GENERALINIO ADVOKATO

EVGENI TANCHEV IŠVADA,

pateikta 2019 m. balandžio 3 d. ( 1 )

Byla C‑654/17 P

Bayerische Motoren Werke AG ir Freistaat Sachsen

prieš

Europos Komisiją

„Apeliacinis skundas – Regioninė pagalba dideliems investiciniams projektams – Pagalba, kurią Vokietija suteikė BMW elektromobilių gamybos projektui Leipcige – Sprendimas, kuriuo pagalbos priemonė pripažinta iš dalies nesuderinama su vidaus rinka – Pagalbos proporcingumas – Reglamentas (EB) Nr. 800/2008 – Įstojimas į bylą Bendrajame Teisme“

1. Šiuo apeliaciniu skundu Bayerische Motoren Werke AG (toliau – BMW) prašo Teisingumo Teismo panaikinti Bendrojo Teismo sprendimą ( 2 ), juo jis atmetė ieškinį dėl Komisijos sprendimo C(2014) 4531 final dėl valstybės pagalbos, kurią Vokietijos Federacinė Respublika ketino skirti BMW naujam gamybos padaliniui Leipcige (Vokietija), kuriame būtų gaminami du nauji automobilių modeliai – „i3“ elektromobilis ir „i8“ hibridinis lengvasis automobilis – statyti (toliau – ginčijamas sprendimas) ( 3 ), dalinio panaikinimo.

2. Ginčijamame sprendime Komisija nusprendė, kad, paskatinta galimybės gauti valstybės pagalbą, BMW priėmė sprendimą investuoti Leipcige, o ne kitoje vietovėje, kuri buvo svarstyta (t. y. Miunchene, Vokietijoje), kur, pagal bendrovės vidaus dokumentus, projektas būtų kainavęs 17 mln. EUR pigiau nei Leipcige. Komisija nustatė, kad pagalba, apie kurią buvo pranešta (maždaug 45 mln. EUR suma), yra suderinama su vidaus rinka tik tiek, kiek ji neviršija išlaidų, kurias BMW patirtų investuodama Leipcige, ir investavimo Miunchene išlaidų skirtumo, t. y. tik iki 17 mln. EUR. Šią 17 mln. EUR sumą viršijanti pagalbos suma buvo pripažinta nesuderinama su vidaus rinka.

3. Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė BMW ieškinį, kuriuo ji prašė panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo pagalbos, apie kurią buvo pranešta, suma, viršijusi 17 mln. EUR sumą, buvo pripažinta nesuderinama su vidaus rinka.

4. Teisingumo Teisme pareikštame apeliaciniame skunde visų pirma keliamas pagalbos proporcingumo klausimas. Šioje byloje taip pat keliamas įstojimo į Bendrojo Teismo nagrinėjamą bylą priimtinumo klausimas. Iš tiesų Komisija pareiškė priešpriešinį apeliacinį skundą, juo prašo Teisingumo Teismo panaikinti, pirma, Bendrojo Teismo nutartį ( 4 ), kuria jis patenkino Freistaat Sachsen (Saksonija, Vokietija), kur yra Leipcigas, pateiktą prašymą leisti įstoti į bylą, ir, antra, skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo atsižvelgiama į argumentus, kuriuos pateikė tik įstojusi į bylą šalis ir kiek jame nuspręsta dėl įstojimo į bylą priimtinumo.

I. Teisinis pagrindas

5. 2008 m. rugpjūčio 6 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 800/2008, skelbiančio tam tikrų rūšių pagalbą suderinama su bendrąja rinka taikant Sutarties 87 ir 88 straipsnius (Bendrasis bendrosios išimties reglamentas, toliau – BBIR) ( 5 ), 6 straipsnio 2 dalyje nurodyta: „Apie dideliems investiciniams projektams suteiktą regioninę investicinę pagalbą Komisijai pranešama, jei bendra pagalbos suma iš visų šaltinių viršija 75 % didžiausios pagalbos sumos, kuri galėtų būti skirta investicijoms, kurių tinkamos finansuoti išlaidos yra 100 mln. EUR, taikant standartinę pagalbos sumos ribą, pagalbos suteikimo dieną nustatytą didelėms įmonėms patvirtintame regioninės pagalbos žemėlapyje.“

6. BBIR 13 straipsnio 1 dalyje numatyta: „Regioninės investicinės pagalbos ir pagalbos užimtumui schemos laikomos suderinamomis su bendrąja rinka pagal Sutarties 87 straipsnio 3 dalį ir joms netaikomas reikalavimas pranešti pagal Sutarties 88 straipsnio 3 dalį, jeigu laikomasi šiame straipsnyje nustatytų sąlygų. <…>.“

II. Bylos aplinkybės

7. 2010 m. lapkričio 30 d. Vokietija pranešė Komisijai apie savo ketinimą skirti pagalbą BMW kaip investicinę subsidiją, iš viso iki 45257273 EUR ( 6 ) pagal 2008 m. gruodžio 7 d.Investitionszulagengesetz 2010 (Įstatymas dėl investicinių subsidijų) su pakeitimais (toliau – IZG) ( 7 ), kad Leipcige būtų statomas „i3“ elektromobilių ir „i8“ hibridinių automobilių gamybos padalinys.

8. 2011 m. liepos 13 d. Komisija nusprendė pradėti oficialią tyrimo procedūrą, nustatytą SESV 108 straipsnio 2 dalyje.

9. 2014 m. liepos 9 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, jame, kaip minėta šios išvados 2 punkte, ji nusprendė, kad pagalba, apie kurią pranešta, yra suderinama su vidaus rinka tik iki 17 mln. EUR, o ši suma atitiko investavimo Leipcige ir investavimo Miunchene išlaidų skirtumą. 17 mln. EUR viršijanti pagalbos, apie kurią buvo pranešta, dalis, t. y. 28257273 EUR, buvo pripažinta nesuderinama su vidaus rinka.

III. Procesas Bendrajame Teisme, 2015 m. gegužės 11 d. nutartis ir skundžiamas sprendimas

10. 2014 m. rugsėjo 19 d. BMW pareiškė ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo tiek, kiek juo suma, kuria pagalba viršijo 17 mln. EUR, buvo pripažinta nesuderinama su vidaus rinka. Nepatenkinus šio reikalavimo, BMW prašė panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo pagalbos dalis, viršijanti 17 mln. EUR, tačiau neviršijanti sumos, kuriai pagal BBIR 6 straipsnio 2 dalį netaikomas reikalavimas pranešti (kuri šioje byloje yra 22,5 mln. EUR), pripažinta nesuderinama su vidaus rinka.

11. 2015 m. sausio 16 d.Freistaat Sachsen pateikė prašymą leisti įstoti į bylą palaikyti BMW reikalavimų. 2015 m. gegužės 11 d. nutartimi Bendrojo Teismo penktosios kolegijos pirmininkas leido Freistaat Sachsen įstoti į bylą. Bendrojo Teismo penktosios kolegijos pirmininkas nusprendė, kad Freistaat Sachsen yra suinteresuota Bendrajame Teisme iškeltos bylos baigtimi, kaip tai suprantama pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio antrą pastraipą, nes pripažindama, kad su vidaus rinka yra suderinama tik 17 mln. EUR neviršijanti pagalba, Komisija neleido Freistaat Sachsen pasinaudoti ekonominiu poveikiu, kurį sukeltų tokios pagalbos, apie kurią buvo pranešta, sumos suteikimas, taigi ginčijamas sprendimas turėjo realų poveikį šio regiono ekonomikai.

12. Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas atmetė ieškinį, kuriuo buvo prašoma iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą.

13. Bendrasis Teismas atmetė pirmąjį ieškinio pagrindą, susijusį su SESV 108 straipsnio 3 dalies pažeidimu. Pirma, Bendrasis Teismas konstatavo, kad, vykstant pirminio tyrimo procedūrai, Komisija atliko išsamų ir nešališką tyrimą ir kad ji galėjo pradėti formalią tyrimo procedūrą, remdamasi tuo, kad negalima atmesti, kad buvo viršytos 2007–2013 m. nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairių (toliau – RPG) ( 8 ) 68 punkte nustatytos ribos. Antra, Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija taip pat atliko išsamų ir nešališką tyrimą vykstant formaliai tyrimo procedūrai ir kad ji galėjo tikrinti, ar įvykdyti Komisijos komunikate dėl regioninės pagalbos dideliems investicijų projektams nuodugnaus vertinimo kriterijų (toliau – 2009 m. komunikatas) ( 9 ) nustatyti kriterijai, neatsižvelgiant į tai, ar buvo viršytos minėtos pagalbos ribos. Trečia, Komisija nepadarė akivaizdžios klaidos, taikydama 2009 m. komunikatą.

14. Bendrasis Teismas atmetė antrąjį ieškinio pagrindą, susijusį su SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkto pažeidimu. Pirma, Komisija pagrįstai nusprendė, kad pagal 2009 m. komunikato 22 straipsnio 2 dalį pagalba turėjo skatinamąjį poveikį, nes paskatino BMW investuoti Leipcige, užuot pasirinkus Miuncheną. Antra, Komisija nesuklydo nusprendusi, kad investavimo Leipcige ir investavimo Miunchene išlaidų skirtumas buvo 17 mln. EUR ir kad pagalba buvo proporcinga tik iki šios sumos. Trečia, siekdama pripažinti, kad 17 mln. EUR viršijanti pagalbos dalis yra nesuderinama su vidaus rinka, Komisija neprivalėjo atlikti ekonominės analizės ir įrodyti, kad ši pagalbos dalis turėtų neigiamą poveikį konkurencijai. Ketvirta, Komisija pagrįstai nusprendė, kad nebuvo galima atsižvelgti į faktinių išlaidų vertinimą, kurį Vokietija pateikė po to, kai apie pagalbą buvo pranešta.

15. Galiausiai Bendrasis Teismas atmetė trečiąjį ieškinio pagrindą, kuris buvo pateiktas papildomai ir susijęs su tuo, kad, pripažindama pagalbą suderinama tik iki 17 mln. EUR, t. y. iki sumos, mažesnės už sumą, kuriai pagal BBIR 6 straipsnio 2 dalį netaikomas reikalavimas pranešti (šiuo atveju tai yra 22,5 mln. EUR), Komisija pažeidė SESV 108 straipsnio 3 dalį ir BBIR. Regioninė pagalba, kuri nagrinėjamu atveju viršijo ribą, kai reikia atskirai pranešti, nustatytą BBIR 6 straipsnio 2 dalyje, turėjo būti vertinama ne pagal BBIR, bet atsižvelgiant į 2009 m. komunikate nustatytus kriterijus. Komisija neviršijo savo įgaliojimų, apribodama pagalbą suma, mažesne už sumą, kuriai netaikomas reikalavimas pranešti, nes pagalbos, kuriai netaikomas pranešimo reikalavimas, suderinamumas su vidaus rinka yra tik numanomas.

IV. Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai

16. Savo apeliaciniame skunde BMW, palaikoma Freistaat Sachsen, prašo Teisingumo Teismo: – panaikinti skundžiamą sprendimą, – panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo 28257273 EUR pagalbos suma, t. y. pagalbos, apie kurią pranešta, dalis, viršijanti 17 mln. EUR, pripažinta nesuderinama su vidaus rinka, – nepatenkinus šių reikalavimų, panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo uždraudžiama ir pripažįstama nesuderinama su vidaus rinka pagalbos dalis, neviršijanti sumos, kuriai netaikomas BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytas pranešimo reikalavimas tiek, kiek ši suma viršija 17 mln. EUR, – priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

17. Komisija Bendrojo Teismo prašo: – atmesti apeliacinį skundą kaip nepriimtiną ir bet kuriuo atveju kaip nepagrįstą, – priteisti iš BMW bylinėjimosi išlaidas.

18. Komisija padavė priešpriešinį apeliacinį skundą, prašydama Teisingumo Teismo: – panaikinti 2015 m. gegužės 11 d. nutartį, – panaikinti skundžiamame sprendime esantį sprendimą dėl įstojimo į bylą priimtinumo ir atsižvelgimo į Freistaat Sachsen argumentus, pateiktus papildomai prie BMW pateiktų argumentų, – veikiant kaip pirmosios instancijos teismui, priimti sprendimą dėl prašymo leisti įstoti į bylą ir atmesti šį prašymą kaip nepagrįstą, – priteisti iš BMW bylinėjimosi išlaidas.

19. Freistaat Sachsen Teisingumo Teismo prašo: – atmesti priešpriešinį apeliacinį skundą, – priteisti iš Komisijos bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas.

20. BMW Teisingumo Teismo prašo: – atmesti priešpriešinį apeliacinį skundą, – priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

21. 2019 m. sausio 23 d. teismo posėdyje žodines pastabas pateikė BMW, Komisija ir Freistaat Sachsen.

V. Dėl pagrindinio apeliacinio skundo

22. BMW pateikia du apeliacinio skundo pagrindus. Pirma, ji teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė SESV 107 straipsnio 3 dalį, konstatavęs, kad Komisija galėjo apriboti pagalbos sumą 17 mln. EUR suma, neatlikdama ekonominės analizės, skirtos patikrinti, ar 17 mln. EUR viršijanti pagalbos dalis iškraipytų konkurenciją. Antra, BMW teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė SESV 288 straipsnį, BBIR 3 straipsnį ir 13 straipsnio 1 dalį ir diskriminacijos draudimą, konstatavęs, kad Komisija nesuklydo, apribodama pagalbos sumą iki mažesnės sumos nei ta, kuriai netaikomas BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytas įpareigojimas pranešti, t. y. 22,5 mln. EUR.

A. Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, susijusio su SESV 107 straipsnio 3 dalies pažeidimu

1. Šalių argumentai

23. Pirmajame apeliacinio skundo pagrinde BMW teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė SESV 107 straipsnio 3 dalį, skundžiamo sprendimo 145–149 punktuose konstatavęs, kad Komisija galėjo apriboti pagalbą iki 17 mln. EUR, t. y. sumos, atitinkančios investavimo Leipcige ir investavimo Miunchene išlaidų skirtumą, netikrindama, ar dėl 17 mln. EUR viršijančios pagalbos sumos būtų iškraipyta konkurencija.

24. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas sudarytas iš keturių dalių.

25. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje BMW nurodo, jog negalima daryti prielaidos, kad bet kuri pagalbos suma, viršijanti sumą, kuri pagal 2009 m. komunikato 33 punktą yra pripažinta proporcinga, t. y. bet kuri pagalbos suma, viršijanti išlaidų skirtumą, iškraipo konkurenciją. Iš tiesų SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte draudžiama tik tokia pagalba, kuri „[trikdo] prekybos sąlyg[as] taip, kad prieštarautų bendram interesui“. Taigi Komisija negalėjo pripažinti nesuderinama su vidaus rinka pagalbos sumos, viršijančios išlaidų skirtumą, prieš tai neapibrėžusi atitinkamos rinkos ir neįvertinusi pagalbos gavėjo padėties šioje rinkoje.

