ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
10

CIVA 23 straipsnyje (redakcijoje, galiojusioje nagrinėjamais mokestiniais metais (2000 m.)) buvo numatyta: „1. Jeigu vykdydamas veiklą apmokestinamasis asmuo tiekia prekes ar teikia paslaugas, kurių daliai tenkantis mokestis negali būti atskaitomas, gali būti atskaitoma tik tokia proporcinga už pirkimus sumokėto mokesčio dalis, kuri atitinka metinę sandorių, suteikiančių teisę į atskaitą, sumą. 2. Nepaisant 1 dalies nuostatų, apmokestinamasis asmuo gali atskaityti pagal realų visų prekių ar paslaugų arba jų dalies panaudojimą su sąlyga, kad apie tai iš anksto informuos Tiesioginių ir netiesioginių mokesčių generalinę direkciją ir neatims iš pastarosios galimybės jam taikyti specialias sąlygas ar nutraukti šią procedūrą, jei labai iškreipiamas apmokestinimas. 3. Mokesčių administratorius gali įpareigoti apmokestinamąjį asmenį veikti pagal 2 dalies nuostatas, jei: a) apmokestinamasis asmuo vykdo įvairią ekonominę veiklą; b) 1 dalyje numatytos procedūros taikymas labai iškreipia apmokestinimą. 4. 1 dalyje numatytos atskaitos dalis apskaičiuojama pagal trupmeną, kurios skaitiklį sudaro per metus patiektų prekių ir suteiktų paslaugų, dėl kurių suteikiama teisė į atskaitą pagal 19 straipsnį ir 20 straipsnio 1 dalį, suma be mokesčio, o vardiklį – visų apmokestinamojo asmens per metus sudarytų sandorių, įskaitant atleistų nuo mokesčio ir nepatenkančių į mokesčio taikymo sritį, sandorių suma be mokesčio, įskaitant neapmokestinamąsias subsidijas, išskyrus subsidijas įrangai. 5. Tačiau apskaičiuojant ankstesnėje dalyje nurodytą proporciją neatsižvelgiama į parduodamą įmonės veiklai naudojamą nekilnojamąjį turtą ir sandorius dėl nekilnojamojo turto bei finansinius sandorius, kurie apmokestinamojo asmens veiklos atžvilgiu yra papildoma veikla. 6. Atskaitos proporcija, apskaičiuota iš anksto remiantis praėjusiais metais atliktų sandorių suma, tikslinama pagal tų metų, kuriais ji taikoma, vertes, o tai lemia atitinkamos atliktos atskaitos tikslinimą, kuris turi būti nurodytas atitinkamų metų paskutinio laikotarpio deklaracijoje. 7. Apmokestinamieji asmenys, kurie pradeda veiklą ar ją iš esmės pakeičia, gali atskaityti mokestį remdamiesi laikinai nustatyta atskaitos proporcija, kuri turi būti įrašyta į 30 ir 31 straipsniuose nurodytas deklaracijas. 8. Siekiant nustatyti atskaitos proporciją trupmenos dalmuo apvalinamas iki aukštesnės šimtosios dalies. 9. Šio straipsnio nuostatoms taikyti finansų ir biudžeto ministras tam tikros veiklos atveju gali manyti, kad sandoriai, suteikiantys teisę į atskaitą, ar sandoriai, kurie šios teisės nesuteikia, neegzistuoja, jeigu jie sudaro nereikšmingą visos apyvartos dalį ir kai 2 ir 3 dalyse numatyta procedūra atrodo neįvykdoma.“
27

Be to, Baumaux teigia, kad siekiant išspręsti ginčą pagrindinėje byloje nėra svarbu nurodyti Direktyvą 98/95. Direktyva 2002/53 taip pat nesvarbi, nes ji susijusi tik su žemės ūkio augalų veislių prekyba, o iš nagrinėjamos bylos faktinių aplinkybių matyti, kad Kokopelli prekiauja tik daržovių sėklomis. Baumaux priduria, kad Direktyvos 2009/145 galiojimas neturi įtakos šios bylos baigčiai, nes ji buvo priimta jau po to, kai Baumaux pareiškė ieškinį Kokopelli.
40

