GENERALINĖS ADVOKATĖS

JULIANE KOKOTT IŠVADA,

pateikta 2004 m. sausio 29 d.( )

Byla C‑1/03

Ministère public

prieš

Paul Van de Walle ir kt.

(Cour d'appelde Bruxelles (Belgija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Direktyva 75/442/EEB dėl atliekų – Sąvokų „atliekos“, „atliekų gamintojas“ ir „atliekų turėtojas“ samprata – Dirvožemis, prisotintas nutekėjusių angliavandenilių“

I – Įžanga

1. Ši byla susijusi su 1975 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 75/442/EEB dėl atliekų( ), iš dalies pakeistos 1991 m. kovo 18 d. Tarybos direktyva 91/156/EEB( ) (toliau – Atliekų pagrindų direktyva) aiškinimu dėl angliavandenilių, nutekėjusių iš nesandarių degalinės atsargų saugojimo rezervuarų bei užteršusių aplinkui buvusią žemę. Cour d’appelde Bruxelles nori sužinoti, ar šie angliavandeniliai bei užteršta žemė yra atliekos, ir ar naftos įmonė, išsinuomojusi degalinę, sudariusi su valdytoju panaudos sutartį bei teikusi jam angliavandenilius, gali būti laikoma šių atliekų gamintoja arba turėtoja.

II – Teisinis pagrindas

2. Atliekų pagrindų direktyvos 1 straipsnyje pateikiamos šios sąvokos:

„Šioje direktyvoje:

a) „atliekos“ reiškia medžiagą ar daiktą, patenkantį į I priedo kategorijas, kurias atliekų turėtojas šalina, ketina arba privalo šalinti;

<...>

b) „gamintojas“ reiškia visus asmenis, dėl kurių veiklos susidaro atliekos („pirminis gamintojas“ ir (arba) visus, kurie vykdo pirminį tvarkymą, maišymą ar kitas operacijas, pakeičiančias šių atliekų pobūdį ar sudėtį;

c) „turėtojas“ reiškia atliekų gamintoją arba fizinį ar juridinį asmenį, kuris tas atliekas valdo;

d) <…>“

3. I priedas apibrėžia įvairias atliekų kategorijas, įskaitant ir šias:

„Q4 išsipylusios, pamestos ar avariją patyrusios medžiagos, įskaitant bet kurias medžiagas, įrenginius ir kt., užterštus per tokią avariją“,

ir

„Q15 užterštos medžiagos, junginiai ar produktai, susidarantys dėl žemės darbų“.

4. Atliekų šalinimo išlaidų padengimą reglamentuoja Atliekų pagrindų direktyvos 15 straipsnis:

„Pagal principą „teršėjas moka“, atliekų šalinimo išlaidas privalo padengti:

– turėtojas, kurio atliekas tvarko atliekų surinkėjas arba įmonė, kaip numatyta 9 straipsnyje,

ir (arba)

– ankstesni turėtojai arba produkto, iš kurio atliekos atsirado, gamintojai.“

5. Atitinkamos Belgijos teisės aktų nuostatos pažodžiui atkartoja Atliekų pagrindų direktyvos 1 straipsnio a punktą ir I priedą.

III – Faktinės bylos aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai

6. P. Van de Walle, D. Laurent ir T. Mersch (toliau – kaltinamieji) yra vadovaujančias pareigas užimantys Texaco SA (toliau – Texaco) darbuotojai. Pagrindinėje byloje jie buvo apkaltinti įvykdžius baudžiamuosius nusižengimus pagal atliekų teisės aktus. Texaco šioje byloje dalyvauja kaip atsakovė civilinėje byloje.

7. 1981 m. Texaco išsinuomojo ginčo objektu esančią degalinę, o 1988 m. su degalinės valdytoju sudarė panaudos sutartį. 1993 m. sausio mėn. buvo nustatyta, kad iš degalinės rezervuarų nutekėjo angliavandeniliai. Jie užteršė aplink rezervuarus buvusią žemę ir pateko į kaimyninio pastato rūsį.

8. Atlikus techninį patikrinimą paaiškėjo, kad dyzelino ir bešvinio 98 oktaninio skaičiaus benzino rezervuarų vamzdžiai buvo nesandarūs. Be to, šiame rezervuare pastebėta skylių. Patikrinus atsargų būklę nustatyta, kad nuo 1992 m. spalio pradžios prarasta apie 800 litrų bešvinio 98 oktaninio skaičiaus benzino.

9. 1993 m. vasario mėn. degalinė buvo uždaryta. Prieš tai nutrauktos ir su valdytoju sudaryta degalinės panaudos, ir su žemės sklypo savininku sudaryta žemės nuomos sutartys. Nuo 1993 m. vasaros Texaco nuompinigių nemokėjo.

