Byla T‑386/04

Eridania Sadam SpA ir kt.

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Bendras cukraus sektoriaus rinkų organizavimas – Kainų režimas – Suskirstymas į regionus – Vietovės, kuriose yra deficitas – Italijos klasifikavimas – 2004–2005 prekybos metai – Reglamentas (EB) Nr. 1216/2004 – Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ir juridiniai asmenys – Nepriimtinumas“

2005 m. birželio 28 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) nutartis II‑0000

Nutarties santrauka

1. Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Nuostata, nustatanti intervencines baltojo cukraus kainas prekybos metams visiems Italijos rajonams – Italijos cukraus gamintojų ieškinys – Nepriimtinumas

(EB 230 straipsnio ketvirtoji pastraipa; Komisijos reglamento Nr. 1216/2004 1 straipsnio d punktas)

2. Europos Bendrijos – Teisminė institucijų aktų teisėtumo kontrolė – Visuotinai taikomi aktai – Būtinybė fiziniams ir juridiniams asmenims naudotis prieštaravimu dėl teisėtumo arba siekti, kad būtų priimtas prejudicinis sprendimas dėl galiojimo – Nacionalinių teismų pareiga taip taikyti nacionalines procesines taisykles, kad būtų galima ginčyti visuotinai taikomų Bendrijos teisės aktų teisėtumą – Teisės pareikšti tiesioginį ieškinį dėl panaikinimo suteikimas, jei nacionalinės procesinės taisyklės sukuria neįveikiamų kliūčių – Netaikymas

(EB 10 straipsnis; EB 230 straipsnio ketvirtoji pastraipa; EB 234 ir EB 241 straipsniai)

3. Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Tiesiogiai ir konkrečiai su jais susiję aktai – Sąlygos dėl būtinybės būti konkrečiai susijusiems aiškinimas „contra legem“ – Neleistinumas

(EB 230 straipsnio ketvirtoji pastraipa; ES 48 straipsnis)

4. Prieštaravimas dėl teisėtumo – Netiesioginis pobūdis – Nepriimtinas pagrindinis ieškinys – Prieštaravimo nepriimtinumas

(EB 241 straipsnis)

1. Fizinis ar juridinis asmuo gali teigti, kad aktas, kuris nėra jam skirtas sprendimas, jam konkrečiai taikomas, tik jeigu jis jį paveikia dėl ypatingų savybių arba faktinių aplinkybių, kurios jį išskiria iš kitų asmenų ir taip jį individualizuoja analogiškai asmeniui, kuriam šis aktas yra skirtas.

Šiuo požiūriu Reglamento Nr. 1216/2004, nustatančio išvestines intervencines baltojo cukraus kainas 2004–2005 prekybos metams, 1 straipsnio d punktas nėra konkrečiai taikomas Italijos cukraus gamintojams.

Iš tiesų to, jog dėl teisės akto tam tikri ūkio subjektai patiria didesnių ekonominių pasekmių nei jų konkurentai, dar nepakanka, kad jie būtų pripažinti konkrečiai susijusiais su šiuo aktu. Iš to reikia daryti išvadą, kad vien tik žala, kurią tvirtina patyrę ieškovai dėl po išvestinės intervencinės kainos taikymo Italijoje padidėjusios runkelių kainos ir dėl didėjančio cukraus importo iš Balkanų valstybių sumažėjusios cukraus kainos, jei tai būtų įrodyta, neindividualizuoja ieškovų tarp kitų šiame sektoriuje veikiančių ūkio subjektų.

(žr. 33–36 punktus)

2. EB 230 ir EB 241 straipsniuose bei EB 234 straipsnyje įtvirtinta užbaigta teisminės gynybos priemonių ir procedūrų sistema, skirta užtikrinti institucijų teisės aktų teisėtumo priežiūrą, kurią turi atlikti Bendrijos teismas. Pagal šią sistemą fiziniai ar juridiniai asmenys, dėl EB 230 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje numatytų priimtinumo sąlygų negalintys tiesiogiai apskųsti visuotinai taikomų Bendrijos aktų, turi galimybę atitinkamais atvejais netiesiogiai užginčyti šių aktų galiojimą Bendrijos teisme pagal 241 straipsnį arba kreiptis į nacionalinius teismus, kurie neturi teisės priimti sprendimo dėl tokių aktų negaliojimo, ir prašyti jų pateikti prejudicinius klausimus Teisingumo Teismui.

Taigi valstybės narės turi pareigą nustatyti teisminės gynybos priemonių ir procedūrų, leidžiančių užtikrinti teisę į veiksmingą teisminę gynybą, sistemą.

Šiomis aplinkybėmis nacionaliniai teismai pagal EB 10 straipsnyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo pareigą privalo, kiek tai įmanoma, nacionalinius proceso teisės aktus, kuriuose nustatomos teisminės gynybos priemonės, aiškinti ir taikyti taip, kad fiziniams ir juridiniams asmenims būtų sudarytos kuo didesnės galimybės teismuose ginčyti visus sprendimus ar kitus nacionalinės teisės aktus, susijusius su visuotinai taikomo Bendrijos teisės akto nuostatų taikymu jų atžvilgiu, remiantis tuo, kad toks Bendrijos aktas yra neteisėtas.

