GENERALINĖS ADVOKATĖS

JULIANE KOKOTT IŠVADA,

pateikta 2007 m. gegužės 22 d. ( 1 )

Byla C-403/05

Europos Parlamentas

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Ieškinys dėl panaikinimo — Komisijos sprendimas, patvirtinantis Filipinų sienų saugumo projektą — Reglamento (EEB) Nr. 443/92 pagrindu priimtas sprendimas — Komisijos įgyvendinimo įgaliojimai — Ribos“

I — Įžanga

1. Šioje byloje pateiktu ieškiniu Parlamentas prašo panaikinti Komisijos sprendimą ASIA/2004/016-924, kuriuo patvirtintas su Filipinų sienų saugumu susijęs projektas (Philippine Border Management Project) ir kurio finansavimui nuspręsta skirti lėšų iš Europos Bendrijų biudžeto eilutės Nr. 19 10 02 (toliau – ginčijamas sprendimas). Šį sprendimą Komisija priėmė įgyvendindama 1992 m. vasario 25 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 443/92 dėl finansinės ir techninės pagalbos ir ekonominio bendradarbiavimo su besivystančiomis Azijos ir Lotynų Amerikos šalimis ( 2 ) (toliau – Reglamentas Nr. 443/92).

2. Parlamentas mano, jog priimdama ginčijamą sprendimą Komisija viršijo jai suteiktus įgyvendinimo įgaliojimus. Ginčijamo sprendimo tikslas yra kova su terorizmu ir tarptautiniu nusikalstamumu ir jis nėra susijęs su pagalba Reglamento Nr. 443/92 prasme.

II — Teisės aktai

A — Reglamentas Nr. 443/92

3. Reglamentas Nr. 443/92 skirtas bendradarbiavimui su tomis besivystančiomis Azijos ir Lotynų Amerikos šalimis, kurios nėra Lomės konvencijos signatarės ir negauna naudos pagal Bendrijai vykdomą bendradarbiavimo su trečiosiomis Viduržemio jūros šalimis politiką (toliau – besivystančios ALA šalys).

4. Reglamento 1 straipsnis numato, kad Bendrija tęsia ir plėtoja bendradarbiavimą su besivystančiomis ALA šalimis. Šis bendradarbiavimas apima finansinę ir techninę pagalbą bei ekonominį bendradarbiavimą. Šiame bendradarbiavime Bendrija didžiausią dėmesį skiria „žmogaus teisių rėmimui, demokratizavimo proceso paramai, geram valdymui, aplinkos apsaugai, prekybos liberalizavimui ir kultūrinės dimensijos stiprinimui, intensyvinant dialogą politiniais, ekonominiais ir socialiniais klausimais, sprendžiamais abipusiu interesu“. (Pataisytas vertimas)

5. Reglamento Nr. 443/92 4–6 straipsniai susiję su finansine ir technine pagalba.

6. Remiantis 4 straipsniu, finansinė ir techninė pagalba „turi būti pirmiausia teikiama skurdžiausiai visuomenės daliai ir skurdžiausioms abiejų regionų šalims“.

7. 5 straipsnyje nurodomi finansinės ir techninės pagalbos reguliavimo tikslai ir principai, į kuriuos turi būti atsižvelgta įgyvendinant reglamentą. Pavyzdžiui, 1 dalyje numatyta, kad finansinė ir techninė pagalba „pirmiausia skiriama kaimo sektoriaus vystymui ir maisto saugos lygio paaukštinimui“. Pagal septintąją pastraipą pagalba turėtų būti teikiama, be kita ko, konkretiems demokratizacijos, gero valdymo ir žmogaus teisių skleidimo projektams.

8. 6 straipsnis numato, kad finansinė ir techninė pagalba skiriama palyginti pažangesnėms besivystančioms ALA šalims, ypač tame straipsnyje nurodytose konkrečiose srityse. Viena iš šių penktoje įtraukoje nurodytų sričių yra „institucijų, ypač valdžios institucijų, stiprinimas“.

9. Reglamento Nr. 443/92 7 ir 8 straipsniai yra skirti ekonominiam bendradarbiavimui.

10. Pagal 7 straipsnio pirmąją pastraipą ekonominis bendradarbiavimas skirtas „tarnauti abipusiams Bendrijos ir jos partnerių valstybių interesams, prisideda prie ALA šalių vystymosi, padedant jų institucijoms padidinti pajėgumus taip, kad šios sukurtų aplinką, palankesnę investicijoms ir vystymuisi, ir įgyvendinti daugumą perspektyvų, atsiradusių didėjant tarptautinei prekybai, įskaitant Europos bendrąją rinką ir sustiprinant visų valstybių narių verslininkų, technologijos ir praktinės patirties vaidmenį, ypač privačiame sektoriuje ir mažose bei vidutinėse įmonėse“.

11. 8 straipsnis numato, kad ekonominis bendradarbiavimas visų pirma apima tris sritis: pirma, „mokslinio ir technologinio potencialo ir ekonominės, socialinės bei kultūrinės aplinkos gerinimas apskritai, vykdant mokymą pagal planus arba keičiantis praktine patirtimi“, antra, „institucinės struktūros tobulinimas, kurį privaloma vykdyti, kartu plėtojant glaudesnį partnerių dialogą tam, kad ekonominis, teisinis, administracinis ir socialinis klimatas taptų palankesnis vystymuisi“, ir, trečia, „parama įmonėms, pavyzdžiui, prekybos skatinimas, mokymas ir techninės pagalbos planai bei ryšių tarp įmonių užmezgimas ir jų bendradarbiavimo palengvinimas pagal planus“.

12. Pagal 14 straipsnio 1 dalį pagalbos projektai ir programos, kurioms skiriamos Bendrijos lėšos viršija vieną milijoną ECU, patvirtintų projektų ir programų bet kokie esminiai pakeitimai, iš pradžių paskirtą sumą 20 % viršijantys galimi kainos perviršiai priimami 15 straipsnio 3 dalyje nustatyta tvarka. 15 straipsnio 3 dalyje nurodomi Tarybos sprendimo 1999/468/EB ( 3 ) 5 ir 7 straipsniai. Remiantis 14 straipsnio antrąja pastraipa, ta pačia tvarka priimami ir teisės aktai, kurie yra būtini nustatyti pagrindinėms valstybėms partnerėms taikomas orientacines daugiametes rekomendacijas arba bendradarbiavimo sričių dalyką ar sektorių.

13. Reglamento Nr. 443/92 15 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad Komisija administruoja finansinę ir techninę pagalbą bei ekonominį bendradarbiavimą, o 15 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad Komisijai padeda komitetas.

14. Reglamentas Nr. 443/92 buvo panaikintas 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1905/2006, nustatančiu vystomojo bendradarbiavimo finansinę priemonę ( 4 ), kuris įsigaliojo 2007 m. sausio 1 dieną. Remiantis šio reglamento 39 straipsnio 2 dalies pirmuoju sakiniu, Reglamentas Nr. 443/92 ir toliau taikomas teisės aktams ir iki 2007 biudžetinių metų prisiimtiems įsipareigojimams.

III — Ginčijamo sprendimo turinys

15. Pirmoje ginčijamo sprendimo konstatuojamojoje dalyje atsižvelgiama į 2002 m. liepos 22 d. Bendrųjų reikalų tarybos išvadas, kuriose pabrėžiama, jog Europos Sąjunga padeda trečiosioms šalims vykdyti įsipareigojimus, pagal 2001 m. rugsėjo 28 d. Jungtinių Tautų Saugumo tarybos rezoliuciją 1373 skirdama lėšų per reagavimo į krizes mechanizmą (angl. k. Rapid Reaction Mechanism).

