Sujungtos bylos T-425/04, T-444/04, T-450/04 ir T-456/04

Prancūzijos Respublika ir kt.

prieš

Europos Komisiją

„Valstybės pagalba – Finansinės priemonės, skirtos remti France Télécom – Akcininko paskolos projektas – Prancūzijos vyriausybės nario vieši pareiškimai – Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka ir nenurodoma jos susigrąžinti – Ieškinys dėl panaikinimo – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį – Priimtinumas – Valstybės pagalbos sąvoka – Pranašumas – Valstybės ištekliai – Pareiga motyvuoti“

Sprendimo santrauka

1. Ieškinys dėl panaikinimo – Valstybių narių ieškinys – Ieškinys dėl Komisijos sprendimo, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka – Priimtinumas, kuris nepriklauso nuo suinteresuotumo pareikšti ieškinį įrodymo

2. Ieškinys dėl panaikinimo – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį – Komisijos sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka

3. Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka – Valstybės narės vyriausybės nario vieši pareiškimai, kuriais išreiškiamas jos ketinimas imtis atitinkamų priemonių, kad būtų išspręstos įmonės finansinės problemos – Pranašumas, suteikiamas nepervedant valstybės išteklių – Nepriskyrimas – Planas suteikti įmonei kredito liniją

(EB 87 straipsnio 1 dalis)

4. Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka – Valstybės ištekliais suteikiamas pranašumas, kuriuo kaltinama valstybė – Valstybės narės vyriausybės nario viešas pareiškimas, kuriuo išreiškiamas jos ketinimas imtis atitinkamų priemonių, kad būtų išspręstos įmonės finansinės problemos – Pranašumas, suteikiamas nepervedant valstybės išteklių – Nepriskyrimas

(EB 87 straipsnio 1 dalis)

5. Valstybių teikiama pagalba – Komisijos sprendimas – Teisminė kontrolė

6. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis

(EB 253 straipsnis)

1. EB sutartyje aiškiai atskiriama, pirma, Bendrijos institucijų bei valstybių narių ir, antra, fizinių bei juridinių asmenų teisė pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, nes visoms valstybėms narėms suteikiama teisė ieškiniu dėl panaikinimo ginčyti Komisijos sprendimų teisėtumą, nesiejant šios teisės įgyvendinimo su būtinybe įrodyti teisinį interesą pareikšti ieškinį. Taigi, tam, kad valstybės narės ieškinys būtų priimtinas, ji neturi įrodyti, kad Komisijos aktas, dėl kurio pareiškė ieškinį, sukelia jos atžvilgiu teisinių pasekmių. Suinteresuotumas pareikšti ieškinį apima tik fizinių ar juridinių asmenų, o ne institucijų arba valstybių narių pareikštus ieškinius.

Be to, suinteresuotumo pareikšti ieškinį sąvoka negali būti painiojama su akto, kurį galima užginčyti, samprata, pagal kurią aktas turi būti skirtas sukelti teisines pasekmes, kurios gali būti nepalankios, kad dėl jo būtų galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, o tai turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į akto turinį.

Komisijos sprendimas, kuriuo valstybės pagalba pripažinta iš dalies nesuderinama su bendrąja rinka, sukelia tokių privalomų teisinių pasekmių ir todėl yra aktas, dėl kurio valstybė narė gali pareikšti ieškinį.

(žr. 118–119 punktus)

2. Tam, kad ieškinys dėl panaikinimo būtų priimtinas, fizinis ar juridinis ieškinį pareiškęs asmuo turi turėti atsiradusį ir esamą suinteresuotumą ginčijamo teisės akto panaikinimu. Toks suinteresuotumas reiškia, kad dėl paties šio teisės akto panaikinimo gali atsirasti teisinių pasekmių arba, kitais žodžiais tariant, patenkinus ieškinį jį pareiškęs asmuo gali gauti naudos. Todėl tokiam asmeniui visiškai palankus sprendimas iš esmės negali jam būti nenaudingas ir jis neturi suinteresuotumo prašyti jį panaikinti.