Tačiau privatus asmuo Bendrijos teisme negali pareikšti tiesioginio ieškinio dėl tokio visuotinai taikomo akto, koks yra reglamentas, panaikinimo, nes reglamentas, priešingai nei to asmens atžvilgiu priimtas sprendimas, jo neindividualizuoja, netgi jeigu Bendrijos teismui konkrečiai išnagrinėjus nacionalines procesines taisykles būtų galima įrodyti, kad pagal jas asmuo neturi teisės pareikšti ieškinio, leidžiančio užginčyti ginčijamo Bendrijos teisės akto galiojimą. Iš tikrųjų tokia teisminės gynybos priemonė reikalautų, kad Bendrijos teismas kiekvienu konkrečiu atveju nagrinėtų ir aiškintų nacionalinę proceso teisę, o tai viršytų jo kompetenciją Bendrijos teisės aktų teisėtumo priežiūros srityje.

Todėl bet kuriuo atveju privatus asmuo neturės teisės pareikšti Bendrijos teisme ieškinio dėl panaikinimo, net jei būtų įrodyta, kad pagal nacionalines proceso taisykles asmuo tokio Bendrijos teisės akto galiojimą gali ginčyti tik jį pažeidęs.

Šiuo atveju ta aplinkybė, jog ginčijamas reglamentas taikomas tiesiogiai ir nacionalinėms valdžios institucijoms nedalyvaujant, savaime nereiškia, kad su juo tiesiogiai susijęs ūkio subjektas jo galiojimą gali ginčyti tik iš pradžių jį pažeidęs. Negalima atmesti galimybės, kad nacionalinės teisės sistemoje su visuotinai taikomu nacionalinės teisės aktu konkrečiai susijusiam privačiam asmeniui numatoma galimybė kreiptis į nacionalines valdžios institucijas su prašymu imtis su tuo aktu susijusių priemonių, kurias galima ginčyti nacionaliniame teisme, netiesiogiai ginčijant ir patį aktą. Lygiai taip pat negalima atmesti galimybės, kad nacionalinės teisės sistemoje su ginčijamu reglamentu konkrečiai susijusiam ūkio subjektui numatoma galimybė kreiptis į nacionalines valdžios institucijas su prašymu priimti su šiuo reglamentu susijusį aktą, kurį būtų galima ginčyti nacionaliniame teisme, taip šiam ūkio subjektui sudarant sąlygas netiesiogiai ginčyti šį reglamentą.

(žr. 39–44 punktus)

3. Nors taisyklė, kad fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl reglamento panaikinimo, tik jei jis yra su juo susijęs ne tik tiesiogiai, bet ir konkrečiai, turi būti aiškinama atsižvelgiant į veiksmingos teisminės gynybos principą ir turint omenyje įvairias ieškovą individualizuojančias aplinkybes, toks aiškinimas negalėtų panaikinti Sutartyje aiškiai numatytos nagrinėjamos sąlygos, neperžengdamas šia Sutartimi Bendrijos teismams suteiktos kompetencijos ribų, nes teisę nuspręsti dėl dabar galiojančios sistemos pakeitimo turi valstybės narės pagal ES 48 straipsnį.

(žr. 47 punktą)

4. EB 241 straipsnyje numatyta galimybė prašyti pripažinti reglamentą arba kitą visuotinai taikomą aktą, kuris yra jį įgyvendinančio akto priėmimo pagrindas, netaikytinu, nėra savarankiškas ieškinys, o tik šalutinis. Jei nėra pagrindo pareikšti pagrindinio ieškinio, negalima pasinaudoti ir EB 241 straipsniu.

(žr. 51 punktą)

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (penktoji kolegija)

NUTARTIS

2005 m. birželio 28 d.( )

„Bendras cukraus sektoriaus rinkų organizavimas – Kainų režimas – Suskirstymas į regionus – Vietovės, kuriose yra deficitas – Italijos klasifikavimas – 2004–2005 prekybos metai – Reglamentas (EB) Nr. 1216/2004 – Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ir juridiniai asmenys – Nepriimtinumas“

Byloje T‑386/04

Eridania Sadam SpA, įsteigta Bolonijoje (Italija),

Italia Zuccheri SpA, įsteigta Bolonijoje,

Zuccherificio del Molise SpA, įsteigta Termoli (Italija),

CO.PRO. B – Cooperativa produttori bieticoli Soc. coop. rl, įsteigta Minerbio (Italija),

SFIR – Società fondiaria industriale romagnola SpA, įsteigta Cesena (Italija),

atstovaujamos advokatų G. Pittalis, I. Vigliotti, G. M. Roberti, P. Ziotti ir A. Franchi, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

ieškovės,

prieš

Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą C. Cattabriga ir L. Visaggio, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

atsakovę,

palaikomą

Europos Sąjungos Tarybos, atstovaujamos F. Ruggeri Laderchi,

į bylą įstojusios šalies,

dėl prašymo panaikinti 2004 m. birželio 30 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1216/2004, nustatančio išvestines intervencines baltojo cukraus kainas 2004–2005 prekybos metams, 1 straipsnio d punktą,

EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas M. Vilaras, teisėjai E. Martins Ribeiro ir K. Jürimäe,

kancleris H. Jung,

priima šią

Nutartį

Teisės aktai

1 2001 m. birželio 19 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1260/2001 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 178, p. 1, toliau – bazinis reglamentas) I antraštinės dalies 1 ir 2 skyriuose nustatomos kainos ir kvotos 2001–2002–2005–2006 prekybos metams.

