ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
a)

Sutarties 282 straipsnyje (dabar — 335 straipsnis) nustatyta, kad Sąjungai atstovauja Komisija. SESV 335 straipsnyje ir Finansinio reglamento 103 ir 104 straipsniuose nustatyta, kad Sąjungai atstovauja institucijos, remdamosi savo administracine autonomija, tokiais klausimais, kurie susiję su jų atitinkama veikla, o dėl to šios institucijos — išimtinai arba ne — gali atstovauti teisme. Neabejotina, jog per didelės kainos mokėjimas vykdytojui dėl to, kad buvo sudarytas kartelis, laikomas „sukčiavimu“. Belgijos teisėje galioja principas lex specialis generalibus derogat. Jei šis principas taikomas ir Europos teisėje, ar atitinkamos institucijos turi imtis iniciatyvos pareikšti ieškinį (išskyrus atvejus, kai Komisija pati buvo perkančioji organizacija)?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 179/13

2011 m. balandžio 26 d. Europos Komisijos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2011 m. vasario 17 d. Bendrojo Teismo (septintoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-122/09, Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd, Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd prieš Europos Sąjungos Tarybą

(Byla C-195/11 P)

2011/C 179/24

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Europos Komisija, atstovaujama T. Maxian Rusche, H. van Vliet

Kitos proceso šalys: Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd, Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd, Europos Sąjungos Taryba

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti sprendimą.

— Priteisti iš ieškovių Komisijos išlaidas, patirtas pateikiant šį apeliacinį skundą.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 punktu panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1355/2008 (1) tiek, kiek jis susijęs su Zhejiang Xinshiji Foods Co. Ltd ir Hubei Xinshiji Foods Co. Ltd (ieškovės), taip visiškai panaikinant nustatytą antidempingo muitą — dėl to ieškovių vykdomam importui netaikomas joks antidempingo muitas.

Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas priėmė ultra petita sprendimą visiškai panaikindamas muitą, nors pačios ieškovės pripažįsta, kad jos siekė patikslinimo, kuriuo jų produktams tik būtų nustatytas mažesnis antidempingo muitas.

Todėl, Komisijos nuomone, ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis pažeidžia SESV 264 straipsnio pirmą pastraipą, kartu su 254 straipsnio šešta pastraipa, ir proporcingumo principą. Viso reglamento, kiek jis susijęs su ieškovėmis, panaikinimas yra neproporcingas vieninteliam panaikinimo pagrindui, kurį patvirtino Bendrasis Teismas. Tai taip pat yra ultra petita.

(1) 2008 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1355/2008, kuriuo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir laikinojo muito, nustatyto importuojamiems tam tikriems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės paruoštiems arba konservuotiems citrusiniams vaisiams (mandarinams ir kt.), galutinis surinkimas (OL L 350, p. 35).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 89/11

2011 m. sausio 12 d.Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs prieš Philips Electronics UK Ltd

(Byla C-18/11)

2011/C 89/20

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber), Jungtinė Karalystė

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Atsakovė: Philips Electronics UK Ltd