26. Pirmojo apeliacinio skundo pagrindo antroje dalyje BMW teigia, kad skundžiamo sprendimo 149 punkte esanti Bendrojo Teismo išvada, kad Komisija neprivalėjo tikrinti, ar pagalbos dalis, viršijanti 17 mln. EUR, iškraipo konkurenciją, neatitinka jurisprudencijos.

27. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje BMW nurodo, kad Bendrasis Teismas turėjo sukritikuoti Komisiją dėl to, kad ji neišsklaidė abejonių dėl tikslaus atitinkamos rinkos apibrėžimo ir pagalbos gavėjo padėties šioje rinkoje.

28. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje BMW teigia, kad konstatuodamas, kad 17 mln. EUR pagalbos sumos pakako sprendimui investuoti Leipcige priimti, Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes. Taip yra todėl, kad toks sprendimas buvo priimtas remiantis prielaida, kad bus suteikta beveik 50 mln. EUR dydžio pagalba.

29. Komisija tvirtina, jog pirmasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas visas ir nepagrįstas iš dalies.

30. Komisijos nuomone, apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis nepriimtina, nes tai yra naujas pagrindas. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje BMW Teisingumo Teisme nurodo, kad konstatavęs, kad Komisija neprivalo vertinti neigiamo poveikio konkurencijai, Bendrasis Teismas pažeidė SESV 107 straipsnio 1 dalį. Vis dėlto Bendrajame Teisme BMW kaltino SESV 107 straipsnio 3 dalies, o ne šios nuostatos 1 dalies pažeidimu.

31. Komisijos nuomone, apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis taip pat yra nepriimtina. Apeliantė arba teigia, kad buvo pažeista SESV 107 straipsnio 1 dalis, o tai yra naujas apeliacinio skundo pagrindas, todėl nepriimtinas, arba kaltina SESV 107 straipsnio 3 dalies pažeidimu. Vis dėlto pastaruoju atveju iš apeliantės nurodytos jurisprudencijos aišku, kad iš tikrųjų ji ginčija nagrinėjamos valstybės priemonės kvalifikavimą kaip valstybės pagalbos, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, o tai taip pat yra naujas pagrindas. Bet kuriuo atveju apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis yra nepagrįsta, nes tam, kad pripažintų 17 mln. EUR viršijančią pagalbos sumą nesuderinama su vidaus rinka, Komisija neprivalėjo vertinti, ar dėl šios sumos būtų iškraipyta konkurencija.

32. Komisija teigia, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečia dalis yra nepriimtina. Tiek, kiek ja ir vėl kaltinama SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimu, tai yra naujas pagrindas. Tiek, kiek joje kaltinama SESV 107 straipsnio 3 dalies pažeidimu, ji neatitinka Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punkto ir 169 straipsnio 2 dalies reikalavimų. Bet kuriuo atveju apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečia dalis yra nepagrįsta.

33. Komisijos nuomone, apeliacinio skundo pirmojo pagrindo ketvirta dalis yra nepriimtina, nes apeliantė nenurodė, kuriuos skundžiamo sprendimo punktus ji ginčija. Bet kuriuo atveju apeliacinio skundo antrojo pagrindo ketvirta dalis yra nepagrįsta, nes skundžiamo sprendimo 154 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad dokumentai, tariamai įrodantys, kad investavimo Leipcige ir investavimo Miunchene išlaidų skirtumas buvo beveik 50 mln. EUR, o ne 17 mln. EUR, buvo parengti po to, kai buvo priimtas sprendimas investuoti Leipcige, taigi Komisija negalėjo jais remtis. Be to, būtent atitinkama valstybė narė turi pateikti visą informaciją, kad Komisija galėtų patikrinti, ar įvykdytos visos suderinamumo sąlygos.

34. BMW atsako, kad pirmasis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas.

35. Freistaat Sachsen visiškai pritaria BMW pateiktoms pastaboms. Jos teigimu, Bendrasis Teismas pažeidė SESV 107 straipsnio 3 dalį. Pirma, Komisija suklydo, kai nusprendė, kad tikėtina produktų rinka turėtų apimti žemiausią lygmenį, apie kurį yra prieinami statistiniai duomenys, t. y. elektromobilių rinką, ir neapibrėžė atitinkamos geografinės rinkos. Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad nebuvo būtina nagrinėti rinkos apibrėžties klausimo, nes Komisija galėjo pradėti formalią tyrimo procedūrą net ir tuo atveju, jeigu nebūtų viršytos RPG 68 punkte nustatytos ribos. Antra, konstatuodamas, kad Komisija galėjo apriboti pagalbos sumą išlaidų skirtumu, Bendrasis Teismas klaidingai sutapatino pagalbos skatinamojo poveikio ir proporcingumo sąvokas. Trečia, Bendrasis Teismas padarė klaidingą išvadą, kad Komisija privalo tikrinti neigiamus padarinius konkurencijai tik nustačiusi, kad pagalba yra būtina.

2. Vertinimas

36. Ginčijamame sprendime Komisija pripažino nesuderinama su vidaus rinka pagalbos, apie kurią pranešta, dalį, viršijusią investavimo Leipcige ir investavimo Miunchene išlaidų skirtumą, t. y. tą pagalbos, apie kurią pranešta, dalį, kuri viršijo 17 mln. EUR. Pirmajame apeliacinio skundo pagrinde BMW nurodo, kad Bendrasis Teismas pažeidė SESV 107 straipsnio 3 dalį, kai konstatavo, kad Komisija galėjo apriboti pagalbos sumą iki išlaidų skirtumo, neatlikdama ekonominės analizės, kad patikrintų, ar šį išlaidų skirtumą viršijusi pagalbos dalis iškraipo konkurenciją.

a) Dėl priimtinumo

37. Pirma, Komisijos prieštaravimas dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmos, antros ir trečios dalių nepriimtinumo, paremtas tuo, kad jose kaltinama SESV 107 straipsnio 1 dalies pažeidimu, ir tuo, kad šis prieštaravimas nebuvo pateiktas Bendrajame Teisme, turi būti atmestas. Apeliaciniame skunde tikrai nurodoma SESV 107 straipsnio 1 dalis ir kad šios dalies pažeidimo klausimas nebuvo keliamas Bendrajame Teisme. Vis dėlto apeliaciniame skunde taip pat nurodoma SESV 107 straipsnio 3 dalis, kuria buvo remiamasi Bendrajame Teisme. Iš BMW pateiktų argumentų, susijusių su pagalbos proporcingumo vertinimu, aišku, kad pirmajame apeliacinio skundo pagrinde kaltinama SESV 107 straipsnio 3 dalies, o ne jo 1 dalies pažeidimu.

38. Antra, Komisijos prieštaravimas, grindžiamas apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečios dalies nepriimtinumu, remiantis tuo, kad šiuo klausimu nėra pateikta jokių argumentų, kaip to reikalaujama pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktą, turi būti atmestas. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje BMW teigia, kad, siekdama pripažinti pagalbos priemonę nesuderinama su vidaus rinka, Komisija privalo įrodyti, kad ji turi neigiamą poveikį konkurencijai ir kad šiuo tikslu ji turi apibrėžti atitinkamą rinką ir įvertinti pagalbos gavėjo padėtį šioje rinkoje. Taip BMW pateikia argumentus, siekdama pagrįsti teiginį, kad, neišsklaidžiusi abejonių dėl rinkos apibrėžimo, Komisija pažeidė SESV 107 straipsnio 3 dalį.

39. Be to, Komisijos prieštaravimą, grindžiamą apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečios dalies nepriimtinumu remiantis tuo, kad joje nenurodyti ginčijami skundžiamo sprendimo punktai, kaip to reikalaujama Teisingumo Teismo procedūros reglamento 169 straipsnio 2 dalyje, reikia atmesti. Pirmajame apeliacinio skundo pagrinde nurodomi skundžiamo sprendimo 145–149 punktai. Tuose punktuose Bendrasis Teismas konstatavo, kad Komisija, siekdama apriboti pagalbos priemonę iki sumos, kuri laikoma proporcinga, neprivalo įrodyti, kad šią sumą viršijanti pagalbos dalis turi neigiamą poveikį konkurencijai ir kad ji sustiprintų pagalbos gavėjo padėtį rinkoje. Taigi apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje, apibendrintoje pirmesniame punkte, pagrįstai ginčijami skundžiamo sprendimo 145–149 punktai.

40. Trečia, mano nuomone, Komisijos prieštaravimas, grindžiamas apeliacinio skundo pirmojo pagrindo ketvirtos dalies nepriimtinumu remiantis tuo, kad joje nenurodyti ginčijami skundžiamo sprendimo punktai, turi būti pripažintas pagrįstu. Taip yra todėl, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje BMW teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes ir įrodymus, konstatuodamas, kad sprendimas investuoti Leipcige buvo priimtas remiantis prielaida, kad bus suteikta 17 mln. EUR, o ne beveik 50 mln. EUR pagalba. Bendrasis Teismas šį klausimą nagrinėjo skundžiamo sprendimo 154–161 punktuose. Vis dėlto apeliacinio skundo pirmajame pagrinde nurodyti tik skundžiamo sprendimo 145–149 punktai.

41. Darau išvadą, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma, antra ir trečia dalys yra priimtinos, tačiau šio pagrindo ketvirta dalis nepriimtina.

b) Dėl esmės

1) Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmos dalies

42. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje BMW teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė SESV 107 straipsnio 3 dalį, konstatuodamas, kad Komisija galėjo daryti prielaidą, kad pagalbos, apie kurią pranešta, dalis, viršijusi investavimo Leipcige ir investavimo Miunchene išlaidų skirtumą, turėjo konkurenciją iškraipantį poveikį. BMW nuomone, Komisija privalėjo įrodyti, kad dėl šios pagalbos dalies buvo iškraipyta konkurencija, ir šiuo tikslu atlikti ekonominę analizę.

43. Manau, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmą dalį reikėtų atmesti.

44. Pagal 2009 m. komunikatą Komisija, siekdama pripažinti pagalbos priemonę nesuderinama su vidaus rinka, neprivalo įrodyti, kad ji iškraipytų konkurenciją.

45. 2009 m. komunikate nustatyti kriterijai, taikomi dideliems investiciniams projektams suteiktos regioninės pagalbos suderinamumo vertinimui ( 10 ), jeigu, kaip šioje byloje ( 11 ), yra pradėta formali tyrimo procedūra ( 12 ). Pagal šį komunikatą Komisija privalo palyginti galimą teigiamą regioninės pagalbos poveikį „visų pirma skatinant sanglaudą ir pritraukiant investicijas į palankių sąlygų neturinčias vietoves“, ir „galimą neigiamą poveikį“ pagalbos gavėjo konkurentams ir kitiems regionams ( 13 ).

46. Kita vertus, Komisija turėtų įvertinti teigiamą regioninės pagalbos priemonės poveikį. Šia priemone, pirma, turėtų būti siekiama padėti mažinti įvairių ES regionų išsivystymo lygio atotrūkį; antra, ši priemonė turėtų būti tinkama šiam tikslui pasiekti; trečia, ji turėtų turėti skatinamąjį poveikį ir, ketvirta, turėtų būti proporcinga ( 14 ). Visų pirma, kalbant apie trečiąją sąlygą, ji yra įvykdoma esant dviem galimiems scenarijams: jeigu nesant pagalbos nebūtų investuojama (pirmasis scenarijus) arba jeigu nesant pagalbos būtų investuojama alternatyvioje vietovėje (antrasis scenarijus). Šiuo atveju nustatyta, kad pagalba turėjo skatinamąjį poveikį remiantis antruoju scenarijumi, nes, nesant pagalbos, būtų investuota Miunchene, o ne Leipcige ( 15 ). Kalbant apie ketvirtąją sąlygą, antrojo scenarijaus atveju pagalba laikoma proporcinga, jeigu ji yra lygi pagalbos gavėjo išlaidų investuojant remiamame regione ir jo išlaidų investuojant kitame regione skirtumui. Nagrinėjamu atveju pagalbos suma buvo apribota iki 17 mln. EUR, nes BMW investavimo Leipcige ir investavimo Miunchene išlaidų skirtumas buvo 17 mln. EUR ( 16 ).

47. Kita vertus, pirmesniame punkte aprašytas teigiamas poveikis turėtų būti palygintas su neigiamu poveikiu, kurį pagalbos priemonė gali turėti konkurencijai, t. y. įtakos rinkoje įgijimu ir neveiksmingų rinkos struktūrų sukūrimu arba išlaikymu, taip pat jos neigiamu poveikiu prekybai ( 17 ).

48. Vis dėlto pagal 2009 m. komunikatą Komisija gali atlikti palyginimą tik jeigu nustato, kad pagalbos priemonė yra būtina investicijai atlikti atitinkamame remiamame regione, kaip aprašyta šios išvados 46 punkte. Iš tiesų pagal šio komunikato 52 punktą „nustačiusi, kad pagalba reikalinga kaip paskata investuoti atitinkamame regione, Komisija teigiamą <…> poveikį palygins su neigiamu jos poveikiu“ ( 18 ).

49. Vis dėlto, jeigu Komisija nustato, kad pagalbos priemonė nebūtina, ji gali pripažinti šią priemonę nesuderinama su vidaus rinka, netikrindama, ar ta priemonė iškraipo konkurenciją.

50. Vadinasi, jeigu pagalbos priemonė nėra būtina investicijai atlikti atitinkamame remiamame regione, ši priemonė gali būti pripažinta nesuderinama su vidaus rinka, net jeigu yra įrodymų (kuriuos pateikė atitinkama valstybė narė), kad ji neiškreiptų konkurencijos ar kad sustiprintų konkurenciją. Pagal 2009 m. komunikatą į pagalbos priemonės, kuri pripažinta nebūtina, poveikį konkurencijai, nesvarbu, ar jis neigiamas, ar teigiamas, tiesiog neatsižvelgiama.

51. Reikėtų pažymėti, kad 2009 m. komunikato 52 punkte esanti nuoroda į pagalbą, kuri pripažinta „reikalinga kaip paskata investuoti atitinkamame regione“, turi būti suprantama kaip nurodanti pagalbą, kuri pripažinta turinčia ne tik skatinamąjį poveikį, bet ir proporcinga. Jeigu pagalba yra būtina, bet neproporcinga, proporcingą jos dalį viršijanti suma gali būti pripažinta nesuderinama su vidaus rinka, net jeigu yra įrodymų, kad dėl jos konkurencija nebūtų iškraipyta. Šiuo klausimu reikėtų pažymėti, kad proporcingą sumą viršijanti pagalbos dalis gali būti laikoma neturinčia skatinamojo poveikio. Be to, išvada, kad neigiamo pagalbos priemonės poveikio konkurencijai nebuvimas kompensuoja neproporcingą jos dydį, todėl ji turi būti pripažinta suderinama, neatitiktų regioninės pagalbos logikos.

