ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
22.

Šiomis aplinkybėmis Hof van beroep te Brussel (Briuselio apeliacinis teismas) pateikė Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus: „1.1. Ar sąvoka „teisminė institucija“, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 6 straipsnio 2 dalį, yra savarankiška Sąjungos teisės sąvoka? 1.2. Jeigu į 1.1 klausimą būtų atsakyta teigiamai, pagal kokius kriterijus galima nustatyti, ar vykdančiosios valstybės narės institucija yra tokia teisminė institucija, o jos vykdomas Europos arešto orderis yra teisminis sprendimas? 1.3. Jeigu į 1.1 klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Nyderlandų prokuratūra, tiksliau sakant Officier van Justitie (prokuroras), patenka į sąvokos „teisminė institucija“ taikymo sritį, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 6 straipsnio 2 dalį, o šios institucijos vykdomas Europos arešto orderis yra teisminis sprendimas? 1.4. Jeigu į 1.3 klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar leidžiama, kad teisminė institucija, tiksliau sakant Overleveringskamer te Amsterdam (Amsterdamo perdavimo kolegija), patikrintų pirminį perdavimą pagal Pagrindų sprendimo 15 straipsnį, užtikrindama, be kita ko, asmens, dėl kurio išduotas Europos arešto orderis, teisę būti išklausytam ir teisę kreiptis į teismą teisminės gynybos, kai už tolesnį perdavimą pagal Pagrindų sprendimo 27 straipsnį yra atsakinga kita institucija, t. y. prokuratūra, neužtikrinanti asmens, dėl kurio išduotas Europos arešto orderis, teisės būti išklausytam ir kreiptis į teismą teisminės gynybos, o dėl to be pateisinamos priežasties atsiranda akivaizdus nenuoseklumas tarp Pagrindų sprendimo nuostatų? 1.5. Jeigu į 1.3 ir 1.4 klausimus būtų atsakyta teigiamai, ar Pagrindų sprendimo 14, 19 ir 27 straipsnius reikia aiškinti taip, kad prokuratūra, veikianti kaip vykdančioji teisminė institucija, ypač turi užtikrinti asmens, dėl kurio išduotas Europos Sąjungos arešto orderis, teisę būti išklausytam ir kreiptis į teismą prieš išduodama sutikimą dėl asmens baudžiamojo persekiojimo, nuteisimo arba suėmimo, kiek tai susiję su laisvės atėmimo bausmės arba sprendimo dėl įkalinimo dėl nusikalstamos veikos, kuri buvo padaryta iki jo perdavimo pagal Europos arešto orderį ir kurios perdavimo prašymas neapima? 2. Ar Amsterdamo Arrondissementsparket (Amsterdamo apylinkės prokuratūra) prokuroras, įgyvendinantis [Olw] 14 straipsnį, yra vykdančioji teisminė institucija, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 6 straipsnio 2 dalį, kuri perdavė ieškomą asmenį ir kuri gali duoti sutikimą, kaip tai suprantama pagal Pagrindų sprendimo 27 straipsnio 3 dalies g punktą ir 4 dalį?“
16.

Societatea de Producere a Energiei Electrictrica în Hidrocentrale Hidroelectrica SA (toliau – Hidroelectrica) yra pagal Rumunijos teisę įsteigta bendrovė, kurios didžioji kapitalo dalis priklauso valstybei. Jos tikslas, be kita ko, yra perduoti ir paskirstyti elektros energiją; be to, ji turi elektros energijos gamybos ir tiekimo licencijas.
25.