Prejudiciniai klausimai

1. Jeigu valstybė narė (pavyzdžiui, Jungtinė Karalystė) į mokesčio bazę įtraukia bendrovės, įsteigtos kitoje valstybėje narėje (pavyzdžiui, Nyderlanduose) ir joje esančios rezidente mokesčių tikslais, pelną ir nuostolius ta apimtimi, kiek pelnas yra susijęs su Nyderlandų bendrovės vykdoma komercine veikla Jungtinėje Karalystėje per šioje valstybėje įsteigtą nuolatinę buveinę, ar valstybės narės subjekto įsisteigimo laisvės apribojimą Jungtinėje Karalystėje SESV 49 straipsnio (buvusio EB 43 straipsnio) prasme sudaro tai, kad Jungtinė Karalystė draudžia pasinaudoti grupės mokestine lengvata perleidžiant ne Jungtinėje Karalystėje reziduojančios bendrovės nuostolius, patirtus vykdant veiklą Jungtinėje Karalystėje per šioje valstybėje įsteigtą nuolatinę buveinę, Jungtinėje Karalystėje įsteigtai bendrovei, kai šių nuostolių dalis ar kita su nuostolių apskaičiavimu susijusi suma „atitinka arba išreiškia sumą, kuri užsienio mokesčių tikslais (bet kuriuo laikotarpiu) yra atskaitoma ar kitaip atlyginama iš bendrovės ar kito asmens ne Jungtinėje Karalystėje uždirbto pelno“, kitaip tariant, leidžia Jungtinėje Karalystėje įsteigtos nuolatinės buveinės Jungtinėje Karalystėje patirtus nuostolius perleisti tik tais atvejais, kai yra aišku, kad prašymo teikimo metu nėra jokių galimybių išskaityti ar kitaip atlyginti nuostolius kitoje valstybėje nei Jungtinė Karalystė (įskaitant kitą valstybę narę, pavyzdžiui, Nyderlandus), nurodant, kad nepakanka, jog dėl užsienyje galimos mokestinės lengvatos nebuvo kreiptasi, kai analogiškas apribojimas netaikomas Jungtinėje Karalystėje reziduojančiai bendrovei perleidžiant šioje valstybėje patirtus nuostolius?

2. Teigiamo atsakymo atveju, ar toks apribojimas gali būti pateisinamas: a) išimtinai dėl būtinybės išvengti nuostolių panaudojimo du kartus, ar b) išimtinai dėl būtinybės apsaugoti subalansuotą apmokestinimo kompetencijos paskirstymą tarp valstybių narių, ar c) dėl būtinybės apsaugoti subalansuotą apmokestinimo kompetencijos paskirstymą tarp valstybių narių ir kartu dėl būtinybės išvengti nuostolių panaudojimo du kartus?

3. Teigiamo atsakymo atveju, ar toks apribojimas gali būti proporcingas atsižvelgiant į šį pateisinamą ar pateisinimus?
—

Bendrasis Teismas pažeidė Reglamentą Nr. 68/2001, EB ex 87 straipsnio 3 dalies c punktą ir vienodo požiūrio principą, nes vertindamas pagalbos reikalingumą padarė teisės klaidą. Reglamentas (EB) Nr. 68/2001 buvo pažeistas dėl to, kad nebuvo įvertinti reglamente nustatyti esminiai kriterijai, o tai išimties tvarka leidžiama daryti, tik jei yra pateisinama atsižvelgiant į konkretaus atvejo ypatumus. EB ex 87 straipsnio 3 dalies c punktas buvo pažeistas dėl to, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nepripažindamas, jog pagalba mokymui skirta arba galėtų būti skirta EB ex 87 straipsnio 3 dalies c punkto tikslams pasiekti ir jog Komisija turi į tai atsižvelgti vertindama pagalbą pagal EB 87 straipsnio 3 dalį. Galiausiai buvo pažeistas vienodo požiūrio principas, nes ankstesniuose sprendimuose, priimtuose panašiais atvejais, Komisija nei vertino, nei nustatė pagalbos mokymui reikalingumą. Neaišku, ar šis nevienodas požiūris yra objektyviai pateisinimas.
1.

Ar veiksmingumo, nediskriminavimo ir mokesčių neutralumo pridėtinės vertės mokesčio srityje principais draudžiama tokia nacionalinės teisės tvarka ar praktika, pagal kurią prekės ar paslaugos gavėjo teisė susigrąžinti nepagrįstai sumokėtą PVM, priešingai nei pagrindinio skolininko (prekės tiekėjas ar paslaugos teikėjas) teisė jį susigrąžinti, atgaline data paverčiama objektyviąja reikalavimo teise pagal bendrosios teisės normas, pirmajam subjektui taikant žymiai ilgesnį terminą nei antrajam, ir todėl pirmajam subjektui pateikus prašymą po to, kai terminas antrajam pateikti analogišką prašymą jau yra pasibaigęs, pastarajam gali būti nurodyta grąžinti mokestį, nors jis pats pateikti tokio prašymo mokesčių administratoriui nebegali, ir be to, nenumatyta jokia priemonė procedūrų, kurios jau pradėtos ar gali būti pradėtos įvairiuose teismuose, kolizijoms išvengti?
3.