Pagal Direktyvos 2004/114 17 straipsnio 2 dalį kiekviena valstybė narė nustato didžiausią valandų skaičių per savaitę arba dienų ar mėnesių skaičių per metus, kuriomis leidžiama užsiimti tokia veikla, bet ne mažiau kaip 10 valandų per savaitę arba atitinkamą dienų ar mėnesių skaičių per metus. Kaip matyti iš to paties straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos, kalbama apie leidimą dirbti ne studijų laiku.
1

Apeliaciniu skundu Formula One Licensing BV prašo panaikinti 2011 m. vasario 17 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Formula One Licensing prieš VRDT – Global Sports Media (F1-LIVE) (T-10/09, Rink. p. II-427, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas atmetė jos ieškinį dėl 2008 m. spalio 16 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 7/2008-1), susijusio su protesto procedūra tarp Racing-Live SAS ir Formula One Licensing BV (toliau – ginčijamas sprendimas).
21

Be to, Terre wallonne prašė taikyti laikinąsias apsaugos priemones ir sustabdyti ginčijamo nutarimo vykdymą. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas 2007 m. rugpjūčio 7 d. sprendimu atmetė šį prašymą, konstatavęs, kad „sustabdžius ginčijamo akto vykdymą pailgės kitos šalies neveikimas, buvęs iki šio akto“, be to, ši asociacija nenurodė, jog sukonkretino sąlygą, susijusią su sunkiai atlyginama žala, atsiradusia dėl ginčijamo akto vykdymo nedelsiant.
2.

Solidariai priteisti iš Team Relocations NV, Amertranseuro International Holdings Ltd, Trans Euro Ltd ir Team Relocations Ltd bylinėjimosi išlaidas.
Direktyvą 2000/78, nustatančią vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, reikia aiškinti taip, kad, atsižvelgiant į šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies c punktą ir 3 dalį, vertinamus kartu su 13 konstatuojamąja dalimi, į jos taikymo sritį patenka užmokestis, kaip jis suprantamas pagal SESV 157 straipsnio 2 dalį. Vadinasi, buvimo atsargoje išmoka, skirta pareigūnams, atleistiems iš darbo dėl jų darbo vietos panaikinimo, kuri yra faktinis atlyginimas pinigais, kuriuos darbdavys moka pareigūnams už jų darbą, yra užmokestis, kaip jis suprantamas pagal SESV 157 straipsnio 2 dalį, todėl patenka į Direktyvos 2000/78 taikymo sritį.

Direktyvos 2000/78, nustatančios vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus, 2 straipsnis ir 6 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiami nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos pareigūnai, sulaukę amžiaus, leidžiančio gauti pensiją, vien dėl šios aplinkybės negali gauti buvimo atsargoje išmokos, skirtos pareigūnams, atleistiems iš darbo dėl jų darbo vietos panaikinimo.

Žinoma, tikslas užtikrinti pareigūnų buvimą atsargoje ir apsaugą jų darbo vietos panaikinimo atveju, kartu numatant, kad buvimo atsargoje išmoka mokama tik pareigūnams, kuriems reikia apsaugos ir kurie laikosi savo pareigos būti atsargoje, patenka tarp teisėtų užimtumo ir darbo rinkos politikos tikslų, kaip jie suprantami pagal Direktyvos 2000/78 6 straipsnio 1 dalį. Be to, buvimo atsargoje išmokos mokėjimas tik pareigūnams, kurie neturi teisės gauti pensijos, neatrodo neprotingas, atsižvelgiant į teisės aktų leidėjo siekiamą tikslą, ar akivaizdžiai netinkamas siekiant nurodytų teisėtų tikslų. Vis dėlto, nacionalinės teisės aktais, pagal kuriuos buvimo atsargoje išmoka automatiškai nemokama tiek pareigūnams, pageidaujantiems išeiti į pensiją, kurie dėl šios priežasties gaus pensiją, tiek pareigūnams, norintiems tęsti profesinę karjerą valstybės administracijoje po šešiasdešimt penktojo gimtadienio, vien dėl to, kad pastarieji visų pirma dėl savo amžiaus galėtų gauti tokią pensiją, viršija tai, kas būtina siekiamiems tikslams įgyvendinti. Pagal šią priemonę likti darbo rinkoje pageidaujantys pareigūnai gali būti priversti sutikti su mažesne pensija, palyginti su ta, kurią galėtų gauti, jei dirbtų ilgiau.