10. Texaco, nepripažindama savo atsakomybės, iki 1994 m. gegužės mėn. vykdė įvairius žemės valymo darbus. Tačiau kaip parodė vėliau atlikti gruntinių vandenų tyrimai, žemė vis dar buvo užteršta angliavandeniliais.

11. Kadangi Texaco nuo 1994 m. gegužės mėn. toliau nebevalė angliavandeniliais užterštos žemės, 1998 m. rugsėjo 10 d. prokuroras kreipėsi su prašymu iškelti bylą visiems trims kaltinamiesiems, nes jie Texaco bendrovėje užėmė vadovaujančias pareigas, ir patraukti civilinėn atsakomybėn pačią bendrovę dėl atliekų tvarkymą reglamentuojančių teisės aktų pažeidimo. Bruxellles-Capital région įstojo į procesą kaip civilinis ieškovo bendrininkas. Pirmojoje instancijoje kaltinamieji buvo išteisinti, o civilinis ieškinys Texaco buvo išbrauktas dėl, išteisintųjų manymu, Baudžiamųjų bylų teismo nekompetencijos.

12. Prokuratūra ir Bruxellles-Capital région pateikė apeliacinius skundus Cour d`appel. Šis teismas abejoja, ar užterštas dirvožemis gali būti laikomas atliekomis. Šia prasme svarstytina sąvokos „atliekų saugojimas“ taikymo apimtis.

13. Todėl jis pateikė Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

„Ar 1975 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 75/442/EEB dėl atliekų, iš dalies pakeistos 1991 m. kovo 18 d. direktyva 91/156/EEB, 1 straipsnio a punktas, apibrėžiantis atliekas kaip „bet kokias medžiagas arba daiktus, kurias atliekų turėtojas šalina, ketina arba privalo šalinti“, ir tos pačios direktyvos 1 straipsnio b ir c punktai, apibrėžiantys gamintoją kaip „visus asmenis, dėl kurių veiklos susidaro atliekos („pirminis gamintojas“) ir (arba) visus, kurie vykdo pirminį tvarkymą, maišymą ar kitas operacijas, pakeičiančias šių atliekų pobūdį ir sudėtį“, bei turėtoją kaip „atliekų gamintoją arba fizinį ar juridinį asmenį, kuris tas atliekas valdo“, turi būti aiškinami taip, kad jiems galima taiyti naftos įmonei, gaminančiai angliavandenilius bei juos parduodančiai valdytojui, kuris naudoja vieną savo degalinių pagal panaudos sutartį, nenumatančią pavaldumo bendrovei, jeigu šie angliavandeniliai pateko į žemę ir užteršė dirvožemį bei gruntinius vandenis?

Ar, priešingai, laikytina, kad taip užterštas dirvožemis priskiriamas atliekoms minėtos nuostatos prasme tik tuo atveju, jeigu jis buvo iškastas?“

IV – Teisinis vertinimas

14. Cour d’appel kelia klausimą, ar dėl angliavandenilių nutekėjimo užterštas dirvožemis gali būti priskirtas atliekoms, ir ar Texaco gali būti laikoma tokių atliekų gamintoja arba turėtoja.

A – Dėl atliekų sąvokos

1. Šalių argumentai

15. Visos šalys vieningai sutinka, kad nutekėję angliavandeniliai ir užterštas dirvožemis gali būti laikomi atliekomis tik tuo atveju, kai jų turėtojas jas šalina arba ketina ar privalo jas šalinti.

16. Bruxelles-Capital région nuomone, angliavandenilių turėtojas juos šalino po nutekėjimo. Jo manymu, būtent tokią situaciją numato atliekų kategorijų priedo Q4 punktas. Atliekų kategorijos Q5, Q12 ir Q13( ) patvirtina, kad taip pat ir užterštas dirvožemis laikytinas atliekomis. Neatsižvelgiant į tai, ar turėtojas šalino ar ketina šalinti dirvožemį, priskyrimas atliekoms gali būti kildinamas iš pareigos šalinti dirvožemį. Bruxelles-Capital région manymu, tokia pareiga atitiktų Atliekų pagrindų direktyvos tikslus – saugoti aplinką ir sveikatą bei garantuoti aukštą aplinkos apsaugos lygį, kurio reikia siekti pagal EB 174 straipsnio 2 dalį. Tai užkirstų kelią galimybei nesilaikyti atliekų tvarkymą reglamentuojančių teisės aktų sumaišant atliekas su žeme. Jeigu užterštas dirvožemis nebūtų laikomas atliekomis, nebūtų taikoma Atliekų pagrindų direktyvos 4 straipsnyje įtvirtinta sveikatai nepavojingo bei aplinkai nekenksmingo šalinimo pareiga.

