Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Sąvoka – Valios elgtis rinkoje tam tikru būdu suderinimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

2. Konkurencija – Karteliai – Suderinti veiksmai – Sąvoka – Kontaktų užmezgimas, nesuderinamas su kiekvienos įmonės pareiga savarankiškai spręsti dėl savo elgesio rinkoje – Keitimasis informacija – Prezumpcija – Sąlygos

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

3. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Įrodinėjimo būdas – Įrodymų viseto pasitelkimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

4. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Įrodinėjimo būdas – Dokumentiniai įrodymai

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

5. Bendrijos teisė – Principai – Pagrindinės teisės – Nekaltumo prezumpcija – Procedūra konkurencijos srityje – Taikymas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

6. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Kitų darant pažeidimą dalyvavusių įmonių pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo pateiktų pareiškimų panaudojimas kaip įrodymų – Leistinumas – Sąlygos

(EB 81 ir 82 straipsniai)

7. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą – Ribos

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

8. Konkurencija – Karteliai – Suderinti veiksmai – Konkurencijos pažeidimas – Vertinimo kriterijai – Antikonkurencinis tikslas – Pakankamas konstatavimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

9. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę – Pagrindinių kartelio dalyvių, siekiant pasinaudoti pranešimu dėl bendradarbiavimo, savanoriškai padarytų pareiškimų kitos įmonės nenaudai įrodomoji galia

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Komisijos pranešimas 96/C 207/04)

10. Konkurencija – Karteliai – Sudėtinis pažeidimas, turintis susitarimo ir suderintų veiksmų elementų – Bendras kvalifikavimas kaip „susitarimo ir (arba) suderintų veiksmų“ – Leistinumas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

11. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas tam tikros įmonės padarytas pažeidimas, priimtas vėliau už kitą Komisijos sprendimą, kuriame ši įmonė paminėta tik dėstant faktines aplinkybes, tačiau kuris nėra jai skirtas ir kuriuo ji nebuvo nubausta – „Ne bis in idem“ principo pažeidimas – Nebuvimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

12. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę – Įrodinėjimo naštos apimtis

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

13. Konkurencija – Karteliai – Įrodymai – Įmonės atsakymas į Komisijos prašymą pateikti informacijos – Įrodomoji galia – Vertinimas

(Tarybos reglamentų Nr. 17 11 straipsnis ir Nr. 1/2003 18 straipsnis)

14. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga rūpestingai ir nešališkai patikrinti visas reikšmingas nagrinėjamo atvejo aplinkybes

15. Konkurencija – Administracinė procedūra – Skubotas Komisijos įsitikinimo dėl pažeidimo buvimo išreiškimas

16. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Galimybė susipažinti su byla – Apimtis – Atsisakymas pateikti dokumentą – Pasekmės – Būtinybė atitinkamai įmonei tenkančios įrodinėjimo pareigos lygmeniu atskirti kaltę patvirtinančius ir ją paneigiančius dokumentus

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 2 dalis)

17. Konkurencija – Administracinė procedūra – Galimybė susipažinti su byla – Tyrimo byloje nesantys ir kaltei patvirtinti Komisijos nepanaudoti dokumentai – Dokumentai, kurie gali būti panaudoti šalių gynybai

(EB 81 straipsnio 1 dalis ir 82 straipsnis; EEE susitarimo 53, 54 ir 57 straipsniai; Tarybos reglamentas Nr. 139/2004; Komisijos pranešimo 2005/C 325/07 27 punktas)

18. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijai suteikta diskrecija – Ribos – Komisijos priimtų gairių laikymasis – Teisminė kontrolė

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

19. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Atsižvelgimas į konkrečią įtaką rinkai – Apimtis

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1punkto A dalis)

20. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Komisijos diskrecija

(Tarybos reglamentai Nr. 17 ir Nr. 1/2003; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

21. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Suinteresuotųjų įmonių suskirstymas į skirtingas kategorijas – Sąlygos

(Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1A punkto šešta ir septinta pastraipos)

22. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Suinteresuotųjų įmonių suskirstymas į skirtingas kategorijas – Apyvarta, į kurią buvo atsižvelgta

(Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1A punkto šešta ir septinta pastraipos)

23. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos pareigos – Protingo termino laikymasis – Vertinimo kriterijai – Pažeidimas – Pasekmės

(Tarybos reglamentas Nr. 1/2003)

24. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Galimybė padidinti baudas, siekiant sustiprinti jų atgrasomąjį poveikį

(EB 81 straipsnis)

25. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos pareigos – Protingo termino laikymasis – Pažeidimas – Pasekmės – Baudos dydžio sumažinimas teisingumo sumetimais

(EB 81 straipsnis)

Summary

1. Susitarimas, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, laikomas sudarytu jau tuomet, kai atitinkamos įmonės išreiškė savo bendrą valią elgtis rinkoje tam tikru apibrėžtu būdu. Galima manyti, kad susitarimas, kaip tai suprantama pagal šį straipsnį, sudarytas, jeigu yra suderinta valia dėl paties konkurencijos ribojimo principo, net jeigu dėl konkrečių siekiamo apribojimo elementų dar vyksta derybos. Susitarimo, kaip jis suprantamas pagal EB 81 straipsnį, sudarymo fakto nepaneigia nei aplinkybė, kad įmonės nebuvo pasiekusios sutarimo dėl konkrečių kainų padidinimo įgyvendinimo sąlygų, nei aplinkybė, kad iš tikrųjų šis padidinimas niekuomet nebuvo įgyvendintas rinkoje.

(žr. 34 ir 35, 175 punktus)

2. Sąvoka „suderinti veiksmai“ reiškia koordinavimo tarp įmonių, kurios, nepasiekusios konkretaus susitarimo, sąmoningai pakeičia konkurencijos keliamą riziką praktiniu tarpusavio bendradarbiavimu, būdą. Šiuo požiūriu EB 81 straipsnio 1 dalimi draudžiami tiesioginiai ar netiesioginiai kontaktai tarp ūkio subjektų, kurie galėtų daryti įtaką esamo ar potencialaus konkurento elgesiui rinkoje, arba atskleisti tokiam konkurentui, kaip pats atitinkamas ūkio subjektas nusprendė elgtis rinkoje arba kokio elgesio ketina imtis, kai tokių kontaktų tikslas ar poveikis yra konkurencijos ribojimas.

Nesant priešingų įrodymų, kuriuos turi pateikti suinteresuotieji ūkio subjektai, darytina prielaida, kad, derindamos veiksmus ir nustatydamos savo elgesį, rinkoje dalyvaujančios ir tebeveikiančios įmonės atsižvelgia į informaciją, kuria keičiasi su konkurentais. Tai visų pirma pasakytina tuo atveju, kai įmonės derina veiksmus reguliariai, ilgą laiką.

(žr. 36 ir 37, 178 punktus)

3. Kiek tai susiję su EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo įrodymų pateikimu, Komisija turi įrodyti savo konstatuotą pažeidimą ir pateikti įrodymų, galinčių teisiniu požiūriu pakankamai patvirtinti pažeidimą sudarančių aplinkybių buvimą. Taigi Komisija turi pateikti tikslių ir neprieštaringų įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas buvo padarytas.

Vis dėlto kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo elemento atžvilgiu. Pakanka, kad šiuos reikalavimus atitiktų bendrai įvertintas institucijos pateiktų įrodymų visetas.

Atsižvelgiant į akivaizdų antikonkurencinių susitarimų draudimo pobūdį, negalima reikalauti iš Komisijos pateikti dokumentų, aiškiai patvirtinančių atitinkamų ūkio subjektų tarpusavio ryšius. Bet kuriuo atveju Komisijos turimus neišsamius ir atskirus įrodymus galima papildyti išvadomis, iš kurių būtų galima atkurti reikšmingas faktines aplinkybes. Todėl antikonkurencinė praktika arba susitarimas gali būti nustatomi iš tam tikro skaičiaus sutapimų ir netiesioginių įrodymų, kurie, nagrinėjami kartu, gali įrodyti konkurencijos taisyklių pažeidimą, jeigu nėra kito logiško paaiškinimo.

