ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 370/19

2011 m. rugsėjo 17 d.Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Olaitan Ajoke Alarape, Olukayode Azeez Tijani prieš Secretary of State for the Home Department

(Byla C-529/11)

2011/C 370/31

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) London

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantai: Olaitan Ajoke Alarape, Olukayode Azeez Tijani

Kita apeliacinio proceso šalis: Secretary of State for the Home Department

Prejudiciniai klausimai

1. Ar tam, kad vienas iš tėvų turėtų vaiką faktiškai prižiūrinčio vieno iš tėvų statusą ir galėtų įgyti išvestinę teisę gyventi šalyje, susijusią su tuo faktu, kad vyresnis negu 21 metų vaikas naudojasi teise į mokslą pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį (žr. šiuo metu galiojantį Reglamento (ES) Nr. 492/2011 (1) 10 straipsnį), būtina, kad toks vaikas i) būtų išlaikomas tokio vieno iš tėvų; ii) gyventų su tokiu vienu iš tėvų; ir iii) gautų emocinę paramą iš tokio vieno iš tėvų?

2. Jeigu tam, kad galėtų pasinaudoti tokia išvestine teise gyventi šalyje, vienas iš tėvų neprivalo įrodyti, kad yra visos trys pirma nurodytos aplinkybės; ar pakanka įrodyti, kad tėra viena arba dvi iš šių aplinkybių?

3. Ar kalbant apie pirma nurodytą ii aplinkybę gali būti laikoma, kad pilnametis studijuojantis vaikas tebegyvena su vienu iš tėvų (tėvais), net jeigu toks vaikas negyvena namuose studijų laikotarpiu (išskyrus atostogas ir kai kuriuos savaitgalius)?

4. Ar kalbant apie pirma nurodytą iii aplinkybę būtina, kad vieno iš tėvų teikiama emocinė parama atitiktų tam tikrus kriterijus (t. y., fizinio arba kitokio artumo), ar pakanka, kad tokią paramą sudarytų įprastinis vieno iš tėvų ir pilnamečio vaiko emocinis ryšys?

5. Jeigu asmuo turėjo teisę gyventi ES pagal Reglamento Nr. 1612/68 12 straipsnį (žr. šiuo metu galiojantį Reglamento (ES) Nr. 492/2011 10 straipsnį) nepertraukiamą ilgesnį nei penkerių metų laikotarpį, ar į tokį gyvenimą turi būti atsižvelgiama sprendžiant, ar asmuo gali įgyti teisę nuolat gyventi šalyje pagal Direktyvos 2004/38/EB (2) (Piliečių direktyvos) IV skyrių „Nuolatinio gyvenimo šalyje teisė“ ir gauti leidimo gyventi šalyje kortelę pagal šios direktyvos 19 straipsnį?

(1) 2011 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 492/2011 dėl laisvo darbuotojų judėjimo Sąjungoje (OL L 141, p. 1)

(2) 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46)
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 130/12

2011 m. vasario 18 d.Frucona Košice a.s. pateiktas apeliacinis skundas dėl 2010 m. gruodžio 7 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) priimto sprendimo byloje T-11/07 Frucona Košice a.s. prieš Europos Komisiją, St. Nicolaus-trade a.s.

(Byla C-73/11)

2011/C 130/22

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Frucona Košice a.s., atstovaujama QC P. Lasok, baristerio J. Holmes, baristerio B. Hartnett, advokato O. Geiss

Kitos proceso šalys: Europos Komisija, St. Nicolaus-trade a.s.

Apeliantės reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

1. panaikinti 2010 m. gruodžio 7 d. Bendrojo Teismo sprendimą byloje T-11/07 tiek, kiek jis susijęs su ketvirtuoju ir šeštuoju apeliantės ieškinio Bendrajam Teismui pagrindais;

2. pripažinti šiuos pagrindus pagrįstais;

3. grąžinti bylą Bendrajam Teismui, kad jis galėtų nuspręsti dėl penktojo, šeštojo, septintojo, aštuntojo ir devintojo apeliantės ieškinio pagrindų tiek, kiek jie susiję su mokesčių išieškojimo procedūra; ir

4. priteisti iš Komisijos apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Grįsdama skundą apeliantė nurodo šiuos du pagrindus.

