ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičiančios Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinančios direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB, 10 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad sprendimas dėl prašymo išduoti Sąjungos piliečio šeimos nario leidimo gyventi šalyje kortelę turi būti priimtas ir apie jį pranešta per šioje nuostatoje numatytą šešių mėnesių terminą.

Iš tiesų, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 44 punkte, iš formuluotės „ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo prašymo pateikimo dienos“ aiškiai matyti, kad valstybės narės privalo išduoti Sąjungos piliečio šeimos nario leidimo gyventi šalyje kortelę suinteresuotajam asmeniui per tą terminą. Tačiau, kaip iš esmės pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 45 ir 46 punktuose, Direktyvos 2004/38 10 straipsnio 1 dalyje esanti „išdavimo“ sąvoka reiškia, kad per šioje nuostatoje nurodytą šešių mėnesių terminą kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos privalo išnagrinėti prašymą, priimti sprendimą ir, jei prašytojas atitinka teisės gyventi šalyje suteikimo sąlygas remiantis Direktyva 2004/38, išduoti prašytojui šią leidimo gyventi šalyje kortelę.

Tuo remiantis darytina išvada, kad valstybių narių pareiga išduoti leidimo gyventi šalyje kortelę Sąjungos piliečio šeimos nariui per Direktyvos 2004/38 10 straipsnio 1 dalyje nustatytą imperatyvų šešių mėnesių terminą neišvengiamai reiškia, kad sprendimas turi būti priimtas ir apie jį suinteresuotajam asmeniui pranešta prieš pasibaigiant šiam terminui.

Tas pats taikytina tais atvejais, kai kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos suinteresuotajam asmeniui atsisako išduoti Sąjungos piliečio šeimos nario leidimo gyventi šalyje kortelę.

(žr. 35, 36, 38, 39, 43 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų, iš dalies pakeista 2011 m. lapkričio 30 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 1251/2011, ir bendrieji principai, kuriais ji grindžiama, turi būti aiškinami taip, kad jie nedraudžia nacionalinės teisės normų, kaip nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal kurias nenumatoma periodinės kainų peržiūros po sutarčių šia direktyva reglamentuojamuose sektoriuose sudarymo.

Šiuo klausimu pažymėtina, kad iš jokios šios direktyvos nuostatos nematyti, kad ji turi būti aiškinama taip, jog ji draudžia tokias nacionalinės teisės normas, kaip kartu aiškinami Įstatyminio dekreto Nr. 163/2006 115 ir 206 straipsniai, kuriuose nenumatyta periodinės kainų peržiūros po sutarčių šia direktyva reglamentuojamuose sektoriuose sudarymo, nes joje valstybėms narėms nenustatyta jokios konkrečios pareigos numatyti nuostatas, kuriomis būtų reikalaujama, kad perkantysis subjektas sutiktų kontrahento naudai padidinti kainą po sutarties sudarymo. Be to, tokių teisės normų nedraudžia ir bendrieji principai, kuriais grindžiama Direktyva 2004/17, ypač šios direktyvos 10 straipsnyje įtvirtintas vienodo požiūrio principas ir iš jo kylanti skaidrumo pareiga. Priešingai, negalima atmesti tikimybės, kad kainos peržiūra po sutarties sudarymo gali pažeisti šį principą ir šią pareigą (pagal analogiją žr. 2016 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Finn Frogne, C‑549/14, EU:C:2016:634, 40 punktą). Iš tikrųjų, kaip savo rašytinėse pastabose pažymi Komisija, sutarties kaina yra labai svarbi perkančiajam subjektui vertinant pasiūlymus, taip pat jam priimant sprendimą sudaryti sutartį su tam tikru ūkio subjektu. Ši svarba, be kita ko, matyti iš to, kad kaina minima ir viename, ir kitame iš dviejų Direktyvos 2004/17 55 straipsnio 1 dalyje numatytų sutarties sudarymo kriterijų. Tokiomis aplinkybėmis nacionalinės teisės normos, pagal kurias nenumatoma periodinės kainų peržiūros po sutarčių šia direktyva reglamentuojamuose sektoriuose sudarymo, veikiau sudaro palankias sąlygas laikytis šių principų.