16. Šio sprendimo antra konstatuojamoji dalis nurodo Komisijos priimtą ir Filipinams skirtą programą „National Indicative Programme 2002–2004“, kuri numato pirmenybę kovos su terorizmu priemonėms. Šioje konstatuojamojoje dalyje taip pat teigiama, kad Komisija, teikdama pagalbą kovos su terorizmu srityje, didžiausią dėmesį pageidauja teikti sienų valdymui, ypač imigracijai ir kovos su terorizmu finansavimui.

17. Trečioje konstatuojamojoje dalyje tvirtinama, kad bendras ginčijamu sprendimu patvirtinto projekto tikslas – padėti įgyvendinti Jungtinių Tautų Saugumo tarybos rezoliuciją 1373.

18. Remiantis ketvirta konstatuojamąja dalimi, projektas yra skirtas prisidėti, nepažeidžiant tarptautinių normų ir protokolų, prie Filipinų vyriausybės pastangų pagerinti Filipinų sienų saugumą ir valdymą.

19. Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 1 dalimi patvirtinamas Filipinų sienų valdymo projektas (Philippines Border Management Project, toliau – projektas), kuris pateikiamas prie šio sprendimo pridėtame priede. To paties straipsnio 2 dalyje nustatoma didžiausia Bendrijos įnašo suma – 4900000 eurų, finansuotina iš 2004 m. Bendrijos bendrojo biudžeto eilutės 19 10 02.

20. Ginčijamo sprendimo 2 straipsnis nustato atskirus mokėjimų vykdymo būdus ir grafiką.

21. Iš prie ginčijamo sprendimo pridėto projekto aprašymo matyti, kad projekto paskirtis – padėti Filipinų valdžios institucijoms pasiekti šiuos tikslus: — padėti pasiekti geriausius tarptautinių sienų valdymo standartus peržiūrint bei analizuojant esamus nacionalinius metodus ir praktiką, — sukurti integruotą informacinę sistemą, skirtą efektyviam informacijos pasikeitimui tarp sienų valdyme dalyvaujančių institucijų, — užkirsti kelią padirbtų tapatybės dokumentų cirkuliacijai didinant galimybę išaiškinti tokias veikas ir informuoti visuomenę apie tinkamų tapatybės dokumentų turėjimo svarbą, — kelti sienų valdymo srityje dirbančių vyresniųjų pareigūnų ir techninio personalo kompetenciją organizuojant atitinkamus mokymus.

IV — Ginčijamo sprendimo priešistorė, šalių argumentai ir procesas

A — Ginčo priešistorė

22. Ginčijamas sprendimas buvo nagrinėtas Reglamente Nr. 443/92 minimo reguliavimo komiteto 2004 m. lapkričio 17–18 d. posėdyje. Kadangi kai kurios valstybės narės suabejojo pasirinkto teisinio pagrindo pagrįstumu, šiame posėdyje sprendimui nebuvo pritarta ir pradėta rašytinė procedūra. Ji užbaigta 2004 m. gruodžio 7 d., šiam komitetui kvalifikuotąja balsų dauguma priėmus teigiamą nuomonę. Tada, 2004 m. gruodžio 21 d., Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.

23. Sprendimas nebuvo paskelbtas Oficialiajame leidinyje. 2004 m. gruodžio 14 d. Parlamentui buvo perduotas 2004 m. lapkričio 17–18 d. įvykusio posėdžio protokolas.

24. Vėliau du Parlamento nariai raštu kreipėsi į Komisiją ( 5 ), prašydami pateikti papildomos informacijos apie ginčijamą sprendimą. Atsakymus į šiuos klausimus Komisija pateikė 2005 m. kovo 14 ( 6 ) ir balandžio 22 dienomis ( 7 ).

25. 2005 m. gegužės 25 d. raštu Parlamento vystymosi komitetas paprašė Komisijos perduoti jam ginčijamo sprendimo tekstą. Komisija teigia, jog šį prašymą ji patenkino 2005 m. birželio 22 d. raštu.

26. Parlamentas teigia, kad nesulaukė jokio atsakymo. Tik po pakartotinio prašymo, pateikto 2005 m. rugpjūčio 26 d., jis 2005 m. rugsėjo 9 d. gavo atsakymą, prie kurio buvo pridėta ginčijamo sprendimo kopija. Taigi, Parlamentas tvirtina ginčijamo sprendimo tekstą gavęs tik 2005 m. rugsėjo 9 dieną.

27. Nekyla ginčų, kad iki to laiko vyko Parlamento ir Komisijos pareigūnų susirašinėjimas dėl ginčijamo sprendimo.

28. Pavyzdžiui, 2005 m. gegužės 12 d. Komisijos delegacijos Maniloje darbuotoja persiuntė Parlamento vystymosi komiteto raštinei su šiuo projektu susijusius dokumentus. Tačiau šalys nesutaria, ar tarp šių dokumentų buvo ir ginčijamo sprendimo tekstas.

29. Parlamento teisės tarnybos darbuotojo prašymu Komisijos teisės tarnybos darbuotojas persiuntė jam ginčijamo sprendimo tekstą elektroniniu paštu 2005 m. liepos 19 dieną. Tą pačią dieną Parlamento teisės tarnybos darbuotojas elektroniniu paštu patvirtino, kad šį tekstą gavo.

B — Šalių argumentai ir procesas Teisingumo Teisme

30. Savo 2005 m. lapkričio 17 d. ieškiniu Parlamentas prašo Teisingumo Teismo: — panaikinti ginčijamą sprendimą, kuriuo pritarta iš Europos Bendrijų bendrojo biudžeto biudžetinės eilutės 19 10 02 (Philippine Border Management Project; Nr. ASIA/2004/016-924) finansuojamam Filipinų sienų saugumo projektui, priimtą remiantis Reglamentu (EEB) Nr. 443/92 dėl finansinės ir techninės pagalbos ir ekonominio bendradarbiavimo su besivystančiomis Azijos ir Lotynų Amerikos šalimis, — priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

31. Komisija prašo Teisingumo Teismo: — atmesti ieškinį kaip nepriimtiną ir bet kuriuo atveju kaip nepagrįstą, ir — vadovaujantis teisės normomis nuspręsti dėl bylinėjimosi išlaidų.

32. 2006 m. kovo 28 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Ispanijos Karalystei leista įstoti į šią bylą palaikyti Komisijos reikalavimus.

33. Vykstant procesui Teisingumo Teisme, šalys pateikė pastabas raštu ir žodžiu, o įstojusi į bylą šalis dalyvavo rašytiniame procese.

V — Vertinimas

A — Dėl ieškinio priimtinumo

1. Senaties terminas

34. Komisija mano, kad ieškinys nepriimtinas, nes jis nebuvo pareikštas per du mėnesius nuo to momento, kai Parlamentas sužinojo apie ginčijamą sprendimą.

35. Kartu Komisija teigia, jog net jei ji neginčytų ieškinio priimtinumo, Teisingumo Teismas ex officio turėtų patikrinti, ar laikytasi terminų ieškiniui pareikšti, nes tai yra viešosios tvarkos klausimas ( 8 ) .

36. Pagal EB sutarties 230 straipsnio 5 dalį ieškinys dėl panaikinimo pateikiamas per du mėnesius. Šis terminas skaičiuojamas nuo akto paskelbimo arba nuo pranešimo apie jį ieškovui dienos, arba, jei to nebuvo padaryta, nuo tos dienos, kai ieškovas apie jį sužinojo.