Be to, atrodo, kad šių teisės aktų teisėti tikslai gali būti pasiekti mažiau suvaržančiomis, tačiau taip pat tinkamomis priemonėmis. Pavyzdžiui nuostatos, pagal kurias buvimo atsargoje išmoka gali būti mokama tik pareigūnams, kurie laikinai atsisakė pensijos tam, kad tęstų profesinę veiklą, kartu numatant, jeigu jie atsisakytų užimti kitą tinkamą darbo vietą, priemones, kuriomis siekiama nubausti už piktnaudžiavimą, leistų užtikrinti, kad ši išmoka būtų mokama tik pareigūnams, kurie iš tiesų yra atsargoje tam, kad užimtų kitą tinkamą darbo vietą.

(žr. 51, 58, 66, 67, 69, 72, 74 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
18

Be to, šis aiškinimas atitinka Šeštosios direktyvos 17 straipsnio 5 dalies trečios pastraipos, kurios nuostatos skirtos taikyti tik konkrečiais atvejais, nes jomis siekiama, be kita ko, atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos apmokestinamojo asmens veiklos ypatybes, valstybėms narėms sudaryti galimybę pasiekti tikslesnių atskaitos proporcijos apskaičiavimo rezultatų, tikslą (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Royal Bank of Scotland 24 punktą).
77

Be to, priešingai nei teigia Taryba, Prancūzijos Respublika ir Komisija, iš pirmesnės analizės visiškai nematyti, kad SESV 337 straipsnis bet kokiomis aplinkybėmis nebegalėtų būti tinkamas Sąjungos teisės aktų, kurių tikslas – nustatyti informacijos rinkimo sistemą, susijusią su tam tikra Sąjungos sektorine politika, teisinis pagrindas, nes dėl to ši nuostata netektų prasmės. Kaip matyti iš šio sprendimo 65–68 punktų, šia nuostata reikėtų remtis, be kita ko, jei ginčijamas reglamentas negalėtų būti laikomas būtinu SESV 194 straipsnio 1 dalyje nurodytiems Sąjungos energetikos politikos tikslams pasiekti.
29

Be to, ji teigia, kad jei Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba būtų norėję, jog įgyvendinant teisę į laisvą judėjimą būtų taikomos tarptautinės teisės normos, jie būtų tai numatę, kaip tai buvo padaryta, pavyzdžiui, 2003 m. lapkričio 25 d. Tarybos direktyvos 2003/109/EB dėl trečiųjų valstybių piliečių, kurie yra ilgalaikiai gyventojai, statuso (OL L 16, 2004, p. 44; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 272) 3 straipsnio 2 dalies f punkte. Be kita to, tokios tarptautinės teisės normos neegzistuoja. Iš tikrųjų, remiantis Teisingumo Teismo praktika, pagal kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas turi laikytis tarptautinės teisės, jei tokios normos egzistuoja, Direktyvoje 2004/38 į jas buvo atsižvelgta. Bet kuriuo atveju, net darant prielaidą, kad šios normos egzistuoja, Vengrija mano, kad jų taikymas neturi sudaryti kliūčių Sąjungos teisės aktų, kaip antai Direktyvos 2004/38, veiksmingumui, numatant šių teisės aktų taikymo ratione personae išimtį.
42

Šiuo klausimu, nors ir pripažįstant, kad šio sprendimo 40 straipsnyje nurodytas tikslas galėtų būti laikomas privalomuoju bendrojo intereso pagrindu ir ne vien kaip ekonominis motyvas (šiuo atžvilgiu žr. 2005 m. kovo 17 d. Sprendimo Kranemann, C-109/04, Rink. p. I-2421, 34 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką ir 2012 m. vasario 16 d. Sprendimo Costa ir Cifone, C-72/10 ir C-77/10, 59 punktą), reikia priminti, kad Sutartimi garantuojamų pagrindinių laisvių apribojimo pateisinimas reikalauja, kad atitinkama priemonė būtų tinkama užtikrinti ja siekiamo tikslo įgyvendinimą ir neviršytų to, kas būtina jam pasiekti (minėto Sprendimo Attanasio Group 51 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Be to, nacionalinės teisės aktai gali užtikrinti nurodyto tikslo įgyvendinimą, tik jeigu jais iš tikrųjų nuosekliai ir sistemiškai siekiama šio tikslo (be kita ko, žr. 2009 m. kovo 10 d. Sprendimo Hartlauer, C-169/07, Rink. p. I-1721, 55 punktą ir minėto Sprendimo Attanasio Group 51 punktą).
32