2 Kvotų režimas numato, kad kiekvienai valstybei narei nustatomas pagrindinis cukraus kiekis, kuris kiekvienoje valstybėje narėje padalijamas įmonėms gamintojoms A ir B kvotų pavidalu. Šioms kvotoms suteikiama pardavimo garantija, o jos nustatomos prekybos metams, prasidedantiems liepos 1 d. ir pasibaigiantiems kitų metų birželio 30 dieną.

3 Kainų režimas numato intervencinę sistemą, kuri skirta garantuoti kainą, pardavimą ir stabilizuoti cukraus rinką.

4 Baltojo cukraus kainos nėra vienodos visoje Bendrijos teritorijoje. Bazinio reglamento 2 straipsnio 1 ir 4 dalyse numatyta, kad cukraus gamintojams rajonuose, kuriuose nėra deficito. mokama intervencinė kaina yra 63,19 euro už 100 kg ir kad kasmet Komisija nustato išvestinę intervencinę kainą kiekvienam rajonui, kuriame yra deficitas.

5 Šis kainų skirtumas, vadinamas suskirstymu į regionus, reiškia, kad baziniame reglamente rajonams, kuriuose nėra deficito, neperžengiant paskirtų kvotų ribų, numatoma didesnė šiuose rajonuose pagaminto cukraus kaina ir didesnė jo gamybai reikalingų žaliavų supirkimo kaina.

6 Iš tiesų rajonuose, kuriuose nėra deficito, mokama intervencinė kaina ir rajonuose, kuriuose yra deficitas, mokama išvestinė intervencinė kaina atitinka minimalias cukrinių runkelių supirkimo kainas rajonuose, kuriuose nėra deficito, ir pakoreguotas minimalias runkelių supirkimo kainas rajonuose, kuriuose yra deficitas.

7 Pakoreguotos minimalios runkelių kainos, taikomos rajonuose, kuriuose yra deficitas, palyginti su minimaliomis cukrinių runkelių supirkimo kainomis rajonuose, kuriuose nėra deficito, yra padidinamos du kartus. Pirmiausia jos padidinamos suma, kuri yra lygi to rajono išvestinės intervencinės kainos ir intervencinės kainos skirtumui. Vėliau gauta suma koreguojama taikant koeficientą 1,30.

8 Kadangi 2004–2005 prekybos metais deficitas numatomas visuose Italijos rajonuose, tai 2004 m. birželio 30 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1216/2004, nustatančio išvestines intervencines baltojo cukraus kainas 2004–2005 prekybos metams (OL L 232, p. 25, toliau – ginčijamas reglamentas), 1 straipsnio d punkte nustatyta, kad visuose Italijos rajonuose išvestinė intervencinė baltojo cukraus kaina šiais prekybos metais yra 655,30 euro už toną.

Procesas

9 Ši byla buvo pradėta ieškovių ieškiniu, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2001 m. birželio 19 dieną.

10 2004 m. gruodžio 8 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartimi Tarybai buvo leista įstoti į bylą atsakovės pusėje. 2005 m. vasario 11 d. Taryba pateikė įstojimo į bylą paaiškinimą.

11 2004 m. lapkričio 17 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu Komisija pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalį pareiškė prieštaravimą. 2005 m. sausio 14 d. ieškovės pateikė savo pastabas dėl šio prieštaravimo.

12 2004 m. gruodžio 29 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktais atskirais dokumentais Associazione nazionale bieticoltori, Consorzio nazionale bieticoltori ir Associazione bieticoltori italiani pateikė prašymus įstoti į bylą atsakovės pusėje. Bylos šalys šiems prašymams neprieštaravo.

Šalių prašymai

13 Ieškovės Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti Komisijos pareikštą prieštaravimą dėl priimtinumo arba atidėti sprendimą ir priimti jį kartu su galutiniu sprendimu,

– panaikinti ginčijamo reglamento 1 straipsnio d dalį,

– nepatenkinus šių reikalavimų, remiantis EB 241 straipsniu pripažinti bazinio reglamento 2 straipsnio dalį, kuria Komisijai nustatant išvestinę intervencinę kainą neleidžiama atsižvelgti į importą su nuliniu muito tarifu ir importą, kuriam netaikomos tarifinės kvotos, neteisėta ir netaikytina,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

14 Komisija savo prieštaravime dėl priimtinumo Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,

– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas,

– nepatenkinus šių reikalavimų, pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnio 4 dalies antrąją pastraipą nustatyti naujus terminus tolesniems veiksmams byloje.

15 Savo įstojimo į bylą paaiškinime Taryba prašo Pirmosios instancijos teismo ieškovių pareikštą ieškinį ir pagal EB 241 straipsnį pareikštą prieštaravimą dėl teisėtumo pripažinti nepriimtinais.

