ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

Tas teismas tvirtina, kad pagal 1995 m. balandžio 27 d. potvarkio 2 straipsnio 1 dalies c ir d punktus taksi veiklos vykdytojai negali skirti savo keleiviams atskirų vietų ir turi suteikti visą transporto priemonę, be to, jie negali iš anksto nustatyti keleivių paskirties vietos. Taip pat jis teigia, kad nagrinėjami veiksmai yra viliojimas, kaip tai suprantama pagal 2007 m. kovo 29 d. Briuselio-sostinės regiono vyriausybės potvarkio dėl taksi paslaugų ir automobilių su vairuotoju nuomos paslaugų, iš dalies pakeisto 2014 m. kovo 27 d. Briuselio-sostinės regiono vyriausybės potvarkiu, 31 straipsnio 7 punktą. Minėtas teismas mano, kad šiais veiksmais pažeidžiamos šios nuostatos ir kad šie veiksmai neatitinka sąžiningos rinkos praktikos. Taigi minėti veiksmai turi būti uždrausti ir, esant suinteresuotos šalies prašymui, gali būti nurodyta juos nutraukti.
Pagrindinėje byloje iš esmės ginčijamas ginčijamo sprendimo galiojimas tiek, kiek jame EEG papildomo mokesčio viršutinės ribos nustatymas pripažintas „valstybės pagalba“, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnį. Komisija, remdamasi 1994 m. kovo 9 d. Sprendimu TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90), teigia, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas, nes pareiškėjos Europos Sąjungos Bendrajame Teisme nepareiškė ieškinio dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo.

Reikia priminti, kad to sprendimo, paskelbto byloje, turinčioje panašumų su pagrindine byla, 17 punkte Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad, be kita ko, dėl priežasčių, susijusių su teisiniu saugumu, asmeniui, kuris gavo valstybės pagalbą, dėl kurios Komisija priėmė sprendimą, tiesiogiai skirtą tik šio gavėjo valstybei narei, ir kuris tikrai galėjo jį apskųsti pagal SESV 263 straipsnį, tačiau to nepadarė per šio straipsnio šeštoje pastraipoje numatytą imperatyvų terminą, nesuteikta galimybė nacionaliniuose teismuose veiksmingai kelti šio sprendimo teisėtumo klausimo, pareiškiant ieškinį dėl nacionalinių to sprendimo įgyvendinimo priemonių (taip pat žr. 2001 m. vasario 15 d. Sprendimo Nachi Europe, C‑239/99, EU:C:2001:101, 30 punktą ir 2015 m. kovo 5 d. Sprendimo Banco Privado Português ir Massa Insolvente do Banco Privado Português, C‑667/13, EU:C:2015:151, 28 punktą).

Vis dėlto šio sprendimo 14 punkte nurodytas galimybės nesuteikimas pateisinamas ir tuo atveju, kai pagalbos gavėjas nacionaliniame teisme remiasi Komisijos sprendimo negaliojimu prieš pasibaigiant SESV 263 straipsnyje numatytam ieškinio dėl to sprendimo pareiškimo terminui.

Taigi asmens galimybė, pareiškiant ieškinį nacionaliniame teisme, remtis Sąjungos teisės akto, kurio pagrindu dėl jo priimtas nacionalinis sprendimas, nuostatų negaliojimu, reiškia arba tai, kad jis taip pat pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą pareiškė ieškinį dėl to Sąjungos teisės akto panaikinimo per nustatytą terminą, arba tai, kad jis nepareiškė tokio ieškinio, nes bet kuriuo atveju neturi teisės pareikšti tokio ieškinio (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 29 d. Sprendimo E ir F, C‑550/09, EU:C:2010:382, 46 ir 48 punktus; 2011 m. vasario 17 d. Sprendimo Bolton Alimentari, C‑494/09, EU:C:2011:87, 22 ir 23 punktus ir 2017 m. kovo 28 d. Sprendimo Rosneft, C‑72/15, EU:C:2017:236, 67 punktą ir nurodytą jurisprudenciją).