Iš tiesų, pirmiausia, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad kova su galimu sukčiavimu, mokesčių vengimu ir piktnaudžiavimu yra Šeštojoje direktyvoje pripažintas ir ja siekiamas tikslas. Asmuo, kuris prašo leisti atskaityti PVM, turi įrodyti, kad sąlygos, kuriomis suteikiama teisė į atskaitą, yra įvykdytos, o jei mokesčių administratorius nustato, kad teise į atskaitą buvo pasinaudota sukčiaujant, jis gali atgaline data reikalauti grąžinti atskaitytas sumas. Be to, nacionalinis teismas turi atsisakyti suteikti teisę į atskaitą, jei pagal objektyvius bylos įrodymus nustato, kad šia teisia remiamasi sukčiaujant (be kita ko, žr. minėto Sprendimo Kittel ir Recolta Recycling 54 ir 55 punktus bei juose nurodytą teismo praktiką).
23

Be to, Netlog teigia, o SABAM neprieštarauja, kad norint užtikrinti prašomų priemonių veiksmingumą ji turėtų savo lėšomis ir neribotam laikui įdiegti didžiosios dalies jos serveriuose saugomos visų klientų informacijos in abstracto ir prevencinio filtravimo sistemą, kad ji surastų muzikos, kinematografijos ar audiovizualinių kūrinių, į kuriuos SABAM tvirtina turinti tam tikras teises, elektronines rinkmenas ir būtų galima blokuoti keitimąsi jomis.
Atsižvelgiant į ESV sutarties Komisijai suteiktą pagrindinį vaidmenį pripažinti galimą pagalbos nesuderinamumą su vidaus rinka, SESV 108 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje numatytas išimtinis ir ypatingas atvejis, todėl Tarybai šia nuostata suteikti įgaliojimai yra aiškiai išimtinio pobūdžio. Vadinasi, ši nuostata neabejotinai turi būti aiškinama griežtai.

Be to, dėl SESV 108 straipsnio 2 dalies trečios ir ketvirtos pastraipų nuostatų, pagal kurias, pirma, valstybės narės kreipimasis į Tarybą trims mėnesiams sustabdo Komisijos vykdomą tyrimą ir, antra, per šį terminą Tarybai nepriėmus sprendimo, jį priima Komisija, reikia nurodyti, kad šios nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad praėjus šiam terminui Taryba nebeturi kompetencijos pagal minėtą trečią pastraipą priimti sprendimo dėl atitinkamos pagalbos. Todėl, jeigu atitinkama valstybė narė, remdamasi SESV 108 straipsnio 2 dalies trečia pastraipa, nepateikė Tarybai jokio prašymo, Taryba nebegali vykdyti jai pagal šios nuostatos trečią pastraipą suteiktų išimtinių įgaliojimų, kad tokią pagalbą paskelbtų suderinama su vidaus rinka prieš Komisijai pripažįstant pagalbą nesuderinama su vidaus rinka ir užbaigiant SESV 108 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje numatytą procedūrą.

Toks aiškinimas leidžia išvengti sprendimų, kurių rezoliucinės dalys prieštarautų viena kitai, priėmimo ir taip prisideda prie teisinio saugumo.

Taryba juo labiau negali panaikinti Komisijos sprendimo pripažinti pagalbą neteisėta veiksmingumo, pagal SESV 108 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą pripažindama suderinama su vidaus rinka pagalbą, skirtą tam, kad neteisėtos pagalbos gavėjams būtų kompensuotas minėtu sprendimu nurodytas jos grąžinimas.