1. Pirmasis pagrindas: Bendrasis Teismas nepatikrino, ar Komisija privataus kreditoriaus kriterijų taikė pagal teisingas teisės taisykles.

2. Antrasis pagrindas: kalbant apie privataus kreditoriaus kriterijaus taikymą, Bendrasis Teismas neleistinai siekė savo motyvus pakeisti Komisijos motyvais ir (arba) turimus įrodymus dėl šio kriterijaus vertino akivaizdžiai neteisingai, taip iškreipdamas tikrąją įrodymų prasmę.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 89/10

2010 m. gruodžio 24 d.High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Co. Ltd, International Air Transport Association, The Queen prieš Civil Aviation Authority

(Byla C-629/10)

2011/C 89/18

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovės: TUI Travel plc, British Airways plc, easyJet Airline Co. Ltd, International Air Transport Association, The Queen

Atsakovė: Civil Aviation Authority

Prejudiciniai klausimai

1. Ar Reglamento (EB) Nr. 261/2004 (1) 5-7 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad juose reikalaujama 7 straipsnyje numatytą kompensaciją išmokėti keleiviams, kurių skrydžiai atidedami 6 straipsnyje pavartota šio žodžio prasme, ir jei taip, kokiomis aplinkybėmis?

2. Jei į 1 klausimą atsakyta neigiamai, ar Reglamento (EB) Nr. 261/2004 5–7 straipsniai visiškai ar iš dalies negalioja dėl vienodo požiūrio principo pažeidimo?

3. Jei į 2 klausimą atsakyta teigiamai, ar Reglamento (EB) Nr. 261/2004 5–7 straipsniai visiškai ar iš dalies negalioja dėl: a) prieštaravimo Monrealio konvencijai, b) proporcingumo principo pažeidimo ir (ar) c) teisinio saugumo principo pažeidimo?

4. Jei į 1 klausimą atsakyta teigiamai, o į 3 klausimą — neigiamai, kaip ir ar iš viso apriboti Teisingumo Teismo sprendimo šioje byloje galiojimą laike?

5. Jei į 1 klausimą atsakyta neigiamai, kaip Sprendimas Sturgeon ir ar iš viso jis turi galioti nuo 2009 m. lapkričio 19 d. iki Teisingumo Teismo sprendimo šioje byloje dienos?

(1) 2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 261/2004, nustatantis bendras kompensavimo ir pagalbos keleiviams taisykles atsisakymo vežti ir skrydžių atšaukimo arba atidėjimo ilgam laikui atveju, panaikinantis Reglamentą (EEB) Nr. 295/91 (tekstas svarbus EEE) (OL L 46, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 8 t., p. 10)
—

pripažinti, kad pirmojoje instancijoje pateiktas ieškinys, dėl kurio priimta skundžiama nutartis, visas be jokių išimčių yra priimtinas; be to,
C 161/28

2010 m. balandžio 7 d.High Court of Ireland (Airija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Phonographic Performance (Ireland) Ltd prieš Airiją ir The Attorney General

(Byla C-162/10)

(2010/C 161/36)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Ireland

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Phonographic Performance (Ireland) Ltd

Atsakovai: Airija ir the Attorney General

Prejudiciniai klausimai

i) ar viešbutį eksploatuojantis asmuo, kuris klientų kambariuose teikia naudotis televizorius ir (arba) radijo imtuvus, į kuriuos jis siunčia transliavimo signalą, yra „naudotojas“, atliekantis fonogramos, kuri gali būti leidžiama transliuojant, „viešą paskelbimą“2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos kodifikuotos direktyva 2006/115/EB (1) 8 straipsnio 2 dalies prasme?