(žr. 12–14, 16, 17 punktus)
Direktyvos 2014/24 66 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiama nacionalinės teisės akto nuostata, kaip antai nagrinėjama pagrindinėje byloje, kurioje perkančiosioms organizacijoms leidžiama viešojo pirkimo pagal atviro konkurso procedūrą specifikacijoje nustatyti minimalius reikalavimus, kuriuos turi tenkinti techninė pateiktų pasiūlymų dalis, ir, jeigu tie pasiūlymai nesurenka iš anksto nustatyto minimalaus balų skaičiaus, tų pasiūlymų toliau nevertinti per kitus vienas po kito einančius sutarties sudarymo procedūros etapus, neatsižvelgiant į likusių dalyvių skaičių.

Kadangi nagrinėjamu atveju Direktyvoje 2014/24, be kita ko, jos 18 ir 67 straipsniuose, įtvirtintos sąlygos buvo taikytos teisingai, reikia pripažinti, kad perkančioji organizacija užtikrino realią konkurenciją. Be to, reikia iš karto patikslinti, kad, net jei atlikus techninės pasiūlymo dalies įvertinimą, lieka tik vienas pasiūlymas, kurį perkančioji organizacija gali toliau svarstyti, ji bet kuriuo atveju neįpareigota jį priimti (pagal analogiją žr. 1999 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo Fracasso ir Leitschutz, C‑27/98, EU:C:1999:420, 32–34 punktus). Tokiomis aplinkybėmis, jei perkančioji organizacija mano, kad vykstant viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūrai, atsižvelgiant į atitinkamo pirkimo specifiką ir jo dalyką, neužtikrinama reali konkurencija, ji turi teisę šią procedūrą nutraukti ir prireikus pradėti naują procedūrą taikydama kitokius sutarties sudarymo kriterijus.

Tiesa, pagal Direktyvos 2014/24 66 straipsnį, kai perkančiosios organizacijos pasinaudoja galimybe sumažinti pasiūlymų, dėl kurių bus deramasi, kaip numatyta šios direktyvos 29 straipsnio 6 dalyje, arba aptartinų sprendimų, kaip numatyta šios direktyvos 30 straipsnio 4 dalyje, skaičių, jos tai turi daryti taikydamos pirkimo dokumentuose nurodytus sutarties sudarymo kriterijus taip, kad galutiniame etape patvirtinamas pasiūlymų ar sprendimų skaičius leistų užtikrinti realią konkurenciją, jeigu tik yra pakankamai pasiūlymų, sprendimų ar tinkamų kandidatų. Vis dėlto, dėl šio sprendimo 37 straipsnyje nurodytų priežasčių, pagrindinėje byloje nagrinėjamas kitas atvejis, nei nurodyti Direktyvos 2014/24 29 straipsnio 6 dalyje ir 30 straipsnio 4 dalyje, dėl to jis nepatenka į šios direktyvos 66 straipsnio taikymo sritį. Vadinasi, pastarajame straipsnyje numatyta būtinybė užtikrinti realią konkurenciją iki galutinio etapo pabaigos netaikoma atviro konkurso procedūrai, kaip antai nagrinėjamai pagrindinėje byloje.

(žr. 41–44 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Reglamento Nr. 1234/2007, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 491/2009, 118m straipsnio 2 dalies a punkto ii papunktį ir Reglamento Nr. 1308/2013 103 straipsnio 2 dalies a punkto ii papunktį reikia aiškinti taip, kad saugomos kilmės vietos nuorodos naudojimas kaip dalies pavadinimo, kuriuo parduodamas maisto produktas, kaip antai „Champagner Sorbet“, neatitinkantis šios saugomos kilmės vietos nuorodos specifikacijos, tačiau kuriame yra šią specifikaciją atitinkančios sudedamosios dalies, yra naudojimasis saugomos kilmės vietos nuorodos reputacija, kaip tai suprantama pagal šias nuostatas, jeigu šio maisto produkto skonio kaip pagrindinės savybės iš esmės nelemia šios sudedamosios dalies buvimas jo sudėtyje.