17. Be to pareiga šalinti užterštą dirvožemį galėtų kilti ir pagal nacionalinės teisės nuostatas. Bruxelles-Capital région nebuvo nustatyta jokių specialių pareigų išvalyti užterštą žemę, tačiau tokia pareiga galėjo kilti remiantis civilinės teisės nuostatomis. Kai kurie autoriai pritaria tokiai pareigai, jeigu nagrinėjamos medžiagos negalima naudoti kitu teisiniu ir techniniu leistinu būdu. Tai taikytina nutekėjusiems angliavandeniliams.

18. Klausimą, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamos medžiagos laikytinos atliekomis, kaltinamieji ir Texaco laiko nereikšmingu, nes bet kuriuo atveju jie nebuvo galimai susidariusių atliekų turėtojai arba gamintojai.

19. Jie pabrėžia, kad nei jie, nei valdytojas apie angliavandenilių nutekėjimą nežinojo. Kažkokį daiktą galima pašalinti tik apie jį žinant; tam neprieštarauja ir Vessoso ir Zanetti sprendimas( ). Remiantis šiuo sprendimu, sąvoka „atliekos“ nereiškia, kad medžiagą arba daiktą šalinančiam turėtojui siektų uždrausti bet kokią galimybę kitiems asmenims tokią medžiagą arba daiktą pakartotinai naudoti komerciniais tikslais. Nežinojimas apie angliavandenilių nutekėjimą tokiai situacijai negali prilygti. Todėl angliavandenilių nutekėjimo atveju dar nereikia kalbėti apie atliekas.

20. Tačiau atliekos atsiranda tuomet, kai turėtojas, žinodamas, kad žemė yra užteršta, pradeda šalinti dirvožemį. Šioje byloje tokiu gali būti pripažintas momentas, kai buvo pastebėtas žemės užteršimas bei pradėti pirmieji valymo darbai. Tokiomis aplinkybėmis kaltinamieji ir Texaco tvirtina, kad vis dėlto jie nebuvo nei šių atliekų turėtojai, nei gamintojai.

21. Komisija pažymi, kad atliekų sąvokos apibrėžimas išvedamas iš Atliekų pagrindų direktyvos 1 straipsnio, o jos paaiškinimas pateikiamas šios direktyvos I priede ir Europos Bendrijos atliekų sąraše. Jos manymu, nutekėję angliavandeniliai priskirtini atliekų kategorijai Q4. Ši kategorija rodo, kad įstatymų leidėjas siekė įtraukti tokį atvejį, kai atliekų turėtojas jas „pašalino” atsitiktinai. Todėl nutekėję angliavandeniliai yra atliekos.

22. Komisijos manymu, iš teksto aišku, kad atliekų kategorija Q4 taip pat apima ir užterštą žemę. Tačiau ji abejoja, ar natūralūs elementai, kaip antai žemė, vanduo ir oras, gali būti laikomi atliekomis vien dėl to, kad jie užteršti. Priešingai, Atliekų pagrindų direktyvos tikslas apsaugoti šiuos elementus. Komisijos teigimu, sunku įsivaizduoti, kad jiems galėtų būti taikomos šalinimo ar panaudojimo sąvokos. Priešingai, juos užteršus reikia pradėti valymo darbus arba imtis kitų veiksmų, siekiant sumažinti neigiamus taršos padarinius. Todėl šie elementai negali būti laikomi atliekomis.

23. Tačiau iškastas užterštas dirvožemis nelaikytinas natūraliu elementu; jis laikomas kilnojamuoju daiktu, produktu ar medžiaga, kurie atliekų kategorijos Q4 prasme buvo užteršti per avariją. Pareiga šalinti nutekėjusius angliavandenilius – laikomus atliekomis – reiškia, kad reikia iškasti užterštą dirvožemį.

2. Vertinimas

24. Nutekėdami ir vėliau angliavandeniliai susimaišė su aplinkui buvusia žeme. Todėl darytina prielaida, kad bent jau iš dalies šis mišinys negali būti atskirtas nenaudojant specialių priemonių. Todėl negalima atskirai įvertinti, ar nutekėję angliavandeniliai laikytini atliekomis. Priešingai, kyla klausimas, ar visas užteršta žemė priskirtina atliekoms.

25. Pagal Atliekų pagrindų direktyvos trečią konstatuojamąją dalį jos tikslas – apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką nuo neigiamo poveikio renkant, pervežant, apdorojant, sandėliuojant bei saugant atliekas. EB 174 straipsnio 2 dalies prasme Bendrijos aplinkos apsaugos politikos siekiama aukšto aplinkos apsaugos lygio tikslo ir, konkrečiai kalbant, remiamasi atsargumo bei prevencijos principais. Tuo remdamasis Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad atliekų sąvoka negali būti aiškinama siaurąja prasme( ).