ii) į pirmąjį klausimą atsakius teigiamai, ar pagal Direktyvos 2006/115/EB 8 straipsnio 2 dalį valstybės narės privalo be teisingo atlyginimo, kurį moka fonogramą transliuojantis transliuotojas, dar suteikti ir teisę į teisingą atlyginimą, kurį turėtų mokėti viešbutį eksploatuojantis asmuo?

iii) į pirmąjį klausimą atsakius teigiamai, ar pagal Direktyvos 2006/115/EB 10 straipsnį valstybės narės gali atleisti viešbučius eksploatuojančių asmenis nuo pareigos mokėti „vieningą teisingą atlyginimą“ dėl to, kad naudojimas yra asmeninis 10 straipsnio 1 dalies a punkto prasme?

iv) ar viešbutį eksploatuojantis asmuo, kuris kliento kambaryje teikia naudotis aparatą (kitokį nei televizorius ar radijas) ir fonogramų fizine ar skaitmenine laikmena, kurios gali būti leidžiamos ar išgirstos per tokį aparatą, yra „naudotojas“, atliekantis fonogramų „viešą paskelbimą“ Direktyvos 2006/115/EB 8 straipsnio 2 dalies prasme?

v) į ketvirtąjį klausimą atsakius teigiamai, ar pagal Direktyvos 2006/115/EB 10 straipsnį valstybės narės gali atleisti viešbučius eksploatuojančius asmenis nuo pareigos mokėti „vieningą teisingą atlyginimą“ dėl to, kad naudojimas yra asmeninis 10 straipsnio 1 dalies a punkto prasme?

(1) 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/115/EB dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityje (kodifikuota redakcija) (OL L 376, p. 28).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 113/18

2010 m. vasario 2 d.Agencja Wydawniczą Technopol sp. z o.o. pateiktas apeliacinis skundas dėl 2009 m. lapkričio 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo sujungtose bylose T-200/07–T-202/07 Agencja Wydawnicza Technopol prieš VRDT (222)

(Byla C-55/10 P)

2010/C 113/28

Proceso kalba: lenkų

Šalys

Apeliantė: Agencja Wydawniczą Technopol sp. z o.o., atstovaujama D. Rzążewska

Kita proceso šalis: Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)

Apeliantės reikalavimai

— panaikinti 2009 m. lapkričio 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą sujungtose bylose T-200/07–T-202/07;

— grąžinti bylą nagrinėti Bendrajam Teismui;

— priteisti iš VRDT bylinėjimosi Teisingumo Teisme išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliantė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė Prekių ženklų reglamento (1) 7 straipsnio 1 dalies c punktą, nes taikydamas klaidingus teisės kriterijus nusprendė, kad apeliantės prekių ženklų negalima įregistruoti.

Be to, apeliantės teigimu, Pirmosios instancijos teismas pažeidė Prekių ženklų reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktą, ar šio reglamento 76 straipsnį, ar abi šias nuostatas, tinkamai neatsižvelgęs į Tarnybos praktiką dėl žymenų, sudarytų iš skaitmenų ar žyminčių leidinio turinį, registravimo.

(1) 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146), pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (Kodifikuota redakcija) (OL L 78, 2009 3 24, p. 1)
5.

Apeliantės nuomone, Pirmosios instancijos teismo argumentai dėl Teisės tarnybos nuomonių prieštarauja Teisingumo Teismo sprendimui byloje Turco. Nors ši byla nesusijusi su teisės aktų leidyba, nagrinėjamu atveju akivaizdžiai turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į nuomonių turinį. Tai, kad gali būti suabejota ankstesnio sprendimo teisėtumu, nėra priežastis šio dokumento neatskleisti, o kaip tik priešingai. Dėl trūkstamos informacijos savaime gali kilti abejonių dėl tam tikro sprendimo ir viso sprendimo priėmimo proceso teisėtumo. Šių abejonių būtų galima išvengti, jei Komisija sprendime aiškiai nurodytų priežastis, dėl kurių ji pasirinko tokį sprendimą, kurio jos Teisės tarnybos nepatarė rinktis. Teiginys, kad Teisės tarnyba susilaikys ir atsargiai rengs dokumentus, nėra pagrįstas kaip ir Pirmosios instancijos teismo argumentai dėl kitų dokumentų. Be to, apeliantė mano, kad argumentas, jog Teisės tarnybai būtų sudėtinga Bendrijos teisme ginti kitokią poziciją, nurodytas per daug bendrais terminais, kad būtų galima nustatyti realiai numanomą, o ne hipotetinę, šio pavojaus riziką.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 327/9