Manytina, kad naudojant SKVN kaip dalį pavadinimo, kuriuo parduodamas maisto produktas, neatitinkantis šios SKVN specifikacijos, tačiau kuriame yra šią specifikaciją atitinkančios sudedamosios dalies, siekiama nepagrįstai turėti naudos iš šios SKVN reputacijos, jeigu ši sudedamoji dalis nesuteikia šiam produktui pagrindinės savybės. Dėl to, nustatant, ar atitinkama sudedamoji dalis suteikia atitinkamam maisto produktui pagrindinę savybę, pažymėtina, kad šios sudedamosios dalies kiekis šiame maisto produkte yra svarbus, bet nepakankamas kriterijus. Jo vertinimas priklauso nuo atitinkamų produktų ir turi būti atliekamas kartu su kokybiniu vertinimu. Kai maisto produkto pavadinimas, kaip pagrindinėje byloje, rodo, kad produkte yra sudedamosios dalies, kuriai taikoma SKVN ir kuri turėtų nurodyti to maisto produkto skonį, šios sudedamosios dalies suteiktas skonis turi būti pagrindinė to maisto produkto savybė.

(žr. 50–53 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
44

Be to, priešpriešiniame skunde Gerechtshof Arnhem‑Leeuwarden (Arnhemo ir Leuvardeno apeliacinis teismas) priekaištaujama dėl to, kad šis neatsižvelgė į Direktyvos 2006/123 13 straipsnio 2 dalį.
55

Be to, nors tikslios Sutarties nuostatos nenurodymas gali nebūti esminis trūkumas, jei, kaip tvirtina Taryba, akto teisinis pagrindas gali paaiškėti iš kitų jo dalių, tokia aiški nuoroda būtina, jei be jos suinteresuotiesiems asmenims ir Teisingumo Teismui nėra aiškus tikslus teisinis pagrindas (be kita ko, žr. 2016 m. birželio 14 d. Sprendimo Komisija / McBride ir kt., C‑361/14 P, EU:C:2016:434, 48 punktą).
41

Be to, frazė „teisė gauti pelno dalį“ paprastai yra susijusi su bet kokios rizikingos ekonominės veiklos metinio rezultato kintamumu ir nenuspėjamumu. Taip pat teisė gauti finansinių metų pelno dalį paprastai reiškia teisę gauti neapibrėžtą sumą finansinių metų pradžioje, kuri skirtingais finansiniais metais gali skirtis ir, be to, gali būti lygi nuliui.
40

Atvirkščiai, 2002 m. rugsėjo 30 d. apklausoje, į kurią valstybių narių atstovai buvo pakviesti pagal tuomet jau taikomas EB sutarties taisykles, konkrečiai – pagal Reglamento Nr. 2842/98 11 straipsnio 2 dalį, buvo kalbama apie pranešimų apie papildomus kaltinimus dalyką, t. y. apie pasibaigusios EAPB sutarties teisines pasekmes procedūros tęsimui. Taip galima teigti, viena vertus, remiantis šiuo pranešimu, kuriame adresatai aiškiai kviečiami pareikšti nuomonę apie papildomus kaltinimus. Kita vertus, ginčijamo sprendimo 382 punkte Komisija nurodė, kad nemanė esant reikalinga pakartoti 2002 m. birželio 13 d. apklausą pagal reglamentų Nr. 17 ir Nr. 1/2003 nuostatas, nes ši apklausa, kurioje valstybių narių atstovai nedalyvavo, buvo vykdoma pagal tuomet galiojusias EAPB sutarties taisykles. Be to, per bendrą apklausą bylose C‑85/15 P–C‑89/15 P Komisija, atsakydama į Teisingumo Teismo klausimą, patvirtino, kad pranešime apie papildomus kaltinimus nebekalbama nei apie per procedūrą nagrinėtas faktines aplinkybes, nei apie įrodymus.
21

Minėtame sprendime, be kita ko, buvo numatyta skirti 21 nacionalinį tankintuvą; jie sudaro sąlygas įvairius signalus integruoti į bendrą duomenų srautą ir teikti kelias skaitmeninės antžeminės televizijos paslaugas tuo pat metu. Paskirstant šiuos tankintuvus naujiems operatoriams, operatoriams, kurie sukūrė skaitmeninį tinklą, ir operatoriams, kurie jau valdė analoginį tinklą, tankintuvai buvo suskirstyti į tris remiantis skirtingais kriterijais skiriamų tankintuvų grupes. Be to, buvo numatyta, kad pasibaigus konkursui nė vienas operatorius negalės būti gavęs daugiau nei 5 nacionalinius tankintuvus.
55

