ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad darbdaviui, įdarbinusiam bent 20 darbuotojų ir ketinančiam pakeisti darbuotojų, kurių skaičius atitinka ar viršija 2003 m. įstatymo 1 straipsnio 1 dalyje nurodytą darbuotojų skaičių, sutarties sąlygas, pareiga konsultuotis su profesinėmis sąjungomis neatsiejama nuo pareigos taikyti šiame įstatyme, ypač jo 2, 3, 4 ir 6 straipsniuose, numatytas procedūras. Tokiu atveju, nesutikus su darbdavio pasiūlytomis naujomis darbo sąlygomis nutrauktų darbo santykių skaičius ir aplinkybė, kad jie nutraukti dėl darbuotojų valios, neturi reikšmės. Iš tiesų svarbu tik tai, kad darbo sąlygų pakeitimą inicijuoja darbdavys ir kad dėl to sutarties nutraukimas, kuris yra to pakeitimo pasekmė, nepriklauso nuo darbdavio valios. 2003 m. įstatyme dėl kolektyvinio atleidimo 2 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad, jeigu darbdavys ketina vykdyti kolektyvinį atleidimą iš darbo, jis privalo konsultuotis su įmonėje veikiančiomis profesinėmis organizacijomis. Taigi konsultuotis reikia dėl darbdavio „ketinimo“, o ne dėl pakeitimų, su kuriais sutikta, ar dėl galimo darbo sutarčių nutraukimo, darbuotojams nesutikus su pakeitimais. Todėl darbdavys, kuris ketina savo darbuotojams pateikti pranešimą apie pakeitimą, turi atsižvelgti į šių pranešimų skaičių tam, kad galėtų nustatyti, ar numatomi atlikti pakeitimai susiję su nuostatomis dėl kolektyvinio atleidimo ir ar dėl to jis privalo konsultuotis su profesinėmis sąjungomis.
41

Be to, atitinkamam darbuotojui netenkant garantijos grįžti į buvusias pareigas ir išlaikyti įgytas arba įgyjamas teises, jeigu vaiko priežiūros atostogos trunka ilgiau nei minimalų keturių mėnesių laikotarpį, darbuotojas skatinamas nesinaudoti teise į vaiko priežiūros atostogas, todėl tai kenkia šios teisės, Direktyvos 2010/18 ir patikslinto Bendrojo susitarimo veiksmingumui (2014 m. vasario 13 d. Sprendimo TSN ir YTN, C‑512/11 ir C‑513/11, EU:C:2014:73, 51 punktas), be to, tai prieštarauja patikslinto Bendrojo susitarimo tikslui suderinti profesines ir šeimines pareigas (2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Lyreco Belgium, C‑588/12, EU:C:2014:99, 40 punktas).
4

Antrosios direktyvos šeštoje ir septintoje konstatuojamosiose dalyse numatyta: „kadangi yra būtina numatyti instituciją, kuri leistų garantuoti, kad nukentėjusysis neliktų be žalos atlyginimo, jeigu įvykį sukėlė neapdrausta arba nenustatyta transporto priemonė; kadangi yra svarbu, nekeičiant valstybėse narėse galiojančių nuostatų dėl tos institucijos išmokamos žalos atlyginimo subsidiarinio arba nesubsidiarinio pobūdžio bei taisyklių, taikomų draudiko teisei perimti draudėjo teises trečiojo asmens atžvilgiu, numatyti, kad ši institucija taptų pirmąja įstaiga, į kurią galėtų tiesiai kreiptis tokio įvykio metu nukentėjęs asmuo; kadangi vis dėl to valstybėms narėms turėtų būti palikta galimybė taikyti tam tikras ribotas išimtis dėl tos institucijos mokamo žalos atlyginimo ir numatyti, kad, stengiantis išvengti sukčiavimų, nenustatyta transporto priemone padarytos žalos turtui atveju atlyginimas galėtų būti ribotas arba visai nemokamas; kadangi, nukentėjusiųjų asmenų interesų labui, tam tikras išimtis numatantys straipsniai turėtų būti taikomi tiktai draudiko ir už įvykį atsakingo asmens santykiams; kadangi vis dėl to valstybės narės gali nustatyti, kad pavogtų arba prievarta užvaldytų transporto priemonių atveju žalos atlyginimą išmokėtų pirmiau minėta institucija.“
76