2008 m. rugsėjo 17 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Bendrijų Komisija prieš Austrijos Respubliką

(Byla C-401/08)

(2008/C 327/15)

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Ieškovė: Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama B. Schima, A. Sipos

Atsakovė: Austrijos Respublika

Ieškovės reikalavimai

— Pripažinti, kad kompetentingoms Austrijos institucijos neparengus išorės avarinių planų visiems 1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos direktyvos 96/82/EB dėl didelių, su pavojingomis medžiagomis susijusių avarijų pavojaus kontrolės (1) 9 straipsnyje numatytiems objektams, Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 11 straipsnio 1 dalies c punktą.

— Priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Direktyvos 96/82/EB 11 straipsnio 1 dalies c punkte reikalaujama, kad visų objektų, kuriems taikomas 9 straipsnis, atžvilgiu valstybės narės užtikrintų, kad šiam tikslui skirtos institucijos sudarys išorės avarinį planą ir jame numatys, kokių priemonių reikia imtis už objekto ribų. Šie avariniai planai turėtų ne tik nustatyti padarinių likvidavimo priemones objekto teritorijoje bei už jos ribų, bet ir informuoti visuomenę apie avariją ir apie tai, kaip būtina elgtis. Be to, į išorės avarinius planus, pavyzdžiui, turėtų būti įtraukta informacija kitų valstybių narių avarinėms tarnyboms apie stambias avarijas, kurių pasekmės gali peržengti valstybių sienas.

Šiuo ieškiniu prašoma pripažinti, kad neparengusi išorės avarinių planų visiems Direktyvos 96/82/EB 9 straipsnyje numatytiems objektams, Austrijos Respublika pažeidė šios direktyvos 11 straipsnio 1 dalies c punktą.

(1) OL 1997, L 10, p. 13 (Specialusis leidimas lietuvių kalba, 5 skyrius, 2 tomas, p. 410).
2)

Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, kai nacionalinėje teisės sistemoje iki įsigaliojant Direktyvai 1999/70/EB jau egzistavo lygiavertės normos bendrojo susitarimo 5 punkto 1 dalies prasme, kaip pagrindinėje byloje aptariama Įstatymo Nr. 2112/1920 8 straipsnio 3 dalis, ar įstatyminės nuostatos, tokios kaip pagrindinėje byloje aptariamas Prezidento dekreto Nr. 164/2004 11 straipsnis, priėmimas, remiantis šio bendrojo susitarimo taikymu, yra draudžiamas bendros pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų apsaugos nacionalinėje teisės sistemoje sumažinimas bendrojo susitarimo 8 punkto 1 ir 3 dalių prasme, kai: a) minėta įstatyminė norma, skirta taikyti bendrąjį susitarimą, priimta pasibaigus Direktyvos 1999/70/EB perkėlimo terminui, tačiau į jos rationae temporis taikymo sritį patenka tik terminuotos darbo sutartys ar santykiai, buvę jos įsigaliojimo momentu ar baigę galioti iki nustatyto laiko prieš jai įsigaliojant, bet pasibaigus direktyvos perkėlimo terminui, nors ankstesnių lygiaverčių normų taikymo sritis nėra apribota laike ir apima visas terminuotas darbo sutartis, kurios buvo sudarytos, galiojo ar baigė galioti Direktyvos 1999/70/EB įsigaliojimo momentu ir pasibaigus jos perkėlimo terminui; b) kai į aptariamos teisinės priemonės, skirtos taikyti bendrąjį susitarimą, taikymo sritį patenka tik terminuotos darbo sutartys ar santykiai, kurie, tam, kad būti laikomi nustatytais paeiliui minėtos priemonės tikslais, turi atitikti šias kumuliacines sąlygas: i) kad tarp jų būtų praėjęs ne ilgesnis kaip 3 mėnesių laikotarpis ir, be to, ii) kad jų bendra galiojimo trukmė būtų bent jau 24 mėnesiai iki šiai priemonei įsigaliojant, neatsižvelgiant į tai, kiek kartų jos buvo atnaujintos, arba bendra įdarbinimo trukmė yra bent 18 mėnesių per 24 mėnesius, skaičiuojamus nuo pradinės sutarties sudarymo, jei jos buvo atnaujintos bent 3 kartus po to, kai buvo sudaryta pradinė darbo sutartis, nors ankstesnės lygiavertės normos nenumato šių sąlygų, o apima visas terminuotas (paeiliui sudaromas) darbo sutartis, nesvarbu, kokia minimali įdarbinimo trukmė ar kiek kartų sutartys atnaujintos; c) aptariama teisinė priemonė, skirta taikyti bendrąjį susitarimą, kaip teisinę pasekmę pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų apsaugai ir piktnaudžiavimo prevencijai bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas darbo sutartis prasme numato terminuotų darbo sutarčių pripažinimą neterminuotomis darbo sutartimis ateityje (ex nunc), nors ankstesnės lygiavertės priemonės numato terminuotas darbo sutartis pripažinti neterminuotomis darbo sutartimis nuo jų sudarymo momento (ex tunc)?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 51/36

