29.

Romos Tribunale civile1989 m. sausio 27 d. Sprendime pripažino: „Galiausiai Reglamentas <…> Nr. 2499/82 suteikia teisę gauti pagalbą su sąlyga, kad laikomasi griežtai nustatytų terminų ir sąlygų, nes dėl šių terminų ir sąlygų nesilaikymo yra iš dalies arba visiškai susigrąžinama iš anksto išmokėta pagalba. Pagal Italijos Respublikos pasirinktą procedūrą (Reglamento Nr. 2499/82 9 straipsnyje numatyta procedūra) distiliuotojai yra pagalbos gavėjai, o vyno gamintojai ir vynuogių augintojai yra jos paskutinės eilės gavėjai. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad ginčijamą reglamentą yra lengva aiškinti ir kad nėra būtina pateikti Teisingumo Teismui prejudicinio klausimo. <…> Dėl santykių tarp Assedile ir AIMA (Assedile išduoto užstato poliso) bendrų draudimo sąlygų 2 straipsnyje numatyta, kad Assedile užtikrina AIMA apdraustos sumos dydžio (t. y. 1169040262 ITL (603759 EUR) sumų, kurias jai gali būti skolinga susitariančioji šalis (DAI), grąžinimą, visiškai ar iš dalies padengdama AIMA sumokėtą avansą tuo atveju, jeigu būtų nustatyta, jog nėra teisės gauti ypatingos pagalbos viso ar dalies kiekio, nurodyto išankstinio mokėjimo prašyme arba distiliavimo sutartyje, distiliavimui. 3 straipsnyje numatyta, kad AIMA turi pateikti prašymą DAI dėl neteisėtai gautos sumos grąžinimo, kuri turi sumokėti reikalaujamą sumą per penkiolika dienų. Jeigu per šį terminą prašymas nepatenkinamas, AIMA gali reikalauti, kad šią sumą sumokėtų bendrovė (Assedile), kuri turi atlikti šį mokėjimą per penkiolikos dienų terminą nuo prašymo gavimo ir negali remtis jokia išimtimi. Pagal 4 straipsnį bendrovė (Assedile), neviršydama išmokėtos sumos, perima visas AIMA teises, pagrindus ir veiksmus prieš sutarties šalį ir jos teisių perėmėjus. Minėtos sutarties sąlygos yra lengvai suprantamos ir jas paprasta išaiškinti: konkrečiai kalbant, yra pripažįstama, kad garantija suteikta AIMA, o ne kitiems asmenims, pavyzdžiui, gamintojams, ir kad todėl jie neturi jokių teisių į Assedile garantuotą sumą. Taip pat negalėjimas dėl užstato remtis prieš gavėją išimtimis aiškiai matyti iš 3 straipsnio formuluotės, kuri numato bendrovės (Assedile) pareigą mokėti per penkiolikos dienų terminą nuo gavėjo, kuriam nesumokėta, prašymo sumokėti gavimo. Net pripažįstant, kad prieš kompensuojant iš užstato būtina įrodyti, jog neegzistuoja (visiškai ar iš dalies) teisė gauti pagalbą distiliavimui, akivaizdu, kad ši teisė yra prarasta, nes ieškovė DAI nesilaikė Bendrijos reglamente numatytų terminų ir sąlygų. Iš tiesų įrodyta, kad ieškovė, t. y. distiliavimo gamykla, neįvykdė trijų skirtingų rūšių įsipareigojimų: 1) nesumokėjo (kaip tai matyti iš sumokėjimo įrodymų nebuvimo dokumentuose) minimalios kainos gamintojams, išskyrus 110795870 ITL (t. y. 57221 EUR); 2) neišmokėjo pagalbos gamintojams per devyniasdešimties dienų terminą nuo vyno pristatymo į distiliavimo gamyklą (terminas pasibaigė 1983 m. birželio mėn.) ir, kad ir kaip būtų, 3) iki 1984 m. birželio 1 d. nepateikė įrodymo, kad ji atliko mokėjimus. Tokių nesumokėjimų galima sankcija – viso užstato negrąžinimas. Be to, teismas negali priimti distiliavimo gamyklos pateiktų argumentų, kuriais ji teisinasi dėl neatliktų mokėjimų (negalėjimas sumokėti dėl jai taikomo kontroliuojamo administravimo ir kreditorių lygybės principo laikymosi), nes terminai atlikti šiuos mokėjimus (1983 m. birželio mėn.) ir sugrąžinti pagalbą (1983 m. liepos mėn.) pasibaigė iki nusprendžiant prašyti jai taikyti kontroliuojamą administravimą (1983 m. spalio mėn.). <…> Todėl pagal minėtas Bendrijos nuostatas AIMA turi būti sugrąžinta suma, atitinkanti 110 % avansu išmokėtą pagalbą, atėmus pagalbą, kurios faktinis sumokėjimas buvo įrodytas, t. y. 1047084185 ITL (540774 EUR (visa sutarčių suma, kurios sumokėjimo įrodymas nebuvo pateiktas, padidinta 10 %, t. y. 1046277980 ITL (540357 EUR), prie kurios pridedamas skirtumas tarp pagalbos, kurios išmokėjimo įrodymas buvo pateiktas, ir išmokėtos avansu pagalbos, t. y. 806205 ITL (416 EUR)). Atkreiptinas dėmesys, kad DAI niekada neginčijo šių sumų: nors tvirtindama, jog išmokėjo gamintojams apie pusę gautos pagalbos, ji niekada nesirėmė, nei a fortiori įrodė, kad ji išmokėjo šią pagalbą per Reglamente Nr. 2499/82 numatytą terminą. <…> Pažymėtina, kad ieškovė, t. y. distiliavimo gamykla, neturėtų skųstis dėl to, kad kooperatiniai vyno rūsiai, pateikę savo produkciją, susiduria su sunkumais patenkinti savo skolinius reikalavimus, nes ji pati pateko į nevykdymo situaciją, tuoj pat po Bendrijos pagalbos, skirtos išmokėti gamintojams, gavimo imdamasi bankroto procedūros. Kooperatiniai vyno rūsiai, kaip ir laiduotojas, jei jis nusprendžia perimti jų reikalavimo teises, gali gauti savo skolinių reikalavimų patenkinimą per bankroto procedūrą kartu su kitais kreditoriais ir laikantis kreditorių lygybės principo.“