26. Pagal Atliekų pagrindų direktyvos 1 straipsnio a punkto 1 papunktį atliekos yra visos medžiagos arba daiktai, patenkantys į I priede nurodytas kategorijas, kurias atliekų turėtojas šalina arba ketina pašalinti. Minėtame priede bei Europos atliekų sąraše ši sąvoka paaiškinama ir patikslinama, pateikiant medžiagų bei daiktų sąrašą, kurie gali būti priskiriami atliekoms. Tačiau Teisingumo Teismas mano, kad jie tėra pagalbinio pobūdžio( ).

27. Lemiamą reikšmę turi tai, ar turėtojas šalina, ketina ir privalo šalinti atliekas. Pagal ARCOChemie Nederland ir kt. sprendimą tai turi būti įvertinta atsižvelgiant į visas aplinkybes, taip pat į direktyvos tikslus bei atkreipiant dėmesį į tai, kad nebūtų sumažintas jos veiksmingumas( ).

a) Dėl Q4 atliekų kategorijos

28. Remiantis Q4 atliekų kategorija darytina išvada, kad užterštas dirvožemis laikytinas atliekomis. Ji apima netyčia išsipylusias, pamestas ar kitokiu būdu avariją patyrusias ar per ją užterštas medžiagas, įrenginius ir kt. Pati sąvoka “medžiaga” yra labai plati ir gali apimti dirvožemį, kuris yra sudedamoji žemės dalis. Be to, ši atliekų kategorija nepateikia baigtinio sąrašo.

29. Tačiau remiantis iš Q15 atliekų kategorijos išvesta doktrina, kuri konkrečiai kalbant apima iškastą žemę, darytina išvada, kad dar neiškasta užteršta žemė nėra atliekos( ). Vis dėlto nėra jokio pagrindo daryti išvados, kad atliekų kategorija Q15 pateiktų baigtinį sąrašą aplinkybių, kada dirvožemis laikytinas atliekomis. Įtraukti neiškastą žemę į atliekų sąrašą taip pat siūlo Europos atliekų sąrašas( ); dėl jo 17 05 punkto „dirvožemis ir žemės darbų atliekos“ 17 05 03 papunktis numato “dirvožemį ir akmenis, kuriuose yra pavojingų medžiagų”, o 17 05 04 – “dirvožemį ir akmenis, nenurodytus 17 05 03”. Šios kategorijos iš esmės galėtų apimti taip pat ir neiškastą žemę.

30. Požiūris, kad dar neiškastos žemės nelaikomos atliekomis, grindžiamas tuo, jog skirtingos valstybės narės atliekų sąvoką apriboja kilnojamaisiais daiktais( ). Tačiau tam tikrų valstybių narių teisės aktų tradicijos negali turėti lemiamos įtakos Bendrijos teisės sąvokų aiškinimui.

31. Komisijos argumentas, kad tokie natūralūs elementai negali būti atliekos, grindžiamas Atliekų pagrindų direktyvos 4 straipsnio tikslu, būtent – skatinti saugoti žemę nuo atliekų keliamų pavojų. Tačiau šioje byloje apie žemę kalbama ne kaip apie neapibrėžtą natūralų elementą, o apie konkrečiai apibrėžtą dirvožemio kiekį, keliantį pavojų aplinkui esančiai žemei. Priešingai nei teigia Komisiją šis dirvožemis galėtų būtų šalinamas ir naudojamas.

32. Atsižvelgiant į tai, kad EB 174 straipsnio 2 dalyje įtvirtintas tikslas siekti aukšto apsaugos lygio, pastebėtina, jog dėl tokių atliekų, kaip antai neiškasto, užteršto dirvožemio tvarkymas, kyla pagrįstų pasekmių. Pagal Atliekų pagrindų direktyvos 3 straipsnį suteikiamas prioritetas tokios rūšies atliekų ir jų pavojaus prevencijai arba atliekų gamybos arba kenksmingo poveikio sumažinimui. Pagal 4 straipsnį toks dirvožemis privalo būti panaudotas arba pašalintas nesukeliant pavojaus žmonių sveikatai ir nenaudojant procesų ar būdų, galinčių pakenkti aplinkai. Direktyvos 5 ir paskesniuose straipsniuose įtvirtinus kitus atliekų šalinimo organizavimo teisinius pagrindus taip pat galima plačiai taikyti užteršto dirvožemio tvarkymui ir taip užtikrinti aukštą aplinkos apsaugos lygį.