Be to, kad būtų galima nustatyti, ar prekių ženklas buvo įregistruotas pažeidžiant atsisakymo įregistruoti paraišką pagrindą, susijusį su suklaidinimu, turi būti nustatyta, ar žymuo, kuris buvo pateiktas įregistruoti kaip prekių ženklas, pats kėlė tokį pavojų (šiuo klausimu žr. 1999 m. kovo 4 d. Sprendimo Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola, C‑87/97, EU:C:1999:115, 42 ir 43 punktus).
37

Be to, reikia pažymėti, kad minėtos direktyvos 40 straipsnio 6 dalyje iš esmės numatyta, jog, be priemonių, kurias galima nustatyti remiantis šio straipsnio 3–5 dalimis, valstybė narė skubos atveju gali imtis priemonių, kad išvengtų pažeidimų savo teritorijoje, pavyzdžiui, neleisti draudimo įmonei sudaryti jos teritorijoje naujų draudimo sutarčių.
11

Eko‑Tabak tokį sprendimą kasacine tvarka apskundė Nejvyšší správní soud (Aukščiausiasis administracinis teismas, Čekijos Respublika). Ši bendrovė, be kita ko, tvirtina, kad Direktyvoje 2011/64 nėra numatyta jokios apdoroto tabako kategorijos, atitinkančios Akcizų įstatymo 101 straipsnio 6 dalies pabaigoje numatytą kategoriją ir kad turi būti tenkinama tokia sąlyga: produktą turi būti galima rūkyti nuo to momento, kai jis laikomas parduotuvėje siekiant jį parduoti. To, kad tabako produktą galima rūkyti, nepakanka, kad jį būtų galima laikyti apdorotu tabaku, kaip jis suprantamas pagal šią direktyvą. Iš tikrųjų sąlyga, kad produktą turi būti galima rūkyti, yra tik viena iš sąlygų, kurią turi atitikti tabako produktas, kad jį būtų galima laikyti rūkomuoju tabaku, kaip jis suprantamas pagal šią direktyvą.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant NEW WAVE CZ, a.s. (toliau – NEW WAVE), kuri yra žodinio prekių ženklo „MegaBabe“ savininkė, ir ALLTOYS, spol. s. r. o. ginčą dėl pastarosios atliekamo šio prekių ženklo naudojimo be NEW WAVE sutikimo.
64

Be to, to paties reglamento 18 straipsnio 6 dalyje nustatyta, kad jeigu suinteresuotoji šalis vengia bendradarbiauti arba bendradarbiauja nepakankamai ir dėl to nuslepiama svarbi informacija, tyrimo išvados tai šaliai gali būti ne tokios palankios kaip tuo atveju, jeigu ji būtų tinkamai bendradarbiavusi.
42

Šiuo klausimu AGET Iraklis Teisingumo Teisme, be kita ko, teigė, kad kompetentinga nacionalinė institucija sistemingai prieštaravo kolektyvinio atleidimo iš darbo projektams, kurie jai buvo pateikti, o būtent dėl to darbuotojų atstovai vis dažniau nedalyvauja, kaip atsitiko pagrindinės bylos aplinkybėmis, konsultacijose, per kurias siekiama susitarti dėl galimybių išvengti numatytų atleidimų iš darbo arba sumažinti atleidžiamų darbuotojų skaičių ir sušvelninti tokių atleidimų padarinius.
14