(žr. 38–41 punktus)

4. Jeigu pagrįsdama savo išvadą dėl antikonkurencinio susitarimo ar elgesio buvimo Komisija pateikė rašytinius įrodymus, Bendrajame Teisme šią išvadą ginčijančios šalys turi ne paprasčiausia pateikti logišką alternatyvą Komisijos teiginiams, o įrodyti, kad ginčijamame sprendime panaudotų įrodymų nepakanka patvirtinti pažeidimo buvimą.

(žr. 42 punktą)

5. Kalbant apie teisminės kontrolės apimtį, nagrinėdamas ieškinį dėl sprendimo taikyti EB 81 straipsnio 1 dalį panaikinimo, Bendrasis Teismas paprastai turi atlikti išsamų patikrinimą, ar buvo tenkinamos visos EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo sąlygos.

Teismui suabejojus, abejonės turėtų būti aiškinamos įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai, laikantis nekaltumo prezumpcijos principo, kuris, kaip bendrasis Sąjungos teisės principas, be kita ko, taikomas procedūrose dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimo, galinčiose pasibaigti vienkartinės ar periodinės baudos skyrimu.

(žr. 43 ir 44 punktus)

6. Jokia Sąjungos teisės norma ar bendrasis principas nedraudžia Komisijai vienos įmonės atžvilgiu remtis kitų pažeidimo padarymu kaltinamų įmonių pareiškimais. Kitu atveju Komisijos pareiga pateikti EB 81 ir 82 straipsnių pažeidimų įrodymus būtų neįvykdoma ir nesuderinama su EB sutartyje jai numatyta pareiga prižiūrėti tinkamą šių teisės normų taikymą.

Teisinga, kad dalyvavimu kartelyje kaltinamos įmonės pareiškimas, ginčijamas daugelio kitų kaltinamų įmonių, negali būti laikomas pakankamu tų kitų įmonių padaryto pažeidimo įrodymu, jeigu jis nėra pagrįstas kitomis įrodymo priemonėmis. Taigi tokio pareiškimo savaime negali pakakti pažeidimui įrodyti ir jis turi būti patvirtintas kitais įrodymų elementais. Vis dėlto reikia manyti, kad padidinto pareiškimo patikimumo atveju reikalaujamas patvirtinimo laipsnis ir dėl reikiamo tikslumo, ir dėl būtino išsamumo yra mažesnis nei ne ypač patikimo pareiškimo atveju.

Pavyzdžiui, nustačius, jog neprieštaringų įrodymų visetas patvirtina tam tikrus specifinius tokiame ypač patikimame pareiškime nurodytų veiksmų aspektus ir pačius veiksmus, vien šio pareiškimo galėtų užtekti įrodant kitus Komisijos sprendimo aspektus.

Be to, jei dokumentas akivaizdžiai neprieštarauja pareiškimui dėl inkriminuojamo elgesio buvimo ar esminio turinio, tam, kad kaltę patvirtinančių įrodymų visete jam būtų pripažinta tam tikra patvirtinamoji vertė, pakanka, kad jame būtų išdėstyti tam tikri reikšmingi jame aprašyto elgesio požymiai.

(žr. 60, 79–81 punktus)

7. Komisijai dažnai tenka įrodinėti pažeidimo padarymą tam nepalankiomis aplinkybėmis, nes pažeidimą sudarančios aplinkybės galėjo būti susiklosčiusios prieš daug metų ir daugelis įmonių, dėl kurių atliekamas tyrimas, aktyviai su ja nebendradarbiavo.