33. Todėl reikia pritarti nuomonei, kad dar neiškastas užterštas dirvožemis gali patekti į Q4 atliekų kategorijos taikymo sritį.

b) Dėl sąvokos „šalinti“

34. Lemiamą reikšmę pripažinimui atliekomis turi ne priskyrimas tam tikrai atliekų kategorijai, o tai, ar turėtojas šalina, ketina ar privalo šalinti užterštą dirvožemį.

35. Ketinimo šalinti galima nenagrinėti, nes turėtojas nežinojo, kad dirvožemis užterštas. Priešingai, ketinimas pašalinti gali būti preziumuojamas (jeigu nėra įrodyta priešingai), kai turėtojas sužinojo apie užteršimą, dėl kurio jis nebegalėjo naudoti dirvožemio pagal paskirtį. Pavyzdžiui, užterštas žemės ūkio paskirties sklypas gali pakenkti auginamiems pasėliams; arba statyboms skirto žemės sklypo tarša gali sukelti pavojų pastatų naudotojų sveikatai arba sąlygoti nepatogumus. Dingus naudingumui, atsiranda atliekoms būdinga rizika, kad turėtojas nagrinėjamo atitinkamo daikto nenaudos, neužtikrins tinkamo tvarkymo, ir dėl to daiktas užterš aplinką. Dirvožemio taršos atveju ši rizika pasireiškia tuomet, kai nesiimama jokių valymo priemonių, ir tarša išplinta. Tačiau turėtojas gali nesilaikyti ketinimo imtis šalinimo veiksmų prezumpcijos, jeigu neatlikdamas šalinimo darbų, imasi konkrečių priemonių atkurti dirvožemio naudingumą.

36. Be ketinimo pašalinti užterštą dirvožemį, gali egzistuoti ir pareiga atliekas pašalinti, kuri nereikalauja nei žinoti apie užteršimą, nei ketinti šalinti. Ši pareiga gali atsirasti dėl atsiradusio pavojaus, susijusio su dirvožemio tarša.

37. Tačiau remiantis vien Atliekų pagrindų direktyvos 4 straipsnio bendrąja nuostata, negali būti daroma išvada, kad egzistuoja pareiga pašalinti užterštą dirvožemį. Nors bendrojo pobūdžio pareigai šalinti užterštą dirvožemį siekiant apsaugoti sveikatą ir aplinką pritartina, ši pareiga tėra pripažinimo atliekomis teisinė pasekmė ir negali būti naudojama siekiant įrodyti tokį priskyrimą. Todėl Bruxelles-Capital région argumentas, kad užterštas dirvožemis visada laikomas atliekomis, siekiant netaikyti Atliekų pagrindų direktyvos, nėra patvirtintas.

38. Pareigos imtis šalinti atveju priskyrimas atliekoms, priešingai, grindžiamas atliekų tvarkymo teisės ir specialios teisės šakos, reglamentuojančios kiekvieno atvejo galimus pavojus, sąveika. Ši speciali teisės šaka visa arba iš dalies nustatoma pagal Bendrijos teisę arba išimtinai pagal nacionalinę teisę. Pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 2 dalį( ) valstybės narės imasi tinkamų priemonių, siekdamos specialiose saugomose teritorijose išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių pablogėjimo, taip pat rūšių, kurių apsaugai buvo įsteigtos specialios saugomos teritorijos, trikdymo. Todėl, pavyzdžiui, užterštą dirvožemį, keliantį pavojų vandens kokybei saugomose vandens teritorijose, reikia privalomai šalinti. Pareigą šalinti užterštą dirvožemį galima kildinti ir iš vandenų teisės, iš specialių žemės apsaugą reglamentuojančių teisės aktų arba iš bendrų pavojų prevencijos nuostatų. Remiantis teismų praktika, netgi atliekų šalinimą reglamentuojančios nuostatos gali netiesiogiai būti pareigos atlikti žemės valymo darbus( ), pagrindas, pagal kurį, atsižvelgiant į aplinkybes, galima reikalauti pašalinti ir užterštą dirvožemį. Pasak Bruxelles-Capital région, tokia pareiga gali būti grindžiama taip pat ir civilinės teisės nuostatomis( ). Visais šiais atvejais turėtojas privalo šalinti dirvožemį, neatsižvelgdamas į tai, ar šis ir toliau galės būti naudojamas.

39. Tačiau pareiga šalinti negali būti grindžiama užteršimo keliamu pavojumi, jeigu leidžiama palikti žemę toje pačioje vietoje, pavyzdžiui, dėl to, kad pakankamų saugumo priemonių galima imtis ir neiškasant žemės. Šiuo atveju turėtojas neprivalo pašalinti žemės.

40. Remiantis Teisingumo Teismui perduota informacija, negalima įvertinti, ar šiuo atveju egzistavo pareiga iškasti užterštą dirvožemį, ir kiek tokią žemę galima toliau naudoti pagal paskirtį. Šiuos klausimus turi išspręsti kompetentingas teismas.