2016 m. birželio 1 d.Interseroh prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikė ieškinį, kuriame prašė pripažinti, jog ji turi teisę nagrinėjamą atliekų mišinį į kitas ES valstybes nares vežti taikydama Reglamento (EB) Nr. 1013/2006 18 straipsnyje numatytą žaliąją kontrolės procedūrą. Atsižvelgdamas į tai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar taikant tą reglamentą nagrinėjamos atliekos turėtų būti klasifikuojamos kaip atliekos, išvardytos žaliajame sąraše, ir pateikė Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Reglamento Nr. 1013/2006 3 straipsnio 2 dalį, kurioje nustatyta, kad jei vežama daugiau kaip 20 kg atliekų, toliau nurodytam naudojimui skirtų atliekų vežimui taikomi bendri 18 straipsnyje nustatyti informacijos reikalavimai: a) III ar IIIB prieduose nurodytoms atliekoms; b) III priede vienu atskiru įrašu neklasifikuojamiems mišiniams, sudarytiems iš dviejų ar daugiau III priede išvardytų atliekų, jeigu dėl šių mišinių sudėties nesumažėja jų nekenksmingas aplinkai naudojimas, ir su sąlyga, kad šie mišiniai pagal 58 straipsnio nuostatas yra nurodyti IIIA priede, reikia aiškinti taip, kad popieriaus, statybinio kartono ir popieriaus gaminių atliekų mišiniai, kurie (būdami tokios sudėties, kai jų atskirai paimtos atliekų frakcijos) patenka į Bazelio konvencijos IX priedo B3020 įrašo pirmąsias tris įtraukas ir, be to, turi iki 10 % teršalų frakciją, turi būti klasifikuojami priskiriant Bazelio konvencijos B3020 kodą ir dėl to jiems taikomi bendri 18 straipsnyje nustatyti informacijos reikalavimai, o ne 4 straipsnyje nustatyta pareiga pranešti? Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai: 2. Ar Reglamento Nr. 1013/2006 3 straipsnio 2 dalį, kurioje nustatyta, kad jei vežama daugiau kaip 20 kg atliekų, toliau nurodytam naudojimui skirtų atliekų vežimui taikomi bendri 18 straipsnyje nustatyti informacijos reikalavimai: a) III ar IIIB prieduose nurodytoms atliekoms; b) III priede vienu atskiru įrašu neklasifikuojamiems mišiniams, sudarytiems iš dviejų ar daugiau III priede išvardytų atliekų, jeigu dėl šių mišinių sudėties nesumažėja jų nekenksmingas aplinkai naudojimas, ir su sąlyga, kad šie mišiniai pagal 58 straipsnio nuostatas yra nurodyti IIIA priede, reikia aiškinti taip, kad popieriaus, statybinio kartono ir popieriaus gaminių atliekų mišiniai, kurie (būdami tokios sudėties, kai jų atskirai paimtos atliekų frakcijos) patenka į Bazelio konvencijos IX priedo B3020 įrašo pirmąsias tris įtraukas ir, be to, turi iki 10 % teršalų frakciją, nėra priskirtini IIIA priedo 3 punkto g papunkčiui, todėl jiems taikomi ne bendri 18 straipsnyje nustatyti informacijos reikalavimai, o 4 straipsnyje nustatyta pareiga pranešti?“
10.

Pasak prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, Mokesčių kodekse nenustatyta jokio maksimalaus termino, per kurį turi būti atliktas mokestinis patikrinimas arba vertinimo procedūra, per kurią atliekamas mokestinis patikrinimas. Nustatytas tik mokesčio apskaičiavimo terminas. Pagal Mokesčių kodekso 148 straipsnį tais atvejais, kai mokestinis patikrinimas pradedamas prieš pasibaigiant nustatytam terminui, per kurį turi būti apskaičiuotas mokestis, šį mokestį reikia apskaičiuoti per trejus metus nuo patikrinimo pradžios. Inter alia, terminas, per kurį galima apskaičiuoti mokestį, sustabdomas tuo metu, kai mokesčių administratorius bendradarbiauja tarptautiniu lygmeniu. Tačiau bet kuriuo atveju šis terminas negali viršyti 10 metų.
29.