Nors Komisija būtinai turi įrodyti, kad buvo sudarytas neteisėtas rinkų pasidalijimo susitarimas, būtų per daug reikalauti įrodyti tikslų mechanizmą, kaip turėjo būti pasiektas šis tikslas. Dėl pažeidimo kaltai įmonei būtų labai lengva išvengti bet kokių sankcijų, jeigu ji galėtų remtis argumentu, kad apie neteisėto susitarimo veikimą pateikta informacija yra neaiški, nepaisant to, jog susitarimo sudarymo faktas ir jo antikonkurencinis tikslas yra pakankamai įrodyti. Tokioje situacijoje įmonės gali veiksmingai gintis, turėdamos galimybę pateikti komentarus dėl visų įrodymų, kuriais jų nenaudai remiasi Komisija

(žr. 69 punktą)

8. Iš EB 81 straipsnio teksto išplaukia, jog įmonių susitarimai ir suderinti veiksmai draudžiami, jeigu jie turi antikonkurencinį tikslą, neatsižvelgiant į jokią įtaką rinkai. Todėl kadangi Komisija konstatavo antikonkurencinį tikslą turinčių susitarimų ir suderintų veiksmų buvimą, šiam konstatavimui negali būti prieštaraujama nuorodomis į tai, kad neteisėti susitarimai nebuvo taikomi arba kad jie neturėjo įtakos rinkai.

(žr. 70 ir 71 punktus)

9. Nors iš esmės gali būti tam tikras nepasitikėjimas pagrindinių neteisėto kartelio dalyvių savanoriškais pareiškimais, atsižvelgiant į tai, kad šie dalyviai gali stengtis sumenkinti savo vaidmenį darant pažeidimą ir sureikšminti kitų vaidmenį, prašymas taikyti pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais, siekiant, kad būtų sumažinta bauda, nebūtinai skatina pateikti iškreiptus įrodymus apie kitus inkriminuojamo kartelio dalyvius. Bet koks mėginimas suklaidinti Komisiją gali turėti įtakos vertinant pareiškėjo nuoširdumą ir jo visišką bendradarbiavimą, o tai savo ruožtu gali turėti įtakos jo galimybei visiškai pasinaudoti pranešimu dėl bendradarbiavimo.

(žr. 78 punktą)

10. Esant kompleksinėms faktinėms aplinkybėms, dvigubą antikonkurencinio elgesio kvalifikavimą kaip „susitarimų ir (arba) suderintų veiksmų kompleksą“, kiek šis elgesys apėmė ir tokius elementus, kurie kvalifikuotini kaip „susitarimas“, ir tokius elementus, kurie kvalifikuotini kaip „suderinti veiksmai“, reikia suprasti ne kaip kvalifikavimą, pagal kurį vienu metu ir kumuliatyviai reikalaujama, kad kiekvienoje šių faktinių aplinkybių būtų ir susitarimo, ir suderintų veiksmų elementų, o kaip apibrėžiantį visą kompleksą su faktiniais elementais, kurių keli buvo kvalifikuoti kaip susitarimai, o kiti – kaip suderinti veiksmai, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, kuriame nėra numatytas specialus tokio kompleksinio pažeidimo tipo kvalifikavimas.

(žr. 183 punktą)

11. Ne bis in idem principas, kuris yra bendrasis Sąjungos teisės principas ir kurio laikymąsi užtikrina teismas, draudžia du kartus bausti tą patį asmenį už tą pačią neteisėtą veiką, siekiant apsaugoti tą patį teisinį interesą. Šiam principui taikyti reikalingos trys kumuliacinės sąlygos, t. y. faktinių aplinkybių vienodumas, tas pats pažeidėjas ir tas pats ginamas teisinis interesas.

Kai Komisija baudžia įmonę už antikonkurencinius veiksmus, šis principas niekaip nepažeidžiamas dėl aplinkybės, kad šie veiksmai jau buvo nagrinėti ankstesniame Komisijos sprendime, jeigu atitinkama įmonė nebuvo nubausta minėtu ankstesniu sprendimu, nebuvo nei viena iš jo adresačių, nei, be to, viena iš per procedūrą, kurioje priimtas toks sprendimas, priimto pranešimo apie kaltinimus adresačių ir jos dalyvavimas darant neteisėtus veiksmus buvo tik paminėtas dėstant motyvus ir Komisija visiškai nevertino jo teisiniu požiūriu.