2012 m. kovo 1 d.loi no 2012‑ 287, du 1er mars 2012, relative à l’exploitation numérique des livres indisponibles du XXème siècle (Įstatymas Nr. 2012‑287 dėl neplatinamų XX a. knygų naudojimo skaitmenine forma) (2012 m. kovo 2 d. JORF p. 3986) buvo papildyta Intelektinės nuosavybės kodekso pirmos dalies I knygos III antraštinė dalis, susijusi su „naudojimusi [autorių] teisėmis“, IV skyriumi „Specialiosios nuostatos, susijusios su neplatinamų knygų naudojimu skaitmenine forma“, kuriame buvo įtvirtinti šio kodekso L. 134‑1–L. 134‑9 straipsniai. Kai kurie iš šių straipsnių vėliau buvo iš dalies pakeisti arba panaikinti 2015 m. vasario 20 d. loi no 2015‑ 195, du 20 février 2015, portant diverses dispositions d’adaptation au droit de l’Union européenne dans les domaines de la propriété littéraire et artistique et du patrimoine culturel (Įstatymas Nr. 2015‑195 dėl įvairių pritaikymo prie Europos Sąjungos teisės nuostatų literatūros ir meno kūrinių nuosavybės ir kultūrinio paveldo srityse) (2015 m. vasario 22 d. JORF p. 3294).
5

PTMM yra Indonezijoje įsteigta bendrovė, kuri, be kita ko, gamina riebalų alkoholį (toliau – nagrinėjamas produktas). Savo produktais Sąjungoje ji prekiauja per, viena vertus, dvi Singapūre įsteigtas susijusias bendroves – Inter‑Continental Oils & Fats Pte Ltd (toliau – ICOF S), t. y. dukterinę bendrovę, kuri visiškai priklauso tiems patiems PTMM kontroliuojantiems akcininkams, ir Besdale Trading Pte Ltd, ir, kita vertus, Vokietijoje įsteigtą bendrovę ICOF Europe GmbH (toliau – ICOF E), visiškai priklausančią ICOF S.
36

Be to, Šeštosios direktyvos 22 straipsnio 8 dalyje (šios direktyvos 28h straipsnio redakcija) numatyta, kad valstybės narės gali imtis priemonių, siekdamos užtikrinti, kad PVM būtų teisingai renkamas ir kad būtų užkirstas kelias sukčiavimui, bet tik su sąlyga, kad priemonės neviršytų to, kas būtina šiems tikslams pasiekti. Todėl šios priemonės negali būti naudojamos taip, kad paneigtų PVM neutralumą, kuris yra esminis bendros PVM sistemos principas (2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo VSTR, C‑587/10, EU:C:2012:592, 44 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
61

Be to, kitose šios direktyvos nuostatose kalbama apie „pirkėją“. Be minėto 14 straipsnio, minėtos direktyvos 2 straipsnio 1 dalies a punkto i papunktyje kalbama apie ženklinimą ir ženklinimo būdus, kurie neturi iš esmės klaidinti „pirkėjo“, be kita ko, dėl maisto produkto charakteristikų, įskaitant jo kilmės ar išsiuntimo vietą.
35

Šiuo atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, be kita ko, matyti, kad Sony prekyba kompiuteriais su iš anksto įdiegta programine įranga atitinka didelės dalies vartotojų, kurie pageidauja įsigyti kompiuterį su programine įranga ir jį naudoti tuoj pat, o ne atskirai pirkti kompiuterį ir programinę įrangą, lūkesčius, nustatytus atlikus atitinkamos rinkos analizę. Be to, iš šio prašymo matyti, kad prieš pirkdamas pagrindinėje byloje nagrinėjamą kompiuterį V. Deroo‑Blanquart, kaip vartotojas, per Sony perpardavėją buvo tinkamai informuotas apie šiame kompiuteryje iš anksto įdiegtą programinę įrangą ir tikslias kiekvienos iš šios programinės įrangos savybes. Galiausiai pradėjus naudoti minėtą kompiuterį po to, kai jis buvo nupirktas, Sony suteikė galimybę V. Deroo‑Blanquart arba pasirašyti „Galutinio naudotojo licencinę sutartį“, kad būtų galima naudoti minėtą programinę įrangą, arba atsisakyti įsigyto produkto.
31

Be to, pažymėtina, kad Reglamento Nr. 1924/2006 1 straipsnio 2 dalyje tiksliai nenurodyta, kas yra komercinio pranešimo adresatas, ir nedaroma jokio skirtumo dėl to, ar tai būtų susiję su galutiniu vartotoju, ar su sveikatos srities specialistu. Darytina išvada, kaip generalinis advokatas pažymėjo savo išvados 39 punkte, kad pats produktas, o ne pranešimas, kuriame apie jį nurodoma, turi būti skirtas galutiniam vartotojui.
29