Be to, ji mano, kad ieškovų nurodyti trys labai bendri argumentai, skirti jų kaltinimui, kad Bendrasis Teismas neracionaliai įvertino faktines aplinkybes, pagrįsti, neturi pagrindo. Visų pirma negalima sutikti su tvirtinimu, kad skundžiamo sprendimo 70 punkte esantis motyvas nepagrįstas, nes Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad, viena vertus, Komisija kruopščiai, savarankiškai ir kritiškai išnagrinėjo apeliantų pastabas ir jų įrašymą į asmenų, kuriems taikytinos ribojamosios priemonės, dėl kurių nusprendė Sankcijų komitetas, sąrašą, ir, kita vertus, šio komiteto išvadų ji neperrašė automatiškai. Be to, apeliantų argumentai, kad skundžiamo sprendimo 66–70 punktuose išdėstyti motyvai nesuderinami su 2013 m. liepos 18 d. Sprendimu Komisija ir kt. / Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P ir C‑595/10 P, EU:C:2013:518), 2014 m. kovo 21 d. Sprendimu Yusef / Komisija (T‑306/10, EU:T:2014:141) ir 2015 m. balandžio 14 d. Sprendimu Ayadi / Komisija (T‑527/09 RENV, nepaskelbtas Rink., EU:T:2015:205), neturi pagrindo, nes tai, ar buvo pažeistos teisės į gynybą ir teisė į veiksmingą teisminę gynybą, reikia vertinti atsižvelgiant į konkrečias kiekvieno atvejo aplinkybes. Galiausiai argumentas, kad skundžiamo sprendimo 66–70 punktuose padaryta teisės klaida, nes nebuvo susisiekta su Jungtine Karalyste, yra nepagrįstas. Iš tiesų pagal šią jurisprudenciją visiškai nereikalaujama įpareigoti Komisiją užmegzti kontaktą su Jungtine Karalyste. Bet kuriuo atveju Komisija konsultavosi su Sąjungos vadybos komitetu, kuriame atstovaujama visoms valstybėms narėms.
3

Reglamento Nr. 261/2004 1, 7 ir 12 konstatuojamosiose dalyse nurodyta: „1) Bendrijos veiksmais oro transporto srityje, be kita ko, turėtų būti siekiama užtikrinti aukštą keleivių apsaugos lygį. Be to, turėtų būti visokeriopai atsižvelgiama į vartotojų apsaugos reikalavimus apskritai. <…> 7) Siekiant užtikrinti veiksmingą šio reglamento taikymą, juo nustatytos prievolės turėtų tekti skrydį vykdančiam arba ketinančiam vykdyti oro vežėjui, nesvarbu, ar jis yra orlaivio savininkas, ar nuomoja lėktuvą be įgulos ir atsargų arba su įgula ir atsargomis, ar kuriuo nors kitu pagrindu. <…> 12) Nemalonumai ir nepatogumai, kuriuos sukelia keleiviams skrydžių atšaukimas, taip pat turėtų būti sumažinti. Tai turėtų būti pasiekiama skatinant vežėjus pranešti keleiviams apie skrydžių atšaukimą iki tvarkaraštyje numatyto išvykimo laiko, be to, pasisiūlyti tinkamai nukreipti juos kitu maršrutu, kad keleiviai galėtų kitaip suplanuoti kelionę. Oro vežėjai, kurie to nepadaro, turėtų išmokėti keleiviams kompensacijas, išskyrus atvejus, kai skrydžiai atšaukiami dėl ypatingų aplinkybių, kurių nebūtų buvę galima išvengti net ir imantis visų pagrįstų priemonių.“
34