Be to, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą visiškai nevertindamas atskirų ieškinio 93–96 punktuose ir 121–129 punktuose išdėstytų teisinių pagrindų, susijusių su Italijos teisės suderinamumo vertinimu pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Šiuo atžvilgiu Bendrasis Teismas taip pat netinkamai motyvavo savo sprendimą. Be to, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą taikydamas SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą, pripažinęs, kad Italijos teisė yra nesuderinama su bendrąja rinka vien dėl to, kad esą nesilaikoma technologinio neutralumo principo dėl to, kad Italijos įstatymas netaikomas palydoviniams dekoderiams, quod non; pritaręs atsakovės sprendimui teisiškai nevertinti iškreipiančio priemonės poveikio mokamos televizijos rinkai tinkamai atlikdamas teisinį, ekonominį ir lyginamąjį a) specifinio iškraipymo mokamos televizijos rinkoje ir b) nurodyto ekonominio pranašumo realumo vertinimą. Dėl pastarojo buvimo iš pradžių tik padaryta prielaida ir nuspręsta, kad jis yra nesuderinamas su bendrąja rinka, nes jis esą nėra technologiškai neutralus. Be to, atmetęs trečiąjį ieškinio pagrindą, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą ir neteisingai motyvavo savo sprendimą. Bendrasis Teismas ne tik neteisingai apibūdino ir blogai aiškino teisinį pagrindą bei argumentus dėl prieštaringo ginčijamo sprendimo pagrindimo, bet ir nenagrinėjo šių argumentų ir todėl juos neteisingai atmetė kaip nepagrįstus.
2.

Dėl įrodymų iškraipymo, nes Bendrasis Teismas Reglamento dėl Bendrijos prekių ženklo (1) 52 straipsnio 1 dalies a punktą taikė kartu su minėto reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktu, ir dėl to, kad taikytas neteisingas bei per daug ribojantis kriterijus vertinant žodinio prekių ženklo apibūdinamąjį požymį, t. y. registruojant Bendrijos prekių ženklą Nr. 1 203 629„MEMORY“.
B)

Dėl ieškinio senaties, kiek tai susiję su teisinės pagalbos ir personalo išlaidomis: i) prieštaringi ir akivaizdžiai nelogiški motyvai ir ii) Bendrijos teismų praktikos pažeidimas Skundžiamos nutarties motyvai yra akivaizdžiai prieštaringi, kiek Pirmosios instancijos teismas pirma skelbia bendrą principą tęstinės žalos srityje, o vėliau jo nesilaiko nustatydamas teisinės pagalbos ir personalo išlaidų pobūdį (vienkartinės ar kito pobūdžio išlaidos). Šis motyvavimas, be kita ko, yra akivaizdžiai nelogiškas, nes Pirmosios instancijos teismas priimdamas sprendimą dėl įvairių per OLAF tyrimą atliktų procedūrų pripažino tęstinį garantinių raštų parengimo išlaidų pobūdį, bet atsisakė pripažinti teisinės pagalbos išlaidų, kurios taip pat buvo patirtos per kelis metus, tęstinį pobūdį. Be to, Pirmosios instancijos teismo nutartis prieštarauja jo paties praktikai, kurioje ilgainiui buvo pripažinta, kad teisinė pagalba nėra vienkartinio pobūdžio.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 193/15

2009 m. birželio 16 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Bendrijų Komisija prieš Maltos Respubliką

(Byla C-220/09)

2009/C 193/20

Proceso kalba: maltiečių

Šalys

Ieškovė: Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama J. Aquilina ir W. Wils

Atsakovė: Maltos Respublika

Ieškovės reikalavimai

— pripažinti, kad teisingai neperkeldama į nacionalinę teisę 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (1) 3 straipsnio 3 dalyje nurodyto priedo ir 5 straipsnio trečiojo sakinio, Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvą 93/13/EEB.