37. Ginčijamas sprendimas nebuvo paskelbtas Oficialiajame leidinyje. Iš EB 254 straipsnio 1 ir 2 dalių taip pat neišplaukia pareiga jį paskelbti. Be to, kadangi Parlamentas nėra minėto sprendimo adresatas, jam apie jį nebuvo oficialiai pranešta pagal EB 254 straipsnio 3 dalį. Todėl nagrinėjamu atveju dviejų mėnesių ieškinio senaties terminas prasidėjo nuo tos dienos, kai Parlamentas faktiškai sužinojo apie ginčijamą sprendimą.

38. Remiantis Teisingumo Teismo praktika, apie akto priėmimą ieškovas faktiškai sužino tik tada, kai susipažįsta su atitinkamo akto turiniu ir motyvais ( 9 ). Tik tuomet jis iš tikrųjų įgyja galimybę tinkamai pasinaudoti teise kreiptis į teismą. Taigi susipažinti su paprasčiausia ginčijamo sprendimo santrauka nepakanka, būtina žinoti visą sprendimo tekstą ( 10 ).

39. Todėl reikia nustatyti, nuo kada Parlamentas susipažino su tiksliu ginčijamo sprendimo turiniu ir motyvais, t. y. su jo tekstu.

40. 2004 m. lapkričio 17 ir 18 d. Komitologijos komiteto posėdžio protokolo persiuntimas Parlamentui savaime negali būti laikomas susipažinimu su sprendimu. Iš šio posėdžio protokolo matyti, jog ginčijamas sprendimas tuo metu dar nebuvo priimtas, o nepavykus susitarti, pradėta rašytinė sprendimo priėmimo procedūra. Taigi iš šio posėdžio protokolo Parlamentas negalėjo susipažinti su skundžiamu sprendimu.

41. Nekyla abejonių, jog ginčijamo sprendimo tekstas Parlamentui buvo pateiktas 2005 m. rugsėjo 2 d. Komisijos raštu, kurį jis gavo 2005 m. rugsėjo 9 dieną. Šią datą Vystymosi komitetas – vadinasi, ir Parlamentas – galėjo susipažinti su konkrečiu sprendimo tekstu. Remiantis šia data reikia konstatuoti, kad įvertinus Teisingumo Teismo procedūros reglamento 81 straipsnio antrojoje pastraipoje numatytą dešimties dienų termino pratęsimą dėl nuotolio, pareikšdamas ieškinį 2005 m. lapkričio 17 d. Europos Parlamentas nepraleido senaties termino.

42. Taigi ieškinys galėtų būti laikomas nepriimtinu praleidus senaties terminą tik tada, jei būtų konstatuota, jog Parlamentas su ginčijamu sprendimu galėjo susipažinti anksčiau, t. y. iki 2005 m. rugsėjo 9 dienos. Tačiau nė viena Komisijos nurodyta bylos aplinkybė to nepatvirtina.

43. 2005 m. birželio 22 d. atsakingos komisarės raštas Parlamento vystymosi komitetui negali būti laikomas ankstesniu sužinojimo momentu, nes, Parlamentui nepripažinus šio laiško gavimo, Komisija nepateikė jokių įrodymų, kad Vystymosi komitetas iš tiesų gavo šį raštą, prie kurio neva buvo pridėtas ir sprendimo tekstas.

44. Dėl įrodymų nebuvimo taip pat negalima daryti išvados, jog Vystymosi komiteto raštinė ginčijamo sprendimo tekstą buvo gavusi iš Komisijos delegacijos Maniloje dar 2005 m. gegužės 12 dieną. Parlamentas ginčija faktą, jog šio sprendimo tekstą jis gavo tokiu būdu. Priešingos aplinkybės Komisija taip pat neįrodė.

45. Galiausiai Komisijos bei Parlamento teisės tarnybų darbuotojų susirašinėjimas taip pat nesudarė Parlamentui galimybės susipažinti su sprendimo tekstu. Vienas iš Parlamento darbuotojų 2005 m. liepos 19 d. neabejotinai gavo ginčijamo sprendimo kopiją. Jei sužinojimo momentu laikytume šią datą, reikėtų pripažinti, kad Parlamentas praleido terminą pareikšti ieškinį.

46. Tačiau galimybė vienam Parlamento teisės tarnybos darbuotojui susipažinti negali būti laikoma pateikimu visam Parlamentui, nes šio darbuotojo užmegztas kontaktas buvo visiškai neoficialus. Iš tikrųjų negalima preziumuoti, kad vieno iš darbuotojų neoficialiai sužinota informacija buvo tiesiogiai perduota kompetentingiems Parlamento padaliniams, ypač todėl, kad, kaip matyti iš bylos medžiagos, Parlamento darbuotojas manė, jog ta informacija bus oficialiai perduota Parlamentui.

47. Kitoks ieškinio priimtinumo vertinimas vis dėlto galėtų išplaukti iš Teisingumo Teismo praktikos, kuria remiantis, neatsižvelgiant į faktinį sužinojimo momentą, ieškinį reikia laikyti pareikštu pavėluotai, kai asmuo, sužinojęs apie su juo susijusį aktą, per protingą terminą nepareikalauja viso šio akto teksto ( 11 ).

48. Pirmiausia reikia patikrinti, ar tokia pareiga pareikalauti teksto taikoma ir institucijoms, kurios yra privilegijuotos ieškovės ( 12 ). Viena vertus, galima teigti, kad ginčijamas sprendimas nėra „su Parlamentu susijęs aktas“ minėtos Teisingumo Teismo praktikos prasme. Šis aktas su Parlamentu nėra tiesiogiai susijęs tiek, kiek jis susijęs, pavyzdžiui, su privačia įmone. Taigi įmonei nepalyginamai lengviau pastebėti, kad yra priimtas su ja susijęs aktas, todėl tokiu atveju ji turi pareikalauti viso jo teksto. Parlamento, kaip privilegijuoto ieškovo, padėtis nėra panaši į aprašytąją, nes priimama daug sprendimų, dėl kurių Parlamentas potencialiai gali pareikšti ieškinį dėl panaikinimo. Jei žinojimas apie potencialiai ginčytiną aktą sukeltų Parlamento pareigą reikalauti viso šio akto teksto, ši pareiga gerokai padidintų Parlamento darbo krūvį. Termino, per kurį gali būti pareikalautas akto tekstas, egzistavimas gali sukurti papildomų kliūčių veiksmingam Parlamento teisės pareikšti ieškinį realizavimui.

49. Kita vertus, ieškinio senaties terminas – ir su tuo susijusi papildoma ieškovo pareiga per protingą terminą pareikalauti atitinkamo akto teksto – yra pagrįsti svarbiu teisiniu interesu, t. y. teisiniu saugumu ( 13 ). Nagrinėjama byla labai aiškiai parodo, jog teisinio saugumo požiūriu labai svarbu pareikšti ieškinį nedelsiant. Nagrinėjamoje byloje ginčijamu sprendimu Bendrija prisiėmė įsipareigojimus projektą vykdančios tarptautinės organizacijos atžvilgiu ir nedelsdama atliko mokėjimus.

50. Dviejų vienas kitam prieštaraujančių interesų – viena vertus, teisinio saugumo, kita vertus, veiksmingos Parlamento teisės pareikšti ieškinius – balansą galima pasiekti keliant didelius reikalavimus Parlamento galimybei susipažinti su teisės aktu, kuriuos įvykdžius prasidėtų termino pareikalauti visą šio akto tekstą eiga. Sprendžiant, koks terminas laikytinas protingu, kiekvienu konkrečiu atveju gali būti atsižvelgiama ir į institucinio ieškovo ypatingą padėtį.