Abejodamas, ar pastarasis išaiškinimas suderinamas su Direktyva 2012/13, Landgericht München I (Miuncheno I apygardos teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą: „Ar Direktyvos 2012/13 2 straipsnį, 3 straipsnio 1 dalies c punktą ir 6 straipsnio 1 ir 3 dalis reikia aiškinti taip: valstybės narės teisės normos, pagal kurias nagrinėjant baudžiamąją bylą kaltinamajam, neturinčiam nuolatinės arba laikinos gyvenamosios vietos šioje valstybėje narėje, skirtą baudžiamąjį įsakymą galima įteikti kaltinamojo paskirtam įgaliotiniui visus kaltinamajam skirtus baudžiamojo proceso dokumentus, ir dėl to baudžiamasis įsakymas įgyja res judicata galią suėjus nuo jo įteikimo įgaliotiniui skaičiuojamam (dviejų savaičių) prieštaravimo pateikimo terminui, prieštarauja minėtoms direktyvos nuostatoms net ir tuomet, kai pagal [minėtos] valstybės narės teisės normas, jei kaltinamasis per dvi savaites nuo tada, kai iš tikrųjų sužinojo apie tai, kad priimtas baudžiamasis įsakymas, kompetentingam teismui raštu pateikia prieštaravimą dėl šio baudžiamojo įsakymo, terminas turi būti ex officio atnaujinamas, todėl priėmus sprendimą dėl termino atnaujinimo procesas turi vykti taip, kaip jis būtų vykęs, jei prieštaravimas būtų buvęs pateiktas laiku?“
20

Be to, šis teismas nurodo, kad Teisingumo Teismo atsakymas į prejudicinius klausimus turėtų tiesioginę ir lemiamą įtaką P. Dworzecki suėmimo Nyderlanduose trukmei, nes be Teisingumo Teismo atsakymo nacionalinis teismas negali priimti sprendimo dėl suinteresuotojo asmens perdavimo pagal visus Europos arešto orderyje nurodytus nuosprendžius.
Ankstesnė padėtis iš principo gali būti atkurta ir šia pagalba sukelti konkurencijos iškraipymai gali būti panaikinti įpareigojimą sugrąžinti atitinkamą pagalbą įtraukus į kreditorinių įsipareigojimų sąrašą. Vis dėlto toks įtraukimas į sąrašą leidžia įvykdyti pareigą susigrąžinti tik tuomet, jeigu, kai valstybės institucijos negali susigrąžinti visų pagalbos sumų, bankroto procedūra pasibaigia įmonės likvidavimu, tai yra galutiniu jos veiklos nutraukimu, kurį valstybės institucijos gali inicijuoti remdamosi savo, kaip akcininkių arba kreditorių, statusu. Iš to matyti, kad galutinai įmonės valstybės pagalbos gavėjos veiklą reikia nutraukti tik tuomet, kai bankroto procedūroje neįmanoma susigrąžinti visos pagalbos sumos.

Be to, pavėluotas, tai yra praėjus nustatytiems terminams, susigrąžinimas negali tenkinti Sutarties reikalavimų. Kita vertus, mažai tikėtina, kad įvairūs bankroto procedūros etapai paprastai įvyks per keturių mėnesių laikotarpį, kurį neteisėtai pagalbai susigrąžinti dažniausiai nustato Komisija. Šiomis aplinkybėmis su atitinkamos pagalbos sugrąžinimu susijusio reikalavimo įtraukiamas į kreditorinių reikalavimų sąrašą iš principo turi būti laikomas tinkama priemone, galinčia užtikrinti konkurencijos iškraipymų panaikinimą, tiek, kiek priėmus tokią priemonę susigrąžinamos visos pagalbos sumos, arba įmonė yra likviduojama, arba galutinai nutraukiama jos veikla, jeigu toks susigrąžinimas neįmanomas vykstant bankroto procedūrai. Kad tokia priemonė būtų veiksminga, ji turi būti įvykdyta per Komisijos nustatytą terminą.