(žr. 39–42, 45 punktus)
Iš to matyti, kad SESV 215 straipsnio 2 dalis yra tinkamas Reglamento Nr. 1286/2009, iš dalies keičiančio Reglamentą Nr. 881/2002, nustatantį tam tikras specialias ribojančias priemones, taikomas tam tikriems asmenims ir subjektams, susijusiems su Usama bin Ladenu, Al-Qaida tinklu ir Talibanu, teisinis pagrindas. Šiuo reglamentu nustatoma įtraukimo į sąrašą, parengtą pagal Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucijas 1267 (1999) ir 1333 (2000), tvarka, kuria užtikrinama pagrindinių teisių į gynybą apsauga. Juo keičiamas Reglamentas Nr. 881/2002, kuris yra viena iš priemonių, kuriomis Sąjunga įgyvendino Saugumo Tarybos priimtą sprendimą, skirtą tarptautinei taikai ir saugumui palaikyti; atsižvelgiant į jo tikslus ir turinį, jis susijęs su Sąjungos įgyvendinant BUSP priimtu sprendimu.

Nors akivaizdu, kad kova su terorizmu ir jo finansavimu gali patekti į laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės kūrimu siekiamus tikslus, numatytus, pavyzdžiui, ESS 3 straipsnio 2 dalyje, vis dėlto tikslas kovoti su tarptautiniu terorizmu ir jo finansavimu, siekiant palaikyti tarptautinę taiką ir saugumą, atitinka tikslus, kurių siekiama Sutarčių nuostatomis dėl Sąjungos išorės veiksmų, kaip antai išdėstytus ESS 21 straipsnio 2 dalies c punkte. Todėl Sąjungos veiksmais BUSP srityje taip pat, kaip ir įgyvendinant šią politiką patvirtintomis priemonėmis vykdant Sąjungos išorės veiksmus, pirmiausia SESV 215 straipsnio 2 dalyje numatytomis ribojamosiomis priemonėmis, gali būti siekiama su juo kovoti.

Reglamentas Nr. 1286/2009, iš dalies keičiantis Reglamentą Nr. 881/2002, nustatantį tam tikras specialias ribojančias priemones, taikomas tam tikriems asmenims ir subjektams, susijusiems su Usama bin Ladenu, Al-Qaida tinklu ir Talibanu, kuriame įtvirtintos į sąrašą, parengtą pagal Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliucijas 1267 (1999) ir 1333 (2000), įtrauktų asmenų pagrindinių teisių apsaugos priemonės, gali būti priimtas remiantis SESV 215 straipsnio 2 dalimi, o ne SESV 75 straipsniu.

Nors Parlamento dalyvavimas teisėkūros procese Sąjungoje atspindi pagrindinį demokratijos principą, pagal kurį tauta dalyvauja įgyvendinant valdymo funkciją per tarpininką – atstovaujamąją asamblėją, Sąjungos teisė nebūtų pažeista, jeigu tiesioginį poveikį fizinių asmenų ir grupių pagrindinėms teisėms turinčių priemonių būtų imamasi taikant procedūrą, kurioje Parlamentas nedalyvauja. Iš tikrųjų pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 51 straipsnio 1 dalį pareiga laikytis pagrindinių teisių tenka visoms Sąjungos institucijoms, įstaigoms ir organams. Be to, ir iš SESV 75 straipsnio, ir iš SESV 215 straipsnio 3 dalies teksto matyti, kad šiuose straipsniuose nurodyti aktai apima reikalingas nuostatas dėl teisinių apsaugos priemonių.

(žr. 81, 83 ir 84 punktus)
Minimalių atstumų tarp lažybų punktų sistemą galima pateisinti tik jeigu tikrasis tokių taisyklių tikslas, o nacionalinis teismas turi tai patikrinti, yra ne apsaugoti jau veiklą vykdančių subjektų komercines pozicijas, o padaryti azartinių lošimų pasiūlą kontroliuojamą. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, kad pareiga laikytis minimalių atstumų, kuri neleidžia gausiai lankomose vietose steigti papildomų lažybų punktų, iš tikrųjų siekiama nurodyto tikslo, o ją nustačius nauji subjektai tikrai pasirinks įsisteigti mažai lankomose vietose ir taip padengs visą valstybės teritoriją.