Vis dėlto, kalbant apie Komisijos sprendimą, kuriuo valstybės pagalba pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka, pasakytina, kad įmonės pagalbos gavėjos konkurentė įrodo atsiradusį ir esamą suinteresuotumą, kad būtų panaikintas ginčijamas sprendimas, kai nurodo, kad valstybė ėmėsi papildomų pagalbos priemonių, suteikiančių įvairius pranašumus įmonei pagalbos gavėjai ir pabloginančių jos padėtį rinkoje.

Iš tiesų pagalbos ir jos nesuderinamumo su bendrąja rinka konstatavimas nepašalina kitų nesuderinamų pagalbos priemonių buvimo galimybės, kurios, nors ir nėra įvardytos Komisijos sprendime, tačiau taip pat yra administracinės procedūros, per kurią buvo priimtas šis sprendimas, dalykas ir gali daryti esminį poveikį tam tikrų pagalbos gavėjos konkurentų padėčiai rinkoje.

Be to, kai ieškovė teigia, jog atitinkamas teisės aktas, net jeigu jis gali būti iš dalies jai palankus, visgi tinkamu būdu negina jos teisinės padėties, turi būti pripažįstama, kad ji yra suinteresuota pareikšti ieškinį tam, kad Bendrijos teismas patikrintų šio teisės akto teisėtumą.

(žr. 116, 127–128, 130–131 punktus)

3. Siekiant kvalifikuoti priemonę kaip EB 87 straipsnio 1 dalyje numatytą valstybės pagalbą, be kita ko, reikia, pirma, kad ji apimtų bet kokį pranašumą („bet kokia forma“), antra, kad šis pranašumas tiesiogiai ar netiesiogiai būtų suteiktas iš valstybinių išteklių („valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių“). Pranašumo sąvoka reiškia, kad dėl valstybės dalyvavimo turi pagerėti ekonominė ir (arba) finansinė padėtis, ji gali net praturtėti, pavyzdžiui, sumažinus sąnaudas, kurių pranašumo gavėja paprastai patiria.

Dėl valstybės narės vyriausybės nario viešo pareiškimo, kuriuo išreiškiamas jos ketinimas imtis atitinkamų priemonių, kad būtų išspręstos įmonės finansinės problemos, darytina išvada, jog dėl šių pareiškimų minėta įmonė gali gauti apčiuopiamos naudos, nes jie leidžia atgauti finansų rinkų pasitikėjimą, sudaro jai sąlygas lengviau ir mažesnėmis sąnaudomis gauti naujų kreditų trumpalaikėms skoloms refinansuoti ir galiausiai padeda stabilizuoti labai nestabilią finansinę padėtį. Tokie pareiškimai gali turėti lemiamos įtakos reitingų agentūrų reakcijai ir įmonės įvaizdžio pagerėjimui investuotojų ar kreditorių akyse, taip pat finansų rinkų dalyvių, vėliau dalyvavusių refinansuojant nagrinėjamą įmonę, elgesiui.

Be to, remiantis kreditų suteikimą ir refinansavimą kapitalo rinkose reguliuojančiais principais, įmonės reitingas ir atitinkamai jai suteiktų kreditų negrąžinimo rizika turi lemiamos reikšmės apskaičiuojant refinansavimo sąnaudas, kurių turi patirti ši įmonė visų pirma mokėdama palūkanas už naujų obligacijų emisiją. Iš to darytina išvada, kad kuo didesnė įsipareigojimų neįvykdymo rizika, tuo sunkiau ir brangiau refinansuoti nagrinėjamus kreditus kapitalo rinkose. Kitaip tariant, bet koks teigiamas poveikis įmonės reitingui, nors ir padarytas investuotojų pasitikėjimą galinčiais nulemti arba sustiprinti viešais pareiškimais, iš karto turi įtakos sąnaudoms, kurių ši patirtų skolindamasi kapitalo rinkose.

Be to, siekdama pripažinti priemonę valstybės pagalba Komisija privalo įrodyti, kad visi EB 87 straipsnio 1 dalies sąvokai keliami reikalavimai, įskaitant pranašumo buvimą, įvykdyti atsižvelgiant į ekonomines nagrinėjamos priemonės pasekmes.