(žr. 186–188 punktus)

12. Pažeidimo trukmė yra vienas iš elementų, kuriuos apima pažeidimo sąvoka, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, ir kurį iš esmės turi įrodyti Komisija. Šiuo klausimu nesant įrodymų, tiesiogiai pagrindžiančių pažeidimo trukmę, Komisija turi remtis bent faktinių aplinkybių, pakankamai artimų laiko atžvilgiu, įrodymais, dėl kurių būtų galima pagrįstai manyti, kad pažeidimas nepertraukiamai tęsėsi nuo vienos iki kitos konkrečios datos.

(žr. 198 punktą)

13. Pareiškimas, kuris įmonės vardu buvo padarytas atsakant į prašymą pateikti informacijos, išsiųstą Komisijos pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį, savaime yra patikimesnis nei kurio nors darbuotojo atsakymai, neatsižvelgiant į jo asmeninę patirtį ar nuomonę.

(žr. 217 punktą)

14. Tarp Sąjungos teisės sistemos užtikrinamų garantijų per administracinę procedūrą, be kita ko, figūruoja kompetentingos institucijos pareiga rūpestingai ir nešališkai patikrinti visas reikšmingas nagrinėjamo atvejo aplinkybes.

(žr. 222 punktą)

15. Pažeidimo padarymas turi būti vertinamas remiantis vien Komisijos surinktais įrodymais. Jeigu administracinės procedūros pabaigoje tam tikro pažeidimo faktas iš tikrųjų nustatytas, įrodymas, kad per šią procedūrą Komisija per anksti išreiškė savo įsitikinimą dėl šio pažeidimo buvimo, negali paneigti paties pažeidimo įrodymo fakto.

(žr. 226 punktą)

16. Teisė susipažinti su byla kyla iš teisės į gynybą paisymo principo ir reiškia, kad Komisija turi suteikti suinteresuotai įmonei galimybę išnagrinėti visus dokumentus, esančius tyrimo byloje, kurie gali būti svarbūs gynybai. Šie dokumentai apima tiek kaltę patvirtinančius, tiek kaltę paneigiančius dokumentus, išskyrus kitų įmonių verslo paslaptis, Komisijos vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją.

Kiek tai susiję su kaltę patvirtinančiais dokumentais, tam tikro dokumento nepateikimas yra teisės į gynybą pažeidimas, tik jeigu suinteresuotoji įmonė įrodo, kad Komisija rėmėsi šiuo dokumentu, siekdama pagrįsti savo kaltinimą dėl pažeidimo padarymo, ir kad šis kaltinimas galėjo būti įrodytas tik pasirėmus šiuo dokumentu. Taigi atitinkama įmonė turi įrodyti, kad išvada, prie kurios priėjo Komisija savo sprendime, būtų kitokia, jeigu nepateiktas dokumentas turėtų būti atmestas kaip įrodymas.

Savo ruožtu, kiek tai susiję su kaltę paneigiančio dokumento nepateikimu, reikia pažymėti, jog atitinkama įmonė turi įrodyti tik tai, kad jo neatskleidimas galėjo turėti įtakos procedūros eigai ir Komisijos sprendimo turiniui jos nenaudai. Įmonei pakanka įrodyti, kad ji būtų galėjusi panaudoti tokį kaltę paneigiantį dokumentą gynybai, be kita ko, parodydama, kad būtų galėjusi pasiremti aplinkybėmis, kurios nesutampa su Komisijos vertinimais pranešimo apie kaltinimus etapu, todėl būtų galėjusi padaryti kokią nors įtaką sprendime pateiktiems vertinimams.

(žr. 236–239 punktus)

17. Pranešimas apie kaltinimus – tai dokumentas, skirtas apibrėžti prieš įmonę pradėtos procedūros dalyką ir užtikrinti veiksmingą teisės į gynybą įgyvendinimą. Būtent šiuo aspektu su pranešimu apie kaltinimus susijusios ir procedūrinės garantijos, kuriomis įgyvendinamas teisės į gynybą paisymo principas, tarp kurių yra teisė susipažinti su Komisijos bylos dokumentais.

