LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 282/12

2011 m. liepos 14 d.Power-One Italy SpA pateiktas apeliacinis skundas dėl 2011 m. gegužės 24 d. Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-489/08 Power-One Italy SpA prieš Europos Komisiją

(Byla C-372/11 P)

2011/C 282/23

Proceso kalba: italų

Šalys

Apeliantė: Power-One Italy SpA, atstovaujama advokatų A. Giussani ir R. Giuffrida

Kita proceso šalis: Europos Komisija

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti 2011 m. gegužės 24 d. priimtą Bendrojo Teismo (šeštoji kolegija) nutartį byloje T-489/08, ir atitinkamai: — Patvirtinti ir pripažinti, kad Europos Komisija pažeidė Reglamento 1655/2000 (1) 10 straipsnio 2 dalį, NAS (2) 14 straipsnį ir bendrąjį teisėtų lūkesčių apsaugos principą. — Patvirtinti ir pripažinti, tiek, kiek šioje bylos stadijoje tai galima padaryti, kad tarp Komisijos veiksmų ir žalos, kurią patyrė ir patiria Power One, egzistuoja priežastinis ryšys, ir atitinkamai įpareigoti Europos Sąjungą pagal SESV 268 straipsnį (buvęs EB 235 straipsnis) atlyginti visą Power One Italy SpA patirtą žalą, atitinkančią 2 876 188,99 EUR, t. y. išlaidas, turėtas įgyvendinant projektą PNEUMA, kaip matyti iš prie apeliacinio skundo pridėtų dokumentų, kuriuos bet kuriuo atveju jau turi Komisija, ir kuriais remiamasi teismo procese.

— Priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Grįsdama savo apeliacinį skundą apeliantė pirmiausia nurodo, kad pažeistas bendrasis teisėtų lūkesčių apsaugos principas, ir kad nurodyti motyvai nepakankami ir prieštaringi, kiek tai susiję su tvirtinimu, jog piktnaudžiauta procedūra.

Ginčijamos nutarties 47 punkte Bendrasis Teismas teigia, kad dėl Komisijos sprendimo panaikinimo apeliantė galėjo gauti daugiau naudos palyginti su grąžintomis sumomis, susigrąžindama visą ginčijamam projektui numatytą finansinę paramą, ir kad „galima teigti, jog tokios sumos žalai atlyginti sumokėjimas yra glaudžiai susijęs su aptariamo sprendimo panaikinimu“, taip pagrįsdamas savo tvirtinimus dėl to, jog piktnaudžiauta procedūra. Taigi Bendrasis Teismas savavališkai suskaidė apeliantės skundą, atskirdamas jį nuo žalingų veiksmų visumos ir nuo žalą sukėlusio įvykio, kurį atspindi visos patirtos išlaidos. Todėl nebuvo nurodytos pagrįstos priežastys, dėl kurių būtų galima pritarti Komisijos pareikštiems prieštaravimams.

Antrasis pagrindas, kuriuo grindžiamas apeliacinis skundas, susijęs su bendrojo teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu ir klaidingu įrodinėjimo bei įrodymų rinkimo pareigos taisyklių taikymu, ir nepakankamais bei prieštaringais tvirtinimų dėl liekamosios žalos motyvais.

Bendrojo Teismo nutarties 55 punkte nurodyta, kad „ieškinyje nenurodytas apeliantės teigimu liekamosios žalos pobūdis ir dydis“ ir kad „ieškinyje visiškai nenurodyta, dėl kokių priežasčių apeliantė teigia, kad liekamoji žala atsirado Komisijai atšaukus ginčijamo projekto finansavimą“. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad apeliacinį skundą pateikusios bendrovės patirta žala yra akivaizdi, nes aptariamas finansavimas turėjo būti skirtas konkrečioms funkcijoms atlikti, kurias galima nustatyti atsižvelgiant į įgyvendintą projektą, o atšaukus finansavimą būtų neišvengiamai patirtos išlaidos, kurių, nesant finansavimo, apeliacinį skundą pateikusi bendrovė nebūtų galėjusi padengti. Minėtų argumentų, jau išdėstytų pastabose dėl Komisijos pareikšto nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo (prie pastabų taip pat pridėtas apeliacinį skundą pateikusios bendrovės balansas), Bendrasis Teismas nenagrinėjo, jis tik teigė, jog tvirtinimai dėl patirtos žalos nepakankamai išsamūs.

Galiausiai apeliantė tvirtina, kad pažeistas bendrasis teisėtų lūkesčių apsaugos principas, klaidingai taikomos įrodinėjimo bei įrodymų rinkimo pareigos taisyklės ir neįvertinti ginčo sprendimui, kiek tai susiję su priežastiniu ryšiu, lemiamos reikšmės turintys faktai.

Ginčijamos nutarties 57 punkte, kiek tai susiję su teiginiais dėl priežastinio ryšio, Bendrasis Teismas tvirtina, kad apeliacinį skundą pateikusi bendrovė „nepateikia jokios informacijos apie tai, kokios įtakos aptariami veiksmai turi tam, jog apeliantė patyrė tokių su ginčijamu projektu susijusių išlaidų, kurios viršija maksimalią sumą, dėl kurios įsipareigojo Komisija“. Apeliantės manymu, akivaizdu, jog šiuo atveju Bendrasis Teismas, remdamasis pateikta bylos medžiaga, klaidingai įvertino faktines aplinkybes. Bendrasis Teismas iš esmės iškraipė pateiktus įrodymus nepripažinęs akivaizdaus priežastinio ryšio tarp Komisijos veiksmų ir apeliacinį skundą pateikusios bendrovės patirtos žalos. Dėl to Bendrasis Teismas savo nutarties motyvuojamoje dalyje nenagrinėjo pirmosios instancijos teisme pateiktame ieškinyje nurodytų aplinkybių ir vėliau pateiktų pastabų. Iš apeliacinį skundą pateikusios bendrovės teiginių visų pirma matyti, kad tariamas jos įsipareigojimų neįvykdymas dėl to, kad ji per vėlai pateikė papildomus dokumentus, yra šalutinis, o ne esminis, atsižvelgiant į visiškai įgyvendintą projektą.

(1) 2000 m. liepos 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1655/2000 dėl aplinkos finansinio instrumento (LIFE) (OL L 192, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk.. 5 t., p. 121).

(2) Prie pasirašyto Grant Agreement pridėtos Standartinės administracinės nuostatos.