Dėl vienašališko valstybės pasiūlymo suteikti įmonei tam tikro dydžio kredito liniją, kuri niekada nebuvo suteikta, Komisija, remdamasi vien šia aplinkybe, negali daryti prielaidos, kad šis pasiūlymas sukelia palankesnes ekonomines pasekmes gavėjui, ir neatsižvelgti į nagrinėjamos paskolos sutarties vykdymo sąlygas, ypač į sąlygas, susijusias su minėtos paskolos suteikimu ir grąžinimu, juo labiau kad gavėjas nepriėmė šio pasiūlymo, o tik refinansavo savo skolas rinkoje egzistavusiomis sąlygomis. Kitaip net objektyviai nepalankesnes sąlygas, kaip antai didesnes palūkanų normas ir trumpesnius, palyginti su siūlomais rinkoje, grąžinimo terminus numatanti sutartis turėtų būti laikoma pranašumu pagal EB 87 straipsnio 1 dalį motyvuojant tik tuo, kad viešasis kreditorius paskelbė apie ketinimą pervesti gavėjui tam tikrą sumą.

(žr. 215, 231, 234, 237–238, 253, 255 punktus)

4. Tik pranašumas, suteiktas tiesiogiai ar netiesiogiai iš valstybinių išteklių, yra laikomas valstybės pagalba pagal EB 87 straipsnio 1 dalį. Šioje nuostatoje įtvirtintas skirtumas tarp „valstybės suteiktos pagalbos“ ir „iš valstybinių išteklių“ suteiktos pagalbos nereiškia, kad bet koks valstybės suteiktas pranašumas, nepaisant to, ar jis finansuojamas iš valstybinių išteklių, yra laikomas pagalba: juo tik siekiama į šią sąvoką įtraukti tiek tiesiogiai valstybės, tiek per valstybės paskirtą ar įsteigtą viešąją ar privačią įstaigą suteikiamą pranašumą.

Šiomis aplinkybėmis taikant privataus investuotojo kriterijų būtinai preziumuojama, kad valstybės konkrečios įmonės naudai patvirtintomis priemonėmis suteikiamas valstybės ištekliais garantuojamas pranašumas.

Beje, dėl vykdytinos teisminės kontrolės ribų primintina, kad pagalbos sąvoka yra objektyvi ir todėl, nesant išskirtinių aplinkybių, visų pirma susijusių su nagrinėjamų valstybės veiksmų sudėtingumu, valstybės pagalbos priemonės kvalifikavimas, kurį turi atlikti ir Komisija, ir teismai, iš principo nepateisina didelės Komisijos diskrecijos. Didelė diskrecija Komisijai suteikiama tik įgyvendinant EB 87 straipsnio 3 dalį, pagal kurią nagrinėdama galimą tam tikrų valstybės priemonių suderinamumą su bendrąja rinka ji privalo atsižvelgti į sudėtingus ekonominius, socialinius, regioninius ir sektorinius vertinimus. Iš tiesų tokia valstybės pagalbos sąvoka, kokia apibrėžta Sutartyje, yra teisinė sąvoka ir turi būti aiškinama vadovaujantis objektyviais kriterijais. Dėl šios priežasties teismas iš esmės privalo, atsižvelgdamas tiek į jam pateiktas konkrečias ginčo aplinkybes, tiek į Komisijos atliktus techninius ar sudėtingus vertinimus, vykdyti visapusišką kontrolę klausimu, ar priemonė patenka į EB 87 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.

Pranašumas turi būti suteiktas dėl valstybės išteklių pervedimo. Šis ryšio tarp nustatyto pranašumo ir įsipareigojimo valstybės ištekliais reikalavimas iš principo reiškia, kad minėtas pranašumas turi būti glaudžiai susijęs su atitinkama valstybės biudžetui tenkančia našta arba su pakankamai konkrečia ekonomine rizika šiam biudžetui, kylančia dėl valstybės prisiimtų teisiškai privalomų įsipareigojimų.

Kalbant apie valstybės narės vyriausybės nario viešą pareiškimą, kuriuo išreiškiamas jos ketinimas imtis atitinkamų priemonių, kad būtų išspręstos įmonės finansinės problemos, pažymėtina, kad konkretus, besąlygiškas ir neatšaukiamas valstybės narės įsipareigojimas pervesti valstybės išteklius pagal EB 87 straipsnio 1 dalį reikštų, kad šiuose pareiškimuose turi būti tiksliai ir aiškiai nurodytos konkrečios investuotinos sumos arba konkrečios skolos, už kurias garantuojama, arba bent jau nustatytos finansinės ribos, pavyzdžiui, tam tikro dydžio kredito linija, taip pat numatytos skirti paramos suteikimo sąlygos.