41. Į klausimą, ar užterštas dirvožemis laikomas atliekomis tik jį iškasus, remiantis mūsų atliktu nagrinėjimu, reikia atsakyti neigiamai. Toks dirvožemis, netgi prieš jį iškasant jau gali būti laikomas atliekomis.

c) Tarpinė išvada dėl priskyrimo atliekoms

42. Apibendrinant konstatuotina, kad užterštas dirvožemis laikytinas atliekomis, kai turėtojas dėl taršos privalo jį iškasti. Jei nėra įrodyta priešingai, priskyrimas atliekoms yra preziumuojamas, jeigu užterštos žemės nebegalima naudoti pagal paskirtį.

B – Dėl Texaco atsakomybės

43. Toliau reikia įvertinti, ar Texaco galima laikyti galimai susidariusių atliekų gamintoja arba turėtoja. Šiuo tikslu darytina prielaida, kad užteršta žemė šioje byloje yra atliekos.

1. Šalių argumentai

44. Bruxelles-Capital région papildo Cour d’appel pateiktą faktinių aplinkybių santrauką. Jis teigia, kad Texaco, sužinojusi apie užterštumą, ir toliau tiekė degalinei degalus. Be to rezervuaras buvo pažeistas 1980 m. Texaco atlikus užpildymą, t. y. anksčiau nei paskutinis valdytojas perėmė degalinės valdymą. Degalinės panaudos sutartyje Texaco pasiliko teisę bet kuriuo metu patikrinti degalų atsargas. Įmonės atstovas vieną kartą per mėnesį tikrindavo parduotą kiekį. Valdytojas turėjo teisę naudoti degalinę degalams parduoti, bet neturėjo teisės keisti jos įrenginių be išankstinio Texaco leidimo. Perduodant degalinę, požeminių rezervuarų būklė nebuvo aprašyta jokiame dokumente, priešingai nei tai numatyta panaudos sutartyje.

45. Bruxelles-Capital région mano, kad atliekų turėtojo sąvoka turi būti aiškinama plačiąja prasme. Šiuo atveju ji apima Texaco, nes ši buvo degalinės nuomininkė, kuri veiksmingai kontroliavo degalinės naudojimą ir bent iš dalies vykdė užterštos žemės valymo darbus. Ji taip pat yra atliekų gamintoja, nes išsipylę angliavandeniliai daugiau nebegalėjo būti teisėtai naudojami.

46. Kaltinamieji ir Texaco mano, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą nėra susijęs su klausimu, ar Texaco gali būti laikoma atliekų turėtoja arba gamintoja.

47. Texaco akivaizdžiai gamino ne atliekas, bet produktus, t. y. degalus. Tačiau tik degalinės valdytojas atsakingas už tai, kad degalai tapo atliekomis. Negalima pirminiam tam tikro produkto gamintojui priskirti atsakomybės už tai, kad šis produktas vėliau buvo naudojamas ne pagal paskirtį ir pavirto atliekomis.

48. Turėjimas pasireiškia faktiniu daikto valdymu. Texaco tvirtina, kad degalinės rezervuarų arba saugomų degalų atžvilgiu tokios valdymo galimybės ji neturėjo. Valdytojo naudojimasis degalinės rezervuarais pirmiausia buvo apribotas dėl to, kad jis nėra nei šių įrenginių savininkas, nei nuomininkas. Degalinės panaudos sutartis aiškiai numato, kad valdytojas atsako už rezervuarų priežiūrą bei kontrolę. Taip pat pagal sutartį tik valdytojas visiškai atsako už žalą, patirtą dėl rezervuarų. Todėl, Texaco manymu, valdytojas yra vienintelis degalų rezervuarų savininkas, kuris visiškai atsako už patirtą žalą. Numatytas Texaco vykdomas atsargų patikrinimas negali prilygti techninei rezervuarų kontrolei. Vienintelis šio tikrinimo tikslas – išvengti sukčiavimo.

49. Komisijos nuomone, šiuo atveju atliekų turėtojas gali būti nustatomas išsiaiškinus, kas buvo angliavandenilių turėtojas tuo metu, kai jie tapo atliekomis. Komisijos manymu, degalinės valdytojas, įgydamas degalus, tapo savininku. Be to, tai, kad Texaco gamino degalus, nedaro įtakos tokiai išvadai, nes atliekų atsirado degalinės valdytojui vykdant veiklą.

