, nes normaliai neveikė mechanizmas, užtikrinantis dukterinių ir patronuojančiųjų bendrovių komercinio elgesio atitiktį.

164. Nagrinėjamu atveju ieškovės tokių įrodymų nepateikė.

165. Taip pat reikia priminti, kad Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas jau yra k onstatavę, jog patronuojančiosios bendrovės lemiamos įtakos jos dukterinės bendrovės elgesiui prezumpcija nėra nepaneigiama. Iš teismo praktikos matyti, kad net ir sunkiai paneigiama prezumpcija neperžengia priimtinumo ribų, jeigu ji proporcinga siekiamam teisėtam tikslui, egzistuoja galimybė pateikti priešingus įrodymus ir užtikrinama teisė į gynybą (146 punkte minėto Sprendimo Elf Aquitaine / Komisija 62 punktas ir 2012 m. rugsėjo 27 d. Bendrojo Teismo sprendimo Shell Petroleum ir kt. / Komisija , T‑343/06, 54 punktas). Taip yra prezumpcijos, kad dukterinė bendrovė ir vienintelė jos patronuojančioji bendrovė sudaro vieną ekonominį vienetą, atveju, atsižvelgiant ir į tai, kas išdėstyta šio sprendimo 147–150 punktuose.

166. Todėl turi būti atmestas ieškovių kaltinimas, siejamas su nagrinėjamos prezumpcijos nepaneigiamu pobūdžiu.

Išvada

167. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad Komisija teisingai konstatavo, jog Sasol Wax ir Sasol Wax International sudarė vieną ekonominį vienetą, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 36 punkte minėtą teismo praktiką, o šį vienetą sudarančias bendroves galima pripažinti solidariai atsakingomis už nagrinėjamą pažeidimą.

168. Be to, reikia pažymėti, kad ieškovės nepateikia jokių konkrečių įrodymų, kiek tai susiję su prezumpcijos, kad Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd darė faktinę lemiamą įtaką Sasol Wax International komerciniam elgesiui, paneigimu.

169. Todėl reikia atmesti visą antrąjį pagrindą.

Dėl ieškovių pasiūlymo dėl įrodymų

170. Ieškovės siūlo C. D. I. ir R. G. S., kurie Sasol Wax vadovavo Sasol laikotarpiu, apklausti kaip liudytojus dėl to, kad nei Sasol Wax International , nei Sasol Ltd nedavė nurodymų savo dukterinei bendrovei ir kad Sasol Wax savarankiškai sprendė dėl savo komercinio elgesio.

171. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas konstatuoja, kad šie parodymai negali turėti įtakos nagrinėjant Sasol Wax padaryto pažeidimo inkriminavimą Sasol Wax International , Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd . Todėl nėra reikalo priimti ieškovių pasiūlymo dėl įrodymų.

3. Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, siejamo su solidarios „Vara“ atsakomybės „Schümann“ laikotarpiu ir bendros įmonės laikotarpiu nebuvimu

172. Ieškovės teigia, kad Schümann laikotarpiu pažeidimą tiesiogiai dariusią bendrovę HOS kontroliavo Vara , o galiausiai asmeniškai H.‑O. Schümann. Bendros įmonės laikotarpiu Vara taip pat bent jau bendrai kontroliavo veiklą vykdantį subjektą Schümann Sasol . Bendrovei Vara nepriskyrusi atsakomybės už HOS ir Schümann Sasol veiklą ir už bendros įmonės laikotarpį solidariai atsakinga pripažinusi tik Sasol Komisija vykdė Sasol diskriminaciją Vara atžvilgiu.

173. Komisija nepaaiškina priežasčių, dėl kurių ji skirtingai vertino, viena vertus, Sasol ir, kita vertus, Vara / Hans‑Otto Schümann. Be to, ieškovės primena 33 punkte minėtame Sprendime HFB ir kt. / Komisija (105 punktas) nustatytus principus.

174. Tokiu požiūriu Komisija esą daro didelę žalą teisių gynimo priemonėms, kurias Sasol Ltd , Sasol Holding in Germany ir Sasol Wax International turi tam, kad pareikštų regresinį ieškinį H.‑O. Schümann ar Vara , nes Sasol turėtų įrodyti, kad jie dalyvavo darant pažeidimą. Tai įrodyti būtų ypač sunku, nes ieškovės turėtų paaiškinti priežastis, dėl kurių Komisija nepripažino Vara ar H.‑O. Schümann atsakingais. Be to, solidarios jų atsakomybės pripažinimas buvo juo labiau svarbus Sasol , atsižvelgiant į tai, kad kartelį įkūrė, be kita ko, HOS ir H.‑O. Schümann, tuo metu, kai Sasol nevykdė jokios veiklos Europos parafino vaško sektoriuje.