Per tą laiką kasatorė kreipėsi į Administratīvā apgabaltiesa (Apygardos administracinis teismas, Latvija), prašydama panaikinti ginčijamą sprendimą ir atlyginti žalą. Ji tvirtino, kad atsakomybė už mokėjimo neįvykdymą turi būti priskirta bankui Snoras, kuris, jau nustačius veiklos apribojimą, pervedė lėšas į jos korespondentinę sąskaitą. Be to, ji teigė, kad vidaus kontrolės procedūrose neįmanoma numatyti tokių aplinkybių.
52.

Be to, Direktyvos 2009/72 50 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad šia direktyva siekiama, kad dėl „viešųjų paslaugų reikalavimų <…> ir iš jų kylančių bendrųjų minimalių standartų <…> visi vartotojai <…> galėtų pasinaudoti konkurencijos ir sąžiningų kainų teikiama nauda, ir kad „Sąjungos piliečiams ir, kai valstybės narės mano, kad to reikia, mažosioms įmonėms turėtų būti suteikta galimybė pasinaudoti įpareigojimais viešųjų paslaugų teikimo srityje, ypač susijusiais su tiekimo saugumu, ir prieinamomis kainomis <…>“. Iš to išplaukia, kad viešųjų paslaugų įpareigojimas, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2009/72, yra įpareigojimas sukurti bendrus minimalius standartus, kurie būtų naudingi nenustatytoms asmenų grupėms, net jei jie nėra galutiniai vartotojai. Ir atvirkščiai, finansavimo įpareigojimais nesukuriami bendri būtini standartai, ir jie susiję su nustatyta gavėjų grupe, t. y. valstybėmis narėmis, jei jos nusprendžia pačios teikti bendros ekonominės svarbos paslaugas, arba įmonėmis, atsakingomis už tos paslaugos teikimą.
98.

Be to, 2012 m. balandžio 3 d. EŽTT sprendime Van der Heidjen prieš Nyderlandus (CE:ECHR:2012:0403JUD004285705, 69 punktas) buvo nurodyta: „Santuoka suteikia specialų statusą ją sudariusiems asmenims. Teisės į santuoką įgyvendinimas saugomas pagal [1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos] 12 straipsnį ir sukelia socialinių, asmeninių ir teisinių pasekmių (mutatis mutandis žr. 2008 m. balandžio 29 d. EŽTT sprendimo Burden prieš Jungtinę Karalystę, CE:ECHR:2008:0429JUD001337805, 63 punktą ir 2010 m. lapkričio 2 d. EŽTT sprendimo Şerife Yiğit prieš Turikiją, CE:ECHR:2010:1102JUD000397605, 72 punktą). Be to, įregistruotos partnerystės teisinės pasekmės leidžia atskirti šios rūšies santykį nuo kitų bendro gyvenimo formų. Esminis elementas yra ne santykio trukmė ar tarpusavio pagalbos pobūdis, o veikiau viešo įsipareigojimo buvimas, neatsiejamas nuo visų sutartinio pobūdžio teisių ir pareigų.“
24.

Kalbėdamas apie antrąjį ieškinio pagrindą, Bendrasis Teismas atmetė Tulliallan teiginį, kad Apeliacinė taryba nemotyvavo, kodėl atmetė ieškovės argumentą dėl Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalies pažeidimo. Be to, Bendrasis Teismas nusprendė, kad per procedūrą Protestų skyriuje Tulliallan, kaip protestą pareiškęs asmuo, kaltindama Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalies pažeidimu, nenurodė faktinių ir teisinių aplinkybių, būtinų norint įrodyti, kad buvo įvykdytos šios nuostatos taikymo sąlygos. Bendrasis Teismas taip pat konstatavo, kad Tulliallan Apeliacinėje taryboje tik nurodė, kad „palaiko Protestų skyriui pateiktus argumentus“, nors nepagrindė šių argumentų nei faktinėmis, nei teisinėmis aplinkybėmis. Bendrasis Teismas skundžiamų sprendimų 62 punkte konstatavo, kad Apeliacinė taryba padarė teisingą išvadą, jog Tulliallan neįrodė, kad buvo tinkamai įvykdytos sąlygos ieškiniui dėl prisidengimo svetimu vardu pagrįsti, ir atmetė antrąjį ieškinio pagrindą.
53.