51. Nagrinėjamoje byloje nekyla abejonių, kad 2005 m. kovo 14 d. Parlamentas gavo kompetentingos komisarės atsakymą į vienos Parlamento narės užklausą raštu dėl ginčijamo sprendimo. Šiame atsakyme Komisija paaiškino, jog ginčijamas sprendimas buvo priimtas 2004 m. gruodžio 21 d., ir paminėjo jo priėmimo teisinį pagrindą bei pagrindinius tikslus. Net taikant griežtus sužinojimo apie ginčijamą sprendimą kokybės kriterijus, reikia daryti išvadą, jog nuo šio momento Parlamentas sužinojo apie pagrindinius ginčijamo sprendimo aspektus ir todėl jam atsirado pareiga per protingą terminą pareikalauti šio sprendimo teksto.

52. Parlamentas ginčijamo sprendimo teksto pareikalavo tik 2005 m. gegužės 25 d., taigi jau praėjus daugiau nei dviem mėnesiams nuo sužinojimo apie šį sprendimą momento.

53. Du mėnesius viršijantis terminas negali būti laikomas protingu, net ir atsižvelgiant į ypatingą institucinio ieškovo padėtį ( 14 ), nes terminas tekstui pareikalauti negali būti ilgesnis nei terminas ieškiniui pareikšti, kurio trukmė institucinių ieškovų atveju yra tik du mėnesiai.

54. Taigi Europos Parlamentas nepareiškė ieškinio laiku. Todėl ieškinys yra nepriimtinas.

B — Ieškinio esmė

55. Tuo atveju, jei dėl ieškinio priimtinumo Teisingumo Teismas nuspręstų kitaip, ieškinys toliau būtų nagrinėjamas iš esmės.

56. Ieškinį Parlamentas grindžia tik vienu teisiniu pagrindu. Jis mano, kad Komisija viršijo jai Reglamentu Nr. 443/92 suteiktus įgyvendinimo įgaliojimus. Ginčijamas sprendimas skirtas kovai su terorizmu ir tarptautiniu nusikalstamumu. Kadangi šie tikslai Reglamente Nr. 443/92 nebuvo aiškiai numatyti, priimant ginčijamą sprendimą nebuvo galima remtis šiuo teisiniu pagrindu.

57. Tačiau Komisija mano, jog Reglamente Nr. 443/92 nesant aiškios nuorodos į kovos su terorizmu priemones, negalima daryti išvados, kad juo negalima grįsti ginčijamos priemonės.

58. Pagal Teisingumo Teismo praktiką įgyvendinimo priemonė, kuri buvo priimta nepasikonsultavus su Parlamentu, neturi pažeisti pasikonsultavus su Parlamentu priimto pagrindinio teisės akto nuostatų ( 15 ). Todėl reikia išnagrinėti, ar ginčijamas sprendimas iš tiesų galėjo būti priimtas remiantis Reglamentu Nr. 443/92. Ginčijamame sprendime nurodyta, kad jis grindžiamas, „be kita ko, reglamento 7 ir 8 straipsniais“. Tačiau vykstant procesui Teisingumo Teisme Komisija rėmėsi ir reglamento 5 straipsnio septintąja pastraipa bei 6 straipsniu.

1. Reglamento Nr. 443/92 6 straipsnis

59. Reglamento 4–6 straipsniai susiję su finansine ir technine pagalba. 6 straipsnis numato, kad finansinė ir techninė pagalba skiriama palyginti pažangesnėms besivystančioms ALA šalims, ypač tame straipsnyje nurodytose srityse. 6 straipsnio penktoje įtraukoje, kaip viena iš šių sričių, minimas „institucijų, ypač valdžios institucijų, stiprinimas“.

60. Ginčijamu sprendimu patvirtintas projektas skirtas peržiūrėti ir analizuoti esamus nacionalinių sienų valdymo metodus, sukurti operatyvinės informacijos pasikeitimui skirtą informacinę sistemą, sumažinti padirbtų asmens tapatybės dokumentų cirkuliaciją ir apmokyti sienų valdymo srityje dirbantį personalą.

61. Plačiąja prasme sąvoka „valdžios institucijos“ apima bet kokią instituciją, kuri įgyvendina valstybės funkcijas. Tas pats pasakytina ir apie sienų valdymą bei už sienų valdymą atsakingas institucijas, kurios taip pat gali būti laikomos „institucijomis“ arba „valdžios institucijomis“, o projekte numatytos priemonės gali būti laikomos pagalba, skirta stiprinti instituciją arba valdžios instituciją.

62. Todėl vien iš 6 straipsnio teksto neišplaukia su valdžios institucijos, kuriai gali būti skiriama finansinė ir techninė pagalba reglamento prasme, tipu susiję apribojimai. Tačiau pagal tokį aiškinimą 6 straipsnis būtų taikomas pavyzdžiui, ir karinių valdžios institucijų stiprinimui, nes 6 straipsnio taikymo sritis būtų beveik beribė. Todėl kyla klausimas, ar toks platus 6 straipsnio aiškinimas atitinka Reglamento Nr. 443/92 ratio legis.

63. Į šį klausimą reikia atsakyti neigiamai. Nors iš 6 straipsnio teksto neišplaukia jokie apribojimai, nepaisant to, jie išplaukia iš pačio Reglamento Nr. 443/92. Net ir kalbant apie 6 straipsnį, valdžios institucijų stiprinimas turi atitikti vystomosios pagalbos sampratą, kuria grindžiamas Reglamentas Nr. 443/92. Valdžios institucijų stiprinimas savaime negali būti tikslas, atvirkščiai, šis stiprinimas turi būti susijęs su Reglamente Nr. 443/92 numatyto vystomosios pagalbos tikslo siekimu. Todėl 6 straipsnis taikomas tik tokiam valdžios institucijų stiprinimui, kuriuo iš esmės siekiama minėtame reglamente numatytų vystomųjų tikslų. Pavyzdžiui, rinkimus organizuojančių valdžios institucijų stiprinimui skirtos priemonės padeda siekti reglamente nurodyto vystomosios pagalbos tikslo — plėsti demokratiją ( 16 ), o žemės ūkio valdžios institucijų stiprinimas ( 17 ) – reglamente minimo maisto saugos tikslo.

64. Todėl toliau reikia patikrinti, ar ginčijamu sprendimu siekiamas tikslas priklauso Reglamente Nr. 443/92 numatytiems vystomosios pagalbos tikslams.

65. Ginčijamame sprendime nurodoma, kad jo tikslas („purpose“) yra padėti Filipinų vyriausybei didinti sienų saugumą ir gerinti jų valdymą. Kaip „bendras tikslas“ („overall objective“), jame nurodoma pagalba Filipinų vyriausybei, įgyvendinant Jungtinių Tautų Saugumo tarybos rezoliuciją 1373 (2001) kovai su terorizmu ir tarptautiniu nusikalstamumu.

66. Nei ginčijamame sprendime, nei projekto aprašyme nėra pateikiama jokios pagrįstos informacijos dėl ryšio tarp specifinės tarptautinio terorizmo ir tarptautinio nusikalstamumo problemos ir Filipinų padėties vystymosi požiūriu.

67. Tačiau vienoje projekto aprašymo vietoje yra nuoroda į terorizmo grėsmę, su kuria Filipinų vyriausybė susiduria ypač po pastarųjų rinkimų, o kitoje vietoje minima Mindanao provincija, pasižyminti nestabilumu. Taigi iš ginčijamo sprendimo matyti, kad jis skirtas didinti Filipinų vidaus stabilumą ir saugumą.