Atsakymai į pranešimą apie kaltinimus nėra tyrimo bylos tiesiogine šios sąvokos prasme dalys. Kadangi tai yra dokumentai, kurie nesudaro išsiunčiant pranešimą apie kaltinimus surinktos bylos dalies, Komisija privalo atskleisti šiuos atsakymus kitoms suinteresuotoms šalims, tik jeigu paaiškėja, kad juose yra naujų kaltinamųjų ar kaltę paneigiančių įrodymų. Be to, pagal Komisijos pranešimo dėl teisės susipažinti su Komisijos dokumentais bylose pagal EB 81 ir 82 straipsnius, EEE sutarties 53, 54 ir 57 straipsnius bei Reglamentą Nr. 139/2004 taisyklių 27 punktą dažniausiai šalims nesuteikiama teisė susipažinti su kitų šalių, kurių atžvilgiu atliktas tyrimas, atsakymais į pranešimą apie kaltinimus. Tam tikra šalis turi teisę susipažinti su šiais dokumentais, tik jeigu jie gali būti laikomi naujais kaltę patvirtinančiais ar ją paneigiančiais įrodymais, susijusiais su Komisijos pranešime apie kaltinimus suformuluotais kaltinimais tai šaliai.

Šiuo klausimu dėl, pirma, naujų kaltę patvirtinančių įrodymų pasakytina, kad jei norėdama įrodyti pažeidimą Komisija ketina pasiremti aplinkybe, išplaukiančia iš atsakymo į pranešimą apie kaltinimus, kitoms šioje procedūroje dalyvaujančioms įmonėms turi būti sudaryta galimybė pareikšti nuomonę dėl šios įrodymų priemonės.

Antra, dėl naujų kaltę paneigiančių įrodymų pasakytina, kad Komisija neprivalo sudaryti galimybės su jais susipažinti savo iniciatyva. Jeigu vykstant administracinei procedūrai Komisija atmeta tam tikro ieškovo prašymą leisti susipažinti su dokumentais, kurie nepriklauso tyrimo bylai, teisės į gynybą pažeidimas gali būti konstatuotas tik tuomet, jei įrodoma, kad administracinė procedūra galėjo pasibaigti kitaip, jeigu per šią procedūrą ieškovas būtų galėjęs susipažinti su atitinkamais dokumentais.

(žr. 241–246, 249 punktus)

18. Komisija turi didelę diskreciją pasirinkti baudų apskaičiavimo metodą. Šis Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse įtvirtintas apskaičiavimo metodas numato įvairias lankstumo suteikiančias nuostatas, leidžiančias Komisijai įgyvendinti savo diskreciją nepažeidžiant Reglamento Nr. 1/2003 nuostatų.

Be to, tokiais klausimais, kaip antai baudos pagal Reglamentą Nr. 1/2003 dydžio nustatymas, kur Komisija turi tokią diskreciją, tokiems vertinimams taikoma teisėtumo kontrolė apsiriboja patikrinimu, ar nėra akivaizdžios vertinimo klaidos. Tačiau Komisijos diskrecija ir šiuo atžvilgiu jos nustatytos ribos neužkerta kelio Sąjungos teismui naudotis jam priklausančia neribota jurisdikcija, kuri suteikia jam teisę panaikinti, sumažinti ar padidinti Komisijos skirtą baudą.

(žr. 265–267 punktus)

19. Pažeidimo sunkumas nustatomas remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, specifinėmis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasomuoju poveikiu, dėl kurių Komisija disponuoja didele diskrecija.

Konkrečiai kalbant, pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 1 punkto A dalies pirmą pastraipą vertinant pažeidimo sunkumą reikia atsižvelgti į jo pobūdį, konkrečią įtaką rinkai, jeigu ji gali būti įvertinta, ir atitinkamos geografinės rinkos dydį. Įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją, Bendrasis Teismas turi įvertinti, ar paskirtos baudos dydis yra proporcingas pažeidimo sunkumui ir trukmei, ir palyginti pažeidimo sunkumą bei įmonės nurodytas aplinkybes.