52. Darau išvadą, kad pagal 2009 m. komunikatą Komisija, siekdama apriboti pagalbos, apie kurią pranešta, sumą investavimo atitinkamame regione išlaidų ir investavimo kitoje vietovėje išlaidų skirtumu, neprivalo įrodyti, kad šį išlaidų skirtumą viršijanti pagalbos dalis iškraipytų konkurenciją.

53. Pažymiu, kad BMW neginčijo 2009 m. komunikato teisėtumo.

54. Vadinasi Bendrasis Teismas nesuklydo, kai skundžiamo sprendimo 146 punkte konstatavęs, kad, kalbant apie pagalbos dalį, kuri buvo pripažinta neproporcinga, nes viršijo investavimo Leipcige išlaidų ir investavimo Miunchene išlaidų skirtumą, Komisija galėjo „daryti prielaidą“, kad ji iškreiptų konkurenciją, ir kad Komisija, prieš pripažindama šią pagalbos dalį nesuderinama su vidaus rinka, neprivalėjo „analizuoti galimo teigiamo poveikio“.

2) Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antros dalies

55. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antroje dalyje BMW teigia, jog Bendrojo Teismo išvada, kad Komisija gali pripažinti nesuderinama su vidaus rinka išlaidų skirtumą viršijančią pagalbos dalį neįrodžiusi, kad ši dalis iškraipo konkurenciją, neatitinka jurisprudencijos.

56. Mano nuomone, apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti.

57. BMW remiasi Sprendimu Wam, kuriame Teisingumo Teismas konstatavo, kad Komisija „privalėjo išnagrinėti, ar ginčijama pagalba gali <…> iškraipyti konkurenciją“ ( 19 ). Vis dėlto šis teiginys susijęs su pagalbos priemonės, kaip ji suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, kvalifikavimu, o ne su šios pagalbos suderinamumo su vidaus rinka vertinimu. Be to, Sprendime Wam Teisingumo Teismas punkte, einančiame po punkto, kuriame yra minėtas teiginys, pripažino, kad Komisija „neprivalo atlikti atitinkamos rinkos <…> realios situacijos ekonominės analizės“, kad pripažintų valstybės priemonę valstybės pagalba ( 20 ).

58. Reikia sutikti, kad Bendrajam Teismui skundžiamo sprendimo 149 punkte nevertėjo remtis minėta Sprendimo Wam citata, nes ji susijusi su valstybės priemonės kvalifikavimu kaip valstybės pagalbos, o ne su pagalbos suderinamumo vertinimu. Vis dėlto nepaneigiama, jog Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 146 punkte pagrįstai konstatavo, kad siekdama pripažinti, kad neproporcinga pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka, Komisija neprivalo analizuoti galimo teigiamo pagalbos poveikio konkurencijai, kitaip tariant, Komisija neprivalo atlikti ekonominės analizės šiuo klausimu.

59. BMW taip pat remiasi Sprendimu Smurfit Kappa, kuris buvo susijęs su regionine pagalba dideliam investiciniam projektui (popieriaus fabriko statybai Brandenburgo šiaurės rytų regione). Tame sprendime Bendrasis Teismas tikrai konstatavo, kad Komisija, siekdama pripažinti pagalbą suderinama, negalėjo „tik išnagrinė[ti], ar dėl subsidijuoto projekto atsiradę nepatogumai, kaip antai konkurencijos iškraipymas, buvo riboti, o ne tai, ar regiono plėtros nauda, kad ir visai maža, buvo didesnė už šiuos nepatogumus“ ( 21 ). Vis dėlto pabrėžiu, kad Sprendime Smurfit Kappa Bendrasis Teismas pats pažymėjo, kad tuo metu, kai buvo priimtas tame teismo sprendime ginčijamas sprendimas, 2009 m. komunikatas dar nebuvo priimtas ( 22 ).

60. BMW dar remiasi Sprendimu Kotnik, kuriame Teisingumo Teismas konstatavo, kad „komunikato <…> priėmimas neatleidžia Komisijos nuo pareigos išnagrinėti specialias išimtines aplinkybes, kuriomis konkrečiu atveju remiasi valstybė narė, kai prašo tiesiogiai taikyti SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktą, ir prireikus motyvuoti jos atsisakymą patenkinti tokį prašymą“ ( 23 ). Vis dėlto negalima teigti, kad šioje byloje Komisija turėjo įvertinti nagrinėjamos pagalbos suderinamumą ne pagal 2009 m. komunikatą, bet pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį. Iš tiesų, jeigu komunikate nustatomi tam tikros pagalbos suderinamumo vertinimo kriterijai, suderinamumas gali būti vertinamas tiesiogiai pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį tik atitinkamos valstybės narės prašymu ir ši valstybė narė turi pakankamai teisiškai įrodyti, kad yra išimtinės aplinkybės, dėl kurių turi būti tiesiogiai taikoma ši nuostata ( 24 ). Šioje byloje nebuvo teigiama, kad Vokietija prašė tiesiogiai taikyti SESV 107 straipsnio 3 dalį.

61. Darau išvadą, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis turi būti atmesta.

3) Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečios dalies

62. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje BMW teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė SESV 107 straipsnio 3 dalį, nesukritikavęs Komisijos už tai, kad ji neišsklaidė abejonių dėl atitinkamos rinkos ir pagalbos gavėjo padėties šioje rinkoje. Jeigu Komisija būtų apibrėžusi atitinkamą rinką, ji būtų nustačiusi, kad pagalbos gavėjas neturėjo įtakos šioje rinkoje, vadinasi, nebuvo būtina apriboti pagalbos, apie kurią pranešta, sumos iki 17 mln. EUR.

63. Iš tiesų pagal 2009 m. komunikato 37 punktą, „siekdama įvertinti rinkos dalis ir galimą per didelį pajėgumą tose rinkose, kurios dėl struktūrinių priežasčių yra apimtos nuosmukio, Komisija turi apibrėžti atitinkamo produkto rinką ir geografinę rinką“. Vis dėlto šis punktas yra 2009 m. komunikato 3 skirsnyje, susijusiame su neigiamu pagalbos poveikiu. Darau išvadą, kad šio poveikio nereikia vertinti, jeigu nustatoma, kad pagalba yra neproporcinga. Taigi šiuo atveju nėra taip, kad Komisija „turi“ apibrėžti atitinkamą rinką.

64. Taigi apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti.

4) Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo ketvirtos dalies

65. Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje BMW teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktines aplinkybes ir įrodymus konstatavęs, kad sprendimas investuoti Leipcige buvo priimtas darant prielaidą, kad bus suteikta ne didesnė nei 17 mln. EUR, o ne beveik 50 mln. EUR pagalba.

66. Kaip minėta šios išvados 40 punkte, mano nuomone, apeliacinio skundo pirmojo pagrindo ketvirta dalis yra nepriimtina. Vis dėlto, jeigu Teisingumo Teismas laikytų ją priimtina, įrodysiu, kad ji bet kuriuo atveju yra nepagrįsta.

67. Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad 2009 m. gruodžio mėn. datuojamuose bendrovės dokumentuose buvo numatyta, kad išlaidų skirtumas tarp abiejų vietovių yra 17 mln. EUR ( 25 ) ir kad Vokietija tik 2012 m. rugsėjo mėn., t. y. po to, kai apie projektą investuoti Leipcige 2010 m. lapkričio 30 d. buvo pranešta Komisijai ( 26 ), nurodė, kad prie pirminės 17 mln. EUR sumos reikėtų pridėti papildomas 29 mln. EUR išlaidas ( 27 ). Taigi Bendrasis Teismas neiškraipė faktinių aplinkybių ar įrodymų, skundžiamo sprendimo 160 punkte konstatavęs, kad sprendimas investuoti Leipcige buvo priimtas remiantis 17 mln. EUR išlaidų skirtumu ir kad į papildomas 29 mln. EUR išlaidas nereikėtų atsižvelgti.

68. Darau išvadą, kad pirmasis apeliacinio skundo pagrindas turėtų būti atmestas kaip iš dalies nepriimtinas (kalbant apie ketvirtą jo dalį) ir iš dalies nepagrįstas (kalbant apie pirmą, antrą ir trečią jo dalis).

B. Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo, susijusio su SESV 288 straipsnio, BBIR 3 straipsnio ir 13 straipsnio 1 dalies bei nediskriminavimo principo pažeidimu

1. Šalių argumentai

69. Antrajame apeliacinio skundo pagrinde argumentuojamas papildomas reikalavimas, kuriuo prašoma panaikinti ginčijamą sprendimą, tiek, kiek juo kaip nesuderinama su vidaus rinka pripažįstama ta pagalbos dalis, kuri viršija 17 mln. EUR, tačiau neviršija BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, kai reikia pranešti, ir kuri šiuo atveju yra 22,5 mln. EUR.

70. Apeliacinio skundo antrąjį pagrindą sudaro dvi dalys.

71. Apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirmoje dalyje BMW teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė, pirma, SESV 288 straipsnį ir, antra, BBIR 3 straipsnį ir 13 straipsnio 1 dalį, pripažindamas pagrįstu ginčijamame sprendime nustatytą pagalbos sumos apribojimą iki mažesnės sumos nei ta, kuriai netaikomas reikalavimas pranešti.

72. Pirma, BMW teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė SESV 288 straipsnį. Pripažindamas pagrįstu ginčijamame sprendime nustatytą pagalbos sumos apribojimą iki mažesnės sumos nei nustatytoji BBIR 6 straipsnio 2 dalyje, Bendrasis Teismas leido ginčijamame sprendime nukrypti nuo reglamento ir taip pažeidė SESV 288 straipsnį. Tai neatitinka regioninės pagalbos tikslo ir BBIR sistemos.

73. Antra, BMW tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė BBIR 3 straipsnį ir 13 straipsnio 1 dalį. Pagalba, mažesnė už šio reglamento 6 straipsnio 2 dalyje nustatytą ribą, turi būti laikoma suderinama su vidaus rinka ir esama pagalba, kaip tai suprantama pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999 ( 28 ) 1 straipsnio b punktą.

74. Apeliacinio skundo antrojo pagrindo antroje dalyje BMW teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė nediskriminavimo principą, pripažindamas pagrįstu pagalbos apribojimą ginčijamame sprendime iki mažesnės sumos nei ta, kuriai netaikomas reikalavimas pranešti. Taip yra todėl, kad bet kuriam BMW konkurentui galėjo būti suteikta BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytai sumai lygi pagalbos suma.

75. Komisija tvirtina, kad apeliacinio skundo antrasis pagrindas yra nepriimtinas, nes tai yra naujas pagrindas, kuris bet kuriuo atveju yra nepagrįstas.

76. Komisijos nuomone, apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirma dalis yra nepagrįsta. Pagalba, kuriai pagal BBIR 3 straipsnį ir 13 straipsnio 1 dalį netaikomas reikalavimas pranešti, nėra esama pagalba, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punktą. Visų pirma tai nėra patvirtinta pagalba, kaip tai suprantama pagal šios nuostatos ii punktą.

77. Komisijos nuomone, apeliacinio skundo antrojo pagrindo antra dalis yra nepagrįsta. Pirma, BMW argumentas yra hipotetinis. Antra, šiam hipotetiniam konkurentui BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nurodytai sumai lygi pagalbos suma būtų suteikta tik jeigu būtų įvykdytos visos šiame reglamente nustatytos sąlygos. Trečia, BMW padėtis nebūtų tokia pat kaip to konkurento, nes pastarajam būtų suteikta pagalba, kuriai netaikomas reikalavimas pranešti, o BMW būtų suteikta patvirtinta pagalba. Ketvirta, esant nevienodam požiūriui, už jį būtų atsakinga atitinkama valstybė narė, o ne Komisija.

78. BMW atsako, kad apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirma ir antra dalys yra priimtinos, nes tai nėra nauji pagrindai.

79. Freistaat Sachsen teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė, pirma, SESV 288 straipsnį ir, antra, BBIR 3 straipsnį ir 13 straipsnio 1 dalį, pripažindamas, kad ginčijamame sprendime pagalbos sumos apribojimas iki mažesnės sumos nei ta, kuriai netaikomas reikalavimas pranešti, buvo pagrįstas. Kaip teigia Freistaat Sachsen, pagalba, kuri neviršija BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, kai reikia pranešti, negali kelti susirūpinimo konkurencijos srityje. Pagalba turėtų būti skiriama iki šios ribos, kaip nurodyta 2009 m. komunikato 56 punkto išnašoje. Bet koks kitas sprendimas lemtų nepalankų pagalbos, apie kurią pranešta, vertinimą ir būtų pažeisti teisinio saugumo bei teisėtų lūkesčių apsaugos principai.

2. Vertinimas

80. Antrajame apeliacinio skundo pagrinde argumentuojamas papildomai pateiktas reikalavimas panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo pagalbos dalis, viršijanti 17 mln. EUR, bet neviršijanti BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, pripažįstama nesuderinama su vidaus rinka. Šiame apeliacinio skundo pagrinde BMW teigia, pirma, kad buvo pažeistas SESV 288 straipsnis ir BBIR 3 straipsnis bei 13 straipsnio 1 dalis ir, antra, nediskriminavimo principas.

a) Dėl priimtinumo

81. Komisijos teigimu, apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirma ir antra dalys yra nepriimtinos, nes jos nebuvo pateiktos Bendrajame Teisme.

82. Mano nuomone, šiuos nepriimtinumu grindžiamus prieštaravimus reikėtų atmesti.

83. Pirma, Komisija teigia, kad apeliacinio skundo pagrindas, susijęs su BBIR 3 straipsnio ir 13 straipsnio 1 dalies pažeidimu, yra naujas pagrindas.

84. Tiesa yra tai, kad savo ieškinyje Bendrajame Teisme BMW tiesiog kaltino BBIR pažeidimu. Ji konkrečiai nenurodė, kurias šio reglamento nuostatas Komisija, kaip įtariama, pažeidė. Visų pirma ji nenurodė BBIR 3 straipsnio ar 13 straipsnio 1 dalies. Vis dėlto BMW argumentas, iškeltas Bendrajame Teisme, kad „net ir pranešimo atveju pagalbos suma iki pranešimui reikalaujamos ribos visada turi būti laikoma suderinama su vidaus rinka“, gali būti suprantamas tik kaip nuoroda į BBIR 3 straipsnį ir 13 straipsnio 1 dalį, nes būtent šiose nuostatose nurodyta, kad pagalba atitinka šiame reglamente nustatytas sąlygas (visų pirma pagalba, mažesnė už jo 6 straipsnio 2 dalyje nustatytą ribą, kai reikia pranešti) yra suderinama su vidaus rinka. Taigi pagrindas, kuriuo kaltinama BBIR 3 straipsnio ir 13 straipsnio 1 dalies pažeidimu, negali būti laikomas nauju pagrindu.