68. Todėl toliau reikia patikrinti, ar Reglamento Nr. 443/92 6 straipsnis numato priemones, kurios iš esmės skirtos didinti vidaus saugumą ir stabilumą.

69. Galima pritarti Komisijai, kad stabilumas ir saugumas yra pagrindinės sąlygos bet kokiam tolesniam vystymuisi. Iš teismo posėdyje Parlamento pateiktų teiginių taip pat matyti, jog jis iš principo neprieštarauja, kad tarp stabilumo ir vystymosi egzistuoja ryšys.

70. Tačiau Reglamente Nr. 443/92 nėra jokių nuorodų į stabilumą ir saugumą. Reglamento septintoje konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad juo siekiama ne tik patvirtinti klasikines pagalbos veiklos sritis, bet ir identifikuoti naujus prioritetus. Vis dėlto stabilumas ir saugumas nėra minimi prie jame išvardytų naujų veiklos sričių.

71. Žinoma, Reglamente Nr. 443/92 nurodytų naujų prioritetų sąrašas nėra išsamus. Tačiau tekste nesant jokių kitų nuorodų, iš to, kad sąrašas nėra išsamus, negalima daryti išvados, jog reglamentas apima visas įsivaizduojamas veiklos sritis. Tokia išvada būtų galima tik remiantis reglamento tekstu.

72. Tačiau tokio pagrindo reglamento tekste nėra. Šia prasme ir pati Komisija vykstant procesui Teisingumo Teisme pripažino, jog vystomosios pagalbos sąvoka tik pastaraisiais metais pasikeitė taip, kad apima ir priemones, skirtas saugumui ir stabilumui didinti tam, kad būtų užtikrintos pagrindinės tolesnio vystymosi sąlygos. Šiame kontekste ji nurodo įvairius dokumentus, pavyzdžiui, 2003 m. Komisijos pranešimą ( 18 ) ir 2000 m. Jungtinių Tautų Tūkstantmečio deklaraciją ( 19 ). Tačiau taip Komisija pripažįsta, kad Reglamentas Nr. 443/92 nebuvo grindžiamas šia išplėsta vystomosios pagalbos koncepcija.

73. Taigi nėra jokių požymių, kad pagrindinė vystomosios pagalbos koncepcija, kuria pagrįstas Reglamentas Nr. 443/92 ir kuriai šis reglamentas skirtas, taip pat apima kovos su terorizmu ir vidaus stabilumo bei saugumo didinimo priemones.

74. Galima pritarti Ispanijos Karalystei, kad įgyvendindama Reglamentą Nr. 443/92 Komisija turi didelę diskreciją. Tačiau ši diskrecija apima tik pagalbos priemonių pobūdį, t. y. kur, kiek ir kokius konkrečiai projektus įgyvendinti.

75. Todėl ši diskrecija nėra tokia didelė, kad įgyvendindama reglamentą Komisija galėtų papildyti pagalbos sąvoką naujomis veiklos sritimis, atsižvelgdama į naujausią vystomosios pagalbos sąvokos raidą.

76. Komisijai Reglamentu Nr. 443/92 suteiktų įgyvendinimo įgaliojimų negalima aiškinti taip, kad jie apima ir Komisijos kompetenciją plėtoti vystomosios pagalbos sąvoką.

77. Teisingumo Teismo praktikoje įgyvendinimo sąvoka aiškinama plačiai ( 20 ). Tačiau šis teismas yra nusprendęs, kad esminės taisyklės turi būti įtvirtintos pagrindiniame teisės akte ( 21 ). „Esminėmis“ laikomos tos nuostatos, kurios įgyvendina pagrindines Bendrijos politikos kryptis ( 22 ).

78. Reglamento taikymo srities išplėtimas įtraukiant naują vystomosios pagalbos veiklos sferą, t. y. stabilumo ir saugumo stiprinimą, atsižvelgiant į iš to kylančių pasekmių mastą, priskirtinas „esminių reguliuotinų srities elementų“, o ne „įgyvendinimo“ kategorijai.

79. Šiuo atveju kalbama apie vystomosios pagalbos politikos pagrindines gaires, kurios negali būti deleguotos Komisijai. Toks vystomosios pagalbos sąvokos išplėtimas galėjo būti atliktas tik keičiant pagrindinį reglamentą pagal Sutartyje numatytą teisės aktų leidybos procedūrą, kuri, kitaip nei komitologijos procedūra, pasižymi didesniu skaidrumu bei demokratiniu legitimumu.

80. Taigi naujos veiklos sritys į pagalbos apibrėžimą gali patekti tik pagrindinio teisės akto pagrindu, o Reglamentas Nr. 443/92 turi būti aiškinamas taip, kad jis nesuteikia Komisijai teisės įgyvendinant reglamentą išplėsti jo taikymo apimtį į naują veiklos sritį.

81. Be to, šiame kontekste taip pat reikia nurodyti, kad Komisija dar 2002 m. pateikė Parlamentui Reglamento Nr. 443/92 pakeitimo projektą, kuriame kova su terorizmu buvo aiškiai priskirta vystomosios pagalbos veiklos sričiai ( 23 ). Tačiau ši teisės akto priėmimo procedūra buvo nutraukta. Tik priėmus 2006 m. lapkričio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1717/2006, nustatantį stabilumo priemonę ( 24 ), įsigaliojo pagrindinis teisės aktas, kuris numato vystomosios pagalbos srities priemones stabilumui ir saugumui didinti bei kovai su terorizmu.

82. Šiai išvadai neturi įtakos tai, kad Reglamentas Nr. 443/92 buvo priimtas remiantis EB 235 straipsniu (dabar – EB 308 straipsnis). Komisijos nuomone, iš to darytina išvada, kad reglamentą reikia aiškinti plačiai. Tačiau tai neįtikina. Vien iš aplinkybės, kad reglamentas buvo priimtas remiantis EB 308 straipsnyje numatyta papildančiąja kompetencija, negalima daryti išvados, kad reglamentas, kaip ir minėtas straipsnis, turi būti aiškinamas plačiai, kaip neribotai galimų išplėsti įgyvendinimo įgaliojimų teisinis pagrindas.

83. Apibendrinant galima konstatuoti, jog ginčijamas sprendimas negalėjo būti teisėtai grindžiamas 6 straipsniu. Nors ginčijamu sprendimu patvirtinto projekto objektas prima facie ir patenka į plačią „valdžios institucijų stiprinimo“ sąvoką, jo kovos su terorizmu tikslas neatitinka vystomosios pagalbos koncepcijos, kuria grindžiamas Reglamentas Nr. 443/92.

84. Priešingai nei teigia Komisija, iš reglamento tokio išaiškinimo jokiu būdu neišplaukia, kad daugeliui Bendrijos įgyvendinamų su saugumo klausimais susijusių vystomosios pagalbos projektų, kaip antai išvalymo nuo sausumos minų priemonės, Reglamentas Nr. 443/92 nėra pakankamas teisinis pagrindas. Išminavimo projektų pavyzdys ypač aiškiai rodo, kad saugumo požiūriu svarbios priemonės gali būti grindžiamos šiuo reglamentu, jei jomis tiesiogiai siekiama reglamente aiškiai paminėtų tikslų, kuriems priskiriama kaimo sektoriaus plėtra, maisto saugos lygio didinimas ir vaikų apsauga 5 straipsnio pirmosios ir devintosios pastraipų prasme.