Dėl priimtinumo

16 Pagal Procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalį, jei viena šalis to prašo, Pirmosios instancijos teismas gali priimti sprendimą dėl priimtinumo nenagrinėdamas bylos iš esmės. Pagal šio straipsnio 3 dalį likusi proceso dalis vyksta žodžiu, išskyrus atvejus, kai Pirmosios instancijos teismas nusprendžia kitaip. Pirmosios instancijos teismas mano, kad šiuo atveju bylos medžiagoje yra užtektinai informacijos ir žodinė proceso dalis nebūtina.

Šalių argumentai

17 Komisija teigia, kad ieškinį reikia atmesti kaip nepriimtiną. Ginčijamas reglamentas yra norminis teisės aktas, konkrečiai nesusijęs su ieškovėmis (1999 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Eridania ir kt. prieš Tarybą, T‑168/95, Rink. p. II‑2245, apeliacine tvarka patvirtintas 2001 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo nutartimi Eridania ir kt. prieš Tarybą, C‑352/99 P, Rink. p. I‑5037).

18 Šis sprendimas buvo patvirtintas 2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo nutartimi Eridania ir kt. prieš Komisiją (T‑338/03, Rink. p. II‑0000, 31 punktas).

19 Šioje nutartyje Pirmosios instancijos teismas taip pat nurodė, kad žala, kurią tvirtina patyrę ieškovės, kurią jos patyrė tuo pat metu dėl po išvestinės intervencinės kainos taikymo Italijoje padidėjusios runkelių kainos ir dėl didėjančio cukraus importo iš Balkanų valstybių sumažėjusios cukraus kainos, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo ir Pirmosios instancijos teismo praktiką šioje srityje (žr. nutarties 34–36 punktus) neindividualizuoja ieškovių.

20 Galiausiai Pirmosios instancijos teismas yra nusprendęs, kad ieškinio dėl 2003 m. birželio 30 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1158/2003, nustatančio išvestines intervencines baltojo cukraus kainas 2003–2004 prekybos metams (OL L 162, p. 24), 1 straipsnio c punkto panaikinimo nepriimtinumas nereiškia, jog netenkama veiksmingos teisminės gynybos. Iš tiesų ieškovės turėjo galimybę Reglamento Nr. 1158/2003 galiojimą ginčyti nacionaliniuose teismuose ir šia galimybe pasinaudojo pradėdamos bylą Lacijaus regiono administraciniame teisme (Tribunale amministrativo regionale del Lazio, Italija) (nutarties 41 ir 42 punktai).

21 Komisija teigia, kad ir šioje byloje reikia prieiti prie tokių pačių išvadų, nes, pirma, teisinė ieškovių situacija ir ginčijamo reglamento pobūdis ir turinys bei, antra, 18 punkte minėtoje 2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo nutartyje Eridania ir kt. prieš Komisiją nagrinėjama teisinė situacija ir Reglamento 1158/2003 pobūdis bei turinys yra visiškai identiški. Ieškovės nenurodo, kad jų savybės ar aplinkybės būtų pasikeitusios ir dabar sudarytų pagrindą prašyti panaikinti ginčijamą reglamentą dėl to, kad jis yra su jomis konkrečiai susijęs, todėl Komisija mano, kad tokių savybių ir aplinkybių nėra.

22 Taryba palaiko Komisijos argumentus ir taip pat prašo šio ieškinio nepriimti. Ji nurodo, kad ieškovės visiškai nepagrįstai bando remtis generalinio advokato F. G. Jacobs išvada, pateikta priimant 2002 m. liepos 25 d. Teisingumo Teismo sprendimą Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą (C 50/00 P, Rink. p. I‑6677, I‑6681), ir 2002 m. gegužės 3 d. Pirmosios instancijos teismo nutartimi Jégo-Quéré prieš Komisiją (T‑177/01, Rink. p. II‑2365), nes bet kuriuo atveju ten nagrinėtos situacijos skyrėsi nuo nagrinėjamos šioje byloje.

23 Be to, Taryba nesutinka su ieškovių argumentu, kad EB sutartyje numatytas prejudicinių sprendimų mechanizmas neatitinka veiksmingos teisminės gynybos principo. Per pusę amžiaus nei valstybių narių konstituciniai teismai, kurie naudoja analogiškas prejudicinių sprendimų sistemas, nei Europos žmogaus teisių teismas nėra konstatavę, kad veiksmingos teisminės gynybos principas pažeidžiamas naudojant prejudicinius sprendimus.

24 Dėl ieškovių daromos nuorodos į Sutarties dėl Konstitucijos Europai (OL, C 310, 2004, p. 1) III‑365 straipsnį, Taryba pažymi, kad tai argumentas de lege ferenda. Tai, jog ateityje tam tikrais atvejais bus panaikintas reikalavimas, kad aktas būtų konkrečiai susijęs, įrodo, jog šis reikalavimas egzistuoja dabartinėje teisėje, ir tol, kol galios ši sutartis, to negalima ignoruoti.