2007 m. gruodžio 17 d.High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated prieš Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

(Byla C-558/07)

(2008/C 51/60)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Justice (Queen's Bench Division) Administrative Court

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovai: S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Limited, Hercules Incorporated

Atsakovas: Secretary of State for Environment, Food and Rural Affairs

Prejudiciniai klausimai

1. Atsižvelgiant į tai, kad REACH reglamento (1) II antraštinės dalies reikalavimai, susiję su registravimu, polimerams netaikomi vadovaujantis šio reglamento 2 straipsnio 9 dalimi, ar 6 straipsnio 3 dalies nuoroda į „monomerą (-us)“ reiškia: a) reagavusius monomerus, tai yra monomerus, kurie sureagavo tarpusavyje taip, kad yra neatskiriami nuo polimero, kuriam priklauso; b) nereagavusius monomerus, tai yra monomerus, kurie liko po polimerizacijos ir užsibaigus reakcijai išsaugo savo cheminę tapatybę ir savybes, kurios skiriasi polimero; ar c) tiek reagavusius monomerus, tiek nereagavusius monomerus?

2. Jei į pirmą klausimą atsakoma, kaip nurodyta a arba c punktuose, ar 6 straipsnio 3 dalies taikymas polimerų gamintojams arba importuotojams nėra neteisėtas dėl to, kad šie reikalavimai yra neracionalūs, diskriminuojantys arba neproporcingi?

(1) 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiantis Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiantis Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinantis Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 22/34

2007 m. lapkričio 22 d.High Court of Justice (Chancery Division) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Afton Chemical Limited prieš The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

(Byla C-517/07)

(2008/C 22/61)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Justice (Chancery Division)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Afton Chemical Limited

Atsakovai: The Commissioners of Her Majesty's Revenue & Customs

Prejudiciniai klausimai

1. Ar nagrinėjami degalų priedai, kurie neskirti naudoti, nėra parduodami arba naudojami kaip variklių degalai, bet kurie dedami į variklių degalus ne tam, kad tiektų energiją degalus naudojančiai transporto priemonei, apmokestinami pagal Direktyvos 92/81/EB 2 straipsnio 3 dalį?

2. Jei atsakymas į pirmą klausimą yra teigiamas, ar tokie priedai atleidžiami nuo mokesčio pagal Direktyvos 92/81/EB (1) 8 straipsnio 1 dalį?