85. Šiame kontekste taip pat reikia paminėti, kad šie teiginiai nesusiję su pagalbos samprata pagal EB 177 ir paskesnius straipsnius.

86. Būtent aiškinant Sutartį, o ne įgyvendinant reglamentą, leidžiama atsižvelgti į vystomosios pagalbos sampratos raidą. Pagal EB 177 straipsnio 3 dalį šiuo atveju reikia atsižvelgti ir į Jungtinėse Tautose bei kitose tarptautinėse organizacijose įtvirtintus platesnius vystomosios pagalbos tikslus. Taigi, tarptautinis kontekstas gali paveikti Bendrijos kompetencijos sampratą, bet nebūtinai kompetencijos tarp Bendrijos institucijų padalijimą.

87. Darytina išvada, kad su vidaus saugumu ir stabilumu susijusios priemonės, vadovaujantis Sutartimi, gali būti grindžiamos kompetencija vystomosios pagalbos srityje, jei pagrindinis šių priemonių tikslas yra ekonominis ir socialinis besivystančių šalių vystymasis bei kova su skurdu sprendimo Portugalija prieš Tarybą ( 25 ) prasme. Jeigu valstybės vidaus saugumas ir stabilumas yra pagrindinė sąlyga tolesniam vystymuisi, stabilumui užtikrinti skirtos priemonės gali būti ir vystomojo bendradarbiavimo priemonės EB 177 straipsnio prasme.

2. Reglamento Nr. 443/92 5 straipsnio septintoji pastraipa

88. Ginčijamas sprendimas negali būti grindžiamas ir 5 straipsnio septintąja pastraipa, pagal kurią finansinė ir techninė pagalba „(turėtų) būti atitinkamai paskirstoma, inter alia, <…> gero valdymo ir žmogaus teisių skleidimo konkretiems projektams“.

89. Kalbant apie 5 straipsnio septintąją pastraipą, sąlyginis valdžios institucijų stiprinimo pobūdis išplaukia iš šios nuostatos teksto, nes žodžiais „šia prasme“ septintosios pastraipos pradžioje nukreipiama į dvi pirmesnes pastraipas, susijusias su žmogiškuoju ir kultūriniu vystymosi aspektais. Taigi valdžios institucijų stiprinimas 5 straipsnio septintosios pastraipos prasme turi būti vertinamas žmogiškosios ir kultūrinės dimensijos kontekste.

90. Tai dar labiau pabrėžia septintosios pastraipos kontekstas, kuriame minimas valdžios institucijų stiprinimas. Be jo, dar yra paminėti demokratijos ir žmogaus teisėms skleisti skirti projektai. Reikšminga ir tai, kad ten kalbama ne tik apie veiksmingą, bet ir apie teisingą viešąjį valdymą. Taigi valdžios institucijų stiprinimas 5 straipsnio prasme yra suprantamas žmogaus teisių, demokratijos ir teisinės valstybės kontekste.

91. Todėl ne bet koks valdžios institucijų stiprinimas gali būti grindžiamas 5 straipsnio septintąja pastraipa, o tik toks, kuriuo iš esmės siekiama šioje pastraipoje minimų tikslų ir vertybių, t. y. iš esmės kultūrinis ir žmogiškasis vystymasis, demokratija ir žmogaus teisės.

92. Ginčijame sprendime nurodoma, kad jo tikslas yra kova su terorizmu ir tarptautiniu nusikalstamumu.

93. Terorizmas ir tarptautinis nusikalstamumas gali turėti įtakos su demokratizavimu ir žmogaus teisėmis susijusiems procesams, taigi kovos su šiais reiškiniais priemonės netiesiogiai prisideda prie demokratijos plėtros ir žmogiškojo vystymosi. Tačiau jei tokio netiesioginio ryšio pakaktų, kad tam tikrą priemonę galėtume kvalifikuoti kaip valdžios institucijoms stiprinti skirtą priemonę 5 straipsnio septintosios pastraipos prasme, būtų neįmanoma apibrėžti šios nuostatos taikymo srities. Ypač būtų nesuprantama, kodėl reglamentas skiria finansinę ir techninę pagalbą nuo ekonominio bendradarbiavimo, nes vien gerovei skatinti skirtos ekonominės priemonės, neabejotinai turinčios įtakos demokratijos ir žmogaus teisių skleidimui, patektų į plačią valdžios institucijų stiprinimo sampratą.

94. Ginčijamas sprendimas neturi reglamento 5 straipsnio septintąja pastraipa reikalaujamo glaudaus ryšio su kultūrinio ir žmogiškojo vystymosi skatinimu, taigi jis negali būti grindžiamas šia nuostata. Aptariamo projekto aprašyme, kaip visoms sritims bendras elementas („crosscutting issue“), stereotipiškai pristatomos žmogaus teisės, o prie galimų efektyvesnio sienų valdymo rezultatų nurodomas prekybos žmonėmis pažabojimas. Šis visiškai hipotetinio šalutinio poveikio nurodymas neturi jokio poveikio tam, kad priemonę reikia vertinti atsižvelgiant į jos turinio esmę, kuri nagrinėjamu atveju, kaip minėta, nepatenka į 5 straipsnio septintosios pastraipos taikymo sritį.

3. Reglamento Nr. 443/92 7 ir 8 straipsniai

95. Dar reikia nustatyti, ar ginčijamas sprendimas galėjo būti pagrįstai priimtas Reglamento Nr. 443/92 7 ir 8 straipsnių pagrindu.

96. Reglamento 7 ir 8 straipsniai skirti Bendrijos ekonominiam bendradarbiavimui su besivystančiomis ALA šalimis. 7 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta, kad ekonominis bendradarbiavimas, skirtas tarnauti abipusiams Bendrijos ir jos partnerių valstybių interesams, turi prisidėti prie ALA šalių vystymosi, padedant jų institucijoms didinti pajėgumus taip, kad būtų sukurta investicijoms ir vystymuisi palankesnė aplinka. 8 straipsnio antroji pastraipa kaip vieną iš trijų sričių, kurias apima ekonominis bendradarbiavimas, mini „institucinės struktūros tobulinimą tam, kad ekonominis, teisinis, administracinis ir socialinis klimatas taptų palankesnis vystymuisi“.

97. Kaip jau minėta, vadovaujantis plačiuoju aiškinimu galima laikyti, kad ginčijamu sprendimu patvirtintos priemonės padeda didinti institucijų pajėgumus ar tobulinti institucinę struktūrą 7 bei 8 straipsnių kontekste.

98. Tačiau pagal 7 bei 8 straipsnius priemonės institucijoms stiprinti taip pat nėra laikomos savitikslėmis. Institucijos besivystančiose ALA šalyse turi būti stiprinamos tam, kad „sukurtų aplinką, palankesnę investicijoms ir vystymuisi“, arba tam, kad „ekonominis, teisinis, administracinis ir socialinis klimatas taptų palankesnis vystymuisi“. Todėl reglamento 7 ir 8 straipsniais gali būti grindžiama ne bet kokia institucijoms stiprinti skirta pagalba, o tik ta, kuri iš esmės tarnauja ekonominiam vystymuisi ir investicijų skatinimui. Svarbu, kad tarp priemonės ir ekonominio vystymosi būtų glaudus ir konkretus ryšys. Priemonės, kurios ekonominį vystymąsi paveikia tik netiesiogiai, pavyzdžiui, kuriomis kuriama stabilesnė saugumo padėtis, neatitinka šio reikalavimo.