(žr. 37–43 punktus)
Kai, iš dalies panaikinus sprendimą, kuriuo skiriama bauda už EB 81 straipsnio ir Europos ekonominės erdvės susitarimo 53 straipsnio pažeidimą, Komisija priima pirmąjį sprendimą iš dalies pakeičiantį sprendimą, kuriuo atitinkamai įmonei skiriama kitokio dydžio bauda, siekiant patikrinti, ar vykstant procedūrai, pasibaigusiai pirmąjį sprendimą iš dalies keičiančio sprendimo priėmimu, paisyta šios įmonės teisės į gynybą, gali būti atsižvelgta į minėtai įmonei išsiųsto pranešimo apie kaltinimus turinį, jeigu pirmojo sprendimo dalinis panaikinimas neturėjo įtakos pirmojo pranešimo apie kaltinimus galiojimui.

Sąjungos akto panaikinimas nebūtinai daro poveikį parengiamiesiems aktams, nes tokios priemonės pakeitimo procedūra iš esmės gali vėl prasidėti būtent tada, kai įvykdomas neteisėtas veiksmas. Akto panaikinimas iš principo neturi įtakos jo parengiamosioms priemonėms, kurių buvo imtasi ankstesniame etape, nei šis pažeidimas buvo konstatuotas. Jeigu konstatuojama, kad panaikinimas neturi įtakos ankstesnių procedūrinių aktų galiojimui, Komisija vien dėl šio panaikinimo neprivalo atitinkamoms įmonėms išsiųsti naujo pranešimo apie kaltinimus.

Be to, nors išsiųsdama raštą, kuriame išdėstytos faktinės aplinkybės, Komisija ketino pateikti atitinkamai įmonei paaiškinimus dėl naujų jai skirtinos baudos dydžio nustatymo metodo aspektų, kurie, Komisijos nuomone, buvo reikalingi iš dalies panaikinus pirmąjį sprendimą, ir nors neginčijama, kad atitinkama įmonė galėjo dėl šių aspektų pareikšti nuomonę raštu ir per susitikimą, dėl šių aspektų, atsižvelgiant į jų pobūdį, neturi būti pateiktas naujas pranešimas apie kaltinimus.

(žr. 23, 24, 28, 34 punktus)
31

Ta pati išvada darytina dėl pagrindinėse bylose nagrinėjamos išankstinio leidimo tvarkos. Iš tiesų, nagrinėjamu atveju negavus iš mokesčių institucijų tokio leidimo, rezidento pagal išperkamosios nuomos sutartį, sudarytą su kitoje valstybėje narėje įsteigta išperkamosios nuomos bendrove, įsigytos transporto priemonės negalima nei įregistruoti, nei naudoti Danijoje, nebent iš anksto būtų sumokėtas visas registravimo mokestis. Be to, ši išvada darytina juo labiau dėl to, kad išankstinio leidimo negalima laikyti paprastu formalumu, atsižvelgiant daugiausia į jam gauti reikalinga laiką – vieną mėnesį ar ilgiau.
37

2016 m. spalio 10 d. per 3 487‑ąją sesiją Taryba pritarė tam, kad planuojamos priemonės CAMLR komisijai būtų pateiktos Sąjungos ir jos valstybių narių vardu. Be to, Taryba nusprendė, kad šiose priemonėse apibrėžta Sąjungos pozicija, kurios ji turės laikytis CAMLR komisijos 35‑ajame metiniame posėdyje.
62

