EB 43 straipsnis, skaitomas kartu su EB 48 straipsniu, turi būti aiškinamas kaip iš principo nedraudžiantis valstybės narės teisės aktų nuostatų, pagal kurias bendrovė rezidentė apmokestinama už išimtinę arba neatlygintiną lengvatą, jeigu ši ją suteikė kitoje valstybėje narėje įsteigtai bendrovei, su kuria pirmoji bendrovė yra tiesiogiai ar netiesiogiai susijusi tarpusavio priklausomybės ryšiais, nors už tokią lengvatą bendrovė rezidentė negali būti apmokestinama, jeigu ši lengvata buvo suteikta kitai bendrovei rezidentei, su kuria pirmoji bendrovė yra susijusi tokiais ryšiais.

Toks skirtingas mokestinis bendrovių rezidenčių vertinimas pagal išimtines arba neatlygintinas lengvatas gaunančių bendrovių buveinės vietą gali būti įsisteigimo laisvės apribojimas EB 43 straipsnio, skaitomo kartu su EB 48 straipsniu, prasme. Iš tiesų, bendrovė rezidentė dėl to gali atsisakyti kitoje valstybėje narėje įsigyti, įsteigti dukterinę bendrovę ar pratęsti jos veiklą arba įsigyti ar išlaikyti esminę toje valstybėje narėje įsteigtos bendrovės kapitalo dalį dėl mokesčių naštos, kuri užsienio elementą turinčioje situacijoje tenka suteikiant šiose nuostatose nurodytas lengvatas. Be to, šios nuostatos gali turėti ribojamąjį poveikį kitose valstybėse narėse įsteigtoms bendrovėms, nes bendrovė dėl to gali atsisakyti Belgijoje įsigyti, įsteigti dukterinę bendrovę ar pratęsti jos veiklą arba įsigyti ar išlaikyti esminę atitinkamoje valstybėje įsteigtos bendrovės kapitalo dalį dėl mokesčių naštos, kuri šioje valstybėje tenka suteikiant šiose nuostatose nurodytas lengvatas. Bet kuriuo atveju užsienio elementą turinčioje situacijoje išlieka dvigubo apmokestinimo rizika, nes už bendrovės rezidentės suteiktas ir į jos pelną įskaičiuotas išimtines ar neatlygintinas lengvatas gali būti apmokestinama lengvatą gavusi bendrovė jos įsisteigimo vietos valstybėje narėje.

Tačiau, atsižvelgiant į būtinybę išlaikyti subalansuotą apmokestinimo kompetencijos pasidalijimą tarp valstybių narių ir būtinybę užkirsti kelią mokesčių vengimui, tokiomis nuostatomis siekiama teisėtų, su Sutartimi suderinamų tikslų, grindžiamų privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais, ir jos tinkamos, kad būtų užtikrintas šių tikslų įgyvendinimas. Iš tiesų, leidus bendrovėms rezidentėms perkelti savo pelną išimtinių arba neatlygintinų lengvatų forma su jomis tarpusavio priklausomybės ryšiais susijusioms ir kitose valstybėse narėse įsteigtoms bendrovėms būtų pažeista subalansuotas kompetencijos pasidalijimas tarp valstybių narių. Tai pažeistų pačią apmokestinimo kompetencijos pasidalijimo tarp valstybių narių sistemą, nes dėl tarpusavio priklausomybės ryšiais susijusių bendrovių pasirinkimo išimtines ir neatlygintinas lengvatas suteikiančios bendrovės valstybė narė būtų priversta atsisakyti savo, kaip šios bendrovės rezidavimo valstybės, teisės apmokestinti pastarosios pajamas, prireikus leidžiant tai daryti lengvatą gaunančios bendrovės buveinės valstybei narei. Numatant, jog už išimtinę arba neatlygintiną lengvatą yra apmokestinama bendrovė rezidentė, suteikusi šią lengvatą kitoje valstybėje narėje įsteigtai bendrovei, atitinkama valstybė narė gali įgyvendinti kompetenciją mokesčių srityje jos teritorijoje vykdomos veiklos atžvilgiu.

Be to, leidžiant bendrovėms rezidentėms suteikti išimtines ir neatlygintinas lengvatas su jomis tarpusavio priklausomybės ryšiais susijusioms ir kitose valstybėse narėse įsteigtoms bendrovėms ir kartu nenumatant jokios mokesčių korekcinės priemonės kyla rizika, jog tarpusavio priklausomybės ryšiais susijusiose bendrovėse dirbtinių konstrukcijų būdu bus organizuojamas pajamų perkėlimas į bendroves, įsteigtas mažiausius mokesčio tarifus taikančiose valstybės narėse arba tose valstybėse narėse, kur šios pajamos neapmokestinamos.

Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar tokios nuostatos neviršija to, kas būtina visiems jose nurodytiems tikslams pasiekti. Be to, dar reikia patikrinti, ar tokios nuostatos neviršija to, kas būtina visiems siekiamiems tikslams įgyvendinti. Šiuo atžvilgiu nacionalinės teisės aktai, grindžiami objektyvių ir patikrintinų veiksnių vertinimu, skirtu nustatyti, ar sandoris yra vien dirbtinė konstrukcija, sudaryta tik mokesčių tikslais, turi būti laikomi neviršijančiais to, kas būtina, kad būtų pasiekti tikslai, susiję su būtinybe bendrai užtikrinti subalansuotą apmokestinimo kompetencijos pasidalijimą tarp valstybių narių ir užkirsti kelią mokesčių vengimui, jeigu, pirma, kiekvienu atveju, kai esama įtarimų, jog sandoris peržengia tai, ką atitinkamos bendrovės būtų sutarusios ištiestosios rankos principą atitinkančiomis sąlygomis, mokesčių mokėtojui suteikiama galimybė, netaikant pernelyg sudėtingų administracinių suvaržymų, pateikti įrodymų apie galimas komercines priežastis, dėl kurių šis sandoris buvo sudarytas. Antra, kai patikrinus tokius įrodymus padaroma išvada, jog nagrinėjamas sandoris peržengia tai, ką atitinkamos bendrovės būtų sutarusios ištiestosios rankos principą atitinkančiomis sąlygomis, mokesčių korekcinė priemonė turi būti taikoma tik tai daliai, kuri viršija tai, ką bendrovės būtų sutarusios, jeigu nebūtų susijusios tarpusavio priklausomybės ryšiais. Tokiomis aplinkybėmis su sąlyga, kad nacionalinis teismas patikrins pastaruosius du aspektus, susijusius su nacionalinės teisės aiškinimu ir taikymu, tokios nacionalinės nuostatos yra proporcingos visiems jomis siekiamiems tikslams.

(žr. 44, 45, 53, 55, 63, 64, 67, 69–72, 75 bei 76 punktus ir rezoliucinę dalį)