(žr. 29, 30, 36 punktus ir rezoliucinę dalį)
76

Vis dėlto nei Parlamento nurodyta aplinkybė, kad įdarbinti vairuotojai turi atlikti užduotis, be kita ko, Briuselyje, Liuksemburge ir Strasbūre, t. y. trijuose valstybių narių, kurių viena iš oficialiųjų kalbų yra prancūzų arba vokiečių kalba, miestuose, nei to paties Parlamento per posėdį Teisingumo Teisme nurodyta aplinkybė, kad asmenys, kuriuos turės vežti vairuotojai, dažniausiai vartoja anglų kalbą, negali pateisinti atrankos procedūros antrosios kalbos pasirinkimo apribojimo trimis aptariamomis kalbomis.
38

Be to, remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, aiškinant tokius Komisijos sprendimus reikia nagrinėti ne tik jų tekstą, bet ir remtis atitinkamos valstybės narės atliktu pranešimu (šiuo klausimu žr. 2010 m. gegužės 20 d. Sprendimo Todaro Nunziatina & C., C‑138/09, EU:C:2010:291, 31 punktą; 2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Kahla Thüringen Porzellan / Komisija, C‑537/08 P, EU:C:2010:769, 44 punktą ir 2012 m. kovo 22 d. Sprendimo Italija / Komisija, C‑200/11 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2012:165, 27 punktą). Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad pagalbos schemą patvirtinančio sprendimo apimtį iš principo riboja valstybės narės pranešimo rašte nurodytas biudžetas, net jei jis nėra minimas to sprendimo tekste (šiuo klausimu žr. 2012 m. kovo 22 d. Sprendimo Italija / Komisija, C‑200/11 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2012:165, 26 ir 27 punktus).
1.

Panaikinti 2016 m. rugsėjo 15 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Scuola Elementare Maria Montessori / Komisija (T‑220/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2016:484) tiek, kiek juo buvo atmestas Scuola Elementare Maria Montessori ieškinys dėl 2012 m. gruodžio 19 d. Komisijos sprendimo 2013/284/ES dėl valstybės pagalbos S.A. 20829 [C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)], Italijos įgyvendinta atleidimo nuo savivaldybių nekilnojamojo turto mokesčio schema, taikyta nekomercinių įstaigų konkretiems tikslams naudojamam nekilnojamajam turtui, panaikinimo dėl to, kad Europos Komisija nenurodė susigrąžinti neteisėtos pagalbos, suteiktos taikant atleidimą nuo Imposta comunale sugli immobili (savivaldybės nekilnojamojo turto mokestis).
38

Kaip pažymi, visų pirma, Bulgarijos vyriausybė, atsižvelgiant į pagrindinės bylos faktines aplinkybes, TTL nesinaudoja įsisteigimo laisve, nes per patronuojamąją bendrovę, padalinį ar atstovybę nevykdo veiklos Nyderlandų Karalystės, Lenkijos Respublikos ir Austrijos Respublikos teritorijose. Trys bendrovės nerezidentės Bulgarijos teritorijoje nevykdo veiklos per patronuojamąją bendrovę, padalinį ar atstovybę. Be to, prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodoma, kad šios trys bendrovės nerezidentės nėra susijusios su TTL.
53