Informaciją turėtojui turi teikti ne tik viešosios valdžios institucijos pagal Įgyvendinimo reglamento 11 straipsnį, kaip nustatyta Pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalies šeštoje įtraukoje. Įgyvendinimo reglamento 11 straipsnis yra tik viena iš 4 skyriaus nuostatų. Šio skyriaus, kuris yra skirtas informacijai, 8 ir 9 straipsniuose nustatytos taisyklės dėl informacijos, kurią turėtojui turi pateikti atitinkamai ūkininkas ir perdirbėjas. Abiejose nuostatose aiškiai nurodyta, kad informacija, kurią turi pateikti ūkininkai ir perdirbėjai, taip pat susijusi su veislėmis, o ne rūšimis. Be to, pagal Įgyvendinimo reglamento 8 straipsnio 4 dalį ir 9 straipsnio 4 dalį turėtojas savo prašyme pateikti informaciją nurodo „veislę arba veisles, apie kurias jis nori gauti informaciją, taip pat nuorodą arba nuorodas į atitinkamą augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje teisę arba teises“. Jeigu to prašo ūkininkas arba perdirbėjas, „pateikiamas ir turėtojo statuso įrodymas“.
10.

2014 ir 2015 m. Keskkonnaamet (Aplinkos tarnyba) išdavė AS Tallinna Vesi, nuotekų valymo įrenginių operatoriui, leidimus tvarkyti atliekas Taline (Estija) esančiame atliekų apdorojimo įrenginyje, per metus neviršijant 32000 t atliekų kiekio, ir Harjumos apskrities Harku savivaldybėje (Estija) esančiame atliekų apdorojimo įrenginyje, per metus neviršijant 7000 t atliekų kiekio.
41.

Kartoju, kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodytomis aplinkybėmis nebuvo rizikos, jog prekės pateks į Sąjungos ekonominę apyvartą per Vokietiją. Be to, kategoriškai užtikrinama, kad šis patekimas ir atidavimas vartoti įvyko būtent Graikijoje. Jei tai tiesa, mano manymu, nereikia remtis prezumpcija, kai faktas jau yra patikrintas, ir spėlioti apie to fakto įvykimo riziką.
19.

Tokiomis aplinkybėmis Bundesgerichtshof (Aukščiausiasis Federalinis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar valstybės narės gali priimti tokią nuostatą, kaip EGBGB 246a straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos pirmo sakinio 2 punktą, pagal kurią prekiautojas, sudarantis nuotolinės prekybos sutartį, prieš vartotojui pareiškiant ketinimą ją sudaryti yra įpareigojamas pateikti savo telefono numerį ne tik tokiu atveju, jei turi, bet visada? 2. Ar Direktyvos 2011/83/ES 6 straipsnio 1 dalies c punkto versijoje vokiečių kalba vartojamas žodžių junginys „gegebenenfalls“ („jei turi“) reiškia, kad nusprendęs sudarinėti nuotolinės prekybos sutartis prekiautojas privalo informuoti tik apie savo įmonėje jau faktiškai esančias komunikacijos priemones, t. y. iš jo nėra reikalaujama naujai įsirengti telefono ar fakso liniją arba susikurti elektroninio pašto dėžutę? 3. Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai: Ar Direktyvos 2011/83/ES 6 straipsnio 1 dalies c punkto versijoje vokiečių kalba vartojamas žodžių junginys „gegebenenfalls“ („jei turi“) reiškia, kad įmonėje jau egzistuojančiomis laikomos tik tokios komunikacijos priemonės, kurias prekiautojas bet kuriuo atveju faktiškai naudoja, be kita ko, ir bendrauti su vartotojais, kai sudaro nuotolinės prekybos sutartis; ar egzistuojančiomis įmonėje laikomos ir tokios komunikacijos priemonės, kurias prekiautojas iki šiol naudojo išimtinai kitiems tikslams, pavyzdžiui, bendraudamas su kitais prekiautojais arba valdžios institucijomis? 4. Ar Direktyvos 2011/83/ES 83 straipsnio 1 dalies c punkte pateiktas komunikacijos priemonių sąrašas – telefonas, faksas ir elektroninis paštas – yra baigtinis, ar prekiautojas gali naudoti ir kitas, jame nenurodytas komunikacijos priemones, pavyzdžiui, pokalbį internetu (online chat) arba grįžtamojo skambučio (call-back) sistemą, jeigu tai leidžia vartotojui greitai susisiekti su prekiautoju ir veiksmingai su juo bendrauti? 5. Ar taikant Direktyvos 2011/83/ES 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą skaidrumo reikalavimą, pagal kurį prekiautojas privalo aiškiai ir suprantamai informuoti vartotoją apie Direktyvos 2011/83/ES 6 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytas komunikacijos priemones, yra svarbu šią informaciją pateikti greitai ir veiksmingai?“
28.