85. Antra, Komisija teigia, kad BMW pagrindas, susijęs su SESV 288 straipsnio pažeidimu, nebuvo pateiktas Bendrajame Teisme.

86. Teisingumo Teisme BMW pateikė tokį argumentą. Pagal BBIR valstybėms narėms buvo suteikta kompetencija vertinti šio reglamento 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos neviršijančios pagalbos suderinamumą su vidaus rinka, taip atimant iš Komisijos kompetenciją šiuo klausimu. Taigi, jeigu, kaip šioje byloje, Komisija įgyvendina šią kompetenciją ir vertina šios ribos neviršijančios pagalbos suderinamumą su vidaus rinka, šios institucijos sprendimas pažeidžia SESV 288 straipsnį. Iš tiesų iš šios nuostatos matyti, kad reglamentai, kitaip nei sprendimai, taikomi visuotinai, todėl jie yra viršesni už sprendimus.

87. Iš tiesų Bendrajame Teisme BMW nepateikė pagrindo, kuriuo kaltinama SESV 288 straipsnio pažeidimu. Vis dėlto Bendrajame Teisme pareikštame ieškinyje BMW teigė, kad apribodama pagalbos sumą iki mažesnės sumos nei ta, kuriai netaikomas reikalavimas pranešti, „Komisija viršijo savo įgaliojimus ir neteisėtai apribojo [Vokietijos] kompetenciją suteikti pagalbą be išankstinio pranešimo pagal patvirtintą IZG schemą“. Taigi, nors SESV 288 straipsnis nebuvo nurodytas, pagrindas, kad Komisija nebuvo įgaliota vertinti pagalbos dalies, neviršijusios BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, suderinamumo ir kad buvo pažeista normų hierarchija, negali būti laikomas nauju pagrindu.

88. Trečia, Komisija teigia, kad pagrindas, kuriuo kaltinama nediskriminavimo principo pažeidimu, yra naujas.

89. Šiuo klausimu pakanka nurodyti, kad ieškinyje Bendrajame Teisme BMW teigė, kad jeigu tas teismas konstatuotų, kad Komisija nesuklydo, apribodama pagalbą iki sumos, kuri yra mažesnė už ribą, kai reikia pranešti, „tai reikštų neteisėtą BMW diskriminaciją, palyginti su kitais pagalbos gavėjais, kurie pagal IZG galėjo gauti iki 22,5 mln. EUR pagalbą“. Taigi pagrindas, susijęs su nediskriminavimo principo pažeidimu, nėra naujas.

90. Taigi, mano nuomone, apeliacinio skundo antrasis pagrindas yra priimtinas.

b) Dėl esmės

91. Antrajame apeliacinio skundo pagrinde, kuris pateiktas papildomai, BMW teigia, kad 45257273 EUR dydžio pagalba, apie kurią buvo pranešta, turėjo būti pripažinta suderinama su vidaus rinka iki BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, kai reikia pranešti, ir šiuo atveju tai yra 22,5 mln. EUR ( 29 ). Vis dėlto Komisija pripažino suderinama tik 17 mln. EUR neviršijančią pagalbą, t. y. sumą, neviršijančią investavimo Leipcige ir investavimo Miunchene išlaidų skirtumo. Taigi, BMW teigimu, konstatuodamas, kad Komisija nesuklydo pripažinusi, kad su vidaus rinka yra suderinama tik 17 mln. EUR, o ne 22,5 mln. EUR pagalba, apie kurią pranešta, Bendrasis Teismas pažeidė, pirma, SESV 288 straipsnį ir BBIR 3 straipsnį bei 13 straipsnio 1 dalį ir, antra, nediskriminavimo principą.

1) Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirmos dalies

i) Įžanga

92. BMW teigimu, priežastis, dėl kurios nagrinėjama pagalba turėjo būti pripažinta suderinama su vidaus rinka iki BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, kai reikia pranešti, yra ta, kad Komisija neturi kompetencijos vertinti pagalbos priemonių, kurių suma neviršija šios ribos, suderinamumo. Kaip teigia BMW, iš tikrųjų priėmus BBIR ši kompetencija buvo perduota valstybėms narėms. Taigi, jeigu pagalbos priemonės suma neviršija BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, kai reikia pranešti, ir atitinkama valstybė narė nustato, kad yra įvykdytos visos šiame reglamente nustatytos sąlygos, ši pagalba yra suderinama. Komisija negali vertinti šios pagalbos suderinamumo, juo labiau konstatuoti jos nesuderinamumo su vidaus rinka. Vis dėlto, jeigu pagalbos priemonės suma viršija BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytą ribą, kai reikia pranešti, Komisija gali vertinti tik tos pagalbos dalies, kuri viršija šią ribą, suderinamumą ir tik ši dalis gali būti pripažinta nesuderinama su vidaus rinka. Kalbant apie pagalbos dalį žemiau šios ribos, Komisija privalo pripažinti ją suderinama. Taigi, kaip tvirtina BMW, Bendrasis Teismas klaidingai nustatė, kad Komisija ginčijamame sprendime galėjo apriboti pagalbą iki mažesnės sumos nei BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatyta riba, kai reikia pranešti.

93. Savo ruožtu Komisija teigia turinti išimtinę kompetenciją vertinti pagalbos suderinamumą. Šiuo klausimu tai, ar pagalbos suma viršija BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytą ribą, kai reikia pranešti, neturi reikšmės. Taigi, viena vertus, jeigu pagalbos priemonės suma neviršija šios ribos ir atitinkama valstybė narė nustato, kad yra įvykdytos visos šiame reglamente nustatytos sąlygos, Komisija vis dėlto gali pripažinti šią pagalbą nesuderinama su vidaus rinka. Taip yra todėl, kad pagalba, kuri, atitinkamos valstybės narės nuomone, atitinka visas BBIR sąlygas, negali būti laikoma patvirtinta pagalba. Kita vertus, jeigu pagalbos priemonės suma viršija BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytą ribą, kai reikia pranešti, Komisija gali vertinti visos šios pagalbos sumos suderinamumą. Ji gali nuspręsti, kad visa ši pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka.

94. Dėl toliau nurodytų priežasčių manau, kad apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti. Mano nuomone, Komisija turi kompetenciją vertinti pagalbos priemonių suderinamumą net ir tuo atveju, jeigu jų suma neviršija BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, kai reikia pranešti. Vadinasi, jeigu, kaip nagrinėjamu atveju, pagalbos priemonės suma viršija šią ribą, Komisija turi kompetenciją vertinti visos pagalbos sumos suderinamumą ir neprivalo pripažinti pagalbos suderinama iki sumos, kuriai netaikomas reikalavimas pranešti.

ii) Komisija turi išimtinę kompetenciją vertinti pagalbos suderinamumą, neatsižvelgiant į jos sumą

95. Pagal jurisprudenciją naujos valstybės pagalbos suteikimo planų išankstinės kontrolės sistemą, nustatytą SESV 108 straipsnio 3 dalyje, turi įgyvendinti Komisija ir nacionaliniai teismai, kurių atitinkami vaidmenys papildo vienas kitą, tačiau yra atskiri. Nors pagalbos priemonių suderinamumo su bendrąja rinka vertinimas priklauso išimtinei Komisijos, kontroliuojamos Sąjungos teismų, kompetencijai, kol bus priimtas galutinis Komisijos sprendimas, nacionaliniai teismai užtikrina teisės subjektų teisių apsaugą valstybės institucijoms galbūt pažeidus SESV 108 straipsnio 3 dalyje nustatytą draudimą ( 30 ).

96. Nepritariu BMW argumentui, kad priėmus BBIR kompetencija vertinti pagalbos, kurios suma neviršija šio reglamento 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, kai reikia pranešti, suderinamumą buvo perduota valstybėms narėms.

97. Šiuo klausimu pažymiu, kad BBIR nustatyti bendrieji suderinamumo kriterijai, grindžiami Komisijos patirtimi į šio reglamento taikymo sritį įeinančiais klausimais ( 31 ). Pagal BBIR 3 straipsnį, jeigu pagalbos priemonė ( 32 ) atitinka šio reglamento I skyriuje nustatytas sąlygas ir atitinkamas jo II skyriaus nuostatas, ji „laikoma suderinama su [vidaus] rinka, kaip apibrėžta [SESV 107 straipsnio] 3 dalyje, ir jai netaikomas [SESV 108 straipsnio] 3 dalyje numatytas reikalavimas pranešti“. BBIR 13 straipsnio 1 dalis, susijusi su regionine pagalba, suformuluota panašiai. Priešingai, jeigu pagalbos priemonė neatitinka BBIR sąlygų, apie ją privaloma pranešti Komisijai, kuri atlieka individualų suderinamumo su vidaus rinka vertinimą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį. Ši pagalba negali būti įgyvendinta, kol Komisija nepriėmė galutinio sprendimo. Taip visų pirma yra tuo atveju, kai pagalbos priemonės suma viršija BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytą ribą, kai reikia pranešti, kuri nagrinėjamu atveju yra 22,5 mln. EUR ( 33 ).

98. Atitinkama valstybė narė turi įvertinti, ar pagalbos priemonė atitinka BBIR nustatytas sąlygas ir ar todėl ji gali būti įgyvendinta, prieš tai apie ją nepranešus Komisijai. Kaip Komisija nurodė savo pasiūlyme dėl reglamento, kuris vėliau tapo Įgaliojimų suteikimo reglamentu ( 34 ), bendrosios išimties reglamentų, kaip antai BBIR priėmimas atspindi „valstybės pagalbos kontrolės decentralizavimą“ ( 35 ).

99. Vis dėlto, jeigu atitinkama valstybė narė nustato, kad pagalbos priemonė atitinka BBIR sąlygas, tai nedraudžia Komisijai tikrinti, ar šios sąlygos yra įvykdytos, o jeigu jos neįvykdytos, konstatuoti, kad ši pagalbos priemonė yra nesuderinama su vidaus rinka.

100. Taip yra todėl, kad, pirma, kompetencija vertinti pagalbos priemonių suderinamumą buvo suteikta Komisijai pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį. Nesuprantu, kaip tokiu reglamentu, koks yra BBIR, iš Komisijos galėjo būti atimta kompetencija, kuri jai buvo suteikta pagal pirminę teisę.

101. Taigi, jeigu toks suinteresuotasis asmuo, kaip pagalbos gavėjo konkurentas, pateikia skundą, kuriame teigia, pavyzdžiui, kad valstybės priemonė buvo įgyvendinta pažeidžiant SESV 108 straipsnio 3 dalį, nes ji neatitinka BBIR nustatytų sąlygų, Komisija privalo jį išnagrinėti ( 36 ). Tokia išvada darytina iš Reglamento Nr. 659/1999 10 straipsnio 1 dalies antros pastraipos ( 37 ).

102. Antra, jeigu atitinkama valstybė narė nustato, kad pagalbos priemonė atitinka BBIR sąlygas, ši išvada neprilygsta suderinamumo pripažinimui. Tikrindamas, ar įvykdytos BBIR sąlygos, nacionalinis teismas taiko bendruosius suderinamumo kriterijus, kuriuos Komisija nustatė remdamasi savo patirtimi ( 38 ). Jis neatlieka atskiro pagalbos priemonės vertinimo pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį arba, kiek tai susiję su dideliems investiciniams projektams suteikta regionine pagalba, pagal 2009 m. komunikatą. Tik pastarasis vertinimas, kurį atlikti Komisija turi išimtinius įgaliojimus, gali lemti suderinamumo pripažinimą ( 39 ). Kaip nurodyta Pranešime dėl įgyvendinimo, nacionalinis teismas „gali tik nustatyti, ar visos [BBIR] arba schemos sąlygos yra tenkinamos. Jeigu taip nėra, jis negali vertinti pagalbos priemonės suderinamumo, nes šis vertinimas priklauso išimtinei Komisijos kompetencijai“ ( 40 ).

103. Taigi, jeigu nacionalinis teismas nusprendžia, kad pagalbos projektas atitinka BBIR sąlygas, ši išvada yra tik suderinamumo prielaida, „suderinamumo su vidaus rinka prielaida“, kaip Bendrasis Teismas pagrįstai konstatavo skundžiamo sprendimo 177 punkte.

iii) BBIR sąlygas atitinkanti pagalba nėra esama pagalba

104. Vadinasi, kaip teigia Komisija, ir, priešingai, nei nurodo BMW, pagalba, kuri, atitinkamos valstybės narės nuomone, atitinka BBIR nustatytas sąlygas, nėra „esama pagalba“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punktą. Pagal šios nuostatos ii punktą esama pagalba visų pirma gali būti tokia pagalba, kuri yra „[patvirtinta] Komisijos arba Tarybos“. Pagalba, kuri, kaip nustatė atitinkama valstybė narė, atitinka BBIR sąlygas, nėra „patvirtinta“, nes jos suderinamumas su vidaus rinka tiesiog preziumuojamas. Ji nėra patvirtinta „Komisijos arba Tarybos“ ( 41 ), nes vertinimą atliko atitinkama valstybė narė. Šiuo klausimu vertėtų paminėti, kad jeigu valstybė narė nustato, kad pagalbos priemonė atitinka BBIR sąlygas, ši valstybė narė turi pateikti Komisijai tik informacijos apie šią priemonę santrauką ( 42 ). Akivaizdu, kad ši santrauka neprilygsta informacijai, kuri turi būti pateikta, kai apie pagalbos priemonę yra pranešama ( 43 ).

105. Taigi pagalba, kurią atitinkama valstybė narė klaidingai pripažino atitinkančia BBIR sąlygas, yra „nauja pagalba“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio c punktą. Kaip apie naują pagalbą, apie ją privaloma pranešti Komisijai ( 44 ), kuri vertins jos suderinamumą su vidaus rinka.

106. Taigi Bendrasis Teismas nesuklydo, skundžiamo sprendimo 176 punkte konstatavęs, kad nagrinėjama pagalba nėra patvirtinta esama pagalba.

107. Be to, reikėtų pabrėžti, kad, priešingai, nei teigia BMW, iš 2009 m. komunikato 56 punkto išnašos negalima spręsti, kad šioje byloje Vokietija išlaiko įgaliojimus suteikti pagalbą iki BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, kai reikia pranešti.

108. 2009 m. komunikato 56 punkto išnašoje nurodyta, kad „jeigu pagalba teikiama pagal esamą regioninės pagalbos schemą, reikia pažymėti, kad valstybė narė išlaiko galimybę skirti tokią pagalbą, kurios lygis turi būti toks, kad atitiktų didžiausią leidžiamą sumą, kurią pagal galiojančias taisykles galima skirti investicijai, kurios tinkamos finansuoti išlaidos yra 100 mln. EUR“.