Antra, dėl konteksto pažymėtina, kad per teismo posėdį Komisija pabrėžė, o Slovakijos Respublika ir į bylą įstojusios valstybės narės to neginčijo, kad tokių raštų, kaip ginčijami raštai, išsiuntimas yra įprasta šios institucijos praktika, skirta neformalioms diskusijoms apie tai, ar valstybė narė laikosi Sąjungos teisės, inicijuoti; po šių diskusijų galėtų būti pradėtas ikiteisminis įsipareigojimų neįvykdymo procedūros etapas. Šis kontekstas atsispindi ginčijamuose raštuose, kuriuose aiškiai nurodytos priežastys, dėl kurių Komisija mano, kad Slovakijos Respublika galėtų būti pažeidusi Sąjungos teisės nuostatas. Be to, iš ieškinių, kuriuos ji pareiškė Bendrajame Teisme, vienareikšmiškai matyti, kad ji žinojo šį kontekstą ir kad Komisijos ketinimas užmegzti neoficialius kontaktus buvo gerai suprastas.
21

Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neatmeta priešingo teiginio, kad EFS sistema yra reguliuojama rinka, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2004/39 4 straipsnio 1 dalies 14 punktą. Jis pažymi, kad šią sistemą savarankiškai valdo Euronext, kuri gavo tam leidimą. Minėtas teismas mano, kad EFS sistema gali būti kvalifikuojama kaip daugiašalė, nes jos nariai yra daug brokerių ir fondų agentų, joje prekiaujama daugybės investicinių bendrovių akcijomis ir daug šalių teikia pavedimus. Pasak to paties teismo, šioje nuostatoje vartojamas terminas „trečiosios šalys“, aiškinamas tiesiogine prasme, reiškia bet kurį sistemos vartotoją. Be to, pirkėjų ir pardavėjų interesai EFS sistemoje sujungiami, kad būtų sudarytos sutartys, o šios sistemos veikimui taikomos ne savo nuožiūra nustatytos taisyklės, išdėstytos dviejuose dokumentuose – EFS Trading Manual (Prekybos EFS sistemoje vadovas) ir TCS-web user Guide to the EFS (EFS sistemos TCS-web naudojimo instrukcija).
7

2007 m. gegužės 29 d. raštu Komisija paprašė Graikijos valdžios institucijų per šešis mėnesius pateikti duomenis, susijusius, be kita ko, su Direktyvos 91/271 4 straipsnyje nustatytų pareigų surinkti ir valyti miesto nuotekas vykdymu 2007 m. Šios institucijos neatsakė į šį prašymą per nustatytą terminą, tačiau prašomus duomenis jos pateikė po dvejų metų gavusios klausimyną, susijusį su 2009 m.
42

Atvirkščiai, 2002 m. rugsėjo 30 d. apklausoje, į kurią valstybių narių atstovai buvo pakviesti pagal tuomet jau taikomas EB sutarties taisykles, konkrečiai – pagal Reglamento Nr. 2842/98 11 straipsnio 2 dalį, buvo kalbama apie pranešimų apie papildomus kaltinimus dalyką, t. y. apie EAPB sutarties pasibaigimo teisines pasekmes procedūros tęsimui. Taip galima teigti, viena vertus, remiantis šiuo pranešimu, kuriame adresatai aiškiai kviečiami išreikšti nuomonę apie papildomus kaltinimus. Kita vertus, ginčijamo sprendimo 382 punkte Komisija nurodė, kad nemanė esant reikalinga pakartoti 2002 m. birželio 13 d. apklausą pagal reglamentų Nr. 17 ir Nr. 1/2003 nuostatas, nes ši apklausa, kurioje valstybių narių atstovai nedalyvavo, buvo vykdoma pagal tuomet galiojusias EAPB sutarties taisykles. Be to, per bendrą apklausą bylose C‑85/15 P–C‑89/15 P Komisija, atsakydama į Teisingumo Teismo klausimą, patvirtino, kad pranešime apie papildomus kaltinimus nebekalbama nei apie per procedūrą nagrinėtas faktines aplinkybes, nei apie įrodymus.
84