3. Ar nagrinėjami degalų priedai, kurie neskirti naudoti, nėra parduodami arba naudojami kaip variklių degalai, bet kurie dedami į variklių degalus ne tam, kad tiektų energiją degalus naudojančiai transporto priemonei, apmokestinami pagal Direktyvos 2003/96/EB (2) 2 straipsnio 3 dalį?

4. Jei atsakymas į trečią klausimą yra teigiamas, ar remiantis Direktyvos 2003/96/EB 4 straipsnio b punktu tokie priedai nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį?

5. Ar mokestį, kurį Jungtinė Karalystė taiko minėtiems degalų priedams, draudžia Bendrijos teisė ir ypač Direktyvos 92/12/EEB (3) 3 straipsnis?

(1) OL L 316, p. 12.

(2) OL L 283, p. 51.

(3) OL L 76, p. 1.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 22/27

2007 m. lapkričio 16 d.Philip Morris Products SA pateiktas apeliacinis skundas dėl 2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo (antroji kolegija) priimto sprendimo byloje T-140/06 Philip Morris Products prieš VRDT

(Byla C-497/07 P)

(2008/C 22/52)

Proceso kalba: prancūzų

Šalys

Ieškovė: Philip Morris Products SA, atstovaujama advokatų T. van Innis ir C. S. Moreau

Kita proceso šalis: Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)

Ieškovės reikalavimai

— Panaikinti ginčijamą sprendimą.

— Priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Savo apeliaciniame skunde apeliantė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (1) 4 straipsnį ir 7 straipsnio 1 dalies b punktą. Pirmuoju kaltinimu ji kaltina Pirmosios instancijos teismą savo įvertinimą grindus neigiama nuomone apie tą prekių ženklo rūšį, kuriai priklauso prašomas įregistruoti prekės ženklas. Nuspręsdamas, kad vartotojai neturi įpročio daryti prielaidą dėl prekių kilmės atsižvelgdami į jų ar jų pakuotės formą, Pirmosios instancijos teismas ėmėsi konstatuoti faktus neturėdamas jokio mokslinio pagrindo ir iškraipė žmogui būdingą bendrą ženklų ir konkrečiai formos supratimą.

Apeliantė Pirmosios instancijos teismą taip pat kaltina atlikus klaidingą teisinį vertinimą to, kaip prekės ženklą supranta suinteresuotoji visuomenė. Ši klaida buvo padaryta dėl to, kad Pirmosios instancijos teismas, pirma, prekės ženklo naudojimą įsivaizdavo tik jį vaizduojant ant cigarečių pakelio tuo tarpu kai tam tikros prekės pakuotės forma visuomenei gali būti pristatyta daugeliu kitų būdų, pavyzdžiui, reklaminėje medžiagoje naudojant jos grafinį ar trimatį atvaizdą. Antra, vertinimo klaida buvo padaryta ir dėl to, kad Pirmosios instancijos teismas prekės ženklo sąvoką susiaurino iki tos jo dalies, kurią suvokia potencialus pirkėjas prieš pat ją pirkdamas, nors prekės ženklu suinteresuotąją visuomenę sudaro visi tie, kurie gali su juo susidurti jį įprastai naudojant, kas gali apimti ir produkto reklamą prieš jį įsigyjant, o taip pat produkto naudojimą ar vartojimą jau jį įsigijus.

Trečia, paskutiniu kaltinimu apeliantė teigia, kad ginčijamo sprendimo motyvai buvo prieštaringi.

(1) OL 1994, L 11, p. 1.
329

Be to, toks numatyto sudaryti susitarimo sudarymo akto padalijimas į du ar daugiau sprendimų gali prieštarauti tiek šios nuomonės 285–287 punktuose primintai jurisprudencijai, tiek ESS 13 straipsnio 2 daliai, pagal kurią institucijos turi veikti, be kita ko, laikydamosi Sutartyse nustatytų procedūrų, sąlygų ir tikslų, ir šios nuomonės 232 punkte primintai jurisprudencijai, pagal kurią taisyklės, susijusios su Sąjungos institucijų valios formavimu, yra įtvirtintos Sutartyse ir jų negali nustatyti nei valstybės narės, nei pačios institucijos.