Pagal minėtų gairių 1 punkto A dalies antros pastraipos trečią įtrauką labai sunkūs pažeidimai – tai iš esmės „horizontalūs apribojimai, pavyzdžiui, kainų karteliai [ir] rinkos pasidalijimo kvotos“. Tokių tipų karteliai yra vieni sunkiausių konkurencijos pažeidimų, nes pagal patį savo tikslą tiesiogiai skirti panaikinti konkurenciją tarp juos įgyvendinančių įmonių ir dėl to prieštarauja fundamentaliems Sąjungos tikslams. Horizontalūs kainų arba rinkų padalijimo karteliai gali būti kvalifikuoti kaip labai sunkūs remiantis tik pačiu jų pobūdžiu, ir Komisija neprivalo įrodyti konkrečios pažeidimo įtakos rinkai.

Nors vertinant pažeidimo sunkumą reikia atsižvelgti į konkrečią pažeidimo įtaką rinkai, tai yra tik vienas iš kelių veiksnių, kaip antai paties pažeidimo pobūdis ir geografinės rinkos dydis. Be to, iš gairių 1 punkto A dalies pirmos pastraipos išplaukia, kad į šią įtaką reikia atsižvelgti, tik jeigu ji gali būti įvertinta.

(žr. 270–272, 275 ir 276, 280 ir 281 punktus)

20. Pagal Reglamentą Nr. 17 ir Reglamentą Nr. 1/2003 nustatydama baudų dydžius Komisija turi diskreciją, kad skatintų įmones laikytis konkurencijos taisyklių, ir įgaliojimus bet kuriuo metu pritaikyti baudų dydį prie šios politikos poreikių.

Ankstesnė Komisijos sprendimų praktika nėra teisinis pagrindas nustatant baudas konkurencijos srityje.

Sprendimai kitose bylose, kiek tai susiję su diskriminacijos buvimu, tėra papildomas rodiklis, nes mažai tikėtina, kad šiems sprendimams būdingos aplinkybės, kaip antai rinkos, produktai, įmonės ir atitinkami laikotarpiai, visiškai sutaps.

Komisija vertina pažeidimo sunkumą vadovaudamasi daugeliu veiksnių, kurie nėra kildinami iš privalomo ar baigtinio kriterijų, į kuriuos būtina atsižvelgti, sąrašo, ir kad, be to, ji neprivalo taikyti tikslios matematinės formulės, nesvarbu, ar būtų kalbama apie bendrą skirtą baudą, ar apie jos suskirstymą į atskirus elementus. Tokiomis sąlygomis tiesioginis dviejų dėl skirtingų pažeidimų priimtų sprendimų adresatėms skirtų baudų palyginimas gali iškreipti ypatingas skirtingų baudų apskaičiavimo etapų funkcijas. Galutiniai baudų dydžiai atspindi specifines konkrečias kiekvieno kartelio aplinkybes.

(žr. 288, 290, 293 ir 294 punktus)

21. Remiantis Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėmis, kelių įmonių pažeidimo atveju Komisija, siekdama atsižvelgti į konkrečią kiekvienos įmonės galią, gali pakoreguoti pradines baudas, suskirstydama kartelio dalyvius į kategorijas, visų pirma tuomet, kai to paties tipo pažeidimus padaro labai skirtingo dydžio įmonės. Be to, jose patikslinama, kad vienodos bausmės už tokį patį elgesį principas tam tikrais atvejais gali lemti, kad atitinkamoms įmonėms bus skirtos skirtingos baudos, ir ši diferenciacija nepriklausys nuo konkrečių aritmetinių skaičiavimų.

Nustatydama pažeidimo sunkumą, Komisija, skirdama baudas kelioms tą patį pažeidimą padariusioms įmonėms, neprivalo užtikrinti, kad galutinės šioms įmonėms skirtos baudos atspindėtų visus su jų bendra apyvarta susijusius skirtumus. Tačiau ji gali suskirstyti įmones į kategorijas.