Nors licenciatas gali reikalauti savo patirtos žalos atlyginimo įstodamas į Bendrijos dizaino savininko iškeltą bylą, jam taip pat nedraudžiama to daryti ir tuo atveju, kai jis pats iškelia bylą dėl teisių pažeidimo, gavęs Bendrijos dizaino savininko sutikimą, arba, jei turi išimtinę licenciją, be savininko sutikimo tuo atveju, jei šis savininkas nesiima veiksmų po to, kai buvo įspėtas.
44

Vis dėlto pagal Reglamento Nr. 1393/2007 19 straipsnio 4 dalį prašymo atleisti nuo apskundimo termino praleidimo pasekmių pateikimas suponuoja tai, jog atsakovas ne dėl savo kaltės per vėlai sužinojo apie atitinkamą dokumentą, kad suspėtų jį apskųsti, ir kad jo nurodyti pagrindai neatrodo nepagrįsti. Šis prašymas, be kita ko, turi būti pateiktas per pagrįstą laikotarpį.
26

Tokiomis aplinkybėmis Finanzgericht Münster (Miunsterio finansų teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar valstybės narės privalo taikyti Direktyvos 2006/112 175 straipsnio 1 dalyje numatytą apvalinimo taisyklę, jei proporcinga dalis apskaičiuojama pagal vieną iš šios direktyvos 173 straipsnio 2 dalies a, b, c arba d punktuose nurodytų specialiųjų metodų? 2. Ar valstybės narės privalo taikyti Direktyvos 2006/112 175 straipsnio 1 dalyje numatytą apvalinimo taisyklę atskaitos tikslinimo pagal šios direktyvos 184 ir paskesnius straipsnius atveju, jei proporcinga dalis, kaip ji suprantama pagal direktyvos 175 straipsnio 1 dalį, apskaičiuojama pagal vieną iš šios direktyvos 173 straipsnio 2 dalies a, b, c arba d punktuose ar Šeštosios direktyvos 17 straipsnio 5 dalies trečios pastraipos a, b, c arba d punktuose nurodytų specialiųjų metodų? 3. Ar valstybės narės privalo atskaitos tikslinimą pagal Direktyvos 2006/112 184 ir paskesnius straipsnius taikydamos apvalinimo taisyklę (antrasis klausimas) atlikti taip, kad tikslintina atskaitos suma apmokestinamojo asmens naudai būtų suapvalinama iki kito sveiko skaičiaus didėjančia arba mažėjančia tvarka?“
64

Kaip pabrėžia Nyderlandų vyriausybė ir Komisija, tokia sistema gali veikti ir be vaizdo multiplekserio. Iš tiesų, šioje sistemoje naudojami detektoriai savo funkciją gali atlikti ir nesant vaizdo multiplekserio. Be to, mechaninis ir elektrinis šių detektorių veikimas nepriklauso nuo to, ar jis yra.
13

Po to, kai Gate 4 ir C. M. Anastasiu atsisakė vykdyti šią sutartinę pareigą, Taser International kreipėsi į Tribunalul Bucureşti (Bukarešto teismas). Nepaisant to, kad šiose sutartyse įtvirtintas susitarimas suteikti jurisdikciją Jungtinių Valstijų teismui, Gate 4 ir C. M. Anastasiu atvyko į šį Rumunijos teismą ir neginčijo jo jurisdikcijos. 2011 m. gegužės 31 d. Sprendimu Tribunalul Bucureşti jiems nurodė atlikti visus formalumus, kurie būtini registruojant perleidimą.
Byla C‑656/15 P

Europos Komisija

prieš

TV2/Danmark A/S

„Apeliacinis skundas – Valstybės pagalba – SESV 107 straipsnio 1 dalis – Visuomeninis transliuotojas – Priemonės, kurių Danijos valdžios institucijos ėmėsi dėl Danijos visuomeninio transliuotojo TV2/Danmark – Sąvoka „valstybės arba iš valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba“