109. Valstybės narės pagal šią išnašą išlaikomi įgaliojimai taikomi pagalbai, suteiktai pagal „esamą“ schemą, t. y. visų pirma pagalbai, dėl kurios patvirtinimo Komisija yra priėmusi sprendimą, kaip numatyta Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto ii papunktyje. Šie įgaliojimai netaikomi, jeigu pagalba teikiama pagal schemą, kuriai taikoma išimtis, t. y. pagal schemą, kurios suderinamumas su vidaus rinka yra tik preziumuojamas, nes atitinkama valstybė narė nustatė, kad ji atitinka BBIR sąlygas. Schema, kuriai taikoma išimtis, nėra „esama“ pagalba.

110. Šioje byloje pagalbos, apie kurią pranešta, teisinis pagrindas yra IZG ( 45 ). Vokietija nusprendė, kad IZG atitinka BBIR nustatytas sąlygas, kad jam netaikomas reikalavimas pranešti ir kad jis yra suderinamas su vidaus rinka ( 46 ). Taigi IZG nėra „esama“ pagalbos schema ir BMW negali remtis 2009 m. komunikato 56 išnaša, teigdama, kad Vokietija išlaiko įgaliojimus suteikti pagalbą iki BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, kai reikia pranešti.

111. Priešingai, nei teigia BMW, iš Sprendimo Diputación Foral de Álava negalima spręsti, kad Komisija turėjo kompetenciją vertinti tik šią ribą viršijančios pagalbos dalį. Tame sprendime Bendrasis Teismas konstatavo, kad pagalba, suteikta pagal patvirtintą pagalbos schemą, „buvo nauja pagalba, nes ji viršijo sprendime patvirtinti schemą nustatytą viršutinę ribą“ ( 47 ). Vis dėlto byloje Diputación Foral de Álava Komisija priėmė sprendimą patvirtinti nagrinėjamą pagalbos schemą. Šioje byloje yra priešingai – tokio sprendimo nebuvo. Taigi, kaip Bendrasis Teismas teisingai konstatavo skundžiamo sprendimo 181 punkte, Komisija galėjo įvertinti visos nagrinėjamos pagalbos sumos suderinamumą, nepažeisdama Sprendime Diputación Foral de Álava nustatytų principų.

112. Taigi Bendrasis Teismas nesuklydo, kai skundžiamo sprendimo 179 punkte konstatavo, kad 2009 m. komunikato 56 punkto išnaša nedraudė Komisijai vertinti, ar nagrinėjama pagalba yra proporcinga, nes ši pagalba „turėjo būti vertinama kaip individuali pagalba, o ne kaip pagalba, skirta pagal patvirtintą regioninės pagalbos schemą“.

113. Darau išvadą, kad Komisija turi kompetenciją vertinti pagalbos priemonės suderinamumą, net jeigu šios pagalbos suma neviršija BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, kai reikia pranešti.

114. Vadinasi, jeigu, kaip šioje byloje, pagalbos, apie kurią pranešta, suma viršija minėtą ribą, Komisija gali vertinti visos pagalbos sumos suderinamumą ir, priešingai, nei teigia BMW, ji neprivalo pripažinti pagalbos suderinama iki sumos, kuriai netaikoma pareiga pranešti.

115. Taip pat darytina išvada, kad, kaip nurodysiu toliau, Komisija gali atlikti šį suderinamumo vertinimą, taikydama ne tik BBIR nustatytus kriterijus, bet ir kitus kriterijus, pavyzdžiui, nustatytus 2009 m. komunikate.

iv) Suderinamumas gali būti vertinamas atsižvelgiant į 2009 m. komunikate nustatytą proporcingumo kriterijų

116. Šiuo klausimu reikėtų nurodyti Sprendimą Freistaat Sachsen ( 48 ).

117. Tame sprendime Teisingumo Teismas konstatavo, kad jeigu pagalbos suma viršija bendrosios išimties reglamente nustatytą individualaus pranešimo ribą ( 49 ), Komisija gali vertinti šią pagalbą, atsižvelgdama ne tik į šiame reglamente nustatytus kriterijus, bet ir į kitus kriterijus ar kitus ES teisės aktus. Pirma, šiame bendrosios išimties reglamente nustatyti kriterijai gali būti taikomi, atsižvelgiant į tai, kad taikomos materialinės šio reglamento nuostatos, skirtingai nuo nuostatos, kurioje nustatytas atleidimas nuo pranešimo reikalavimo. Antra, gali būti taikomi šiame bendrosios išimties reglamente nenustatyti kriterijai. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas rėmėsi Reglamento Nr. 68/2001 4 konstatuojamąja dalimi, kurioje nurodyta, kad šis reglamentas neriboja valstybių narių galimybių pranešti apie pagalbos projektus ir kad „Komisija tokius pranešimus vertins ypač atsižvelgdama į šiame reglamente pateiktus kriterijus, arba pagal taikomas Bendrijos rekomendacijas bei gaires, jeigu tokios rekomendacijos ar gairės yra“ ( 50 ). Kaip nurodė Teisingumo Teismas, tai, kad Reglamento Nr. 68/2001 4 konstatuojamojoje dalyje vartojamas žodis „ypač“, reiškia, kad pagalba turi būti nagrinėjama visų pirma, bet ne išimtinai atsižvelgiant į šiame reglamente nustatytus kriterijus ( 51 ). Taigi Komisija galėjo taikyti Reglamente Nr. 68/2001 nenustatytą kriterijų ir reikalauti, kad pagalba būtų būtina nagrinėjamoms mokymo priemonėms įgyvendinti ( 52 ).

118. Be to, šioje byloje, kad pripažintų nagrinėjamą pagalbą suderinama su vidaus rinka, Komisija gali reikalauti, kad ji atitiktų 2009 m. komunikato 33 punkte nustatytą kriterijų, t. y. kad pagalbos suma neviršytų investavimo Leipcige išlaidų ir investavimo Miunchene išlaidų skirtumo (17 mln. EUR). Šiuo klausimu pažymiu, kad BBIR 7 konstatuojamojoje dalyje, panašiai kaip ir Reglamento Nr. 68/2001 4 konstatuojamojoje dalyje, nurodyta, kad jis „neturėtų pažeisti valstybių narių galimybės pranešti apie“ regioninės pagalbos priemones ir kad šias pagalbos priemones „Komisija vertins, visų pirma remdamasi šiame reglamente nustatytomis sąlygomis ir taikydama specialiose Komisijos priimtose gairėse arba sistemose nustatytus kriterijus“ ( 53 ).

119. Taigi Bendrasis Teismas nesuklydo, kai skundžiamo sprendimo 173 punkte konstatavo, kad nagrinėjama pagalba turėjo būti vertinama pagal 2009 m. komunikatą, RPG ir SESV 107 straipsnio 3 dalį.

v) Išvada

120. Vadinasi, konstatuodamas, kad Komisija galėjo apriboti pagalbos sumą iki mažesnės sumos nei ta, kuriai netaikomas BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytas reikalavimas pranešti, Bendrasis Teismas nepažeidė BBIR 3 straipsnio ir 13 straipsnio 1 dalies, atsižvelgiant į tai, kad šiose nuostatose nustatyta tik šio reglamento sąlygas atitinkančios pagalbos suderinamumo prielaida. Jeigu pagalbos priemonės suma viršija šią ribą, šios nuostatos nedraudžia Komisijai vertinti šios priemonės suderinamumo atsižvelgiant į kitus kriterijus nei nurodytieji BBIR ir, remiantis šiais kriterijais, nustatyti, kad pagalba yra suderinama iki sumos, mažesnės už sumą, kuriai pagal BBIR 6 straipsnio 2 dalį netaikoma pareiga pranešti.

121. Iš to taip pat darytina išvada, kad Bendrasis Teismas nepažeidė SESV 288 straipsnio, nes ginčijamas sprendimas atitinka BBIR.

122. Darau išvadą, kad apeliacinio skundo antrojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.

2) Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo antros dalies

123. Apeliacinio skundo antrojo pagrindo antroje dalyje BMW teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė nediskriminavimo principą, konstatuodamas, kad Komisija galėjo apriboti BMW skirtą pagalbą iki mažesnės sumos nei ta, kuriai netaikomas reikalavimas pranešti, nors bet kuriam BMW konkurentui pagal IZG galėjo būti suteikta BBIR 6 straipsnio 2 dalyje nustatytos ribos, kai reikia pranešti, neviršijanti pagalba.

124. Šiuo klausimu pakanka pasakyti, kad bet kuri hipotetiniam BMW konkurentui pagal IZG suteikta pagalba, iš anksto apie ją nepranešus Komisijai, nebūtų laikoma esama pagalba, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punktą. Tačiau šioje byloje Komisija ginčijamame sprendime pripažino BMW suteiktą pagalbą suderinama (nors tik iki 17 mln. EUR), taigi tai yra esama pagalba. Vadinasi, kaip teigia Komisija, šio hipotetinio konkurento ir BMW padėtis nėra panaši ir apeliacinio skundo antrojo pagrindo antra dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.

125. Darau išvadą, kad apeliacinio skundo antrasis pagrindas turi būti atmestas visas kaip nepagrįstas. Taigi apeliacinį skundą reikėtų atmesti.

VI. Priešpriešinis apeliacinis skundas

A. Šalių argumentai

126. Komisija pateikė priešpriešinį apeliacinį skundą. Ji prašo Teisingumo Teismo panaikinti, pirma, 2015 m. gegužės 11 d. nutartį, kuria Freistaat Sachsen buvo leista įstoti į bylą nagrinėjant ieškinį dėl ginčijamo sprendimo dalies panaikinimo, ir, antra, skundžiamame sprendime esantį sprendimą pripažinti įstojimą į bylą priimtinu ir atsižvelgti į įstojusios į bylą šalies argumentus. Komisija taip pat prašo Teisingumo Teismo priimti galutinį sprendimą byloje ir atmesti Freistaat Sachsen prašymą leisti įstoti į bylą.

127. Komisija tvirtina, kad jos priešpriešinis apeliacinis skundas yra priimtinas.

128. Šiuo klausimu Komisija teigia, kad 2015 m. gegužės 11 d. nutartis ir skundžiamame sprendime esantis sprendimas dėl įstojimo į bylą priimtinumo pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 178 straipsnio 1 arba 2 dalis gali būti skundžiamas priešpriešiniu apeliaciniu skundu. Komisijos teigimu, klaidingas Bendrojo Teismo sprendimas patenkinti prašymą leisti įstoti į bylą gali būti ginčijamas apeliaciniame skunde dėl galutinio sprendimo kaip procedūros pažeidimas, neigiamai paveikęs Komisijos interesus. Skundžiamo sprendimo 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 ir 180 punktuose atsižvelgdamas į Freistaat Sachsen pateiktus argumentus Bendrasis Teismas išplėtė bylos dalyką, ir tai neigiamai paveikė procedūrinius Komisijos interesus.

129. Priešpriešiniam apeliaciniam skundui pagrįsti Komisija pateikia tris pagrindus.

130. Pirmajame pagrinde Komisija nurodo, kad Bendrasis Teismas pažeidė Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio antrą pastraipą, 2015 m. gegužės 11 d. nutarties 20 punkte konstatavęs, kad Freistaat Sachsen buvo suinteresuota bylos baigtimi, todėl galėjo įstoti į bylą Bendrajame Teisme dėl tariamo ekonominio poveikio, kurį turėjo investavimas Leipcige. Kaip teigia Komisija, šalis yra suinteresuota bylos baigtimi tik jeigu ši baigtis gali pakeisti šios šalies teisinę padėtį.

131. Antrajame priešpriešinio apeliacinio skundo pagrinde Komisija teigia, kad jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad suinteresuotumas Bendrajame Teisme nagrinėjamos bylos baigtimi gali būti ekonominio pobūdžio, Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, kad Freistaat Sachsen turėjo tokį suinteresuotumą. Ji galėjo būti suinteresuota tik ieškiniu dėl viso ginčijamo sprendimo panaikinimo, bet ne ieškiniu dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo tiek, kiek juo kaip nesuderinama su vidaus rinka buvo pripažinta pagalbos 17 mln. EUR viršijanti pagalbos suma.

132. Trečiajame priešpriešinio apeliacinio skundo pagrinde Komisija nurodo, kad Bendrasis Teismas pažeidė įrodinėjimo pareigos taisykles, nes nepareikalavo, kad Freistaat Sachsen pateiktų įrodymų, pagrindžiančių teiginį, kad ji yra ekonomiškai suinteresuota bylos baigtimi.

133. Freistaat Sachsen tvirtina, kad priešpriešinis apeliacinis skundas yra nepriimtinas ir bet kuriuo atveju nepagrįstas. Jos teigimu, priešpriešinis apeliacinis skundas yra nepriimtinas, nes, pirma, Bendrojo Teismo sprendimas patenkinti prašymą leisti įstoti į bylą nepatenka į Teisingumo Teismo procedūros reglamento 178 straipsnio 1 arba 2 dalies taikymo sritį ir, antra, Teisingumo Teismo statuto 57 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta, kad gali būti apskųstas Bendrojo Teismo sprendimas atmesti prašymą leisti įstoti į bylą, bet ne sprendimas patenkinti šį prašymą. Bet kuriuo atveju priešpriešinis apeliacinis skundas yra nepagrįstas, nes tam, kad asmuo įstotų į bylą Bendrajame Teisme, pakanka, kad jis būtų ekonomiškai suinteresuotas šios bylos baigtimi.

134. BMW teigia, kad priešpriešinis apeliacinis skundas yra nepriimtinas, nes Komisija nepaaiškina, kaip, skundžiamame sprendime atsižvelgdamas į Freistaat Sachsen pateiktus argumentus Bendrasis Teismas neigiamai paveikė procedūrinius Komisijos interesus. BMW taip pat teigia, kad priešpriešinis apeliacinis skundas neturi prasmės, nes nagrinėjamus argumentus buvo iškėlusi ne tik Freistaat Sachsen, bet ir BMW. Bet kuriuo atveju priešpriešinis apeliacinis skundas yra nepagrįstas.

B. Vertinimas

135. Priešpriešiniame apeliaciniame skunde Komisija prašo panaikinti, pirma, 2015 m. gegužės 11 d. nutartį ir, antra, skundžiamą sprendimą, tiek, kiek: i) jame konstatuota, kad įstojimas į bylą yra priimtinas; ir ii) jo 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 ir 180 punktuose atsižvelgta tik į Freistaat Sachsen pateiktus argumentus (užuot atsižvelgus į Freistaat Sachsen ir BMW pateiktus argumentus).

136. BMW ir Freistaat Sachsen teigia, kad priešpriešinis apeliacinis skundas yra nepriimtinas ir bet kuriuo atveju nepagrįstas.

137. Reikėtų pažymėti, kad jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad, kaip siūlau, apeliacinį skundą reikia atmesti, jis galėtų teigti, kad dėl priešpriešinio apeliacinio skundo nereikia priimti sprendimo.