— priteisti iš Maltos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Europos Bendrijų Komisija teigia, kad Maltos Respublika teisingai neperkėlė į nacionalinę teisę Tarybos dirketyvos 93/13/EEB (toliau — direktyva) 3 straipsnio 3 dalyje nurodyto priedo ir 5 straipsnio trečio sakinio ir neįvykdė įsipareigojimų pagal šią direktyvą.

Komisija pabrėžia, kad nors nereikalaujama, kad kiekviena valstybė imtųsi teisės aktų leidybos iniciatyvos direktyvai įgyvendinti, nacionalinėje teisėje turi būti veiksmingai užtikrintais visiškas dirketyvos taikymas, kad dėl šios teisės atsirandanti teisinė padėtis būtų pakankamai tiksli bei aiški ir kad tų teisių adresatai galėtų visiškai suvokti savo teises ir, jei reikia, jas ginti nacionaliniuose teismuose.

Kalbėdama apie, visų pirma, direktyvos 3 straipsnio 3 dalyje nurodytą priedą, Komisija teigia, kad šio priedo perkėlimas į nacionalinius teisės aktus yra būtinas ir svarbus. Ji pabrėžia, kad nors dirketyvos priede pateiktas sąrašas yra tik orientacinis ir pavyzdinis, jis yra informacijos šaltinis nacionalinėms institucijoms, atsakingoms už įgyvendinimo priemonių taikymą, ir fiziniams asmenims, kuriems tos priemonės taikomos. Todėl valstybės narės, siekdamos įgyvendinti direktyvoje nustatytą rezultatą, privalo pasirinkti įgyvendinimo formą ir būdą, kad visuomenė turėtų pakankamai galimybių su ja susipažinti.

Komisija teigia, kad Maltos Respublika nesiėmė priemonių užtikrinti pakankamą visuomenės informavimą apie visą direktyvos priede pateiktą sąrašą, visų pirma apie 1 punkto a, f, g, h papunkčius ir apie visą 1 punkto q papunktį. Be to, Maltos Respublika nenurodė, kad visas direktyvos priedas buvo perkeltas į įstatymo, kuriuo įgyvendinama direktyva, parengiamuosius darbus, kurie, pagal Maltos teisinę tradiciją, yra svarbus šaltinis aiškinant įstatymą. Be to, nėra jokių požymių, kad visuomenė būtų informuota kitokia forma.

Kalbėdama apie direktyvos 5 straipsnio trečiojo sakinio perkėlimą į Maltos teisės aktus, Komisija teigia, kad šio sakinio perkėlimas į Maltos teisės aktus yra būtinas ir svarbus, nes šiame sakinyje išdėstytos nuostatos yra privalomos teisės nuostatos, suteikiančios daugiau teisių ir apsaugos vartotojams, ir kurios padeda apibrėžti rezultatą, kurio siekiama minėta direktyva.

(1) OL L 95, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 69/21

2008 m. gruodžio 18 d.SGL Carbon AG pateiktas apeliacinis skundas dėl 2008 m. spalio 8 d. priimto sprendimo byloje T-68/04 SGL Carbon AG prieš Europos Bendrijų Komisiją

(Byla C-564/08 P)

(2009/C 69/38)

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Apeliantė: SGL Carbon AG, atstovaujama advokatų M. Klusmann ir K. Beckmann

Kita proceso šalis: Europos Bendrijų Komisija

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti 2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo (penktoji kolegija) sprendimą byloje T-68/04 (SGL Carbon AG prieš Komisiją);

— atitinkamai sumažinti 2003 m. gruodžio 3 d. ginčijamo Komisijos sprendimo 2 straipsniu apeliantei skirtą baudą;

— nepatenkinus šių reikalavimų, grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui, kad jis priimtų naują sprendimą;

— priteisti iš kitos proceso šalies bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Šio apeliaciniu skundu skundžiamas Pirmosios instancijos teismo sprendimas, kuriuo buvo atmestas apeliantės ieškinys dėl 2003 m. gruodžio 3 d. Komisijos sprendimo 2004/420/EB, susijusio su karteliu anglies ir grafito produktų, skirtų naudoti elektriniuose ir mechaniniuose prietaisuose, rinkoje, panaikinimo.

