Sąjungos deliktinės atsakomybės srityje tuo atveju, kai atitinkama institucija turi labai nedidelę diskreciją arba jos apskritai neturi, paprasčiausio Sąjungos teisės pažeidimo gali pakakti, kad būtų galima konstatuoti pakankamai akivaizdų teisės normos, kuria siekiama suteikti teises privatiems asmenims, pažeidimą. Tačiau visiškai nėra automatiškai atsirandančio ryšio tarp to, kad atitinkama institucija neturi diskrecijos, ir nusižengimo pripažinimo pakankamai akivaizdžiu Sąjungos teisės pažeidimu. Iš tiesų, nors atitinkamos institucijos diskrecijos apimtis turi lemiamą reikšmę, ji nėra išimtinis kriterijus. Sąjungos atsakomybė gali kilti tik konstatavus tokį pažeidimą, kokio analogiškomis aplinkybėmis įprastai rūpestingas ir atsargus administravimo subjektas nebūtų padaręs. Todėl Sąjungos teismas, iš pradžių nustatęs, ar atitinkama institucija turi diskreciją, turi atsižvelgti į reguliuotinos situacijos sudėtingumą, tekstų taikymo ar aiškinimo sunkumus, pažeistos normos aiškumo ir tikslumo laipsnį ir tai, ar klaida padaryta tyčia arba yra nepateisinama.

Kai Direktyvos 91/496, nustatančios gyvūnų, įvežamų į Bendriją iš trečiųjų šalių, veterinarinio patikrinimo organizavimo principus, 18 straipsnio 1 dalies pirmos hipotezės, t. y. zoonozės arba kitos gyvūnų ir žmonių sveikatai labai pavojingos ligos ar reiškinio atsiradimo ar plitimo, pagrindu Komisija ketina imtis apsaugos priemonės, jai atsargumo principas suteikia daug diskrecijos. Taigi vadovaudamasi šiuo principu Komisija gali imtis apsaugos priemonių, kad užkirstų kelią galimam tokių ligų, kurios gali kelti didelį pavojų gyvūnams arba žmonių sveikatai, plitimui, kai tai pateisina rimtos su gyvūnų sveikata susijusios priežastys. Be to, taikydamos atsargumo principą ir visų pirma imdamosi apsaugos priemonių Sąjungos institucijos taip pat turi daug diskrecijos nustatyti, koks visuomenei kylančio pavojaus lygis laikytinas nepriimtinu.

Ketvirta, nors Direktyva 92/65 grindžiama tik su bendra žemės ūkio politika susijusiu EB 37 straipsniu, ji taip pat yra sveikatos ir aplinkos apsaugos srityje pagal EB 152 ir 174 straipsnius įgyvendinamos Sąjungos politikos dalis, taigi ją aiškinant reikia atsižvelgti ir į atsargumo principą, kuriam įgyvendinti Komisija turi didelę diskreciją, atsižvelgiant, be kita ko, į Direktyvos 92/65 17 straipsnio 3 dalies c punkto nuostatas.

Trečia, iš Direktyvos 92/65 17 straipsnio 3 dalies c punkto, 4 dalies a punkto pirmos įtraukos ir 18 straipsnio 1 dalies pirmos ir ketvirtos įtraukų išplaukia, kad Komisija turi didelę diskreciją nustatyti specialius gyvūnų sveikatos reikalavimus, taikomus išleidžiant gyvūnus į rinką, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos penktą konstatuojamąją dalį.

Dėl Reglamentu Nr. 318/2007, nustatančiu gyvūnų sveikatos reikalavimus tam tikriems į Bendriją įvežamiems paukščiams ir jų karantino sąlygas, įvesto draudimo importuoti sugautus laukinius paukščius vien tas faktas, kad kitos kategorijos paukščiai kelia į laukinių paukščių panašaus lygio riziką, tam tikromis aplinkybėmis galėjo pateisinti ir šių kitų kategorijų paukščių pašalinimą iš to paties reglamento taikymo srities, savaime negalėjo pagrįsti skirtingo požiūrio į laukinius paukščius, nes pagal vienodo požiūrio principą, kurio turi būti paisoma kartu su teisėtumo principu, niekas negali savo naudai remtis kito naudai padarytu neteisėtumu. Be to, skirtingas požiūris į naminius ir laukinius paukščius, kuris siejamas tik su kambariniams paukščiams pagal Direktyvos 92/65, nustatančios gyvūnų sveikatos reikalavimus, reglamentuojančius prekybą Bendrijoje gyvūnais, sperma, kiaušialąstėmis bei embrionais, kuriems netaikomi gyvūnų sveikatos reikalavimai, nustatyti specialiose Bendrijos taisyklėse, nurodytose Direktyvos 90/425/EEB A priedo I dalyje, bei jų importą į Bendriją, 1 straipsnio trečią pastraipą taikoma tvarka, taip pat negali turėti įtakos Reglamento Nr. 318/2007 teisėtumui, nes juo laukinių paukščių importas neleidžiamas.

(žr. 172, 181 punktas)