Vien aplinkybės, kad valstybė narė atkreipė dėmesį į savo ypatingą reputaciją finansų rinkose, nepakanka siekiant įrodyti, jog buvo taip rizikuojama valstybės ištekliais, kad tai būtų galima laikyti jų pervedimu EB 87 straipsnio 1 dalies prasme, kuris būtų pakankamai susijęs su įmonei viešais valstybės vyriausybės nario pareiškimais suteiktu pranašumu. Nepakanka, kad užuot tiesiogiai arba netiesiogiai įsipareigojusi valstybės ištekliais pagal EB 87 straipsnio 1 dalį, valstybė narė pasinaudotų specialiomis finansų rinkų funkcionavimo taisyklėmis tam, kad per trumpą laiką stabilizuotų įmonės finansinę situaciją, ir padarytų tai siekdama įvykdyti verslo ir finansines sąlygas, reikalingas tam, kad ateityje būtų priimtos konkretesnės paramos priemonės.

(žr. 214, 217–219, 262, 280, 282, 297 punktus)

5. Bendrijos teisminių ginčų dėl valstybės pagalbos srityje Bendrasis Teismas turi visišką diskreciją vertinti faktines aplinkybes ir įrodymus. Be to, atsižvelgiant į tai, klausimas, ar nacionalinės teisės norma taikoma konkrečiu atveju, ir, jei taikoma, tai kiek, priklauso nuo teismo faktų vertinimo ir jam taikomos įrodymų tyrimo ir įrodinėjimo pareigos paskirstymo taisyklės.

(žr. 269 punktą)

6. EB 253 straipsnyje reikalaujamas motyvavimas turi atitikti ginčijamo akto pobūdį bei aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti institucijos, kuri priėmė ginčijamą teisės aktą, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti jo priėmimo pagrindimą, o kompetentingas teismas – vykdyti kontrolę. Be to, pareiga motyvuoti sprendimus yra esminis reikalavimas, kuris turi būti atskiriamas nuo motyvų pagrįstumo klausimo, apimančio ginčijamo akto teisėtumą iš esmės. Tam tikro sprendimo motyvacija formaliai atskleidžia motyvus, kuriais grindžiamas šis sprendimas. Jeigu šiuose motyvuose yra klaidų, jos lemia sprendimo neteisėtumą iš esmės, bet ne jo motyvacijos, kurios gali pakakti net pateikiant klaidingus motyvus, neteisėtumą.

(žr. 315 punktą)

BENDROJO TEISMO (trečioji išplėstinė kolegija) SPRENDIMAS

2010 m. gegužės 21 d.( )

„Valstybės pagalba – Finansinės priemonės, skirtos remti France Télécom – Akcininko paskolos projektas – Prancūzijos vyriausybės nario vieši pareiškimai – Sprendimas, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka ir nenurodoma jos susigrąžinti – Ieškinys dėl panaikinimo – Suinteresuotumas pareikšti ieškinį – Priimtinumas – Valstybės pagalbos sąvoka – Pranašumas – Valstybės ištekliai – Pareiga motyvuoti“

Sujungtose bylose T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ir T‑456/04

Prancūzijos Respublika, iš pradžių atstovaujama G. de Bergues, R. Abraham ir S. Ramet, vėliau E. Belliard, M. de Bergues ir S. Ramet, ir galiausiai E. Belliard, M. de Bergues, A.‑L. Vendrolini ir J.‑C. Niollet,

ieškovė byloje T‑425/04,

France Télécom SA, įsteigta Paryžiuje (Prancūzija), iš pradžių atstovaujama advokatų A. Gosset-Grainville ir S. Hautbourg, vėliau S. Hautbourg,

ieškovė byloje T‑444/04,

Bouygues SA, įsteigta Paryžiuje,

Bouygues Télécom SA, įsteigta Bulonėje‑Bijankūre (Prancūzija),

atstovaujamos advokatų J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile ir J. Blouet Gaillard,