Antra, dėl pirmojo klausimo byloje C‑94/17 nėra akivaizdu, kad šis klausimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos faktais ar objektu arba kad problema visiškai hipotetinė. Iš tikrųjų, kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 54 punkte, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nurodė, kad, nors jo nagrinėjamas kasacinis skundas konkrečiai susijęs su pasekmėmis, kylančiomis dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamos sąlygos nesąžiningo pobūdžio, jam taip pat kyla abejonių dėl Direktyvos 93/13 nuostatų, susijusių su šio nesąžiningumo konstatavimu, aiškinimo. Be to, negalima atmesti galimybės, kad pagal Ispanijos teisę šis teismas, nagrinėdamas jam pateiktą kasacinį skundą, gali arba privalo ex officio peržiūrėti šį nesąžiningą pobūdį ir ypač kriterijus, kuriais remiantis jis buvo nustatytas (atrodo, kad dėl šio aspekto dar nebuvo priimta galutinio sprendimo), nes, vadovaujantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, klausimą, susijusį su sutarties sąlygos pripažinimu nesąžininga, reikia prilyginti viešosios tvarkos klausimui, o nacionalinis teismas privalo, kai tik jam tampa žinomos šiuo atžvilgiu reikalingos teisinės ir faktinės aplinkybės, ex officio įvertinti galimą sutarties sąlygos, patenkančias į Direktyvos 93/13 taikymo sritį, nesąžiningumą (šiuo klausimu žr. 2012 m. birželio 14 d. Sprendimo Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, 44 punktą ir 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimo Asbeek Brusse ir de Man Garabito, C‑488/11, EU:C:2013:341, 40, 41 ir 44 punktus).
48

Be to, pabrėžtina, kad nors įstatymų numatytos paankstinto išėjimo į pensiją sistemos nepatenka į teisės aktų, taikytų darbuotojų migrantų socialinės apsaugos sistemoms iki Reglamento Nr. 883/2004 įsigaliojimo, taikymo sritį, nuo šiol sąvoka „priešpensinės išmokos“ minėto reglamento 1 straipsnio x punkte apibrėžiama kaip visos išmokos pinigais, išskyrus bedarbio pašalpą arba ankstyvą senatvės išmoką, kurios skiriamos nuo tam tikro amžiaus darbuotojams, apribojusiems, nutraukusiems arba sustabdžiusiems atlygintiną darbinę veiklą nesulaukus amžiaus, suteikiančio teisę gauti senatvės arba ankstyvą ištarnauto laiko pensiją, ir kurių gavimas nepriklauso nuo to, ar atitinkamas asmuo yra kompetentingos valstybės narės įdarbinimo tarnybų žinioje.
57

Be to, reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 95/46 4 straipsnio 1 dalies a punktą reikalaujama ne to, kad duomenis atitinkamai tvarkytų „pats“ padalinys, o tik to, kad tai būtų atliekama šiam padaliniui „vykdant veiklą“ (2014 m. gegužės 13 d. Sprendimo Google Spain ir Google, C‑131/12, EU:C:2014:317, 52 punktas).
19

Šio iš dalies pakeisto statuto 9 straipsnio b punkto pagrindu priimtos 2005 m. liepos 1 d.Richtlinie des Rates der Evangelischen Kirche in Deutschland über die Anforderungen der privatrechtlichen beruflichen Mitarbeit in der Evangelischen Kirche in Deutschland und des Diakonischen Werkes (EKD tarybos direktyva dėl reikalavimų, taikomų privatine teise reglamentuojamam profesiniam darbui EKD ir diakoninei tarnystei, toliau – Direktyva dėl profesinio darbo EKD) 2 straipsnio 1 dalyje numatyta: „Bažnytinės tarnystės misija – skleisti Evangeliją žodžiais ir veiksmais. Visi bažnyčioje ir diakonijoje dirbantys vyrai ir moterys įvairiais būdais prisideda prie šios misijos įgyvendinimo. Ši misija yra darbdavių ir darbuotojų teisių ir pareigų pagrindas.“
24