Infratel mano, kad prejudicinis klausimas nepriimtinas dėl to, kad yra hipotetinis, nes prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neabejoja dėl taikomos Sąjungos teisės išaiškinimo ir jau yra priėmęs sprendimą dėl pagrindinės bylos dalyko. Be to, ji teigia, kad nepadaryta jokio išankstinę atranką įveikusių subjektų, dėl kurių pateikti pasiūlymai, pakeitimo. Tuo metu, kai Enel Open Fiber pateikė savo pasiūlymą, ji veikė kaip vienas veiklos vykdytojas ir jos sudėtis buvo tokia pati kaip ir išankstinės atrankos etapu. Dėl sujungimo jos teisinis subjektiškumas nepasikeitė, taigi ji yra tapati išankstinę atranką įveikusiai įmonei.
6.

9 straipsnyje nurodyta: „1. Numatoma viešosios sutarties vertė apskaičiuojama remiantis visa mokėtina suma be PVM, kurią yra įvertinusi perkančioji organizacija. Apskaičiuojant sutarties vertę, atsižvelgiama į visą numatomą sumą, įskaitant visas galimas pasirinkti galimybes ir sutarties pratęsimus. <…> 3. Nėra leidžiama suskaidyti darbų projektų arba siūlomų pirkti tam tikrų prekių ir (arba) paslaugų kiekių, kai tokio suskaidymo tikslas yra išvengti šios direktyvos taikymo. <…> 7. Viešojo prekių ar paslaugų pirkimo sutarčių, kurios pagal savo prigimtį yra nuolat vykdomos arba per tam tikrą laiką ketinamos pratęsti, atveju numatoma sutarties vertė apskaičiuojama, remiantis: a) arba visa faktine to paties tipo viena po kitos einančių sutarčių, sudarytų per ankstesnį dvylikos mėnesių arba pakoreguotų finansinių metų laikotarpį, verte, jei įmanoma, atsižvelgiant į kiekio ar vertės pokyčius, kurie galėtų įvykti per 12 mėnesių nuo pradinės pirkimo sutarties sudarymo; b) arba visa numatyta viena po kitos einančių sutarčių, sudarytų per 12 mėnesių nuo pirmojo pristatymo arba per finansinius metus, jei jie yra ilgesni nei 12 mėnesių, verte. Pasirenkant būdą numatomai viešosios sutarties vertei apskaičiuoti neturi būti siekiama išvengti šios direktyvos taikymo. <…> 9. Preliminariųjų susitarimų ir dinaminių pirkimo sistemų atveju atsižvelgiama į didžiausią numatomą visų per visą preliminariojo susitarimo arba dinaminės pirkimo sistemos galiojimo laiką numatytų sutarčių vertę be PVM.“
41.