Apeliacinį skundą apeliantė grindžia dviem pagrindais - Bendrijos teisės pažeidimu ir proceso pažeidimu.

Pirmuoju pagrindu apeliantė kritikuoja Pirmosios instancijos teismą dėl to, kad neatsižvelgęs į jos pirmojoje instancijoje pateiktą argumentą dėl netinkamo integruotos apyvartos įtraukimo nustatant rinkos dydį, kuriuo remiantis apskaičiuoti pradiniai baudų dydžiai, jis padarė teisės klaidą. Be to, ji nurodo, kad nustačius jos atžvilgiu teisiškai per didelį pradinį baudos dydį buvo pažeisti nediskriminavimo ir proporcingumo principai bei EB 253 straipsnis.

Antruoju pagrindu apeliantė nurodo vertinimo klaidą, padarytą jos atžvilgiu nustatant pradinį baudos dydį, kuri išeina už Pirmosios instancijos teismo kompetencijos ribų. Be to, taip Pirmosios instancijos teismas pažeidė nediskriminavimo ir proporcingumo principus. Jis nesilaikė savo teisminės praktikos ir pakenkė apeliantei, kiek tai susiję su klausimu dėl leistino baudų suvienodinimo atsižvelgiant į rinkos dydžio kategoriją. Kai ankstesniuose panašiuose sprendimuose Pirmosios instancijos teismas tinkamomis rinkos dalių kategorijomis arba „suskirstymu“ laikydavo 5 % ribą, šioje byloje jis rėmėsi 10 % dydžio rinkos kategorijomis, dėl to apeliantė atsidūrė blogoje padėtyje, nes pateko į įmonių kategorijos, kuriai ji buvo priskirta, apačią.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 32/18

2008 m. lapkričio 20 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Bendrijų Komisija prieš Maltos Respubliką

(Byla C-508/08)

(2009/C 32/28)

Proceso kalba: maltiečių

Šalys

Ieškovė: Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama J. Aquilina ir K. Simonsson

Atsakovė: Maltos Respublika

Ieškovės reikalavimai

— Pripažinti, kad 2004 m. balandžio 16 d. pasirašydama išimtinę sutartį su bendrove Gozo Channel Company Ltd (GCCL) be išankstinio viešųjų pirkimų konkurso Maltos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1992 m. gruodžio 7 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3577/92 dėl laisvės teikti paslaugas principo taikymo jūrų transportui valstybėse narėse (jūrų kabotažas) (1), o konkrečiai pagal šio reglamento 1 ir 4 straipsnius.

— Priteisti iš Maltos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Kad galėtų sudaryti išimtinę sutartį dėl jūrų maršruto tarp Maltos ir Gozo, Maltos valdžios institucijos turi galėti įrodyti, kad sutartis yra būtina norint nustatyti viešosios paslaugos teikimo įsipareigojimus, kurie, jos nuomone, yra būtini užtikrinant tinkamas paslaugas nagrinėjamu maršrutu, ir kad ši sutartis yra proporcinga siekiamo tikslo atžvilgiu.

Nors Komisija pirmiausia pripažįsta, kad pakankama paslauga yra absoliučiai esminė kelyje tarp Maltos ir Gozo, ji konstatuoja, kad šiuo atveju Maltos valdžios institucijos nepateikė jokio įrodymo: jos net nebandė išsiaiškinti, ar privatus operatorius ar operatoriai buvo pasirengę suteikti šią paslaugą tokiomis pačiomis sąlygomis remiantis vien komerciniais tikslais. Be to, jos neįrodė, kad GCCL suteikta išimtinė teisė yra adekvati ir proporcinga priemonė šiam tikslui pasiekti.