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikiantis teismas taip pat remiasi Europos Parlamentui ir Tarybai skirtu 2009 m. liepos 2 d. Komisijos komunikatu dėl Geresnio Direktyvos 2004/38 perkėlimo ir taikymo gairių [COM (2009) 313 final], kuris patvirtina tai, kad K. atžvilgiu priimtos priemonės proporcingumo vertinimas yra labai sudėtingas. K. ir jo šeimos nariai visiškai integravosi į Nyderlandų visuomenę, nes jie šioje šalyje gyveno nuo 2001 m. Be to, K. pažymėjo, kad jo šeima gavo Kroatijos pilietybę vien dėl etninių priežasčių; ši šalis yra jam visiškai svetima, jis niekada joje negyveno ir neturi ten jokių artimųjų.
23

Šiuo aspektu primintina, kad Direktyvos 2001/83 28 straipsnyje numatytą decentralizuotą procedūrą sudaro keli etapai. Visų pirma šio straipsnio 1 dalyje numatyta, kad pareiškėjas, siekdamas gauti leidimą prekiauti vaistu daugiau nei vienoje valstybėje narėje, pateikia tose valstybėse narėse paraišką, paremtą tapačiu aprašu; šiame apraše pateikiama pagal šią direktyvą reikalaujama informacija ir dokumentai, taip pat suinteresuotųjų šalių sąrašas bei vienai iš jų adresuotas prašymas veikti kaip referencinei valstybei narei ir parengti vaisto vertinimo ataskaitą, produkto charakteristikų santraukos projektą ir ženklinimo etikete bei informacinio lapelio projektą. Paskui pagal minėto straipsnio 3 ir 4 dalis referencinė valstybė narė parengia šių dokumentų projektus per 120 dienų nuo priimtinos paraiškos gavimo ir siunčia juos suinteresuotosioms valstybėms narėms ir pareiškėjui. Per 90 dienų nuo šių dokumentų gavimo suinteresuotosios valstybės narės patvirtina įvertinimo ataskaitą, produkto charakteristikų santrauką, ženklinimą etikete, informacinį lapelį ir apie tai informuoja referencinę valstybę narę. Ši patvirtina šalių susitarimą, užbaigia procedūrą ir apie tai informuoja pareiškėją. Galiausiai, remiantis to paties straipsnio 5 dalimi, kiekviena valstybė narė, kurioje buvo pateikta paraiška, priima sprendimą, remdamasi patvirtinta įvertinimo ataskaita, produkto charakteristikų santrauka, ženklinimu etikete ir informaciniu lapeliu, per 30 dienų nuo susitarimo pripažinimo.
38

Be to, kaip per posėdį nurodė visos į bylą įstojusios šalys, iš šios nuostatos parengiamųjų darbų matyti, kad, kaip pažymėjo generalinis advokatas savo išvados 34 punkte, pradiniame Komisijos pasiūlyme buvo norima nustatyti privalomą šešių mėnesių eksportavimo laikotarpį, tačiau tam nepritarė Europos Sąjungos Taryba, ir galiausiai valstybės narės susitarė dėl formuluotės, kurią perteikia Reglamento Nr. 883/2004 64 straipsnio 1 dalies c punkto antros sakinio dalies tekstas.
78

Be to, plačiai žinoma, kad dar gerokai iki 1998 m. liepos 1 d., kada įsigaliojo Reglamentas Nr. 905/98, nustatantis nuostatą, kuri vėliau buvo įtraukta, be kita ko, į Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies b ir c punktus, Kinijoje vyraujanti ekonomikos sistema jau nebebuvo valstybinės prekybos šalies sistema. Iš tiesų, ji buvo šalies, kurioje, nors vis dar neveikė rinkos ekonomika, jau buvo įvykdytos tam tikros reformos, kurios sumažino valstybės kontrolę ir kurios ekonomikai daugelyje sektorių iš esmės buvo, be kita ko, vis dar būdingi penkmečio planai.
20