Šią formuluotę Teisingumo Teismas pirmiausia pavartojo Sprendime Gourdain ( 21 ). Kaip Teisingumo Teismas ne kartą pažymėjo ( 22 ), ta pati formuluotė pateikiama Bankroto reglamento 6 konstatuojamojoje dalyje, apibrėžiant jo dalyką. Be to, ta pati formuluotė vartojama Bankroto reglamento 25 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje. Šio straipsnio pirmoje pastraipoje nustatoma pareiga pripažinti sprendimus, kuriuos priima teismas, turintis jurisdikciją pagal reglamento 3 straipsnio 1 dalį ( 23 ). Pagal to paties straipsnio antrą pastraipą jo pirma pastraipa taip pat taikoma „teismo sprendimams, kylantiems tiesiogiai iš bankroto bylos ir glaudžiai su ja susijusiems“. Be to, Sprendime Seagon Teisingumo Teismas konstatavo, kad Bankroto reglamento 3 straipsnio 1 dalyje „valstybei narei, kurios teritorijoje buvo iškelta bankroto byla, taip pat suteikiama tarptautinė jurisdikcija tiesiogiai išplaukiančių iš šios bylos ir glaudžiai su ja susijusių ieškinių atžvilgiu“ ( 24 ).
90.

Be to, teisės doktrinoje pažymima ( 21 ): „In the light of the [HGA] case law it may <…> be concluded that where soft law guidelines purport to introduce a legal obligation to submit a specific application form in order to be considered as eligible for an aid scheme it is highly questionable that if an applicant has failed to do so, the Commission could conclude that the aid would be incompatible without more. It is submitted that, in the light of [that case law], the failure to comply with such formalities should not establish a non-rebuttable presumption that the aid has no incentive effect and is incompatible – the Commission should look at the circumstances of the case to assess whether the (potential) beneficiary has an incentive to change its behavior. It will of course be for the Member States [or the beneficiaries] to provide sufficient evidence to support this claim.“
40.

Pirma, atrodo, sutariama dėl to, kad skirtingas seksualinių santykių su nepilnamečiais traktavimas pagal baudžiamąją teisę, priklausomai nuo to, ar santykiai buvo homoseksualiniai, ar heteroseksualiniai, kas buvo taikoma pagal 1974 m. galiojusius Austrijos įstatymus, šiandien būtų nepriimtinas. Darytina loginė išvada, kad tas pats būtų pasakytina apie argumentus dėl kasatoriaus seksualinės orientacijos sprendimo drausminėje byloje motyvuojamoje dalyje. Austrijos vyriausybė neginčijo nė vieno iš šių teiginių. Vis dėlto, nesant ginčo šiuo klausimu, Austrijos valdžios institucijos teigė, kad tiek baudžiamosios, tiek drausminės sankcijos buvo visiškai teisėtos pagal 1974 ir 1975 m. galiojusius Austrijos įstatymus. Ši vyriausybė taip pat teigė, kad sankcijos atitiko tuo metu Europoje taikytus standartus, kurie nuo to laiko pasikeitė.
53.

Be to, jeigu konkrečios valiutos naudojimas būtų buvęs lemiamas aspektas siekiant informavimo apie kainas ir kainų skaidrumo tikslų, Reglamento Nr.°1008/2008 autoriai būtų nustatę šią taisyklę ir apibrėžę kriterijus, leidžiančius nustatyti tinkamą valiutą. Kadangi teisės aktų leidėjas to nepadarė, manau, kad Teisingumo Teismas neturėtų to daryti už jį, juo labiau, kad, mano nuomone, tokios taisyklės nebuvo būtina priimti siekiant užtikrinti vartotojų apsaugą.
19.