25 Galiausiai Taryba nurodo, kad ieškovių papildomai pareikštą prieštaravimą dėl neteisėtumo reikia atmesti dėl nepriimtinumo, nes ieškinys neatitinka Pirmosios instancijos procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto reikalavimų (2004 m. sausio 6 d. Teisingumo Teismo nutarties Italija prieš Komisiją, Rink. p. I‑0000, 12 punktas). Bet kuriuo atveju, jei ieškovės neturi teisės reikšti ieškinio dėl ginčijamo reglamento, tai juo labiau jos neturi teisės reikalauti pripažinti, kad yra neteisėtas bazinis reglamentas, kuris objektyviai yra taikomas joms, kaip cukraus gamintojoms.

26 Ieškovės neginčija, kad ginčijamas reglamentas yra visuotinai taikomas ir pripažįsta sunkumus, kylančius nustatant jų teisę ginčyti tokius aktus, atsižvelgiant į nusistovėjusią Teisingumo teismo ir Pirmosios instancijos teismo praktiką aiškinant EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą.

27 Tačiau jos mano, kad ši teismų praktika, kuri buvo patvirtinta 22 punkte minėtame Teisingumo Teismo sprendime Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą, ir 2004 m. balandžio 1 d. Teisingumo Teismo sprendimu Komisija prieš Jégo-Quéré (C‑263/02 P, Rink. p. I‑0000) bei 18 punkte minėtoje 2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo nutartyje Eridania ir kt. prieš Komisiją, yra labai ribojanti ir gali būti laikoma atsisakymu vykdyti teisingumą tuo atveju, kai visuotinai taikomas aktas, kuriam nereikia jokių įgyvendinimo priemonių, tiesiogiai daro įtaką privačių asmenų teisinei padėčiai, ir vienintelė galimybė jį ginčyti yra pažeisti jo nuostatas, kad dėl to pradėto proceso metu galima būtų ginčyti jo galiojimą (22 punkte minėto sprendimo Jégo-Quéré prieš Komisiją 45 punktas ir 22 punkte minėtos generalinio advokato F. G. Jacobs išvados, pateiktos priimant Teisingumo Teismo sprendimą Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą, 43 punktas).

28 Ieškovės taip pat nurodo, kad EB 234 straipsnyje numatyta prejudicinių sprendimų sistema, vertinama pagal 1950 m. lapkričio 4 d. pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos su pakeitimais (toliau – EŽTK) 6 ir 13 straipsniuose įtvirtintą veiksmingos teisminės gynybos principą, kuris patvirtintas 22 punkte minėtame sprendime Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą, 27 punkte minėtame sprendime Komisija prieš Jégo-Quéré ir 2000 m. gruodžio mėn. 7 d. Nicoje priimtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje (OL C 364, p. 1), neužtikrina asmenims veiksmingos teisminės gynybos priemonės, kuria jie galėtų ginčyti visuotinai taikomų Bendrijos teisės nuostatų, tiesiogiai darančių įtaką jų teisinei padėčiai, galiojimą.

29 Iš tiesų prejudicinis sprendimas yra ne teisinės gynybos priemonė, kuria gali pasinaudoti ieškovas, bet labiau instrumentas, kurio panaudojimas didžiąja dalimi priklauso nuo nacionalinio teismo. Todėl kreipimasis į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo tėra galimybė, nes tokio prašymo pateikimas yra per daug sudėtingas ir jį pateikiant kyla sunkumų bei neaiškumų. Tokį vertinimą patvirtina tai, kad ieškovių savo valstybėje pradėtoje byloje Tribunale amministrativo regionale del Lazio, kurioje jos ginčija išvestinių intervencinių baltojo cukraus kainų 2003–2004 prekybos metams nustatymą Reglamentu 1158/2003, vis dar nebuvo priimtas sprendimas kreiptis prejudicinio sprendimo į Teisingumo Teismą.

30 Galiausiai ieškovės nurodo, kad būtent siekiant asmenims užtikrinti veiksmingą teisminę apsaugą nuo visuotinai taikomų aktų, kuriems nereikia jokių įgyvendinimo priemonių, ateityje įsigaliosiančioje Sutarties dėl Konstitucijos Europai III‑365 straipsnio 4 dalyje kiekvienam fiziniam ar juridiniam asmeniui numatoma galimybė pateikti ieškinį „dėl teisės akto, tiesiogiai su juo susijusio, ir dėl kurio nereikia patvirtinti įgyvendinančių priemonių“. Ši nauja redakcija iš tiesų turės tik simbolinę reikšmę, nes šių asmenų teisė į veiksmingą teisminės gynybos priemonę kompetentingame teisme, kaip jau buvo ne kartą partvirtinta (žr. šios nutarties 28 punktą) jau yra vienas iš pagrindinių Bendrijos teisės principų (1986 m. gegužės 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Johnston, 222/84, Rink. p. 1651, 18 punktas).

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

31 Pirmiausia reikia pastebėti, kad ginčijamas reglamentas yra norminis aktas, ir šalys to neginčija. Reglamento 1 straipsnio d dalis taikoma objektyviai apibrėžtoms situacijoms ir yra skirta bendrai ir abstrakčiai apibrėžtų asmenų kategorijai (šia prasme žr. 17 punkte nurodytos 2001 m. birželio 28 d. Nutarties Eridania ir kt. prieš Tarybą, 45 ir 46 punktus; 17 punkte minėto sprendimo Eridania ir kt. prieš Tarybą, 39 punktą ir 18 punkte minėtos 2004 m. liepos 8 d. Nutarties Eridania ir kt. prieš Komisiją, 31 punktą).