ieškovės byloje T‑450/04,

Association française des opérateurs de réseaux et services de télécommunications (AFORS Télécom), įsteigta Paryžiuje, atstovaujama advokatų O. Fréget, F. Herrenschmidt, M. Struys ir L. Eskenazi,

ieškovė byloje T‑456/04,

prieš

Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą C. Giolito ir J. Buendía Sierra, vėliau C. Giolito ir D. Grespan,

atsakovę,

palaikomą

Prancūzijos Respublikos, byloje T‑450/04 atstovaujamos E. Belliard, G. de Bergues, A.‑L. Vendrolini ir J.‑C. Niollet; byloje T‑456/04 – M. de Bergues,

įstojusios į bylas T‑450/04 ir T‑456/04 šalies,

Bouygues SA, įsteigtos Paryžiuje,

ir

Bouygues Télécom SA, įsteigtos Bulonėje‑Bijankūre,

atstovaujamų advokatų J. Vogel, F. Sureau, D. Théophile ir J. Blouet Gaillard,

įstojusių į bylą T‑444/04 šalių,

ir

France Télécom SA, įsteigtos Paryžiuje, iš pradžių atstovaujamos advokatų A. Gosset‑Grainville ir S. Hautbourg, vėliau S. Hautbourg,

įstojusios į bylas T‑450/04 ir T‑456/04 šalies,

dėl prašymų panaikinti 2004 m. rugpjūčio 2 d. Komisijos sprendimą 2006/621 dėl valstybės pagalbos, kurią Prancūzija skiria France Télécom (OL L 257, p. 11),

BENDRASIS TEISMAS (trečioji išplėstinė kolegija),

kurį sudaro pirmininkas J. Azizi (pranešėjas), teisėjai E. Cremona, I. Labucka, S. Frimodt Nielsen ir K. O’Higgins,

kancleris E. Coulon,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. balandžio 21 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

I – France Télécom finansinė padėtis 2001–2004 metais

1 Iki 1990 m. France Télécom (toliau – FT) veikla priklausė Prancūzijos Pašto ir telekomunikacijų ministerijai. Bendrovė FT buvo įsteigta 1991 m. kaip viešosios teisės reglamentuojamas juridinis asmuo, o nuo 1996 m. gruodžio 31 d. įgijo akcinės bendrovės statusą. Nuo 1997 m. spalio mėn. FT akcijomis prekiaujama biržose. Priimant ginčijamą sprendimą FT buvo aktyviai veikianti telekomunikacijos tinklų ir paslaugų grupė, daugiausia Prancūzijoje, be kita ko, fiksuotojo ryšio sektoriuje, o per savo dukterines bendroves Orange, Wanadoo ir Equant taip pat mobiliojo ryšio, interneto, duomenų perdavimo ir kitų informacinių paslaugų sektoriuose. 2002 m. 56,45 % FT kapitalo priklausė Prancūzijos valstybei.

2 2001 m. gruodžio 31 d., remiantis FT paskelbtomis 2001 m. ataskaitomis, jos grynoji skola siekė 63,5 mlrd. EUR, o nuostoliai 8,3 mlrd. EUR.

3 2002 m. birželio 30 d. FT grynoji skola siekė 69,69 mlrd. EUR, iš jų 48,9 mlrd. EUR buvo įsiskolinimas pagal obligacijas, kurių padengimo terminas turėjo sueiti 2003–2005 metais. Šis įsiskolinimas pagal obligacijas iš esmės susidarė nuo 1999 m. FT bandant pritraukti lėšų veiklai mobiliojo ryšio sektoriuje plėsti, pavyzdžiui, Britanijos operatoriaus Orange pirkimui ir dalies Vokietijos operatoriaus Mobiliom kapitalo įsigijimui.