2. Vertinimas

50. Šiuo atveju Texaco gali būti nustatytos teisės aktuose dėl atliekų nustatytos pareigos, tik jeigu ji būtų laikoma atliekų gamintoja ar turėtoja. Pagal Atliekų pagrindų direktyvos 8 straipsnį atliekų turėtojas privalo perduoti atliekas įgaliotoms perdirbimo įmonėms arba pats užtikrinti tinkamą jų perdirbimą. Atliekų pagrindų direktyvos 15 straipsnis numato, kad pagal principą „teršėjas moka” atliekų šalinimo išlaidos tenka atliekų turėtojui, kuris jas perduoda atliekų surinkimo arba šalinimo įmonei. Atliekų turėtojas pagal Atliekų pagrindų direktyvos 1 straipsnio c punktą yra ne tik faktinis turėtojas, bet ir jų gamintojas, kuris taip pat apibrėžtas 1 straipsnio b punkte.

a) Dėl atliekų gamintojo sąvokos

51. Atliekų pagrindų direktyvos 1 straipsnio b punkte atliekų gamintojas yra apibrėžiamas kaip visi asmenys, dėl kurių veiklos susidaro atliekos („pirminis gamintojas“), ir (arba) visi, kurie vykdo pirminį tvarkymą, maišymą ar kitas operacijas, pakeičiančias šių atliekų pobūdį ar sudėtį.

52. Texaco negalima laikyti atliekų gamintoja vien dėl to, kad ji gamina degalus, kurie dėl avarijos tapo atliekomis. Atliekų gamintojo sąvoka yra labiau susijusi su priskyrimo prie atliekų požymių nustatymu. Pagal paskirtį naudojami degalai nepalieka atliekų( ). Šiuo atveju jie tapo atliekomis ne dėl Texaco vykdomos gamybinės veiklos, bet dėl to, kad buvo laikomi pažeistuose degalinės rezervuaruose.

53. Todėl atliekų gamintojas iš esmės yra tas, kuris valdė degalinės rezervuarus tuo metu, kai išsiliejo angliavandeniliai. Prima facie šis asmuo buvo degalinės valdytojas. Ar, priešingai šiai nuomonei, Texaco buvo atsakinga už sandėliavimą, kai valdytojas valdė degalinės rezervuarus ne kaip savo įmonės dalį, o Texaco vardu, gali įvertinti tik kompetentingas nacionalinis teismas. Šiuo požiūriu jis turės įvertinti, kas teisiškai ir faktiškai kontroliavo sandėlį bei rezervuarų būklę. Tam galima remtis degalinės panaudos sutartimi ir kitomis taikytinomis nuostatomis. Be to, turi reikšmės faktinis Texaco elgesys. Įmonė negali atsisakyti teisinės kontrolės pareigos praktiškai jos nevykdydama. Tačiau jeigu Texaco dėl savo ekonominio pranašumo degalinės valdytojo atžvilgiu faktiškai kontroliavo degalinės rezervuarus, tuomet ji privalo prisiimti ir iš to kylančią atsakomybę.

54. Be to, Texaco galėtų būtų laikoma atliekų gamintoja, jeigu degalinės rezervuarai būtų pažeisti dėl jos veiksmų. Šiuo atžvilgiu gali turėti įtakos Bruxelles-Capital région minėta klaida užpildant rezervuarus. Taip pat negalima atmesti galimybės, kad Texaco, perduodama degalinę valdytojui, turėjo žinoti ir privalėjo pašalinti galimus trūkumus, dėl kurių vėliau išsiliejo angliavandeniliai. Tačiau ir į šį klausimą turi atsakyti kompetentingas teismas.

b) Dėl atliekų turėtojo sąvokos

55. Pagal Atliekų pagrindų direktyvos 1 straipsnio 1 dalies c punktą atliekų turėtojas yra atliekų gamintojas arba fizinis ar juridinis asmuo, kuris tas atliekas valdo. Jeigu Texaco nėra atliekų gamintoja, tuomet, įmonės manymu, atliekų turėtoja ji galėtų būti, tik jeigu tas atliekas valdytų.

56. Valdymo sąvoka bendrąja prasme nėra apibrėžta nei direktyvoje, nei apskritai Bendrijos teisėje. Pagal įprastinę šio žodžio prasmę valdymas atitinka faktinę galimybę daiktą kontroliuoti, tačiau nereiškia, kad atsiranda nuosavybės arba disponavimo daiktu teisė. Tačiau įsipareigojimai pagal Atliekų pagrindų direktyvos 8 straipsnį kyla tik tuomet, kai ne tik faktiškai disponuojama atliekomis, bet ir pripažįstama teisė jas pašalinti. Todėl žodžio „valdymas“ reikšmė pagal Atliekų pagrindų direktyvos 1 straipsnio 1 dalies c punktą turi viršyti griežtą pažodinę prasmę( ), kad, be faktinės daikto kontrolės (tiesioginės ar netiesioginės), taip pat turi egzistuoti ir teisė valdyti atliekas.

57. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo patikrinti, kas ir kokiu metu faktiškai kontroliavo atliekas. Taip pat ir šiuo atveju iš pirmo žvilgsnio darytina išvada, kad faktinę kontrolę vykdė valdytojas; arba bet kuriuo atveju taip buvo iki degalinės uždarymo. Ar šis požiūris teisingas, reikia įvertinti sprendžiant iš esmės bei remiantis tokiais pačiais kriterijais, kaip ir nagrinėjant klausimą, kas buvo atliekų gamintojas. Bet kuriuo atveju, negalima paneigti, kad valdytojas pagal sudarytą degalinės panaudos sutartį kontroliavo degalinės rezervuarus ir aplinkui esančią žemę ne savo, o Texaco vardu. Tokia išvad būtų pagrįsta, jeigu, kaip tvirtina Bruxelles-Capital région ir Texaco, valdytojas be Texaco sutikimo neatliko jokių pakeitimų žemės sklype.

58. Uždarius degalinę egzistuoja svarūs įrodymai, iš kurių galima daryti išvadą, kad Texaco faktiškai perėmė kontrolę. Būtų neįtikėtina, jeigu degalinės valdytojas, nutraukus panaudos sutartį, vis dar kontroliuotų degalinę. Priešingai, Texaco iki 1993 m. vasaros mokėjo nuompinigius bei iki 1994 m. gegužės mėn. vykdė valymo darbus, o tai buvo galima padaryti tik kontroliuojant žemės sklypą.

59. Iš tikrųjų tai, kas turėjo teisę šalinti užterštą žemę, privalo nuspręsti kompetentingas teismas. Remiantis pateikta informacija, atrodo neįtikėtina, kad tai valdytojo teisė. Ar Texaco turėjo teisę šalinti užterštą dirvožemį, remdamasi nuomos sutartimi su žemės sklypo savininku, arba, – ar ši teisė priklausė tik pastarajam, negali būti nuspręsta vien iš Teisingumo Teismo turimų duomenų.

c) Tarpinė išvada dėl atliekų gamintojo ir atliekų turėtojo sąvokų

60. Apibendrinant galima teigti, kad pagal Atliekų pagrindų direktyvos 1 straipsnio 1 dalies c punktą naftos įmonė, gaminanti angliavandenilius ir parduodanti juos valdytojui, naudojančiam vieną iš savo degalinių pagal panaudos sutartį, kuri nenumato jokio pavaldumo įmonei, laikytina dirvožemio, užteršto nutekėjusiais angliavandeniliais, turėtoja, jeigu:

– valdytojas, atsižvelgdamas į visas teisines ir faktines aplinkybes, degalinės rezervuarus valdė ne kaip savo įmonės dalį, bet naftos įmonės vardu (1 straipsnio c punktas, 1 alternatyva – atliekų gamintojas),

– degalinės rezervuarai buvo pažeisti dėl naftos įmonės veiksmų (1 straipsnio c punktas, 1 alternatyva – atliekų gamintojas) arba

– naftos įmonė, atsižvelgdama į visas teisines ir faktines aplinkybes, faktiškai kontroliavo ir turėjo teisę šalinti atliekas (1 straipsnio c punktas, 2 alternatyva – atliekų turėtojas).

V – Išvada

61. Remdamasi tuo, kas išdėstyta, į Cour d’appel prejudicinius klausimus siūlau atsakyti taip:

„1. Užterštas dirvožemis laikytinas atliekomis, kai turėtojas dėl taršos privalo jį iškasti. Jei nėra įrodyta priešingai, priskyrimas atliekoms yra, jeigu užteršto dirvožemio nebegalima naudoti pagal paskirtį.

2. Naftos įmonė, gaminanti angliavandenilius ir parduodanti juos valdytojui, naudojančiam vieną iš savo degalinių pagal panaudos sutartį, kuri nenumato jokio pavaldumo įmonei, laikytina atliekų dirvožemio, užteršto nutekėjusiais angliavandeniliais turėtoja, jeigu:

– valdytojas, atsižvelgdamas į visas teisines ir faktines aplinkybes, degalinės rezervuarus valdė ne kaip savo įmonės dalį, bet naftos įmonės vardu (1 straipsnio c punktas, 1 alternatyva – atliekų gamintojas),

– degalinės rezervuarai buvo pažeisti dėl naftos įmonės veiksmų (1 straipsnio c punktas, 1 alternatyva – atliekų gamintojas) arba

– naftos įmonė, atsižvelgdama į visas teisines ir faktines aplinkybes, faktiškai kontroliavo ir turėjo teisę šalinti atliekas (1 straipsnio c punktas, 2 alternatyva – atliekų turėtojas).“