175. Galiausiai nekonstatavusi solidarios Vara atsakomybės Komisija negalėjo taikyti Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje numatytos 10 % nuo Vara apyvartos maksimalios ribos.

176. Komisija teigia, kad ji, atsižvelgdama į konkretaus atvejo aplinkybes, turi diskreciją nuspręsti, kokius vienos įmonės subjektus ji laiko atsakingais už pažeidimą, ir kad ji neprivalo motyvuoti, kodėl trečiųjų šalių atžvilgiu nepriėmė aktų, panašių į tuos, kurie skirti atsakingais pripažintiems subjektams.

177. Bet kuriuo atveju Komisija pažymi, kad pagal teismo praktiką, jei įmonė savo veiksmais pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį, ji negali išvengti sankcijų, motyvuodama tuo, kad bauda nebuvo skirta kitai įmonei. Net jeigu Komisija padarė klaidą neinkriminuodama pažeidimo Vara , vienodo požiūrio principo laikymasis turi derėti su teisėtumo principo, pagal kurį niekas negali savo naudai remtis pažeidimu, padarytu kito asmens naudai, laikymusi.

178. Iš pradžių reikia pažymėti, kad pirmąjį pagrindą pripažinus pagrįstu nėra reikalo nagrinėti, ar buvo pažeistas vienodo požiūrio principas, kiek tai susiję su bendros įmonės laikotarpiu, nes ginčijamas sprendimas šiuo klausimu panaikintas.

179. Toliau Bendrasis Teismas nagrinės tik ieškovių kaltinimą dėl diskriminavimo Vara ir H.‑O. Schümann atžvilgiu, kiek tai susiję su Schümann laikotarpiu.

180. Visų pirma pažymėtina, kad Komisija ginčijamo sprendimo 457 konstatuojamojoje dalyje aiškiai pripažino, jog „tiesiogiai pažeidimą dariusi bendrovė HOS galiausiai asmeniškai priklausė H.‑O. < … > Schümann ir kad atsakomybė už šiuo laikotarpiu darytą pažeidimą galiausiai tenka H.‑O. Schümann“. Vis dėlto Komisija už HOS padarytą pažeidimą solidariai atsakinga nepripažino nei jos tiesioginės patronuojančiosios bendrovės Vara , nei H.‑O. Schümann.

181. Pagal teismo praktiką vienodo požiūrio principas, pagal kurį reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pagrįstas, yra bendras Sąjungos teisės principas, įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 20 ir 21 straipsniuose (2012 m. birželio 15 d. Teisingumo Teismo nutarties Otis Luxembourg ir kt. / Komisija , C‑494/11 P, 53 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2010 m. rugsėjo 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Akzo Nobel Chemicals ir Akcros Chemicals / Komisija , C‑550/07 P, Rink. p. I‑8301, 54 ir 55 punktus).

182. Be to, reikia pažymėti, kad šio sprendimo 36 punkte minėtoje teismo praktikoje numatyta galimybė patronuojančiai bendrovei skirti sankciją už dukterinės bendrovės neteisėtą elgesį savaime netrukdo nubausti pačios dukterinės bendrovės. Įmonei, t. y. ūkio subjektui, kurį sudaro asmenys ir materialūs ir nematerialūs elementai (1962 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Mannesmann / Haute Autorité , 19/61, Rink. p. 675, 705 ir 706), vadovauja jos įstatuose numatyti organai ir bet koks sprendimas, kuriuo jai skiriama bauda, gali būti adresuotas įmonės įstatuose numatytai vadovybei (valdybai, administracijai, prezidentui, direktoriui ir t. t.), net jei finansines pasekmes galiausiai patiria savininkai. Ši taisyklė būtų pažeista, jei iš įmonės neteisėtą elgesį nagrinėjančios Komisijos būtų reikalaujama visuomet patikrinti, kas yra lemiamą įtaką įmonei darantis savininkas, kad ji galėtų skirti sankciją tik jam (šiuo klausimu žr. 2004 m. balandžio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tokai Carbon ir kt. / Komisija , T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01–T‑246/01, T‑251/01 ir T‑252/01, Rink. p. II‑1181, 279–281 punktus). Taigi galimybė už dukterinės bendrovės elgesį nubausti patronuojančiąją bendrovę neturi įtakos sprendimo, adresuoto tik darant pažeidimą dalyvavusiai dukterinei bendrovei, teisėtumui, nes Komisija gali pasirinkti nubausti arba pažeidimą dariusią dukterinę bendrovę, arba patronuojančiąją bendrovę, kuri ją kontroliavo šiuo laikotarpiu (2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. / Komisija , T‑259/02–T‑264/02 ir T‑271/02, Rink. p. II‑5169, 331 punktas).