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad vienodas Sąjungos teisės aiškinimas vis dėlto galėtų būti laikomas užtikrintu šiuo atveju, jei iki arbitražo sprendimo vykdymo valstybės teismas galėtų atlikti arbitražo sprendimo suderinamumo su Sąjungos teise patikrinimą ir prireikus galėtų kreiptis į Teisingumo Teismą, kad šis priimtų prejudicinį sprendimą. Be to, pagal Civilinio proceso kodekso 1059 straipsnio 2 dalies 2 punkto b papunktį arbitražo sprendimo pripažinimo ar vykdymo prieštaravimas viešajai tvarkai yra vienas iš tokio sprendimo panaikinimo motyvų. Kaip nusprendė ir Teisingumo Teismas dėl arbitražo sprendimų, kuriais išsprendžiamas privačių subjektų ginčas, nacionalinių teismų jurisdikcija patikrinti arbitražo sprendimą dėl ginčo tarp privataus subjekto ir valstybės narės galėtų būti pagrįstai taikoma tik dėl pagrindinių Sąjungos teisės nuostatų pažeidimo. Ši aplinkybė neturėti lemti tai, kad arbitražinė išlyga, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, prieštarauja SESV 267 straipsniui.
92

Be to, kalbėdamas apie kitas autonomines sritis (ne Baskiją) Bendrasis Teismas Sprendimo T‑465/13 (EU:T:2015:900) 62 punkte, Sprendimo T‑487/13 (EU:T:2015:899) 113 punkte ir Sprendimo T‑541/13 (EU:T:2015:898) 92 punkte klaidingai nusprendė, kad minėti aktai nebuvo pateikti per administracinę procedūrą ir kad Komisija neprivalėjo jų nagrinėti atlikdama pirmosios Altmark sąlygos tenkinimo analizę, nes ji žinojo apie šiose autonominėse srityse organizuotus viešuosius pirkimus, turėjo su jais susijusias specifikacijas ir žinojo konkursų laimėtojus. Apeliantės mano, kad Bendrasis Teismas dėl to, kad Komisija neatsižvelgė į šiuos konkursus, turėjo ją nubausti taip, kaip tai padarė Sprendimo T‑465/13 (EU:T:2015:900) 85 punkte ir Sprendimo T‑541/13 (EU:T:2015:898) 60 punkte dėl ketvirtosios Altmark sąlygos.
14

Šiomis aplinkybėmis Københavns byret (Kopenhagos apylinkės teismas (Danija)) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą: „Ar šiuo atveju galioja taisyklė, kad pagal [Direktyvos 98/34] 8 straipsnio 1 dalį (siejamą su 1 straipsnio 1, 2, 5 ir 11 punktais) reikalinga pranešti esant tokiai situacijai, kai: a) turi būti įgyvendinamas įstatymas, iš dalies keičiantis Įstatymą dėl tam tikrų žaidimų, loterijų ir lažybų, kuriame įtvirtinta nuostata, kad bausmės skiriamos, inter alia, tam, kas tyčia ar dėl didelio neatsargumo „nacionalinėje teritorijoje siūlo žaidimus, loterijas ar lažybas, kai jam neišduota licencija pagal 1 straipsnį“, ir tam, kas tyčia ar dėl didelio neatsargumo „reklamuoja žaidimų, loterijų ir lažybų paslaugas, teikiamas be licencijos, kaip tai numatyta 1 straipsnyje“; ir b) iš šio dalies keičiamo teisės akto parengiamųjų darbų matyti, kad aukščiau minėtos bausmių skyrimo nuostatos tikslas yra, pirma, patikslinti arba nustatyti draudimą ne Danijoje esančioms žaidimų organizavimo bendrovėms siūlyti žaidimus internete, kurie yra tiesiogiai skirti Danijos rinkai, ir, antra, uždrausti, be kita ko, užsienio žaidimų paslaugų teikėjų internete siūlomų žaidimų reklamą, nes tuose parengiamuosiuose darbuose nurodyta, jog nėra abejonės, kad pagal iki naujųjų pakeitimų galiojusias taisykles buvo laikoma, jog žaidimo priemonės yra neteisėtos, jeigu ne Danijoje esanti žaidimo bendrovė, naudodamasi pardavimų kanalais, iš tikrųjų fiziškai parduoda žaidimo prietaisus Danijos teritorijoje; tačiau kyla didesnė abejonė, ar žaidimai, skirti Danijoje esantiems dalyviams, bet siūlomi ne iš Danijos teritorijos, taip pat patenka į minėtos nuostatos dėl bausmių taikymo sritį; todėl yra būtina išaiškinti, ar tokioms siūlomos žaidimų formoms yra taikoma ši nuostata. Iš parengiamųjų darbų taip pat matyti, kad siūloma numatyti žaidimų, lošimų ir lažybų, kuriems pagal šį įstatymą neišduota licencija, reklamos draudimą ir kad dalinis pakeitimas atitinka dabartinį draudimą, numatytą Žirgų lenktynių lažybų įstatymo 12 straipsnio 3 pastraipoje ir kuriuo patikslinta Lažybų ir loterijų įstatymo 10 straipsnio 4 pastraipa. Toliau parengiamuosiuose darbuose taip pat nurodoma, kad šio draudimo tikslas – nuo konkurencijos apsaugoti žaidimų tiekėjus, turinčius Danijos valdžios institucijų išduotą licenciją, nuo tų žaidimus siūlančių bendrovių, kurios tokios licencijos neturi ir dėl to negali teisėtai siūlyti ar tarpininkauti siūlant žaidimus Danijoje?“
32