Be to, kaip savo išvados 49 punkte nurodė generalinė advokatė, suteikiant ūkio subjektams galimybę, kaip to reikalauja Komisija, pateikti įrodymų, kad cigarečių pakeliai buvo išleisti vartoti ne pertekliniais, bet normaliais arba mažais kiekiais, reikėtų išnagrinėti atskirai kiekvieną atvejį, o tai reikštų didelę administracinę naštą. Tokia sistema labai apsunkintų Portugalijos teisės aktų taikymą, be to, sukeltų netikrumą, pavyzdžiui, nustatant tinkamus referencinius kiekius. Teisingumo Teismas savo jurisprudencijoje vis dėlto yra pripažinęs, kad iš valstybių narių negali būti atimta galimybė įgyvendinti teisėtus tikslus, kaip antai kovoti su sukčiavimu mokesčių srityje ir mokesčių vengimu bei užtikrinti sveikatos apsaugą ir sveiką bei sąžiningą konkurenciją, įtvirtinant lengvai taikomas ir kontroliuojamas taisykles (šiuo klausimu žr. 2009 m. vasario 10 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑110/05, EU:C:2009:66, 67 punktą ir 2011 m. kovo 24 d. Sprendimo Komisija / Ispanija, C‑400/08, EU:C:2011:172, 124 punktą).
38

Galiausiai negali būti teigiama, kad dalijimosi rinkmenomis internete platformos TPB administratoriai atlieka tik „fizinių priemonių teikimą“ dėl viešo paskelbimo, kaip teigiama Direktyvos 2001/29 27 konstatuojamojoje dalyje. Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad platformoje yra indeksuojamos torentų rinkmenos, todėl kūrinius, į kuriuos nukreipia šios torentų rinkmenos, šios dalijimosi rinkmenomis platformos naudotojai gali lengvai rasti ir parsisiųsti. Be to, iš Teisingumo Teismui pateiktų pastabų matyti, kad, be paieškos sistemos, dalijimosi rinkmenomis internete platformoje TPB dar pateikiama lentelė, kurioje kūriniai suskirstyti į įvairiais kategorijas pagal kūrinio pobūdį, žanrą ar populiarumą, jose yra išvardyti pateikiami kūriniai, o jų priskyrimą prie tinkamos kategorijos tikrina šios platformos administratoriai. Be to, jie ištrina pasenusias ar klaidingas torentų rinkmenas ir aktyviai filtruoja tam tikrą turinį.
11

Minėto reglamento 23 straipsnis „Specialios nuostatos, skirtos cheminėms medžiagoms, kurioms taikomas pereinamasis laikotarpis“ suformuluotas taip: „1. 5 straipsnis, 6 straipsnis, 7 straipsnio 1 dalis, 17, 18 ir 21 straipsniai iki 2010 m. gruodžio 1 d. netaikomi šioms cheminėms medžiagoms: a) cheminėms medžiagoms, kurioms taikomas pereinamasis laikotarpis ir kurios <…> klasifikuojamos 1 arba 2 kategorijos kancerogeninėmis, mutageninėmis arba toksiškomis reprodukcijai cheminėmis medžiagomis, ir kurių Bendrijoje bent vieną kartą nuo 2007 m. birželio 1 d. per metus vienas gamintojas ar importuotojas pagamino arba į ją importavo ne mažiau kaip vieną toną; b) cheminėms medžiagoms, kurioms taikomas pereinamasis laikotarpis ir kurios <…> klasifikuojamos labai toksiškomis vandens organizmams ir gali sukelti ilgalaikius nepalankius vandens ekosistemų pakitimus <…>, ir kurių Bendrijoje bent vieną kartą nuo 2007 m. birželio 1 d. per metus vienas gamintojas ar importuotojas pagamino arba į ją importavo ne mažiau kaip 100 tonų; c) cheminėms medžiagoms, kurioms taikomas pereinamasis laikotarpis ir kurių Bendrijoje bent vieną kartą nuo 2007 m. birželio 1 d. per metus vienas gamintojas ar importuotojas pagamino arba į ją importavo ne mažiau kaip 1000 tonų. 2. 5 straipsnis, 6 straipsnis, 7 straipsnio 1 dalis, 17, 18 ir 21 straipsniai iki 2013 m. birželio 1 d. netaikomi cheminėms medžiagoms, kurioms taikomas pereinamasis laikotarpis ir kurių Bendrijoje bent vieną kartą nuo 2007 m. birželio 1 d. per metus vienas gamintojas ar importuotojas pagamino arba į ją importavo ne mažiau kaip 100 tonų. 3. <…> iki 2018 m. birželio 1 d. <…> 4. Nepažeidžiant 1–3 dalių, registracijos dokumentacija gali būti pateikta anksčiau bet kuriuo metu iki nustatyto termino. 5. Šis straipsnis su reikiamomis adaptacijomis taikomas pagal 7 straipsnį registruojamoms cheminėms medžiagoms.“
68