Be to, aplinkybė, kad ši sutartis buvo sudaryta be išankstinio Bendrijos viešųjų pirkimų konkurso, skirto užtikrinti nediskriminuojančią teisę kiekvienam suinteresuotam operatoriui ateiti į rinką, prieštarauja Reglamente (EEB) Nr. 3577/92 įtvirtintiems reikalavimams.

(1) OL L 155, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 2 t., p. 10.
—

Skundžiamame sprendime ženklai buvo nagrinėjami ne „visapusiškai vertinant“ ir remiantis „bendru įspūdžiu“, bet atskirai ir vieną po kito, taigi „analitiškai“ vertinant nagrinėjamų prekių ženklų elementus, todėl buvo pažeistas 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir jį aiškinanti Bendrijos teismų praktika. Pirmiausia skundžiamame sprendime nepadaryta tai, kas buvo privaloma t. y. atitinkami prekių ženklai nenagrinėti „visapusiškai vertinant“ ir remiantis „bendru įspūdžiu“. Skundžiamame sprendime nuo pradžių vadovaujamasi analitiniu metodu ir atskirai ir vienas po kito nagrinėjami, pirma, vaizdiniai elementai (75-87 punktai) ir, antra, žodiniai elementai (88-93 punktai), lemiamą reikšmę suteikiant vaizdiniams elementams, o žodiniams elementams nesuteikiant jokios net menkiausios svarbos. Nors skundžiamame sprendime minimas visapusiško vertinimo ir bendro įspūdžio kriterijus (99 punktas), teisėtumui nepakanka paminėti ir pakartoti teisės praktikos kriterijų, o jo reikia laikytis ir teisingai taikyti. Skundžiamame sprendime taip nėra. Vertinant prekių ženklų panašumą, visapusiško vertinimo ir bendro įspūdžio kriterijus skundžiamame sprendime nėra taikomas kaip pirmas ir pagrindinis, bet laikomasi analitinio požiūrio, pirma, išskiriant ženklų vaizdinius ir žodinius elementus ir, antra, atskirai vertinant pirmiausia du nagrinėjamų ženklų vaizdinius elementus, o po to žodinį elementą „La Española“, nepateikiant jokios nuorodos į kitą žodinį nagrinėjamų ženklų elementą — „Carbonell“ pavardę. Be to, skundžiamame sprendime taip pat pažeistas 8 straipsnio 1 dalies b punktas, nes neįvertinti du šiuo atveju svarbūs kriterijai, tai yra ankstesnis bendras egzistavimas ilgą laiką ir žinomumas, kurie buvo labai svarbūs vertinant prašomo įregistruoti prekių ženklo „La Española“ Nr. 236588 ir ankstesnių Ispanijos prekių ženklų „Carbonell“ supainiojimo galimybę.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 22/36

2007 m. lapkričio 28 d.High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Generics (UK) Ltd, Regina prieš Licensing Authority (acting via the Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)

(Byla C-527/07)

(2008/C 22/64)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Generics (UK) Ltd, Regina

Atsakovė: Licensing Authority (acting via the Medicines and Healthcare products Regulatory Agency)