EB 43 ir 49 straipsniai, taip pat vienodo požiūrio ir veiksmingumo principai turi būti aiškinami taip, kad pagal juos valstybei narei, kuri pažeisdama Sąjungos teisę tam tikrai kategorijai subjektų nusprendė nesuteikti koncesijų vykdyti ūkinę veiklą ir stengėsi ištaisyti šį pažeidimą paskelbusi konkursą dėl didelio skaičiaus naujų koncesijų suteikimo, draudžiama ginti jau esančių subjektų komercines pozicijas ir, be kita ko, nustatyti minimalius atstumus tarp naujų ir jau veiklą vykdančių koncesininkų punktų.

EB 43 ir 49 straipsnius reikia aiškinti taip, kad pagal juos draudžiama taikyti sankcijas už organizuotą lažybų įmokų rinkimo veiklą be koncesijos ar policijos leidimo asmenims, susijusiems su subjektu, kuriam pažeidžiant Sąjungos teisę buvo uždrausta dalyvauti ankstesniame konkurse, net ir po naujo konkurso, kuriuo buvo siekiama ištaisyti šį Sąjungos teisės pažeidimą, nes minėtas konkursas ir po jo suteiktos naujos koncesijos iš tikrųjų neištaisė padėties, susidariusios uždraudus subjektui dalyvauti ankstesniame konkurse.

Taip yra tuo atveju, kai baudžiamosios bylos, iškeltos ūkio subjektui, kurios vėliau buvo pripažintos neturinčiomis teisėto pagrindo, vykstant konkursui, kuriuo siekiama ištaisyti pirmojo konkurso trūkumus, buvo nagrinėjamos teisme ir dėl to šis subjektas faktiškai negalėjo dalyvauti antrajame konkurse, antraip jo koncesija būtų nedelsiant panaikinta. Jei tam tikromis aplinkybėmis atrodo, kad galima pagrįstai imtis prevencinių priemonių įtariamo, remiantis įtikinamais įrodymais, dalyvaujant nusikalstamoje veikloje azartinių lošimų operatoriaus atžvilgiu, pašalinimas iš rinkos panaikinant koncesiją laikytinas iš principo proporcingu tikslui kovoti su nusikalstamumu, tik jei yra grindžiamas res judicata galią turinčiu teismo nuosprendžiu dėl pakankamai sunkaus nusikaltimo. Be to, nacionalinės teisės aktas, pagal kurį subjektai pašalinami iš rinkos, net ir laikinai, gali būti laikomas proporcingu, tik jeigu numatyta veiksminga teisminės gynybos priemonė ir galimybė atlyginti patirtą žalą tuo atveju, jei šis pašalinimas vėliau būtų pripažintas kaip nepagrįstas.

(žr. 81, 84, 91 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
22

Kadangi sprendimas nagrinėjamoje byloje priklauso nuo taikomos Sąjungos teisės aiškinimo, Fővárosi Bíróság nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus: „1. Ar <…> Reglamento Nr. 2201/96 <…> 2 straipsnio 1 dalis gali būti aiškinama taip, kad pagal I priedą pagalbos gamybai schema be KN ex 20087061 kodui priskiriamų persikų sirupe ir (arba) natūraliose vaisių sultyse, taikoma ir pagal kitus minėtame priede pateiktus KN kodus (ex 20087069 ir t. t.) klasifikuojamiems produktams? 2. Ar KN ex 20087092 kodui priskiriamų produktų perdirbėjas atitinka minėtame reglamente nustatytas sąlygas? 3. Ar <…> Reglamento Nr. 1535/2003 <…> 2 straipsnio 1 punktas gali būti aiškinimas taip, kad KN ex 20087061, ex 20087069, ex 20087071, ex 20087079, ex 20087092, ex 20087094 ir ex 20087099 kodams priskiriami produktai taip pat yra gatavi produktai reglamento prasme? 4. Jeigu iš į pirmesnius klausimus pateikto atsakymo paaiškėtų, kad tik persikai <…> Reglamento Nr. 2320/89 3 straipsnio prasme gali būti laikomi gatavais produktais, kodėl anksčiau minėtose teisės nuostatose nurodyti KN kodai, kuriose numatyti kiti produktai? 5. Ar pagal minėtus reglamentus gatavais produktais gali būti laikomi skirtingose persikų perdirbimo stadijose gauti produktai, kuriais gali būti prekiaujama atskirai (pavyzdžiui, minkštimas)?“
25