Be to, žodžiai „po to, kai išdirbo“, kurie vartojami Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 3 dalies b punkto versijose ir anglų („after having been employed“), ir prancūzų („après avoir été employé“) kalbomis ir kurių, kaip pažymi atsakovai pagrindinėje byloje, nebuvo Europos Komisijos pateiktuose pradiniame ir iš dalies pakeistame direktyvos pasiūlymuose (Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje (OL C 270 E, 2001, p. 150), ir iš dalies pakeistas Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje (COM (2003) 199 final)), gali būti suprantami kaip reiškiantys, kad asmuo anksčiau dirbo pagal darbo sutartį.
31

Be to, šios direktyvos 5 straipsnio 5 dalyje nurodyta, kad išimtys arba apribojimai, numatyti, be kita ko, 5 straipsnio 2 dalyje, taikomi tik tam tikrais specialiais atvejais, kurie neprieštarauja įprastiniam kūrinio ar kito saugomo objekto naudojimui ir nepagrįstai nepažeidžia teisėtų teisių turėtojų interesų.
20

To paties įstatymo 367 straipsnio „Solidarioji vadovų atsakomybė“ 1 dalyje skelbiama: „Už bendrovės įsipareigojimus, kilusius po likvidavimo teisinio pagrindo atsiradimo, solidariai atsako vadovai, kurie neįvykdo pareigos per dviejų mėnesių terminą sušaukti visuotinį susirinkimą, kad prireikus būtų priimtas sprendimas likviduoti bendrovę, ir vadovai, kurie nesikreipia į teismą dėl įmonės likvidavimo arba, jei reikia, dėl bankroto paskelbimo per dviejų mėnesių terminą, kuris skaičiuojamas nuo numatytos visuotinio susirinkimo datos, jeigu jis nesusirenka, arba nuo įvykusio susirinkimo datos, jeigu jis balsuoja prieš likvidavimą. <…>“
10

2013 m. liepos 27 d. Komisijai adresuotu raštu China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME) (Kinijos įrenginių ir elektronikos gaminių importo ir eksporto prekybos rūmai (CCCME, Kinija) pagal antidempingo procedūrą pateikė bendrą kelių Kinijos eksportuojančių gamintojų įsipareigojimų pasiūlymą. Iš esmės jie minėtų gamintojų-eksportuotojų ir savo paties vardu siūlė fotovoltinių modulių ir jų pagrindinių sudėtinių dalių (t. y. elementų ir plokštelių) importui taikyti minimalias kainas iki tam tikro metinio importo lygio (toliau – MIK).
10