99. Tokio tarpusavio ryšio reikalavimas išplaukia, viena vertus, iš to, kad reglamento 7 ir 8 straipsniai priklauso „Ekonominiam bendradarbiavimui“ skirtam skyriui, o įprasta „ekonominio bendradarbiavimo“ samprata neapima visų bendradarbiavimo sričių tik dėl to, kad bet koks bendradarbiavimas galiausiai turi poveikį ekonominiams ryšiams ir ekonominiams partnerių tarpusavio santykiams.

100. Tačiau, žvelgiant į hipotetines plataus sąvokos aiškinimo pasekmes, akivaizdu, kad priemonės, skirtos skatinti palankesnę investicinę ir vystymosi aplinką reglamento 7 ir 8 straipsnių prasme, jokiu būdu negali apimti visų įmanomų priemonių, paveikiančių investicinę ir vystymosi aplinką. Toks platus sąvokos aiškinimas atitiktų teisės aktų leidėjo Komisijai suteiktą generalinį įgaliojimą remti besivystančiose šalyse bet kurį valstybės projektą „vystomojo bendradarbiavimo“ pagrindu. Bet kuri valstybės priemonė galiausiai yra investicinės ir vystymosi aplinkos mozaikos elementas ir skirtinga apimtimi bei intensyvumu bent netiesiogiai paveikia ekonomiką.

101. Šio Reglamento Nr. 443/92 7 ir 8 straipsniais reikalaujamo esminio ir tiesioginio ginčijamo sprendimo ryšio su investicine ir vystymosi aplinka nematyti nei iš šio sprendimo konstatuojamųjų dalių, nei iš projekto aprašymo. Nėra jokios pagrindžiančios nuorodos į Filipinų ekonominę situaciją ar investicinę aplinką šioje šalyje. Net ir projekto aprašyme beveik išimtinai kalbama apie terorizmą ir saugumą.

102. Iš ginčijamo sprendimo nematyti, kokios su investicine aplinka ir ekonomine situacija susijusios problemos egzistuoja Filipinuose ir kiek sienų valdymo gerinimas prisidėtų prie problemų sprendimo minėtose srityse. Taigi nematyti, kokį tiesioginį poveikį patvirtintas projektas turės investicinei aplinkai ar ekonominei situacijai. Tačiau tai nereiškia, kad sienų valdymo gerinimas negalėtų turėti tiesioginio paveikio ir ekonominei situacijai. Pavyzdžiui, priemonės, skirtos pagerinti prekių gabenimo dokumentų tvarkymą pasienyje, galėtų būti viena iš ekonominį vystymąsi skatinančių poveikio formų. Tačiau iš ginčijamo sprendimo nematyti, kad jis iš esmės skirtas skatinti ekonominį vystymą ir investicijas.

103. Kaip minėta, vien netiesioginio poveikio investicinei aplinkai ar ekonominei situacijai pagal 7 ir 8 straipsnius nepakanka.

104. Projekto aprašyme, kalbant apie užsienyje dirbančius filipiniečius, nurodoma, jog „tarptautinių kelionių pastovumas“ (sustainability of international travel) yra svarbus nacionalinei ekonomikai ir bendram Filipinų stabilumui. Iš tiesų visiškai įmanoma, kad yra sienų valdymo efektyvumo ir apsaugos nuo neteisėto sienų kirtimo bei su tuo susijusių saugumo grėsmių tarpusavio sąveika. Tačiau nagrinėjamu atveju nei įrodyta, nei atskleista, kokį tiesioginį poveikį moderni pasų ir sienų kontrolė turėtų darbuotojų imigrantų ar apskritai Filipinų ekonominei situacijai. Atvirkščiai, šiuo atžvilgiu ir vėl dominuoja Filipinų stabilumo aspektas.

105. Šiuo požiūriu su sienų saugumu susijęs projektas negalėjo neturėti jokio poveikio investicinei ar vystymosi aplinkai, nes priemonės, didinančios vidaus stabilumą ir saugumą, gali netiesiogiai prisidėti prie ekonominės gerovės kūrimo kaip vienas iš daugelio faktorių.

106. Tačiau vidaus bei išoriniam saugumui ir stabilumui didinti skirta priemonė nėra glaudžiai ir tiesiogiai susijusi su ekonominiu vystymusi; su pamatinėmis socialinio, politinio ir ekonominio gyvenimo sąlygomis ji susijusi tik apskritai. Todėl investicinė ir vystymosi aplinka nėra pagrindinis šio tipo priemonių aspektas.

107. Tą patį galima pasakyti ir apie vidaus saugumo ir turizmo ryšį, kurį Komisija paminėjo per procesą Teisingumo Teisme. Reikia pritarti Komisijos teiginiui, kad ginčijama priemonė gali prisidėti prie saugumo stiprinimo ir prie pagrindinio reikalavimo ekonomikai bei vystymuisi apskritai ir turizmui konkrečiai. Tačiau toks netiesioginis ryšys ir šalutinis poveikis neleidžia ginčijamo sprendimo kvalifikuoti kaip investicijų ir ekonomikos vystymo priemonės reglamento 7 ir 8 straipsnių prasme.

108. Todėl ginčijamas sprendimas netenkina glaudaus ir tiesioginio ryšio su ekonominiu vystymusi reikalavimo, taigi jis ir negali būti grindžiamas 7 ar 8 straipsniais.

4. Biudžetinės galios

109. Galiausiai reikia išnagrinėti aplinkybę, dėl kurios Parlamentas savo dublike pateikė argumentus, susijusius ne tik su Komisijai suteiktų įgyvendinimo įgaliojimų viršijimu, bet ir su piktnaudžiavimu biudžetinėmis galiomis.

110. Šie argumentai, remiantis Procedūros reglamento 42 straipsnio 2 dalimi, pateikti pavėluotai. Jie yra nauji pagrindai, kurie buvo pateikti tik dublike. Ieškinyje Parlamentas rėmėsi vienu ieškinio pagrindu tvirtindamas, kad įgyvendinimo priemonės pažeidė Reglamentą Nr. 443/92.

C — Apibendrinimas

111. Apibendrinant reikia nurodyti, kad ieškinys nepriimtinas, nes praleistas ieškinio senaties terminas. Tačiau jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų nagrinėti bylą iš esmės, ginčijamą sprendimą reikėtų pripažinti negaliojančiu.

VI — Sprendimo padarinių apribojimas

112. Jeigu Teisingumo Teismas pripažintų ieškinį priimtinu ir jį patenkintų, reikėtų nuspręsti, ar reikia apriboti sprendimo padarinius laiko atžvilgiu. Komisija neprašė išsaugoti panaikintojo sprendimo padarinių.

113. Tačiau Teisingumo Teismas gali savo iniciatyva pasinaudoti jam EB 231 straipsnyje suteikta teise išlaikyti panaikintojo sprendimo padarinius. Sprendimas būtų panaikintas po to, kai jau išmokėti pinigai pagal ginčijamu sprendimu patvirtintą projektą ir prisiimti įsipareigojimai už šio projekto vykdymą atsakingos Tarptautinės migracijos organizacijos (International Organisation for Migration) atžvilgiu.

114. Tokiomis aplinkybėmis svarbūs teisinio saugumo sumetimai, lygiaverčiai atsirandantiems kai kurių reglamentų panaikinimo atveju, pateisintų tai, kad Teisingumo Teismas pasinaudotų reglamento panaikinimo atveju jam EB 231 straipsnio 2 dalyje suteikta teise ir nurodytų, kurie ginčijamo sprendimo padariniai turėtų būti išlaikyti ( 26 ).