Be to, pagal nusistovėjusią teismų praktiką Teisingumo Teismui ir valstybių narių teismams bendradarbiaujant pagal SESV 267 straipsnį tik nacionaliniai teismai, nagrinėjantys bylą ir turintys priimti būsimą sprendimą, atsižvelgdami į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes turi įvertinti ir prejudicinio sprendimo reikalingumą sprendimui priimti, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl jeigu pateikti klausimai susiję su Sąjungos teisės aiškinimu, Teisingumo Teismas iš esmės privalo priimti sprendimą (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2001 m. kovo 13 d. Sprendimo Preussen Elektra, C-379/98, Rink. p. I-2099, 38 punktą; Sprendimo Korhonen ir kt., C-18/01, Rink. p. I-5321, 19 punktą ir Sprendimo VTB-VAB ir Galatea, C-295/05 ir C-299/07, Rink. p. I-2949, 32 punktą).
22

Be to, prejudicinių klausimų esmės pakeitimas arba atsakymas į papildomus ieškovų pagrindinėje byloje pastabose nurodytus klausimus būtų nesuderinamas su EB 234 straipsniu Teisingumo Teismui suteiktu vaidmeniu ir su jo pareiga užtikrinti valstybių narių vyriausybėms ir suinteresuotosioms šalims galimybę pateikti pastabas pagal Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį, atsižvelgiant į tai, kad pagal šią nuostatą suinteresuotosioms šalims pranešama tik apie sprendimus dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (šiuo klausimu žr., be kita ko, 1982 m. balandžio 1 d. Sprendimo Holdijk ir kt., 141/81–143/81, Rink. p. 1299, 6 punktą; 1997 m. sausio 30 d. Sprendimo Wiljo, C-178/95, Rink. p. I-585, 30 punktą; 1997 m. kovo 27 d. Sprendimo Phytheron International, C-352/95, Rink. p. I-1729, 14 punktą ir minėto sprendimo Kainuun Liikenne ir Pohjolan Liikenne 24 punktą).
67

Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas nusprendė, kad fiskalinio neutralumo principas, kuriuo grindžiama bendra PVM sistema, draudžia, viena vertus, PVM atžvilgiu skirtingai vertinti panašias paslaugas, kurios konkuruoja tarpusavyje (žr., be kita ko, 2005 m. gegužės 26 d. Sprendimo Kingscrest Associates et Montecello, C-498/03, Rink. p. I-4427, 41 punktą; 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo Turn- und Sportunion Waldburg, C-246/04, Rink. p. I-589, 33 punktą ir 2007 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Teleos ir kt., C-409/04, Rink. p. I-7797, 59 punktą), ir, kita vertus, draudžia apmokestinant PVM skirtingai vertinti tokią pačią veiklą vykdančius ūkio subjektus (žr., be kita ko, 1999 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Gregg, C-216/97, Rink. p. I-4947, 20 punktą ir 2008 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo Isle of Wight Council ir kt., C-288/07, Rink. p. I-7203, 42 punktą).
49

Be to, reikia pažymėti, kad Infopaq naudotas informacijos perkėlimo procesas leidžia atgaminti įvairias saugomo kūrinio ištraukas. Naudojant šį procesą yra atgaminamos ištraukos, kurias sudaro vienuolika žodžių, kiekvieną kartą, kai atitinkamame kūrinyje yra randamas raktinis žodis. Be to, dažnai ieškoma kelių raktinių žodžių, nes kai kurie klientai prašo, kad Infopaq pateiktų ištraukas pagal kelis raktinius žodžius.
9

Pirminę Direktyvos 85/337 redakciją iš dalies pakeitus 1997 m. kovo 3 d. Tarybos direktyva 97/11/EB (OL L 73, p. 5, 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 3 t., p. 151), šios taisyklės buvo pakeistos 1999 m. Miesto ir kaimo planavimo (poveikio aplinkai vertinimas) taisyklėmis (The Town and Country Planning (Environmental Impact Assessment) (England and Wales) Regulations 1999 (S. I. 1999/293)), iš dalies pakeistomis 2006 m. Miesto ir kaimo planavimo (poveikio aplinkai vertinimas) taisyklėmis (The Town and Country Planning (Environmental Impact Assessment) (England and Wales) Regulations 2006 (S. I. 2006/3295) (toliau – PAV taisyklės)).