Pažymėtina, kad Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės pateikta nuoroda į 2005 m. balandžio 21 d. Sprendimą HE (C‑25/03, EU:C:2005:241) šiuo klausimu neturi reikšmės, nes faktinės bylos, kurioje buvo priimtas tas sprendimas, aplinkybės labai skyrėsi nuo šioje byloje nagrinėjamų faktinių aplinkybių. Iš tiesų, be kita ko, iš to sprendimo 81 punkto matyti, kad, skirtingai nuo NAG, kuri turi PVM apmokestinamojo asmens statusą ir kurios visi nariai vykdo ekonominę veiklą, byloje, kurioje priimtas 2005 m. balandžio 21 d. Sprendimas HE (C‑25/03, EU:C:2005:241), aptariama bendrija, įsteigta sutuoktinių ir jiems priklausanti faktine bendrąja nuosavybės teise, pati neturėjo PVM apmokestinamojo asmens statuso ir tik vienas iš sutuoktinių vykdė ekonominę veiklą.
12

Pagrindinėje byloje ginčijamų konkurso sąlygų 3.2.1 punkte, susijusiame su reikalavimais dėl dalyvių profesinių pajėgumų, buvo nustatyta: „Tiekėjų vidutinė metinė svarbiausių statybos ir montavimo darbų (jūrų uosto krantinių statybos ar rekonstravimo) apimtis per pastaruosius penkerius metus arba per laiką nuo tiekėjo įregistravimo dienos (jeigu tiekėjas vykdė veiklą mažiau nei penkerius metus) turi būti ne mažesnė kaip 5000000 Lt (1448100,09 Eur) be PVM.“
24

Be to, minėtame reglamente numatytų maksimalių vandens kiekio verčių sušaldytai ar greitai sušaldytai vištienai neperžiūrėjimas negali kelti pavojaus teisinio saugumo principui, nes dėl to ieškovės pagrindinėje byloje padėtis nesikeičia.
60

2010 m. gruodžio 22 d. Sprendime Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 46 punktas), kuris patvirtintas vėlesnėje jurisprudencijoje (be kita ko, žr. 2014 m. spalio 9 d. Sprendimo C, C‑376/14 PPU, EU:C:2014:2268, 50 punktą), Teisingumo Teismas nusprendė, kad sąvokos „nuolatinė gyvenamoji vieta“ prasmė ir apimtis turi būti nustatomos labiausiai atsižvelgiant į vaiko interesus, ypač į artumo kriterijų. Ši sąvoka atitinka vietą, atspindinčią tam tikrą vaiko integraciją į socialinę ir šeimos aplinką. Šią vietą turi nustatyti nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į visas kiekvienam konkrečiam atvejui būdingas faktines aplinkybes. Turi reikšmės, be kita ko, vaiko gyvenimo valstybės narės teritorijoje sąlygos ir priežastys, taip pat jo pilietybė. Be vaiko fizinio buvimo tam tikroje valstybėje narėje, į kurį reikia atsižvelgti, kiti veiksniai turi atskleisti, kad toks buvimas visai nėra laikinas ar atsitiktinis (2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Mercredi (C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 47–49 punktai).
41