32 Iš pačio EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos teksto ir nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos aišku, kad fizinis ar juridinis asmuo gali reikalauti pripažinti teisės aktą, kuris nėra jam skirtas sprendimas, neteisėtu tik tuomet, jei tas aktas jam yra taikomas ne tik tiesiogiai, bet ir konkrečiai (2004 m. kovo 30 d. Teisingumo Teismo sprendimo Rothley ir kt prieš Parlamentą, C‑167/02 P, Rink. p. I‑0000, 25 punktas; 1985 m. sausio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Piraiki-Patraiki ir kt. prieš Komisiją, 11/82, Rink. p. 207, 5 punktas).

33 Šiuo klausimu pakanka priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką fiziniai ar juridiniai asmenys gali teigti, kad toks aktas jiems konkrečiai taikomas, tik jeigu jis juos paveikia dėl ypatingų savybių arba faktinių aplinkybių, kurios juos išskiria iš kitų asmenų ir taip juos individualizuoja analogiškai asmeniui, kuriam šis aktas yra skirtas (22 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą 36 punktas; 27 punkte minėto sprendimo Komisija priešJégo-Quéré 45 punktas ir 18 punkte minėtos 2004 m. liepos 8 d. Nutarties Eridania ir kt. prieš Komisiją 33 punktas).

34 Šiuo atveju priimtinumui skirtoje ieškinio dalyje ieškovės nenurodė jokių ypatingų savybių ar faktinių aplinkybių, kurios sudarytų pagrindą prašyti panaikinti ginčijamą reglamentą dėl to, kad jis yra su jomis konkrečiai susijęs; be to, jos pripažįsta žinančios apie sunkumus, kylančius dėl nusistovėjusios Teisingumo teismo ir Pirmosios instancijos teismo praktikos, pripažįstant jų teisę ginčyti šį reglamentą. Iš viso ieškinio teksto galima suprasti, kad ginčijamas reglamentas daro konkrečią įtaką jų teisinei padėčiai ir tai leidžia jas atskirti nuo visų kitų šiame sektoriuje veikiančių ūkio subjektų, nes, priešingai nei kiti šiame sektoriuje veikiantys Bendrijos ūkio subjektai, jos nukentėjo ir nuo dėl išvestinės intervencinės kainos taikymo Italijoje padidėjusių runkelių kainų, ir nuo dėl didėjančio cukraus importo iš Balkanų valstybių sumažėjusios cukraus kainos.

35 Šiuo klausimu primintina, kad tos aplinkybės, jog vienas ūkio subjektas dėl teisės akto patiria didesnių ekonominių pasekmių nei jo konkurentai, dar nepakanka jo pripažinti konkrečiai susijusiu su šiuo aktu (1999 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Van Parys ir kt. prieš Komisiją, T‑11/99, Rink. p. II‑2653, 50 punktas ir 35 punkte nurodytos 2004 m. liepos 8 d. Nutarties Eridania ir kt. prieš Komisiją 35 punktas).

36 Darytina išvada, kad net ir įrodžius tariamą žalą, vien jos nepakaktų, kad ieškoves būtų galima individualizuoti taip, kaip tai suprantama 32 ir 33 šios nutarties punktuose minimoje teismų praktikoje.

37 Visais atvejais ieškovės teigia, kad ši teismų praktika yra per daug griežta ir neužtikrina veiksmingos teisminės gynybos, kai reglamentas taikomas tiesiogiai, nacionalinėms valdžios institucijoms nesiimant jokių veiksmų.

38 Šiuo klausimu primintina, kad privatūs asmenys turi teisę į veiksmingą Bendrijos teisės sistemoje įtvirtintų teisių teisminę gynybą, o teisė į tokią gynybą yra bendrų teisės principų, kylančių iš valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų, sudėtinė dalis. Be to, ši teisė yra užtikrinta Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 ir 13 straipsniuose (žr. 27 punkte minėto sprendimo Komisija prieš Jégo-Quéré 29 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

39 EB 230 ir EB 241 straipsniuose bei EB 234 straipsnyje įtvirtinta užbaigta teisminės gynybos priemonių ir procedūrų sistema, skirta užtikrinti institucijų teisės aktų teisėtumo priežiūrą, kurią turi atlikti Bendrijos teismas (šiuo klausimu žr. 1986 m. balandžio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo Les Verts prieš Parlamentą 23 punktą). Pagal šią sistemą fiziniai ar juridiniai asmenys, dėl EB 230 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje numatytų priimtinumo sąlygų negalintys tiesiogiai apskųsti visuotinai taikomų Bendrijos aktų, turi galimybę atitinkamais atvejais netiesiogiai užginčyti šių aktų galiojimą Bendrijos teisme pagal 241 straipsnį arba kreiptis į nacionalinius teismus, kurie neturi teisės priimti sprendimo dėl tokių aktų negaliojimo (1987 m. spalio 22 d. sprendimo Foto-Frost, 314/85, Rink. p. 4199, 20 punktas), bet gali pateikti prejudicinį klausimą Teisingumo Teismui (žr. sprendimo Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą 40 punktą).