115. Todėl, atsižvelgiant į ypatingas nagrinėjamos bylos aplinkybes, reikėtų nuspręsti, kad ginčijamo sprendimo panaikinimas neturi poveikio nei jo pagrindu atliktų mokėjimų, nei ginčijamomis sutartimis prisiimtų įsipareigojimų teisėtumui ( 27 ).

VII — Dėl bylinėjimosi išlaidų

116. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškinį reikia atmesti kaip nepriimtiną, Parlamentas turi padengti bylinėjimosi išlaidas. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 4 dalį į bylą įstojusi Ispanijos Karalystė pati padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

VIII — Išvada

117. Remdamasi išdėstytais argumentais, siūlau Teisingumo Teismui nuspręsti taip: „1. Atmesti ieškinį. 2. Nurodyti Parlamentui padengti bylinėjimosi išlaidas, išskyrus Ispanijos Karalystės patirtas bylinėjimosi išlaidas, kurias ši turi padengti pati.“

( 1 ) Originalo kalba: vokiečių.

( 2 ) OL L 52, p. 1, su pakeitimais, padarytais 2003 m. balandžio 14 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 807/2003, suderinančiu su Sprendimu 1999/468/EB nuostatas, susijusias su komitetais, padedančiais Komisijai naudotis savo įgyvendinimo įgaliojimais, nustatytais Tarybos dokumentuose, priimtuose vadovaujantis konsultavimosi tvarka (balsų vieningumu) (OL L 122, p. 36).

( 3 ) 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimas, nustatantis Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (OL L 184, p. 23).

( 4 ) OL L 378, p. 41.

( 5 ) Parlamento narės Glenys Kinnock rašytinis klausimas Nr. P-0619/05 ir Parlamento nario Gay Mitchell rašytinis klausimas Nr. E-0578/05.

( 6 ) Atsakymo tekstą žr.: http://www.europarl.europa.eu/omk/sipade3?L=FR&OBJID=119907&LEVEL=3&SAME_LEVEL=1&NAV=S&LSTDOC=Y.

( 7 ) Atsakymo tekstą žr.: http://www.europarl.europa.eu/omk/sipade3?L=FR&OBJID=119233&LEVEL=2&SAME_LEVEL=1&NAV=S&LSTDOC=Y.

( 8 ) Žr. 1973 m. gegužės 8 d. Sprendimą Gunella prieš Komisiją (33/72, Rink. p. 475, 3 ir paskesni punktai); 1984 m. birželio 12 d. Sprendimą Moussis prieš Komisiją (227/83, Rink. p. 3133, 12 punktas) ir 1997 m. sausio 23 d. Sprendimą Coen (C-246/95, Rink. p. I-403, 21 punktas).

( 9 ) Žr. 1980 m. kovo 5 d. Sprendimą Köenecke prieš Komisiją (76/79, Rink. p. 665, 7 punktas) ir 1990 m. gruodžio 6 d. Sprendimą Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie (C-180/88, Rink. p. I-4413, 22 punktas).

( 10 ) Žr. 1997 m. sausio 9 d. Sprendimą Komisija prieš Sociedade de Curtumes (C-143/95 P, Rink. p. I-1, 32 punktas).

( 11 ) Žr. 9 išnašoje minėto sprendimo Wirtschaftsvereinigung Eisen- und Stahlindustrie prieš Komisiją 22 punktą; 1988 m. liepos 6 d. Sprendimą Dillinger Hüttenwerke prieš Komisiją (236/86, Rink. p. 3761, 14 punktas) ir 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimą Windpark Groothusen prieš Komisiją (C-48/96 P, I-2873, 20 punktas).

( 12 ) 1998 m. vasario 19 d. Sprendime Komisija prieš Tarybą (C-309/95, Rink. p. I-655, 18 punktas) Teisingumo Teismas paminėjo protingą terminą procedūroje, kurio šalys yra institucijos, tačiau netikrino, ar nagrinėjamu atveju jo buvo laikytasi.

( 13 ) Žr. 1978 m. spalio 12 d. Sprendimą Komisija prieš Belgiją (156/77, Rink. p. 1881, 21–24 punktai). Be to, procesiniams terminams skirtomis Bendrijos teisės nuostatomis siekiama išvengti bet kokios diskriminacijos ar neobjektyvaus vertinimo vykdant teisingumą. Be kita ko, žr. 1985 m. lapkričio 26 d. Sprendimą Cockerill-Sambre prieš Komisiją (42/85, Rink. p. 3749, 19 punktas) ir 1998 m. gegužės 7 d. Nutartį Airija prieš Komisiją (C-239/97, Rink. p. I-2655, 7 punktas).

( 14 ) Žr. 1993 m. kovo 5 d. Nutartį Ferriere Acciaierie Sarde prieš Komisiją (C-102/92, Rink. p. I-801, 19 punktas).

( 15 ) Žr. 1996 m. liepos 18 d. Sprendimą Parlamentas prieš Tarybą (C-303/94, Rink. p. I-2943, 23 punktas).

( 16 ) Žr. Reglamento Nr. 443/92 5 straipsnio 7 dalį.

( 17 ) Žr. Reglamento Nr. 443/92 5 straipsnio 1 dalį.

( 18 ) Komunikatas „Valdymas ir vystymasis“, COM(2003) 615 galutinis.

( 19 ) Tūkstantmečio deklaracija A/RES/55/2, kurią galima atsisiųsti adresu: http://www.un.org/millennium/declaration/ares552e.pdf

( 20 ) Žr. 1998 m. lapkričio 19 d. Sprendimą Portugalija prieš Tarybą (C-159/96, Rink. p. I-7379, 40 punktas); 1975 m. spalio 30 d. Sprendimą Rey Soda ir kt. (23/75, Rink. p. 1279, 10 punktas); 1989 m. birželio 29 d. Sprendimą Vreugdenhil ir Van der Kolk (22/88, Rink. p. 2049, 16 punktas) ir 1995 m. spalio 17 d. Sprendimą Nyderlandai prieš Komisiją (C-478/93, Rink. p. I-3081, 30 punktas).

( 21 ) Žr. 1992 m. spalio 27 d. Sprendimą Vokietija prieš Komisiją (C-240/90, Rink. p. I-5383, 36 punktas); 1992 m. spalio 13 d. Sprendimą Portugalija ir Ispanija prieš Tarybą (susijusios bylos C-63/90 ir C-67/90, Rink. p. I-5073, 14 punktas) ir 1987 m. birželio 16 d. Sprendimą Romkes (46/86, Rink. p. 2671, 16 punktas) bei 1970 m. gruodžio 17 d. Sprendimą Köster (25/70, Rink. p. 1161, 6 punktas). Taip pat žr. mano 2005 m. rugsėjo 8 d. Išvadą byloje Jungtinė Karalystė prieš Tarybą (C-66/04, Rink. p. I-10553, 50 ir paskesni punktai).

( 22 ) 21 išnašoje minėto sprendimo Vokietija prieš Komisiją 36 punktas.

( 23 ) 2002 m. liepos 2 d. COM(2002) 0340 galutinis.

( 24 ) OL L 327, p. 1.

( 25 ) 1996 m. gruodžio 3 d. Sprendimas Portugalija prieš Tarybą (C-268/94, Rink. p. I-6177, 2 sprendimo santraukos punktas ir 39 sprendimo punktas).

( 26 ) Žr. 1998 m. gegužės 12 d. Sprendimą Jungtinė Karalystė prieš Komisiją (C-106/96, Rink. p. I-2729, 39 ir paskesni punktai).

( 27 ) Ten pat, 42 punktas.