138. Taip yra todėl, kad šioje byloje priešpriešiniu apeliaciniu skundu siekiama skundžiamo sprendimo panaikinimo tiek, kiek juo nuspręsta leisti įstoti į bylą, taigi ir tiek, kiek juo atsižvelgiama į įstojusios į bylą šalies pateiktus argumentus. Jeigu Teisingumo Teismas konstatuotų, kad Bendrasis Teismas suklydo šiuo klausimu, tai nereikštų, kad skundžiamas sprendimas turėtų būti panaikintas. Šis sprendimas gali būti panaikintas tik tuo atveju, jeigu Teisingumo Teismas konstatuotų, kad Bendrasis Teismas suklydo, kai atmetė šalies, o ne įstojusios į bylą šalies reikalavimą ar pagrindą. Taip yra todėl, kad įstojusiai į bylą šaliai neleidžiama pateikti savo reikalavimų arba savo pagrindų ( 54 ). Taigi, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad apeliacinis skundas turi būti atmestas, skundžiamas sprendimas būtų pripažintas pagrįstu net ir tuo atveju, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Bendrasis Teismas suklydo, patenkindamas Freistaat Sachsen prašymą leisti įstoti į bylą ( 55 ). Pabrėžiu, jog pati Komisija teigia, kad jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Bendrasis Teismas suklydo, patenkindamas Freistaat Sachsen prašymą leisti įstoti į bylą, skundžiamas sprendimas neturėtų būti panaikintas (tačiau taip būtų ištaisytas procedūros reikalavimo pažeidimas Bendrajame Teisme).

139. Vis dėlto išsamumo sumetimais išnagrinėsiu priešpriešinį apeliacinį skundą. Manau, kad jis yra nepriimtinas ir ne tik neturi prasmės, bet ir bet kuriuo atveju yra nepagrįstas.

1. Dėl priešpriešinio apeliacinio skundo priimtinumo

140. Freistaat Sachsen teigia, kad priešpriešinis apeliacinis skundas yra nepriimtinas, nes, pirma, Teisingumo Teismo statuto 57 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta galimybė apskųsti Bendrojo Teismo sprendimą atmesti prašymą leisti įstoti į bylą, bet ne apskųsti teismo sprendimą patenkinti tokį prašymą; ir, antra, pastarasis sprendimas negali būti laikomas sprendimu, kurį galima apskųsti, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 178 straipsnio 1 arba 2 dalį.

141. Mano nuomone, priešpriešinis apeliacinis skundas yra visiškai nepriimtinas. Toliau nurodysiu priežastis, dėl kurių priėjau prie tokios išvados.

142. Šiuo tikslu įvertinsiu, pirma, priešpriešinio apeliacinio skundo dėl 2015 m. gegužės 11 d. nutarties priimtinumą, antra, priešpriešinio apeliacinio skundo dėl skundžiamo sprendimo, tiek, kiek jame nuspręsta dėl įstojimo į bylą priimtinumo, priimtinumą ir, trečia, priešpriešinio apeliacinio skundo dėl skundžiamo sprendimo, tiek, kiek jame Bendrasis Teismas atsižvelgė į argumentus, kuriuos tariamai pateikė tik Freistaat Sachsen, priimtinumo. Galiausiai išnagrinėsiu Komisijos argumentą, kad Teisingumo Teismas privalo savo iniciatyva priimti sprendimą dėl prašymo leisti įstoti į bylą Bendrajame Teisme priimtinumo, jeigu įstojęs į bylą pirmojoje instancijoje asmuo paduoda priešpriešinį apeliacinį skundą Teisingumo Teisme arba jeigu, kaip šioje byloje, pirmojoje instancijoje įstojęs į bylą asmuo pateikia pastabas Teisingumo Teisme.

a) Priešpriešinio apeliacinio skundo dėl 2015 m. gegužės 11 d. nutarties priimtinumas

143. Manau, kad Komisijos priešpriešinis apeliacinis skundas dėl 2015 m. gegužės 11 d. nutarties, kuria Bendrasis Teismas patenkino Freistaat Sachsen prašymą leisti įstoti į bylą, yra nepriimtinas, nes sprendimas leisti įstoti į bylą neskundžiamas.

144. Šiuo klausimu Teisingumo Teismo procedūros reglamento 178 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad priešpriešiniu apeliaciniu skundu gali būti prašoma panaikinti „Bendrojo Teismo sprendimą“. Šio reglamento 178 straipsnio 2 dalyje dar nurodyta, kad priešpriešiniu apeliaciniu skundu taip pat gali būti siekiama panaikinti „aiškų arba netiesioginį sprendimą dėl ieškinio, pareikšto Bendrajame Teisme, priimtinumo“.

145. Pirma, 2015 m. gegužės 11 d. nutarčiai Teisingumo Teismo procedūros reglamento 178 straipsnio 2 dalis netaikoma, nes tai yra sprendimas, susijęs su įstojimo į bylą Bendrajame Teisme priimtinumu, o ne sprendimas dėl šiame teisme pareikšto ieškinio priimtinumo.

146. Antra, mano nuomone, šiai nutarčiai netaikoma ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 178 straipsnio 1 dalis.

147. Šiuo klausimu Teisingumo Teismo procedūros reglamento 178 straipsnis turėtų būti aiškinamas kartu su Statuto 56 straipsnio pirma pastraipa ( 56 ). Pastarojoje nuostatoje apibrėžiami sprendimai, kuriuos galima skųsti, t. y. pirma, „Bendrojo Teismo galutiniai sprendimai“; antra, šio teismo sprendimai, „tik iš dalies išsprendžiantys esminius klausimus“, ir, trečia, sprendimai, „išsprendžiantys procesinius klausimus, susijusius su kompetencijos trūkumu ar nepriimtinumu grindžiamu pareiškimu“.

148. Sprendimas leisti įstoti į bylą negali būti laikomas galutiniu sprendimu, kaip jis suprantamas pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmą pastraipą ( 57 ). Jis taip pat negali būti laikomas sprendimu, tik iš dalies išsprendžiančiu esminius klausimus ( 58 ). Vis dėlto kyla klausimas, ar sprendimas leisti įstoti į bylą gali būti laikomas sprendimu, išsprendžiančiu procesinį klausimą, susijusį su nepriimtinumu grindžiamu prieštaravimu, nes minėtoje nuostatoje nepatikslinta, ar ji susijusi su ieškinio, ar su įstojimo į bylą nepriimtinumu.

149. Pagal jurisprudenciją, jeigu Bendrasis Teismas atmeta ieškinio nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, šis sprendimas gali būti skundžiamas (taip pat priešpriešiniu apeliaciniu skundu), net jeigu Bendrasis Teismas atmetė ieškinį kaip nepagrįstą ( 59 ). Šis sprendimas gali būti laikomas sprendimu, išsprendžiančiu procesinį klausimą dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmą pastraipą.

150. Priešingai, toliau nurodyti sprendimai buvo pripažinti neskundžiamais: Bendrojo Teismo pirmininko sprendimas nesujungti dviejų bylų ( 60 ); nutartis, kuria Bendrasis Teismas nurodo Komisijai pateikti tam tikrus dokumentus ( 61 ); nutartis, kuria Tarnautojų teismas nusprendžia, kad neturi jurisdikcijos, ir perduoda bylą Bendrajam Teismui pagal Teisingumo Teismo statuto priedo 8 straipsnio 2 dalį ( 62 ); nutartis, kuria Tarnautojų teismas nurodo išbraukti kai kurias procesinių dokumentų ištraukas dėl jų šmeižikiško pobūdžio ( 63 ); sprendimas, kuriuo Bendrojo Teismo kancleris atsisako patenkinti ieškovo prašymą būti atstovaujamam Trade Mark and Design Litigator ( 64 ); nutartis, kuria atmetamas teisinės pagalbos prašymas ( 65 ); sprendimas atmesti prašymą nušalinti teisėją ( 66 ) ir Bendrojo Teismo sprendimas sustabdyti bylą, kol Teisingumo Teismas priims sprendimą jo nagrinėjamoje byloje dėl tos pačios priemonės, kuri ginčijama Bendrajame Teisme, panaikinimo ( 67 ). Taigi šie sprendimai nėra sprendimai, išsprendžiantys procesinį klausimą, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmą pastraipą (kitaip juos būtų galima apskųsti).

151. Mano nuomone, sprendimas leisti įstoti į bylą negali būti laikomas sprendimu, išsprendžiančiu procesinį klausimą dėl nepriimtinumu grindžiamo paaiškinimo, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmą pastraipą. Žinoma, kitaip nei dauguma pirmesniame punkte paminėtų sprendimų, sprendimas leisti įstoti į bylą negali būti laikomas paprasta organizacine priemone, nes: i) pirmojoje instancijoje įstojusi į bylą šalis gali apskųsti Bendrojo Teismo sprendimą apeliacine tvarka ( 68 ); ir ii) jeigu apeliacinį skundą paduotų pirmojoje instancijoje nagrinėtos bylos šalis, ji būtų laikoma bylos Teisingumo Teisme šalimi ( 69 ). Vis dėlto nepaneigiama, kad šios išvados 149 punkte nurodyti sprendimai, kurie, kaip nustatyta, gali būti skundžiami, yra susiję su ieškinio, o ne su įstojimo į bylą priimtinumu. Mano nuomone, iš to darytina išvada, kad sprendimas leisti įstoti į bylą negali būti laikomas sprendimu, išsprendžiančiu procesinį klausimą, taigi Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirma pastraipa jam netaikoma.

152. Trečia, reikėtų pažymėti, kad Statuto 57 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta, kad apeliacinis skundas gali būti paduotas dėl prašymą leisti įstoti į bylą atmetančio sprendimo ir kad šį apeliacinį skundą gali paduoti asmuo, kurio prašymas leisti įstoti į bylą buvo atmestas. Iš šios nuostatos, aiškinant ją a contrario, darytina išvada, kad dėl sprendimo patenkinti prašymą leisti įstoti į bylą apeliacinis skundas negali būti paduodamas.

153. Ketvirta, tai atitinka pagalbinį įstojimo į bylą pobūdį. Kaip nurodyta Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio ketvirtoje pastraipoje ir jo Procedūros reglamento 132 straipsnio 2 dalyje, prašymu įstoti į bylą tik visiškai arba iš dalies palaikomi vienos iš šalių pateikiami reikalavimai ( 70 ). Be to, įstojusi į bylą šalis negali pateikti pagrindų, kurių nepateikė šalis, kurios reikalavimus ji palaikė įstodama į bylą ( 71 ). Taigi, jeigu asmeniui būtų klaidingai leista įstoti į bylą, tai nepakeistų ginčo dalyko.

154. Taigi priešpriešinis apeliacinis skundas dėl 2015 m. gegužės 11 d. nutarties yra nepriimtinas.

b) Dėl priešpriešinio apeliacinio skundo, paduoto dėl skundžiamo sprendimo, priimtinumo, tiek, kiek skundžiamame sprendime nuspręsta patenkinti prašymą leisti įstoti į bylą

155. Priešpriešiniu apeliaciniu skundu prašoma panaikinti ne tik 2015 m. gegužės 11 d. nutartį, bet ir skundžiamą sprendimą tiek, kiek jame nuspręsta patenkinti Freistaat Sachsen pateiktą prašymą leisti įstoti į bylą.

156. Pritariu Komisijai, kad skundžiamame sprendime yra (numanomas) sprendimas leisti įstoti į bylą. Kitaip jame nebūtų paminėti Freistaat Sachsen pateikti argumentai.

157. Vis dėlto, priešingai, nei teigia Komisija, manau, kad toks sprendimas negali būti skundžiamas.

158. Kaip jau nurodžiau šios išvados 148–151 punktuose, Bendrojo Teismo sprendimas patenkinti prašymą leisti įstoti į bylą nėra „sprendimas“, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmą pastraipą. Nustatant, ar Bendrojo Teismo sprendimas turi būti laikomas „sprendimu“, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą, neturi reikšmės tai, ar jis yra atskirame dokumente, kaip antai 2015 m. gegužės 11 d. nutartyje, ar jis yra skundžiamo sprendimo dalis.

159. Be to, šios išvados 153 punkte nurodyti motyvai dėl priešpriešinio apeliacinio skundo dėl 2015 m. gegužės 11 d. nutarties taikomi priešpriešiniam apeliaciniam skundui dėl skundžiamo sprendimo tiek, kiek jame nuspręsta dėl įstojimo į bylą priimtinumo.

160. Taigi priešpriešinis apeliacinis skundas dėl skundžiamo sprendimo dalies, kurioje nuspręsta patenkinti Freistaat Sachsen prašymą leisti įstoti į bylą, yra nepriimtinas.

161. Vis dėlto tai reiškia tik tai, kad Bendrojo Teismo sprendimas patenkinti prašymą leisti įstoti į bylą negali būti apeliacinio skundo dalykas, nes tai nėra „sprendimas“, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmą pastraipą. Tai nereiškia, kad įstojimo į bylą pirmojoje instancijoje priimtinumas apskritai negali būti ginčijamas Teisingumo Teisme.

162. Iš tikrųjų įstojimo į bylą pirmojoje instancijoje priimtinumas gali būti ginčijamas pateikiant pagrindą, kuriuo kaltinama teismo proceso tvarkos pažeidimu Bendrajame Teisme, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą. Vis dėlto Teisingumo Teismas nagrinės šį pagrindą tik jeigu jis bus pateiktas apeliaciniame skunde, kuris yra priimtinas. Tam, kad šis apeliacinis skundas būtų priimtinas, juo turi būti siekiama panaikinti Bendrojo Teismo „sprendimą“, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmą pastraipą. Kitaip tariant, jo dalykas turi būti kitas sprendimas nei sprendimas patenkinti prašymą leisti įstoti į bylą, nes, kaip jau nurodžiau, pagal minėtą nuostatą tai nėra „sprendimas“.

163. Pavyzdžiui, Sprendime Gaki-Kakouri Teisingumo Teismas nagrinėjo pagrindą, kuriame buvo teigiama, kad atmesdamas šalies siūlomus įrodymus Bendrasis Teismas pažeidė Procedūros reglamento 85 straipsnio 3 dalį, rungimosi principą ir šalių procesinio lygiateisiškumo principą. Vis dėlto toje byloje apeliaciniu skundu nebuvo prašoma panaikinti Bendrojo Teismo sprendimo, kuriuo buvo atmesti įrodymai. Apeliaciniu skundu buvo prašoma panaikinti sprendimą, kai Bendrasis Teismas rezoliucinėje savo sprendimo dalyje atmetė ieškinį, pareikštą dėl Teisingumo Teismo atsisakymo priteisti ieškovei, buvusio šio teismo teisėjo našlei, maitintojo netekimo pensiją ( 72 ).