40 Todėl valstybės narės turi pareigą nustatyti teisminės gynybos priemonių ir procedūrų, leidžiančių užtikrinti teisę į veiksmingą teisminę gynybą, sistemą (22 punkte minėto sprendimo Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą 41 punktas).

41 Šiomis aplinkybėmis nacionaliniai teismai pagal EB 10 straipsnyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo pareigą privalo, kiek tai įmanoma, nacionalinius proceso teisės aktus, kuriuose nustatomos teisminės gynybos priemonės, aiškinti ir taikyti taip, kad fiziniams ir juridiniams asmenims būtų sudarytos kuo didesnės galimybės teismuose ginčyti visus sprendimus ar kitus nacionalinės teisės aktus, susijusius su visuotinai taikomo Bendrijos teisės akto nuostatų taikymu jų atžvilgiu, remiantis tuo, kad toks Bendrijos aktas yra neteisėtas (22 punkte minėto sprendimo Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą 42 punktas).

42 Tačiau Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad privatus asmuo Bendrijos teisme negali pareikšti tiesioginio ieškinio dėl tokio visuotinai taikomo akto, koks yra reglamentas, panaikinimo, nes reglamentas, priešingai nei to asmens atžvilgiu priimtas sprendimas jo neindividualizuoja, netgi jeigu Bendrijos teismui konkrečiai išnagrinėjus nacionalines proceso taisykles būtų galima įrodyti, kad pagal jas asmuo neturi teisės pareikšti ieškinio, leidžiančio užginčyti ginčijamo Bendrijos teisės akto galiojimą. Iš tikrųjų tokia teisminės gynybos priemonė reikalautų, kad Bendrijos teismas kiekvienu konkrečiu atveju nagrinėtų ir aiškintų nacionalinę proceso teisę, o tai viršytų jo kompetenciją Bendrijos teisės aktų teisėtumo priežiūros srityje (22 punkte minėto sprendimo Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą 37 ir 43 punktai ir 27 punkte minėto sprendimo Komisija prieš Jégo Quéré 33 punktas).

43 Todėl bet kuriuo atveju privatus asmuo neturės teisės pareikšti Bendrijos teisme ieškinio dėl panaikinimo, net jei būtų įrodyta, kad pagal nacionalines procesines taisykles asmuo tokio Bendrijos teisės akto galiojimą gali ginčyti tik jį pažeidęs (27 punkte minėto sprendimo Komisija prieš Jégo Quéré 33 punktas).

44 Dėl nagrinėjamo atvejo pažymėtina, kad ta aplinkybė, jog ginčijamas reglamentas taikomas tiesiogiai ir nacionalinėms valdžios institucijoms nedalyvaujant, savaime nereiškia, kad su juo tiesiogiai susijęs ūkio subjektas jo galiojimą gali ginčyti tik iš pradžių jį pažeidęs. Negalima atmesti galimybės, kad nacionalinėje teisės sistemoje su visuotinai taikomu nacionalinės teisės aktu konkrečiai susijusiam privačiam asmeniui numatoma galimybė kreiptis į nacionalines valdžios institucijas su prašymu imtis su tuo aktu susijusių priemonių, kurias galima ginčyti nacionaliniame teisme, netiesiogiai ginčijant ir patį aktą. Lygiai taip pat negalima atmesti galimybės, kad nacionalinėje teisės sistemoje su ginčijamu reglamentu konkrečiai susijusiam ūkio subjektui numatoma galimybė kreiptis į nacionalines valdžios institucijas su prašymu priimti su šiuo reglamentu susijusį aktą, kurį būtų galima ginčyti nacionaliniame teisme, taip šiam ūkio subjektui sudarant sąlygas netiesiogiai ginčyti šį reglamentą (šia prasme žr. 27 punkte minėto sprendimo Komisija prieš Jégo-Quéré 35 punktą ir 18 punkte minėtos 2004 m. liepos 8 d. Nutarties Eridania ir kt. prieš Komisiją 41 punktą).

45 Tokį aiškinimą šioje byloje patvirtina tai, kad šioje byloje ginčijamam reglamentui analogiškus reglamentus, nustačiusius išvestines intervencines baltojo cukraus kainas 1996–1997 ir 1997—1998 prekybos metams, atitinkami cukraus gamintojai ginčijo kompetentinguose Italijos teismuose, kurie pateikė prašymus priimti prejudicinius sprendimus ir dėl kurių buvo priimti atitinkamai 2000 m. liepos 6 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eridania (C‑289/97, Rink. p. I‑5409) ir 2002 m. kovo 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas Eridania (C‑160/98, Rink. p. I‑2533).