Santrauka – 2017 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas

Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka – Iš valstybinių išteklių teikiama pagalba – Valstybės išteklių sąvoka – Visuomeninio transliuotojo pajamos iš reklamos laiko, kurį pardavinėjo kita valstybės įmonė – Valstybės įsteigtų, valdomų ir įgaliotų įmonių tvarkomos pajamos – Įtraukimas

(SESV 107 straipsnio 1 dalis)

SESV 107 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad valstybės ištekliais laikomos visuomeninio transliuotojo pajamos iš reklamos laiko, kurį pardavinėja kita valstybės įmonė, nes visą pajamų tvarkymą iki jų pervedimo tam transliuotojui reglamentuoja nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos valstybės specialiai įgaliotų valstybės įmonių užduotis yra tvarkyti šias pajamas.

Išties, į „iš valstybinių išteklių“ suteiktos pagalbos sąvoką, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, be valstybės tiesiogiai suteiktos naudos, siekiama įtraukti per valstybės paskirtą ar įsteigtą viešo arba privataus pobūdžio šios pagalbos administravimo instituciją suteikiamą naudą. Šiuo atveju pagal Sąjungos teisę neleistina, kad vien savarankiškos institucijos, atsakingos už pagalbos paskirstymą, įsteigimas leistų išvengti valstybės pagalbos taisyklių taikymo.

Be to, kadangi valstybės įmonių išteklius kontroliuoja valstybė ir dėl to ji jais disponuoja, tiems ištekliams taikoma „valstybinių išteklių“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį. Iš tiesų naudodamasi savo dominuojančia įtaka tokioms įmonėms valstybė gali visiškai valdyti jų išteklių panaudojimą, kad prireikus galėtų finansuoti konkrečią kitoms įmonėms skirtą paramą. Aplinkybė, kad aptariamus išteklius valdo su valstybės institucija nesusiję subjektai arba kad tie ištekliai yra privačios kilmės, šiuo atveju reikšmės neturi.

(žr. 44, 45, 47, 48, 50, 51, 53 punktus)
Byla C‑633/15

London Borough of Ealing

prieš

Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(First-tier Tribunal (Tax Chamber) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Apmokestinimas – Pridėtinės vertės mokestis (PVM) – Direktyva 2006/112/EB – Su sportu ir kūno kultūra glaudžiai susijusių paslaugų neapmokestinimas – 133 straipsnis – Neapmokestinimo netaikymas tuo atveju, jei kyla konkurencijos iškraipymo rizika komercinėms įmonėms, kurios turi mokėti PVM – Pelno nesiekiančių viešosios teisės reglamentuojamų įstaigų teikiamos paslaugos“

Santrauka – 2017 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas

Mokesčių teisės aktų suderinimas–Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema–Atleidimas nuo mokesčio–Tam tikros bendrojo intereso veiklos neapmokestinimas–Su sportu ir kūno kultūra glaudžiai susijusių paslaugų teikimas–Neapmokestinimo netaikymas tuo atveju, jei kyla konkurencijos iškraipymo rizika–Šias paslaugas teikiančios viešosios teisės reglamentuojamos įstaigos–Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatytas minėtas netaikymas šioms viešosios teisės reglamentuojamoms įstaigoms–Leistinumas (Tarybos direktyvos 2006/112 132 straipsnio 1 dalies m punktas ir 133 straipsnio pirma pastraipa ir antros pastraipos d punktas) Mokesčių teisės aktų suderinimas–Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema–Atleidimas nuo mokesčio–Tam tikros bendrojo intereso veiklos neapmokestinimas–Su sportu ir kūno kultūra glaudžiai susijusių paslaugų teikimas–Neapmokestinimo netaikymas tuo atveju, jei kyla konkurencijos iškraipymo rizika–Šias paslaugas teikiančios viešosios teisės reglamentuojamos įstaigos–Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatytas minėtas netaikymas tik pelno nesiekiančioms viešosios teisės reglamentuojamoms įstaigoms–Neleistinumas (Tarybos direktyvos 2006/112 132 straipsnio 1 dalies m punktas ir 133 straipsnio pirma pastraipa ir antros pastraipos d punktas)