Pirmoji atsakovė pagrindinėje byloje Merck & Co., kurios akcijomis prekiaujama biržoje, yra antrosios atsakovės pagrindinėje byloje Merck Sharp & Dohme patronuojančioji bendrovė; Merck Sharp & Dohme daugiausia gamina ir platina vaistus ir vakciną, taip pat kosmetikos ir sveikatos priežiūros produktus. Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad Merck Sharp & Dohme rūpinasi įmonių grupės kasdiene veikla, visų pirma jos pristatymu internete, be kita ko, skelbdama jos akcininkus dominančią informaciją. Trečioji atsakovė pagrindinėje byloje MSD Sharp & Dohme yra Merck & Co dukterinė bendrovė, įsikūrusi Vokietijoje.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant The English Bridge Union Limited (toliau – EBU) ir Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Jungtinės Karalystės mokesčių ir muitų administratorius, toliau – mokesčių administratorius) ginčą dėl EBU gaunamų mokesčių už dalyvavimą organizuojamuose dvigubo bridžo turnyruose apmokestinimo pridėtinės vertės mokesčiu (PVM).
13

Direktyvos 2013/33 9 straipsnyje „Sulaikytiems prašytojams teikiamos garantijos“ įtvirtinta: „1. Prašytojas sulaikomas tik kuo trumpiau, o laikomas sulaikytas tik tol, kol taikomi 8 straipsnio 3 dalyje nustatyti pagrindai. Su 8 straipsnio 3 dalyje nustatytais sulaikymo pagrindais susijusios administracinės procedūros vykdomos deramai kruopščiai. Sulaikymo trukmės pratęsimo negalima pateisinti ne dėl prašytojo kaltės ilgai trunkančiomis administracinėmis procedūromis. 2. Įsakymą sulaikyti prašytoją raštu parengia teisminės arba administracinės institucijos. Įsakyme sulaikyti nurodomos faktinės ir teisinės sulaikymo priežastys, kuriomis grindžiamas sulaikymas. 3. Jeigu įsakymą sulaikyti priima administracinės institucijos, valstybės narės užtikrina, kad ex officio ir (arba) prašytojo prašymu būtų skubiai įvykdytas teisminis sulaikymo teisėtumo peržiūrėjimas. Kai toks peržiūrėjimas vykdomas ex officio, jis atliekamas kiek įmanoma greičiau po sulaikymo pradžios. Kai jis vykdomas prašytojo prašymu, jis atliekamas kiek įmanoma greičiau po to, kai buvo pradėtos atitinkamos procedūros. Šiuo tikslu valstybės narės nacionalinėje teisėje nustato laikotarpį, per kurį turi būti įvykdytas teisminis peržiūrėjimas ex officio ir (arba) teisminis peržiūrėjimas prašytojo prašymu. Jei, atlikus teisminį peržiūrėjimą, sulaikymas laikomas neteisėtu, atitinkamas prašytojas nedelsiant paleidžiamas. 4. Sulaikyti prašytojai nedelsiant raštu jiems suprantama kalba arba kalba, kurią, kaip pagrįstai manoma, jie supranta, informuojami apie sulaikymo priežastis ir nacionalinėje teisėje nustatytą įsakymo sulaikyti apskundimo tvarką, taip pat apie galimybę prašyti skirti nemokamą teisinę pagalbą ir atstovavimą. 5. Teisminė institucija pagrįstais laiko tarpais ex officio ir (arba) susijusio prašytojo prašymu peržiūri sulaikymą, visų pirma, kai jis pratęsiamas, kai atsiranda svarbių aplinkybių arba gaunama naujos informacijos, kuri gali turėti poveikio sulaikymo teisėtumui. <…>“