Vengrija atsakė į jį 2014 m. sausio 22 d. raštu. Iš esmės jame Vengrija dėl kvalifikavimo kaip VESP nurodė, kad valstybės narės turi didelę diskreciją apibrėžti VESP ir Komisija gali tai kvestionuoti tik jeigu yra padaroma akivaizdi klaida. Nacionalinė mokėjimo mobiliuoju telefonu sistema yra VESP, nes, palyginti su įprasta ekonomine veikla, ji turi specifinių savybių ir yra prieinama visiems, o jeigu ši paslauga būtų teikiama tik rinkos sąlygomis, ji nebūtų teikiama tinkamai. Be to, Vengrija nurodė, kad dėl standartizavimo, kuris leidžia užtikrinti vienodinimą, individualizavimą ir sąveiką, ši sistema atitinka mokėjimo mobiliuoju telefonu sistemų srityje taikomus reikalavimus, kuriuos, be kita ko, Komisija yra apibrėžusi savo baltojoje knygoje „Integruotos Europos mokėjimų kortele, internetu ir mobiliuoju telefonu rinkos kūrimas“ ( 7 ). Be to, Vengrija teigė, kad nusprendė neatverti šios platformos siūlomų paslaugų konkurencijai siekdama bendrojo intereso, o ne dėl ekonominių priežasčių. Mokėjimas mobiliuoju telefonu už parkavimo vietą yra vienintelis mokėjimo būdas, leidžiantis apskaičiuoti mokestį, atitinkantį faktinį stovėjimo laiką. Vengrija pridūrė, kad anksčiau šią paslaugą siūlę privatieji paslaugų teikėjai nepatyrė jokių nuostolių, kuriuos ši valstybė narė turėtų kompensuoti, nes jie galėjo naudotis sukurta platforma ir infrastruktūra kaip perpardavėjai. Be to, viena, klientams garantuota paslauga gali būti siūloma tik naudojant centrinę, nacionalinę platformą, grindžiamą išimtine teise. Galiausiai, Vengrijos teigimu, nacionalinė mokėjimo mobiliuoju telefonu sistema veikia kaip monopolinė sistema, teikianti paslaugas, kurios pagal Paslaugų direktyvos 1 straipsnio 3 dalį nepatenka į jos taikymo sritį.
10.

Antra, pagal 2001 m. UntStFG, kiek tai susiję su taisyklėmis dėl investicinio pobūdžio tarpinių pajamų pakartotinio įtraukimo į akcininko, kuris yra Vokietijoje neribotai apmokestinamas asmuo, mokesčio bazę, buvo vėl įtvirtinta teisinė tvarka, galiojusi 1993 m. gruodžio 31 d., išskyrus vieną elementą. Pagal 2001 m. UntStFG buvo, be kita ko, iki 1 % sumažinta tokiam pakartotiniam įtraukimui nustatyta minimali turimų užsienio tarpinės bendrovės kapitalo dalių riba, kuri prieš tai sudarė 10 %. Be to, tam tikromis aplinkybėmis šis pakartotinis įtraukimas turėjo būti atliekamas net turint mažiau kaip 1 % bendrovės kapitalo. Tačiau, net jei minėtų taisyklių taikymo srities išplėtimas mažesniam nei 10 % kapitalo dalių portfeliui, Bundesfinanzhof (Federalinis finansų teismas) teigimu, sudaro esminį pakeitimą, kuriuo reikšmingai padidinamas tarpvalstybinio kapitalo judėjimo apribojimas, šis pakeitimas yra susijęs ne su tiesioginėmis investicijomis, kaip tai suprantama pagal EB 57 straipsnio 1 dalį, o tik su portfelį sudarančiomis kapitalo dalimis. Todėl Bundesfinanzhof (Federalinis finansų teismas) mano, kad „standstill“ išlyga gali būti taikoma nagrinėjamu atveju, nes pagal 2001 m. UntStFG padaryti pakeitimai, susiję su portfelį sudarančiomis kapitalo dalimis, neturėjo įtakos taisyklėms, taikytinoms konkrečiai X, kurios turimos 30 % bendrovės Y kapitalo dalių sudaro tiesioginę investiciją, situacijai.