164. Šioje byloje priešpriešiniame apeliaciniame skunde Komisija teigia, kad skundžiamame sprendime esantį Bendrojo Teismo sprendimą patenkinti Freistaat Sachsen prašymą leisti įstoti į bylą galima ne tik apskųsti apeliacine tvarka ( 73 ), bet ir tai, kad šiuo sprendimu pažeidžiama teismo proceso tvarka, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmą pastraipą. Šiuo klausimu pabrėžiu, kad pagrindas, susijęs su tuo, kad sprendimas patenkinti prašymą leisti įstoti į bylą yra procedūros pažeidimas, pateiktas priešpriešiniame apeliaciniame skunde, kuriuo prašoma panaikinti patį sprendimą. Tačiau byloje Gaki-Kakouri pagrindas, kuriame buvo teigiama, kad sprendimas atmesti įrodymus reiškė procedūros pažeidimą, buvo iškeltas apeliaciniame skunde, kuriuo prašyta panaikinti kitą Bendrojo Teismo sprendimą, nurodytą jo sprendimo rezoliucinėje dalyje. Taigi šioje byloje Teisingumo Teismas negali nagrinėti pagrindo, kuriuo kaltinama procedūros pažeidimu Bendrajame Teisme, nes jis yra pateiktas priešpriešiniame apeliaciniame skunde, kuris, atsižvelgiant į tai, kad juo nesiekiama panaikinti „sprendimo“, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmą pastraipą ( 74 ), yra nepriimtinas.

c) Dėl priešpriešinio apeliacinio skundo dėl skundžiamo sprendimo priimtinumo tiek, kiek juo atsižvelgiama tik į „Freistaat Sachsen“ argumentus

165. Galiausiai priešpriešiniu apeliaciniu skundu prašoma panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek jo 20, 21, 27, 31, 55, 57, 77, 97, 98, 124, 152, 163, 176, 177 ir 180 punktuose atsižvelgiama tik į Freistaat Sachsen pateiktus argumentus.

166. Nesuprantu, kaip priimdamas arba atmesdamas argumentus, o ne pagrindus ar reikalavimus, Bendrasis Teismas galėjo būti laikomas priėmusiu „sprendimą“, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmą pastraipą. Taigi priešpriešinis apeliacinis skundas dėl skundžiamo sprendimo, tiek, kiek juo atsižvelgiama tik į Freistaat Sachsen pateiktus argumentus, yra nepriimtinas.

167. Bet kuriuo atveju jis neturi prasmės. Iš tiesų skundžiamo sprendimo punktuose, kuriuos nurodė Komisija, Bendrasis Teismas nesprendė dėl įstojusios į bylą šalies argumentų ( 75 ), svarstė įstojusios į bylą šalies ir BMW pateiktus argumentus ( 76 ) arba atmetė tik Freistaat Sachsen pateiktus argumentus ( 77 ).

d) Dėl to, kad Teisingumo Teismas neprivalo savo iniciatyva nuspręsti dėl įstojimo į bylą pirmojoje instancijoje priimtinumo

168. Sprendime Stadtwerke Schwäbisch Hall Teisingumo Teismas konstatavo, kad priimdamas sprendimą dėl apeliacinio skundo pagal Statuto 56 straipsnį jis privalo priimti sprendimą, prireikus – savo iniciatyva, dėl pirmojoje instancijoje pareikšto ieškinio priimtinumo ( 78 ).

169. Komisija remiasi šiuo sprendimu, teigdama, kad Teisingumo Teismas privalo savo iniciatyva priimti sprendimą dėl prašymo leisti įstoti į bylą Bendrajame Teisme priimtinumo, jeigu pirmojoje instancijoje įstojusi į bylą šalis paduoda priešpriešinį apeliacinį skundą Teisingumo Teisme arba pateikia jam pastabas.

170. Su šiuo argumentu negalima sutikti.

171. Šioje byloje Komisija ginčija įstojimo į bylą Bendrajame Teisme priimtinumą, o ne ieškinio šiame teisme priimtinumą, kuris buvo nagrinėjamas Sprendime Stadtwerke Schwäbisch Hall ir paskesnėje jurisprudencijoje ( 79 ). Reikėtų pažymėti, kad jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Bendrasis Teismas suklydo, patenkindamas prašymą leisti įstoti į bylą, tai neturėtų poveikio ieškinio Bendrajame Teisme priimtinumui ( 80 ).

172. Žinoma, jeigu Bendrasis Teismas nepagrįstai patenkintų prašymą leisti įstoti į bylą, pirmojoje instancijoje įstojusi į bylą šalis galėtų paduoti apeliacinį skundą dėl Bendrojo Teismo sprendimo ir Teisingumo Teisme kelti pagrindus, kurių pirmojoje instancijoje nepateikė šalis, kurios reikalavimus ji palaikė ( 81 ). Vis dėlto reikėtų pažymėti, kad pagal Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio antrą pastraipą bet kuris asmuo gali įstoti į Bendrajame Teisme nagrinėjamą bylą, jeigu gali įrodyti suinteresuotumą šiam teismui pateiktos bylos baigtimi. Taip pat derėtų pažymėti, kad pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio antrą pastraipą šalys, įstojusios į bylą pirmojoje instancijoje, gali paduoti apeliacinį skundą dėl Bendrojo Teismo sprendimo tik tais atvejais, kai Bendrojo Teismo sprendimas joms turi tiesioginės įtakos. Mano nuomone, asmuo, kuris nėra suinteresuotas Bendrajame Teisme nagrinėjamos bylos baigtimi ir kuris dėlto to neturi teisės įstoti į bylą šiame teisme, negali būti laikomas tokiu, kuriam jo sprendimas turi tiesioginės įtakos. Bet kuriuo atveju kitos Teisingumo Teismo bylos šalys gali pateikti pastabas, reaguodamos į bylą pirmojoje instancijoje įstojusios šalies pastabas.

173. Darau išvadą, kad priešpriešinis apeliacinis skundas yra nepriimtinas visas.

174. Vis dėlto išsamumo sumetimais įrodysiu, kad bet kuriuo atveju jis yra nepagrįstas.

2. Dėl esmės

175. Priešpriešiniam apeliaciniam skundui pagrįsti Komisija pateikia tris pagrindus, atitinkamai susijusius su Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio antros pastraipos pažeidimu, klaida teisiškai kvalifikuojant faktines aplinkybes ir įrodinėjimo pareigos taisyklių pažeidimu.

a) Dėl priešpriešinio apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, susijusio su Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio antros pastraipos pažeidimu

176. Pirmajame priešpriešinio apeliacinio skundo pagrinde Komisija teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio antrą dalį, 2015 m. gegužės 11 d. nutarties 20 punkte konstatavęs, kad Freistaat Sachsen yra suinteresuota Bendrajame Teisme nagrinėjamos bylos baigtimi, nes apribojant pagalbą iki 17 mln. EUR, ginčijamu sprendimu Freistaat Sachsen buvo neleista gauti ekonominę naudą iš pagalbos, kuri buvo maždaug 45 mln. EUR.

177. Pagal Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio antrą pastraipą bet kuris asmuo gali įstoti į bylą Sąjungos teismuose, jeigu gali įrodyti suinteresuotumą viename iš šių teismų nagrinėjamos bylos baigtimi.

178. Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją sąvoka „suinteresuotumas bylos baigtimi“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, turi būti apibrėžiama atsižvelgiant į tikslų bylos dalyką ir suprantama kaip reiškianti tiesioginį ir esamą suinteresuotumą sprendimu dėl pateiktų reikalavimų, o ne suinteresuotumą dėl pateiktų ieškinio pagrindų ar argumentų. Sąvoka „bylos baigtis“ reiškia galutinį sprendimą, kuris išdėstomas būsimo sprendimo rezoliucinėje dalyje. Šiuo klausimu reikėtų visų pirma išsiaiškinti, ar ginčijama priemonė turi tiesioginį poveikį prašymą leisti įstoti į bylą pateikusiam asmeniui ir ar yra įrodytas jo suinteresuotumas bylos baigtimi. Iš esmės suinteresuotumas bylos baigtimi gali būti laikomas pakankamai tiesioginiu tik tuo atveju, jeigu ši baigtis gali pakeisti prašymą leisti įstoti į bylą pateikusio asmens teisinę padėtį ( 82 ).

179. Komisija teigia, kad suinteresuotumas bylos baigtimi, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio antrą pastraipą, gali būti tik teisinis, bet ne ekonominis.

180. Freistaat Sachsen ir BMW teigia, kad pakanka ekonominio suinteresuotumo. Jos remiasi Nutartimi Ramondín, kurioje Teisingumo Teismas nusprendė, kad Comunidad Autónoma de La Rioja buvo suinteresuota ieškinio dėl sprendimo, kuriuo Komisija pripažino Territorio Histórico de Álava nustatytą pagalbos schemą nesuderinama, baigtimi. Toje nutartyje Teisingumo Teismo pirmininkas pažymėjo, kad Comunidad Autónoma de La Rioja ribojasi su Territorio Histórico de Álava ir kad įmonė Ramondín, veikusi La Riochoje nuo 1971 m., gavo naudą iš ginčijamos pagalbos schemos, kai persikėlė į Alavą ( 83 ).

181. Žinoma, kaip pažymi Komisija, šios išvados 178 punkte nurodytoje jurisprudencijoje reikalaujama asmens, prašančio leisti įstoti į bylą, teisinės padėties pasikeitimo arba jos pasikeitimo galimybės dėl atitinkamos bylos baigties.

182. Vis dėlto pagal jurisprudenciją šis reikalavimas taikomas tik „iš esmės“. Pažymiu, kad byloje Ramondín Comunidad Autónoma de La Rioja buvo laikoma suinteresuota bylos baigtimi, nes dėl pagalbos schemos kai kurios La Riochoje įsteigtos įmonės persikėlė kitur ir tai neigiamai paveikė La Riochoje pasilikusių įmonių konkurencinę padėtį. Šioje byloje dėl ginčijamo sprendimo Saksonijoje bus statoma nauja gamykla, o asmuo, prašantis leisti įstoti į bylą, yra būtent Freistaat Sachsen. Kalbama apie regioninę pagalbą, o asmuo, prašantis leisti įstoti į bylą, yra remiamas regionas, kurio ekonominį vystymąsi stiprina nagrinėjama pagalba. Mano nuomone, šioje situacijoje ekonominis suinteresuotumas gali būti laikomas pakankamai tiesioginiu. Šios bylos faktinės aplinkybės skiriasi nuo bylos Provincia di Ascoli Pisceno faktinių aplinkybių, kurioje Teisingumo Teismas nusprendė, kad Italijos regionas, kurio ekonomikos struktūra tariamai iš esmės priklausė nuo avalynės gamybos, nebuvo suinteresuotas ieškinio, kuriuo buvo prašoma panaikinti reglamentą, kuriuo tam tikrai Kinijos kilmės avalynei su batviršiais iš odos nustatomas antidempingo muitas, baigtimi ( 84 ).

183. Žinoma, kaip teigia Komisija, byloje Ramondín Comunidad Autónoma de La Rioja pateikė skundą Komisijai, o šioje byloje Freistaat Sachsen nepateikė skundo. Vis dėlto byloje Ramondín Teisingumo Teismas nesirėmė šia aplinkybe. Be to, pagal jurisprudenciją dalyvavimas administracinėje procedūroje ir skundo padavimas yra tarp veiksnių, galinčių rodyti suinteresuotumo bylos baigtimi buvimą ( 85 ). Iš to negalima daryti išvados, kad skundo padavimas yra būtinas, siekiant įrodyti šį suinteresuotumą.

184. Taigi priešpriešinio apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti.

b) Dėl priešpriešinio apeliacinio skundo antrojo pagrindo, susijusio su klaida kvalifikuojant faktines aplinkybes

185. Antrajame priešpriešinio apeliacinio skundo pagrinde Komisija teigia, kad jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad suinteresuotumas bylos baigtimi, kaip tai suprantama pagal jo Statuto 40 straipsnio pirmą pastraipą, gali būti ekonominis, Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad Freistaat Sachsen turėjo tokį suinteresuotumą. Kaip teigia Komisija, Freistaat Sachsen yra suinteresuota ieškinio dėl viso ginčijamo sprendimo panaikinimo baigtimi. Ji nėra suinteresuota ieškinio dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo baigtimi tiek, kiek juo buvo nuspręsta, kad 17 mln. EUR viršijanti pagalba yra nesuderinama su vidaus rinka.

186. Manau, kad antrasis priešpriešinio apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas. Mano nuomone, Freistaat Sachsen yra suinteresuota pasinaudoti ekonominiu pagalbos poveikiu, prilygstančiu sumai, tris kartus didesnei už sumą, kuri ginčijamu sprendimu pripažinta suderinama.

187. Taigi antrasis priešpriešinio apeliacinio skundo pagrindas turėtų būti atmestas kaip nepagrįstas.

c) Dėl priešpriešinio apeliacinio skundo trečiojo pagrindo, susijusio su įrodinėjimo pareigos taisyklių pažeidimu

188. Trečiajame apeliacinio skundo pagrinde Komisija teigia, kad, nepareikalavęs Freistaat Sachsen pateikti įrodymų, kad ji buvo suinteresuota bylos baigtimi, Bendrasis Teismas pažeidė taisyklę, pagal kurią paprastai asmuo, nurodantis faktines aplinkybes savo reikalavimui pagrįsti, turi pateikti faktinių šių aplinkybių įrodymų.

189. Pažymiu, kad 2015 m. gegužės 11 d. nutarties 19 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Freistaat Sachsen nurodė, jog dėl nagrinėjamos pagalbos būtų sukurta 800 darbo vietų, atsirastų sąveika su regiono automobilių pramone ir būtų skatinamas žinių perdavimas, be to, skatinamas ir inovacijų procesas. Tiesa yra tai, kad Freistaat Sachsen nepateikė įrodymų tokiems savo teiginiams pagrįsti. Vis dėlto tiesa ir tai, kad savo pastabose dėl prašymo leisti įstoti į bylą Komisija neginčijo šių faktinių teiginių ir kad Bendrasis Teismas 2015 m. gegužės 11 d. nutarties 20 punkte pažymėjo, kad jie nebuvo ginčijami. Mano nuomone, tokiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas nepažeidė įrodinėjimo pareigą reglamentuojančių taisyklių.

190. Taigi trečiasis priešpriešinio apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

191. Darau išvadą, kad priešpriešinis apeliacinis skundas turi būti atmestas.

VII. Dėl bylinėjimosi išlaidų

192. Pagal Procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, Teisingumo Teismas sprendžia bylinėjimosi išlaidų klausimą.

193. Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniam procesui pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi BMW pralaimėjo bylą, o Komisija prašė priteisti iš jos bylinėjimosi išlaidas, reikėtų nurodyti BMW padengti ne tik savo, bet ir Komisijos pagrindinėje byloje patirtas bylinėjimosi išlaidas. Procedūros reglamento 184 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad jeigu pirmojoje instancijoje įstojusi į bylą šalis dalyvauja procese, Teisingumo Teismas gali nuspręsti, kad ji padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Kadangi Freistaat Sachsen dalyvavo apeliacinėje byloje, ji turėtų padengti savo bylinėjimosi išlaidas pagrindinėje byloje.