Be to, dėl šios prezumpcijos atitinkami veiklos vykdytojai negali jokiu atveju iš bendrų jų kalkių gamybos įrenginio emisijų atimti CO2 kiekio, perduoto NKK gaminti, nors šis CO2 į atmosferą išmetamas ne visais atvejais. Tokios galimybės nebuvimas reiškia, kad apyvartiniai taršos leidimai turi būti grąžinti už visą CO2, perduotą NKK gaminti, ir nebegali būti parduoti kaip pertekliniai; dėl to kyla abejonių dėl apyvartinių taršos leidimų prekybos sistemos tokiu atveju, kuris vis dėlto atitinka galutinį Direktyvos 2003/87, kuria siekiama saugoti aplinką mažinant šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijas, tikslą (dėl Direktyvos 2003/87 tikslo žr. 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Arcelor Atlantique et Lorraine ir kt., C‑127/07, EU:C:2008:728, 31 punktą).
—

The Secretary of State for Energy and Climate Change, atstovaujamo baristerio N. Cohen,
80

Be to, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką to, kad įmonių, kurios gali naudotis nacionaline priemone, yra labai daug, arba to, kad šios įmonės priklauso skirtingiems veiklos sektoriams, nepakanka norint paneigti šios priemonės atrankinį pobūdį ir todėl atmesti jos pripažinimą valstybės pagalba (žr., be kita ko, 2003 m. vasario 13 d. Sprendimo Ispanija / Komisija, C‑409/00, EU:C:2003:92, 48 punktą ir 2011 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo Komisija / Nyderlandai, C‑279/08 P, EU:C:2011:551, 50 punktą).
19

Urbaser tvirtina, kad F. de Bolós Pi reikalaujamas honoraras yra per didelis ir neproporcingas darbo krūviui, patirtam minėtose bylose, nes jis tik parengė devynis dokumentus vienoje byloje ir tris kitoje. Be to, Urbaser mano, kad teisminės institucijos turi galėti nustatyti procesinių atstovų honorarus proporcingai atliktam darbui, o honorarų nustatymas remiantis vien Karaliaus dekretu Nr. 1373/2003 yra laisvos konkurencijos principo, taigi ir ESS 4 straipsnio 3 dalies bei Direktyvos 2006/123, pažeidimas, todėl reikia kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą.
21

Iš visų trijų nagrinėjamų produktų vartojimo instrukcijų matyti, kad jų vartojimo tikslas yra diarėjos, vidurių pūtimo ir kitų virškinimo sutrikimų, atsiradusių dėl sutrikdytos žarnyno mikrofloros pusiausvyros, virusinės ir bakterinės žarnų infekcijos, gydymo plataus spektro antibiotikais ar chemoterapijos, prevencija ir pagalba gydant. Be to, remiantis šiomis vartojimo instrukcijomis galima teigti, kad probiotikų ar pieno rūgšties bakterijų vartojimas veiksmingai sumažina silpnų ir vidutinių žarnyno sutrikimų, pasireiškiančių dėl sutrikdytos normalios žarnyno mikrofloros, dažnį ir intensyvumą. Todėl Javna agencija Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke (Slovėnijos Respublikos viešoji vaistų kontrolės agentūra) leido visus nagrinėjamus produktus išleisti į rinką kaip vaistus, o savo sprendimą pagrindė nacionaliniu įstatymu, kuriuo perkeliama Direktyva 2001/83.