183. Tokį pasirinkimą Komisija turi ir dukterinės bendrovės ekonominio kontrolės perėmimo atveju. Nors tokiu atveju dukterinės bendrovės elgesį laikotarpiu iki jos perėmimo Komisija gali inkriminuoti ankstesnei patronuojančiajai bendrovei, o laikotarpiu po perėmimo – naujai patronuojančiajai bendrovei, ji neprivalo to padaryti ir gali nubausti tik dukterinę bendrovę už jos elgesį (182 punkte minėto Sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. / Komisija 332 punktas).

184. Nagrinėjamu atveju ieškovės neginčija HOS padaryto pažeidimo inkriminavimo bendrovei Sasol Wax dėl tarp šių bendrovių įvykusio teisinio perėmimo. Tokį inkriminavimą, beje, pateisina teismo praktika, pagal kurią konkurencijos taisykles pažeidusios subjekto teisinės ar organizacinės reformos nebūtinai lemia, kad sukuriama nauja įmonė, kuri nėra atsakinga už pirmtakės atliktus konkurencijos taisyklėms prieštaraujančius veiksmus, jei ekonominiu požiūriu abu subjektai yra identiški (žr. 2009 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo Erste Group Bank ir kt. / Komisija , C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ir C‑137/07 P, Rink. p. I‑8681, 79 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

185. Vis dėlto ieškovės mano, kad Komisija, už Sasol laikotarpį pripažinusi kartu su Sasol Wax solidariai atsakingomis Sasol Wax International , Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd , negalėjo nepažeisdama vienodo požiūrio principo atleisti HOS patronuojančiųjų bendrovių nuo solidarios atsakomybės, kiek tai susiję su Schümann laikotarpiu.

186. Konstatuotina, kad bendrovių Sasol Wax International , Sasol Holding in Germany ir Sasol Ltd , kurios Sasol laikotarpiu kontroliavo visą tiesiogiai dariusios pažeidimą bendrovės kapitalą, situacija buvo identiška Vara ir H.‑O. Schümann situacijai Schümann laikotarpiu.

187. Taigi Komisija dvi panašias situacijas vertino skirtingai.

188. Kiti Komisijos argumentai nepaneigia šios išvados.

189. Pirma, Komisija teigia, kad Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnyje nustatytos su senatimi susijusios taisyklės neleido jai pripažinti Vara ir H.‑O. Schümann solidariai atsakingais už HOS padarytą pažeidimą, nes visas HOS kapitalas jiems priklausė tik iki 1995 m. balandžio 30 d.

190. Šiuo klausimu, nors šiame procese Bendrasis Teismas neturi nuspręsti dėl Vara ir H.‑O. Schümann atsakomybės už Schümann Sasol padarytą pažeidimą, reikia pažymėti, kad įmanoma, jog tokios atsakomybės egzistavimo klausimą Komisija išnagrinėjo nepadarydama teisės klaidų, kaip antai nurodytų nagrinėjant pirmąjį pagrindą. Jei Komisija būtų pripažinusi, kad Vara ir H.‑O. Schümann atsakomybė susijusi su bendros įmonės laikotarpiu, kuris šiuo atveju tęsėsi iki 2002 m. birželio 30 d., nė vienas iš Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnyje numatytų senaties terminų nebūtų pasibaigęs 2005 m. kovo 17 d., kai Komisija buvo informuota apie kartelį ir HOS dalyvavimą.

191. Darytina išvada, kad su senatimi susijusius Komisijos argumentus reikia atmesti, nes siekdama pateisinti skirtingą požiūrį ji negali pagrįstai remtis tuo, kad, viena vertus, Vara ir H.‑O. Schümann, ir, kita vertus, ieškovių situacija buvo skirtinga, nes šio skirtumo galėtų nebūti, jei ji nebūtų padariusi vertinimo klaidų.

192. Antra, Komisijos nurodyta teismo praktika negali kompensuoti skirtingo požiūrio, apie kurį kalbama šio sprendimo 187 punkte. Šio sprendimo 182 punkte minėtame Sprendime Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. / Komisija (331 punktas) Bendrasis Teismas patvirtino, kad Komisija pagrįstai galėjo atsakinga pripažinti „a