194. Kalbant apie priešpriešinį apeliacinį skundą, pažymėtina: kadangi Komisija pralaimėjo bylą ir Freistaat Sachsen prašė padengti bylinėjimosi išlaidas, Komisijai reikėtų nurodyti padengti ne tik savo bylinėjimosi išlaidas, bet ir Freistaat Sachsen bylinėjimosi išlaidas, patirtas dėl priešpriešinio apeliacinio skundo. Kadangi BMW dalyvavo paduodant priešpriešinį apeliacinį skundą, ji turėtų padengti savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su šiuo skundu.

VIII. Išvada

195. Taigi manau, kad Teisingumo Teismas turėtų: – atmesti apeliacinį skundą, – atmesti priešpriešinį apeliacinį skundą, – nurodyti Bayerische Motoren Werke AG padengti savo ir Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas, susijusias su pagrindiniu apeliaciniu skundu, – nurodyti Freistaat Sachsen padengti savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su pagrindiniu apeliaciniu skundu, – nurodyti Europos Komisijai padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir Freistaat Sachsen bylinėjimosi išlaidas, susijusias su priešpriešiniu apeliaciniu skundu, – nurodyti Bayerische Motoren Werke AG padengti savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su priešpriešiniu apeliaciniu skundu.

( 1 ) Originalo kalba: anglų.

( 2 ) 2017 m. rugsėjo 12 d. Sprendimas Bayerische Motoren Werke / Komisija, T‑671/14, EU:T:2017:599 (toliau – skundžiamas sprendimas).

( 3 ) 2014 m. liepos 9 d. sprendimas dėl valstybės pagalbos SA.32009 (11/C) (ex 10/N), kurią Vokietija ketina skirti dideliam BMW AG investiciniam projektui Leipcige (OL L 113, 2016, p. 1).

( 4 ) 2015 m. gegužės 11 d. Nutartis Bayerische Motoren Werke / Komisija, T‑671/14, nepaskelbta Rink., EU:T:2015:322 (toliau – 2015 m. gegužės 11 d. nutartis).

( 5 ) OL L 214, 2008, p. 3.

( 6 ) Reikėtų patikslinti, kad buvo pranešta apie 49 mln. EUR pagalbą, o po to, kai Vokietija iš dalies pakeitė pranešimą, ši suma buvo sumažinta iki 48,125 mln. EUR (45257273 EUR diskontuota vertė) (žr. ginčijamo sprendimo 22 ir 189 konstatuojamąsias dalis).

( 7 ) BGBl. 2008 I, p. 2350. IZG buvo pritaikyta bendroji išimtis pagal X 167/2008 (OL C 280, 2009, p. 7).

( 8 ) OL C 54, 2006, p. 13. Pagal RPG 68 punktą Komisija privalo pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą formalią tyrimo procedūrą, jeigu, pirma, dideliam investiciniam projektui skirtos regioninės pagalbos suma „sudaro daugiau nei 75 % didžiausios pagalbos sumos, kuri galėtų būti suteikta investiciniam projektui, kurio reikalavimus atitinkančios išlaidos yra 100 mln. EUR“, taikant galiojančią regioninės pagalbos viršutinę ribą ir, antra, pagalbos gavėjo pardavimai sudaro daugiau kaip 25 % atitinkamo produkto arba pagalbos projekto sukurti gamybos pajėgumai sudaro daugiau kaip 5 % rinkos dydžio.

( 9 ) OL C 223, 2009, p. 3.

( 10 ) Dideli investiciniai projektai – tai projektai, kurių tinkamos finansuoti išlaidos viršija 50 mln. EUR (žr. RPG 60 punktą).

( 11 ) Žr. ginčijamo sprendimo 2–4 konstatuojamąsias dalis.

( 12 ) Kaip minėta, Komisija privalo pradėti formalią tyrimo procedūrą, jeigu yra viršijamos RPG 68 punkte nustatytos ribos (žr. šios išvados 8 išnašą). RPG 63 punkte nurodyta, kad Komisija „nustatys ir kitų kriterijų, į kuriuos ji atsižvelgs atlikdama vertinimą, [gaires], kurios tokiu atveju bus taikomos suderinamumui vertinti. Šias gaires Komisija priėmė kaip 2009 m. komunikatą (žr. šio komunikato 8 punktą).

( 13 ) Žr. 2009 m. komunikato 2 punktą.

( 14 ) Žr. 2009 m. komunikato 11–36 punktus.

( 15 ) Žr. 2009 m. komunikato 22 punktą ir ginčijamo sprendimo 173 konstatuojamąją dalį.

( 16 ) Žr. 2009 m. komunikato 33 punktą ir ginčijamo sprendimo 175 ir 189 punktus.

( 17 ) Žr. 2009 m. komunikato 37–51 punktus.

( 18 ) Išskirta mano.

( 19 ) 2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo Komisija / Italija ir Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, 57 punktas.

( 20 ) 2009 m. balandžio 30 d. Sprendimo Komisija / Italija ir Wam, C‑494/06 P, EU:C:2009:272, 58 punktas.

( 21 ) 2012 m. liepos 10 d. Sprendimo Smurfit Kappa Group / Komisija, T‑304/08, EU:T:2012:351, 94 punktas.

( 22 ) 2012 m. liepos 10 d. Sprendimo Smurfit Kappa Group / Komisija, T‑304/08, EU:T:2012:351, 95 punktas.

( 23 ) 2016 m. liepos 19 d. Sprendimo Kotnik ir kt., C‑526/14, EU:C:2016:570, 41 punktas.

( 24 ) 2016 m. kovo 8 d. Sprendimas Graikija / Komisija (C‑431/14 P, EU:C:2016:145, 72–75 punktai).

( 25 ) Žr. ginčijamo sprendimo 85 ir 175 konstatuojamąsias dalis.

( 26 ) Žr. ginčijamo sprendimo 1 konstatuojamąją dalį.

( 27 ) Žr. ginčijamo sprendimo 101 ir 176 konstatuojamąsias dalis.

( 28 ) 1999 m. kovo 22 d. Reglamentas, nustatantis išsamias Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).

( 29 ) Žr. šios išvados 33 punktą.

( 30 ) 1991 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Féderation nationale du commerce extérieur des produits alimentaires and Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, C‑354/90, EU:C:1991:440, 8–11 punktai; 2006 m. spalio 5 d. Sprendimo Transalpine Ölleitung in Österreich, C‑368/04, EU:C:2006:644, 36–38 punktai; 2013 m. lapkričio 21 d. Sprendimo Deutsche Lufthansa, C‑284/12, EU:C:2013:755, 27 ir 28 punktai ir 2019 m. sausio 23 d. Sprendimo Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C‑387/17, EU:C:2019:51, 54 ir 55 punktai.

( 31 ) Žr. 1998 m. gegužės 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 994/98 dėl Europos bendrijos steigimo sutarties 92 ir 93 straipsnių taikymo kai kurioms horizontalios valstybės pagalbos rūšims (OL L 142, 1998, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 312) (toliau – Įgaliojimų suteikimo reglamentas) 4 konstatuojamąją dalį. Įgaliojimų suteikimo reglamentas leidžia Komisijai priimti bendrosios išimties reglamentus, taikomus tam tikrų kategorijų pagalbai. BBIR buvo priimtas remiantis Įgaliojimų suteikimo reglamentu.

( 32 ) BBIR taikomas valstybės priemonėms, kurios yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį (žr. šio reglamento 2 straipsnio 1 dalį).

( 33 ) Kaip nurodyta BBIR 6 straipsnio 2 dalyje, apie dideliems investiciniams projektams suteiktą regioninę pagalbą Komisijai pranešama, jei bendra pagalbos suma iš visų šaltinių viršija 75 % didžiausios pagalbos sumos, kuri galėtų būti skirta investicijoms, kurių tinkamos finansuoti išlaidos yra 100 mln. EUR, taikant standartinę pagalbos sumos ribą, pagalbos suteikimo dieną nustatytą didelėms įmonėms patvirtintame regioninės pagalbos žemėlapyje. Neginčijama, kad nagrinėjamas pagalbos projektas yra didelis investicinis projektas, t. y. projektas, kurio tinkamos finansuoti išlaidos viršija 50 mln. EUR (žr. šios išvados 10 išnašą). Regioninės pagalbos riba Leipcigui, galiojusi tuo metu, kai pagalba buvo suteikta, buvo 30 % (žr. ginčijamo sprendimo 11 konstatuojamąją ir 2007–2013 m. Vokietijos regioninės pagalbos žemėlapį: OL C 295, 2006, p. 6). Taigi riba, kai apie pagalbą reikia pranešti, pagal BBIR 6 straipsnio 2 dalį buvo 22,5 mln. (75 % x 30 % x 100 mln. EUR) (žr. ginčijamo sprendimo 201 konstatuojamąją dalį ir skundžiamo sprendimo 182 punktą).

( 34 ) Žr. šios išvados 31 punktą.

( 35 ) Žr. Pasiūlymo dėl Tarybos reglamento (EB) dėl Europos bendrijos steigimo sutarties 92 ir 93 straipsnių taikymo kai kurioms horizontalios valstybės pagalbos rūšims, kurį Komisija pateikė 1997 m. liepos 15 d. (COM(97) 396 final) 3.2 skirsnį. Pagal jo 3.1 skirsnį, priėmus bendrosios išimties reglamentus, „Komisijos valstybės pagalbos kontrolė taptų veiksmingesnė, palengvinant Komisijos užduotį nagrinėti pranešimus apie pagalbos schemas ir atskirą pagalbą tais atvejais, kai Komisija gauna daug planų, apie kuriuos pranešta, suteikti arba pakeisti pagalbą, kurie yra suderinami su [vidaus] rinka, nes jie atitinka Komisijos nustatytus suderinamumo kriterijus“. Taip pat žr. Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę dėl pasiūlymo dėl Tarybos reglamento (EB) dėl EB sutarties 92 ir 93 straipsnių taikymo kai kurioms horizontalios valstybės pagalbos rūšims (OL C 129, 1998, p. 70).

( 36 ) 2009 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Diputación Foral de Álava ir kt. / Komisija, T‑30/01–T‑32/01 ir T‑86/02–T‑88/02, EU:T:2009:314, 260 punktas.

( 37 ) Reglamento Nr. 659/1999 10 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje numatyta, kad Komisija „nagrinėja“ kiekvieną skundą, jeigu jį paduoda suinteresuotoji šalis, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnio h punktą, užpildant to paties reglamento 20 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje nurodytą formą.

( 38 ) Žr. šios išvados 95 punktą.

( 39 ) Žr. I. Sinnaeve „Block Exemptions for State aid: More Scope for State Aid Control by Member States and Competitors“, Common Market Law Review, Volume 38 (2001), Issue 6, p. 1479 (p. 1495). Taip pat žr. Berghofer, M., „The General Block Exemption Regulation: A Giant on Feet of Clay“, European State Aid Law Quarterly, Volume 8 (2009), Issue 3, p. 323 (p. 328 ir 55 išnaša).

( 40 ) Žr. Komisijos pranešimo dėl nacionalinių teismų įgyvendinamos valstybės pagalbos teisės (toliau – Pranešimas dėl įgyvendinimo) (OL C 85, 2009, p. 1) 16 punktą.

( 41 ) Nuoroda į Tarybos patvirtinimą yra nuoroda į Tarybai pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą suteiktus įgaliojimus „išimtinėmis aplinkybėmis“ pripažinti valstybės priemonę suderinama su vidaus rinka.

( 42 ) Žr. BBIR 9 straipsnio 1 dalį ir III priedą.

( 43 ) Žr. 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 794/2004, įgyvendinančio Reglamentą (EB) Nr. 659/1999 (OL L 140, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 4 t., p. 3), I priede pateiktą formą.

( 44 ) Jeigu ji būtų įgyvendinta, ji turi būti laikoma „neteisėta pagalba“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio f punktą (generalinio advokato M. Wathelet išvados byloje Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2018:768, 107 punktas).

( 45 ) Žr. ginčijamo sprendimo 12 konstatuojamąją dalį.

( 46 ) BBIR 9 straipsnio 1 dalyje nurodyta santrauka buvo pateikta Komisijai, kuri ją paskelbė Oficialiajame leidinyje (Valstybių narių pranešama informacija apie valstybės pagalbą, teikiamą pagal Komisijos reglamentą (EB) Nr. 800/2008, skelbiantį tam tikrų rūšių pagalbą suderinamą su bendrąja rinka, taikant Sutarties 87 ir 88 straipsnius (Bendrasis bendrosios išimties reglamentas) (OL C 280, 2009, p. 5).

( 47 ) 2002 m. kovo 6 d. Sprendimo Diputación Foral de Álava ir kt. / Komisija, T‑127/99, T‑129/99 ir T‑148/99, EU:T:2002:59, 229 punktas.

( 48 ) 2011 m. liepos 21 d. Sprendimas Freistaat Sachsen ir Land Sachsen-Anhalt / Komisija, C‑459/10 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2011:515.

( 49 ) Sprendime Freistaat Sachsen taikytinas bendrosios išimties reglamentas buvo 2001 m. sausio 12 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 68/2001 dėl EB sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo pagalbai mokymui (OL L 10, 2001, p. 20; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 128).

( 50 ) Išskirta mano.

( 51 ) 2011 m. liepos 21 d. Sprendimo Freistaat Sachsen ir Land Sachsen-Anhalt / Komisija, C‑459/10 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2011:515, 31 punktas.

( 52 ) 2011 m. liepos 21 d. Sprendimo Freistaat Sachsen ir Land Sachsen-Anhalt / Komisija, C‑459/10 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2011:515, 33 punktas.

( 53 ) Išskirta mano.

( 54 ) Žr. šios išvados 153 punktą.

( 55 ) Pagal analogiją žr. 2000 m. spalio 12 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartį Comunidad Autónoma del País Vasco ir kt. / Taryba (C‑299/00 P(I), nepaskelbta Rink., EU:C:2000:566).

( 56 ) Iš tiesų Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirma pastraipa susijusi su apeliaciniais skundais, o ne priešpriešiniais apeliaciniais skundais. Vis dėlto, atsižvelgiant į tai, kad Statute nėra nuostatos, kuria būtų konkrečiai reglamentuojami priešpriešiniai apeliaciniai skundai, nesuprantu, kodėl nuostatos, kuriose reglamentuojami apeliaciniai skundai, neturėtų būti taikomos priešpriešiniams apeliaciniams skundams.

( 57 ) Bendrojo Teismo galutinis sprendimas, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnio pirmą pastraipą, yra sprendimas, kuriuo užbaigiama šiame teisme nagrinėjama byla. Mano nuomone, toliau nurodyti sprendimai turėtų būti laikomi galutiniais: sprendimas pripažinti ieškinį pagrįstu arba jį atmesti; sprendimas, kuriuo Bendrasis Teismas konstatuoja, kad nereikia priimti sprendimo (2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Arc