Vis dėlto skirstant suinteresuotas įmones į kategorijas turi būti laikomasi vienodo požiūrio principo, draudžiančio skirtingai vertinti panašias aplinkybes arba vienodai vertinti skirtingas aplinkybes, jei toks vertinimas nėra objektyviai pagrįstas. Be to, baudos dydis turi būti bent jau proporcingas veiksniams, kuriais remtasi vertinant pažeidimo sunkumą.

(žr. 298–300 punktus)

22. Įmonių apyvarta, nepaisant savo apytikrio pobūdžio, konkurencijos teisėje laikoma adekvačiu kriterijumi, siekiant įvertinti atitinkamų įmonių dydį ir ekonominę galią.

Kalbant apie apyvartos, įskaitant akcizo mokesčius, panaudojimą apskaičiuojant individualizuotas pagrindines baudas, reikia pabrėžti: kadangi atliekant šį skaičiavimą buvo pakoreguotas kitų kartelio dalyvių santykinis dydis šioje rinkoje, mokesčių ar akcizų neįtraukimas nebūtų pakeitęs galutinės Komisijos išvados. Vienodo požiūrio principo pažeidimas galėtų būti konstatuotas, tik jeigu kitų suinteresuotų šalių individualizuotas pagrindines baudas Komisija būtų apskaičiavusi remdamasi apyvarta, atėmus akcizo mokesčius.

(žr. 304, 306 punktus)

23. Protingo termino laikymasis vykdant administracines procedūras konkurencijos politikos srityje yra bendrasis Sąjungos teisės principas, kurio laikymąsi užtikrina Sąjungos teismai.

Siekiant taikyti šį principą reikia išskirti dvi administracinės procedūros stadijas, t. y. pirminio tyrimo stadiją prieš pateikiant pranešimą apie kaltinimus, ir likusią administracinės procedūros dalį. Pirmasis laikotarpis, trunkantis iki pranešimo apie kaltinimus, prasideda tuomet, kai Komisija, pasinaudodama teisės aktų leidėjo suteiktais įgaliojimais, imasi priemonių, kuriomis priekaištaujama dėl pažeidimo padarymo ir leidžiama jai suformuoti poziciją dėl procedūros krypties. Antrasis laikotarpis savo ruožtu trunka nuo pranešimo apie kaltinimus iki galutinio sprendimo priėmimo. Jo tikslas – leisti Komisijai užimti galutinę poziciją dėl inkriminuojamo pažeidimo.

Nesant Komisijai pateiktos papildomos informacijos ar papildomo pagrindimo dėl per šį laikotarpį atliktų tyrimo veiksmų, 65 mėnesių pirmos procedūros stadijos trukmė pripažintina pernelyg ilga. Vis dėlto protingo termino principo pažeidimo konstatavimas gali lemti sprendimo, kuriuo konstatuojamas pažeidimas, panaikinimą, tik jeigu procedūros trukmė turėjo įtakos procedūros baigčiai.

(žr. 316–318, 320, 322, 325 punktus)

24. Aplinkybė, jog Komisija anksčiau už tam tikro pobūdžio pažeidimus skirdavo tam tikro dydžio baudas, nekliudo jai neperžengiant Reglamento Nr. 1/2003 nustatytų ribų padidinti baudų lygį, jei to reikia konkurencijos politikos įgyvendinimui užtikrinti, o priešingai, – veiksmingas konkurencijos taisyklių taikymas veikiau reikalauja, kad Komisija galėtų bet kuriuo metu pritaikyti baudų lygį prie šios politikos poreikių.

(žr. 335 punktą)

25. Procedūrinis pažeidimas, net jeigu negali lemti tam tikros bendrovės atžvilgiu Komisijos priimto sprendimo dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo panaikinimo, gali pateisinti baudos sumažinimą. Protingo termino viršijimas gali pagrįsti Komisijos sprendimą sumažinti baudą teisingumo sumetimais, nes Komisija turi galimybę taikyti tokį sumažinimą vykdydama savo įgaliojimus.

(žr. 337 ir 338 punktus)