Prejudiciniai klausimai

1. Kai vaistai, kuriems netaikomas Reglamento Nr. 2309/93 (1) priedas, buvo pateikti į valstybės narės (Austrijos) rinką pagal nacionalinę leidimo suteikimo procedūrą prieš šiai valstybei narei įstojant į EEE arba EB ir: a) vėliau ši valstybė narė įstojo į EEE, o paskui į EB ir laikydamasi savo stojimo sąlygų į nacionalinę teisę perkėlė Direktyvos 65/65 (dabar — Direktyva 2001/83 (2)) nuostatas dėl leidimo, šiuo atžvilgiu netaikydama jokių pereinamojo laikotarpio nuostatų; b) nagrinėjamu vaistu šios valstybės narės rinkoje dar keletą metų buvo prekiaujama po jos įstojimo į EEE ir EB; c) po šios valstybės narės įstojimo į EEE ir EB leidimas prekiauti nagrinėjamu vaistu buvo pakeistas, papildant nauja indikacija, ir šios valstybės narės valdžios institucijos šį pakeitimą laikė suderintu su Bendrijos teisės reikalavimais; d) po šios valstybės narės įstojimo į EEE ir EB nagrinėjamo vaisto byla nebuvo atnaujinta pagal Direktyvą 65/65 (dabar — Direktyva 2001/83); ir e) vėliau vaistui, turinčiam tą pačią veikliąją medžiagą, pagal Direktyvos 2001/83 6 straipsnį buvo išduotas leidimas ir jis buvo pateiktas į EB rinką; ar vaistą reikia laikyti „referenciniu vaistu, kuriam išduodamas arba buvo išduotas leidimas pagal 6 straipsnį <…> valstybėje narėje“ Direktyvos 2001/83 10 straipsnio 1 dalies prasme, ir jei taip, kuri (kurios) iš minėtų sąlygų šiuo atžvilgiu turi lemiamą reikšmę?

2. Tokiu atveju, kai referencinės valstybės narės kompetentinga valdžios institucija neteisingai atmeta pagal Direktyvos 2001/83 10 straipsnio 1 dalį, taikant šioje direktyvoje numatytą decentralizuotą procedūrą, pateiktą paraišką dėl leidimo prekiauti motyvuodama tuo, kad pirmajame klausime minėtas vaistas nėra „referencinis vaistas“ 10 straipsnio 1 dalies prasme, kokias gaires, jei tokių yra, Teisingumo Teismas gali pateikti, kalbant apie aplinkybes, į kurias nacionalinis teismas turėtų atsižvelgti, turėdamas nustatyti, ar Bendrijos teisės pažeidimas yra pakankamai akivaizdus teismo praktikos Brasserie du Pêcheur ir Factortame bylose prasme?

(1) OL L 214, p. 1.

(2) OL L 311, p. 67.
19.

Pagal Vb 2000 4.17a straipsnį: „1. Įstatymo 50 straipsnio 1 dalyje numatytais įgaliojimais kovojant su neteisėtu buvimu šalyje kirtus sieną sustabdyti asmenis, siekiant patikrinti jų tapatybę, pilietybę ir buvimo šalyje teisėtumą, naudojamasi tik tikrinant užsieniečius: a) oro uostuose, nusileidus lėktuvams iš Šengeno erdvės; b) traukiniuose ne vėliau kaip 30 min. po bendros sienos su Belgija ar Vokietija kirtimo arba išimtiniu atveju iki atvykimo į antrąją po sienos kirtimo punkto stotį, jei į ją neatvykstama per minėtą laikotarpį; c) sausumos ir vandens keliuose 20 km nuo bendros sienos su Belgija ar Vokietija ruože. 2. 1 dalyje nurodyti patikrinimai atliekami remiantis informacija ir patirtimi, susijusia su neteisėtu buvimu šalyje kirtus sieną. Šie patikrinimai taip pat gali būti ribotai atliekami renkant informaciją apie tokį neteisėtą buvimą. 3. 1 dalies a punkte nurodyti patikrinimai to paties maršruto skydžių atžvilgiu atliekami ne dažniau kaip septynis kartus per savaitę, o tikrinamų skrydžių skaičius negali viršyti trečdalio visų mėnesiui suplanuotų šio maršruto skrydžių skaičiaus. Tikrinama tik dalis atitinkamo skrydžio keleivių. 4. 1 dalies b punkte nurodyti patikrinimai atliekami ne daugiau kaip dviejuose kiekvieno maršruto traukiniuose per dieną, neviršijant bendro aštuonių tikrinamų traukinių skaičiaus, o kiekviename traukinyje tikrinami ne daugiau kaip du vagonai. 5. 1 dalies c punkte nurodyti patikrinimai tame pačiame sausumos ar vandens kelyje atliekami ne ilgiau kaip 90 valandų per mėnesį ir ne ilgiau kaip šešias valandas per dieną. Tikrinama tik dalis tuo kelių vykstančių transporto priemonių.“