46 Be to, kaip nurodo Komisija ir pripažįsta pačios ieškovės, pastarosios ginčija Reglamentu 1158/2003 nustatytas išvestines intervencines baltojo cukraus kainas Italijoje 2003–2004 prekybos metams Tribunale amministrativo regionale del Lazio pradėtame procese. Tai, kad šiame procese „iki šiol“ dar nebuvo kreiptasi į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą, neįrodo, kad ieškovės tariamai neturi teisminės gynybos priemonių. Todėl nėra aplinkybių, leidžiančių šiuo atveju daryti išvadą, kad negalėdamos Bendrijos teismuose pareikšti ieškinio dėl šio reglamento panaikinimo, jos lieka be veiksmingų teisminės gynybos priemonių.

47 Bet kuriuo atveju, nors taisyklė, kad fizinis ar juridinis asmuo gali pareikšti ieškinį dėl reglamento panaikinimo, tik jei jis yra su juo susijęs ne tik tiesiogiai, bet ir konkrečiai, turi būti aiškinama atsižvelgiant į veiksmingos teisminės gynybos principą ir turint omenyje įvairias ieškovą individualizuojančias aplinkybes (šia prasme žr. 1998 m. vasario 2 d. Teisingumo Teismo Sprendimo Van der Kooy ir kt. prieš Komisiją, 67/85, 68/85 ir 70/85, Rink. p. 219, 14 ir 15 punktus; 1991 m. kovo 16 d. Teisingumo Teismo Sprendimo Extramet Industrie prieš Tarybą, C‑358/89, Rink. p. I 2501, 13–17 punktus ir 1994 m. gegužės 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo Codorniu prieš Tarybą, C‑309/89, Rink. p. I‑1853, 19–22 punktus), toks aiškinimas negalėtų panaikinti Sutartyje aiškiai numatytos nagrinėjamos sąlygos, neperžengdamas šia Sutartimi Bendrijos teismams suteiktos kompetencijos ribų, kadangi teisę nuspręsti dėl dabar galiojančios sistemos pakeitimo turi valstybės narės pagal ES 48 straipsnį (22 punkte minėto sprendimo Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą 44 ir 45 punktai ir 27 punkte minėto sprendimo Komisija prieš Jégo-Quéré 36 punktas). Atsižvelgdamos į šias aplinkybes, ieškovės negali pagrįstai teigti, kad numatomas EB 230 straipsnio 4 dalies pakeitimas Sutarties dėl Konstitucijos Europai III‑365 straipsnio 4 dalimi tėra „deklaratyvaus pobūdžio“, nes ši sutartis iki savo įsigaliojimo negali pakeisti dabar galiojančios tvarkos (2005 m. vasario 16 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Fost Plus prieš Komisiją, T‑142/03, Rink. p. I‑0000, 81 punktas).

48 Iš viso to, kas pasakyta, darytina išvada, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo ir Pirmosios instancijos teismo praktiką ieškovės negali būti laikomos konkrečiai susijusios su ginčijamu reglamentu.

49 Todėl šis ieškinys yra atmestinas kaip nepriimtinas, nesvarstant Associazione nazionale bieticoltori, Consorzio nazionale bieticoltori ir Associazione bieticoltori italiani pateiktų prašymų leisti įstoti į bylą atsakovės pusėje.

50 Galiausiai primintina, kad ieškovės prašo, nepatenkinus jų pagrindinio reikalavimo, remiantis EB 241 straipsniu pripažinti bazinio reglamento 2 straipsnio dalį neteisėta ir netaikytina.

51 Dėl šio prašymo pakanka pažymėti, kad EB 241 straipsnyje numatyta galimybė prašyti pripažinti reglamentą arba kitą visuotinai taikomą aktą, kuris yra jį įgyvendinančio akto priėmimo pagrindas, netaikytinu, nėra savarankiškas ieškinys, o tik šalutinis. Jei nėra pagrindo pareikšti pagrindinio ieškinio, negalima pasinaudoti ir EB 241 straipsniu (žr. 1999 m. liepos 8 d Pirmosios instancijos teismo nutarties Area Cova ir kt. prieš Tarybą, T‑194/95, Rink. p. II‑2271, 78 punktą ir ten nurodomą teismų praktiką bei 18 punkte minėtos 2004 m. liepos 8 d. Nutarties Eridania ir kt. prieš Komisiją 48 punktą).

52 Kadangi šioje byloje prašymai panaikinti reglamentą yra nepriimtini, tai ir minėtas prieštaravimas dėl teisėtumo tiek, kiek juo bandoma grįsti šiuos prašymus, taip pat yra nepriimtinas (18 punkte minėtos 2004 m. liepos 8 d. Nutarties Eridania ir kt. prieš Komisiją 49 punktas).

53 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, visas šis ieškinys yra atmestinas kaip nepriimtinas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų

54 Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį kiekviena pralaimėjusi šalis padengia bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir ieškovės pralaimėjo bylą, jos turi padengti savo pačių ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

55 Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalį Taryba padengia savo pačios bylinėjimosi išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais,

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija)

nutaria:

1. Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną.

2. Nereikia spręsti dėl Associazione nazionale bieticoltori, Consorzio nazionale bieticoltori ir Associazione bieticoltori italiani pateiktų prašymų leisti įstoti į bylą.

3. Ieškovės padengia savo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

4. Taryba padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Priimta 2005 m. birželio 28 d. Liuksemburge.

Kancleris Pirmininkas