4 Atsižvelgęs į FT finansinę padėtį Prancūzijos ekonomikos, finansų ir pramonės ministras (toliau – ekonomikos ministras) 2002 m. liepos 12 d. dienraštyje Les Echos išspausdintame interviu pareiškė (toliau – 2002 m. liepos 12 d. pareiškimas):

„Mes esame didžiausią akcijų dalį, būtent 55 % kapitalo, turintis akcininkas <...> Valstybė akcininkė elgsis kaip apdairi investuotoja, ir jei (FT) susidurtų su sunkumais, mes imtumėmės atitinkamų priemonių <...> Kartoju: jei (FT) turėtų finansavimo problemų – o šiandien taip nėra, valstybė priimtų joms įveikti reikalingų sprendimų. Jūs atgaivinate gandus apie kapitalo didinimą <...> Ne, jokiu būdu! Aš tik sakau, kad laikui atėjus mes imsimės atitinkamų priemonių. Jei to reikės <...>“

5 Remiantis 2002 m. rugsėjo 12 d. paskelbtomis pusmečio ataskaitomis FT apyvarta padidėjo 10 %, palyginti su tuo pačiu 2001 finansinių metų laikotarpiu, veiklos pelnas iki atskaitymų (toliau – Ebitda) siekė 6,87 mlrd. EUR arba padidėjo 13,3 %, palyginti su ankstesniu pelnu, ir 9,8 %, palyginti su prognozuojamu rezultatu, o veiklos pelnas – 3,18 mlrd. EUR, t. y. padidėjo 15 %, palyginti su prognozuotu rezultatu. Pelnas, atėmus finansinės veiklos sąnaudas (1,75 mlrd. EUR), tačiau prieš mokesčius ir palūkanas siekė 718 mln. EUR, neįskaitant vienkartinių sumų, o 2001 m. birželio 30 d. – 271 mln. EUR. Laisvi veiklos pinigų srautai siekė 3,6 mlrd. EUR, t. y. 15 % daugiau nei per pirmąjį 2001 m. pusmetį. Kartu FT patvirtino, kad jos bendras nuosavas kapitalas buvo neigiamas ir 2002 m. birželio 30 d. šio kapitalo deficitas siekė 440 mln. EUR.

6 2002 m. rugsėjo 12 d. Prancūzijos valdžios institucijos viešai paskelbė, kad pritaria FT pirmininko ir generalinio direktoriaus (PGD) atleidimui (toliau – buvęs FT PGD).

7 2002 m. rugpjūčio 13 d. spaudos pranešime dėl FT finansinės padėties Prancūzijos valdžios institucijos pareiškė:

„Patyrusi didelių nuostolių pirmąjį pusmetį, FT susidūrė su didžiuliu nuosavo kapitalo trūkumu. Tokia finansinė situacija kenkia (FT) potencialui. Todėl (Prancūzijos) vyriausybė yra pasiryžusi imtis atsakomybės <...> Atsižvelgdamas į naują, dėl finansinės būklės pablogėjimo susidariusią situaciją, (buvęs FT PGD) įteikė (Prancūzijos) vyriausybei atsistatydinimo prašymą, kuriam buvo pritarta. Atsistatydinimas įsigalios po valdybos posėdžio, kuris bus sušauktas artimiausiomis savaitėmis ir per kurį bus pristatytas naujasis pirmininkas <...> Naujasis pirmininkas valdybai turės greitai pateikti sanavimo planą, padėsiantį padengti skolas ir atkurti finansinę (FT) struktūrą, išsaugant jos strateginius privalumus. (Prancūzijos) valstybė suteiks paramą FT įgyvendinant šį planą ir prisidės iš esmės didindama (FT) nuosavą kapitalą pagal tokį grafiką ir tokiomis sąlygomis, kokios bus nustatytos atsižvelgiant į situaciją rinkoje. Iki to laiko (Prancūzijos) valstybė, jei to reikės, imsis priemonių, padėsiančių (FT) išvengti bet kokių finansavimo problemų.“

8 2002 m. spalio 2 d. buvo paskirtas naujasis FT PGD (toliau – naujasis FT PGD). Spaudos pranešime dėl šio paskyrimo nurodoma:

„(FT) valdybos teikimu Ministrų taryba nusprendė paskirti (naująjį FT PGD) <...> Naujasis pirmininkas imsis (FT) būklės įvertinimo, apie jo rezultatus informuos valdybą artimiausioms savaitėmis ir juo bus grindžiamas sanavimo ir strateginės plėtros planas, padėsiantis sumažinti (FT) skolą tuo pačiu sustiprinant jos privalumus. Šiai veiklai atlikti (naująjį FT PGD) rems valstybė akcininkė, kuri yra pasiryžusi imtis visos jai tenkančios atsakomybės. (Prancūzijos) valstybė teiks paramą įgyvendinant sanavimo veiksmus ir prisidės didinant (FT) nuosavą kapitalą pagal sąlygas, kurios bus apibrėžtos glaudžiai bendradarbiaujant su (FT) pirmininku ir valdyba. Kaip buvo nurodyta, (Prancūzijos) valstybė iki to laiko imsis, jei to reikės, priemonių, padėsiančių (FT) išvengti bet kokių finansavimo sunkumų.“

9 2002 m. lapkričio 19 d. Prancūzijos valdžios institucijos pateikė Komisijai „informacinį pranešimą“, kuriame, pirma, aprašoma tuometinė FT finansinė padėtis pabrėžiant, jog „jos veiklos rezultatai yra labai geri“, antra, pranešama apie jų ketinimus dalyvauti FT pakartotinoje kapitalizacijoje rinkos sąlygomis ir paaiškinama, kokiomis sąlygomis jos prisidės prie FT sanavimo plano. Šiame pranešime Prancūzijos valdžios institucijos, be kita ko, pažymėjo:

„Siekiant suteikti (FT) veikimo laisvę, būtiną atakuoti rinką geriausiomis sąlygomis ir tinkamiausiu momentu, (Prancūzijos) valstybė ketina dalyvauti kapitalo didinime suteikiant akcininko paskolą, kuri virs kapitalu išleidus naujus vertybinius popierius. Šios paskolos dydis bus lygus visoms arba daliai (Prancūzijos) valstybės pasirašymo teisių būsimajame kapitalo didinime ir galės siekti 9 (mlrd. EUR). Ši paskola bus laikina ir ją bus būtina paversti vertybiniais popieriais. Ja bus galima naudotis tik atsižvelgiant į (FT) poreikius. Be to, už ją bus atlyginama galiojančiomis rinkos sąlygomis, o gautos palūkanos bus įtrauktos į kapitalą.

Norėdama dalyvauti (FT) sanavimo plane (Prancūzijos) valstybė pasitelks Entreprise de recherches et d’activités pétrolières (toliau – ERAP), (Prancūzijos) valstybinę pramonės ir prekybos instituciją, kuri suteiks (FT) akcininko paskolą ir taps svarbiu (FT) akcininku, kai ši paskola pavirs vertybiniais popieriais. Šios valstybinės įstaigos turto dalyje atsispindės valstybės dalyvavimas (FT), o nuosavo kapitalo ir įsipareigojimų dalyje – įsiskolinimai pagal obligacijas. Pasirinkdama ERAP (Prancūzijos) valstybė išreiškia savo norą aiškiai apibrėžti suteiktą turtą atskiriant jį tam skirtoje struktūroje.“

10 2002 m. gruodžio 4 d. FT valdybos posėdyje naujieji FT vadovai pristatė veiksmų planą „Ambition FT 2005“ (toliau – planas Ambition 2005), kuriuo padidinant nuosavą kapitalą 15 mlrd. EUR iš esmės siekiama vėl išlyginti FT balansą.

11 Kartu su planu Ambition 2005 buvo paskelbtas 2002 m. gruodžio 4 d. ekonomikos ministro spaudos pranešimas, kuriame buvo nurodyta:

„Ekonomikos <...> ministras patvirtino, kad (Prancūzijos) valstybė remia (2002 m.) gruodžio 4 d. (FT) valdybos patvirtintą veiksmų planą. 1) (FT) grupė yra darnus ekonominis darinys, kurio rezultatai yra įspūdingi. Tačiau šiandien (FT) finansinė struktūra yra nestabili, jai trūksta nuosavo kapitalo ir reikia vidutinės trukmės paskolų. Tokia situacija susidarė nepasiteisinus ankstesnėms investicijoms, kurios buvo blogai valdomos ir atliktos per pačią finansinio „burbulo“ ir apskritai rinkos situacijos keitimosi kulminaciją. Tai, kad (FT) savo plėtros negalėjo finansuoti niekaip kitaip kaip tik skolindamasi, dar labiau apsunkino šią situaciją. 2) (Prancūzijos) valstybė, turinti kontrolinį akcijų paketą, pareikalavo, kad naujieji vadovai atkurtų (FT) finansinę pusiausvyrą išsaugodami grupės vientisumą <...> 3) Pagal vadovų sukurtą veiksmų planą ir investicijų grąžos perspektyvas prie nuosavo kapitalo didinimo 15 mlrd. EUR (Prancūzijos) valstybė prisidės proporcinga jos valdomai bendrovės kapitalo daliai suma, t. y. 9 mlrd. EUR investicija. Taigi valstybė, kaip akcininkė, planuoja elgtis kaip apdairi investuotoja. (FT) turės nustatyti nuosavo kapitalo didinimo sąlygas ir tikslų grafiką. (Prancūzijos) vyriausybė pageidautų, kad ši operacija būtų vykdoma labiausiai atsižvelgiant į atskirų akcininkų ir į akcininkų, dirbančių (FT), situaciją. Siekdama suteikti (FT) galimybę pradėti rinkos operaciją pačiu palankiausiu momentu, (Prancūzijos) valstybė yra pasirengusi investuoti į nuosavą kapitalą, suteikdama (FT) laikinąją akcininko paskolą, už kurią atlyginama rinkos sąlygomis. 4) ERAP, valstybinė pramonės ir prekybos institucija, privalės pervesti visą (Prancūzijos) valstybės į (FT) investuojamą sumą. (Prancūzijos) valstybės dalį (FT) nuosavo kapitalo didinimo operacijoje ji finansuos iš finansų rinkų paimta paskola.

12 2002 m. gruodžio 11 ir 12 dienomis FT viena po kitos išleido dvi obligacijų emisijas bendrai 2,9 mlrd. EUR sumai.

13 2002 m. gruodžio 20 d. ERAP pateikė FT parafuotą ir pasirašytą akcininko paskolos sutarties projektą. FT nepasirašė šio sutarties projekto ir akcininko paskola nebuvo suteikta.

14 2003 m. sausio 15 d. FT pasiskolino išleisdama obligacijų emisijas bendrai 5,5 mlrd. EUR sumai. Valstybė nelaidavo ir negarantavo šių paskolų už obligacijas.

15 2003 m. vasario 10 d. FT prasitęsė dalį 15 mlrd. EUR konsorcinio kredito, kuriam artėjo grąžinimo terminas.

16 2003 m. kovo 4 d. buvo pradėta plane Ambition 2005 numatyta nuosavo kapitalo didinimo operacija. 2003 m. kovo 23 d. FT padidino kapitalą 15 mlrd. EUR. (Prancūzijos) valstybės dalyvavimas, proporcingas jos valdomai FT kapitalo daliai, siekė 9 mlrd. EUR. 6 mlrd. EUR sumą garantavo bankų konsorciumas, sudarytas iš 21 banko. Ši operacija buvo baigta 2003 m. balandžio 11 dieną.

17 2002 finansinius metus FT baigė turėdama maždaug 21 mlrd. EUR nuostolių ir beveik 68 mlrd. EUR grynosios skolos. 2003 m. kovo 5 d. FT paskelbtose 2002 finansinių metų ataskaitose buvo užfiksuotas 8,4 % apyvartos, 21,1 % veiklos rezultato prieš amortizaciją ir 30,9 % veiklos rezultato padidėjimas. 2003 m. balandžio 14 d. valstybė valdė 58,9 % FT kapitalo, iš jų 28,6 % – per ERAP.

18 2003 m. liepos 31 d. Prancūzijos vyriausybė Ministrų taryboje priėmė įstatymo, numatančio panaikinti valstybei pareigą turėti kontrolinį FT akcijų paketą, projektą. Šis įstatymo projektas buvo patvirtintas Prancūzijos Nacionalinėje Asamblėjoje ir įsigaliojo 2003 m. gruodžio 31 dieną.

19 2004 m. rugsėjo 1 d. Prancūzijos valstybė perleido apie 10 % FT kapitalo už 5,2 mlrd. EUR taip sumažindama savo turimą FT kapitalo dalį iki 42,25 %.

II – Administracinė procedūra

20 2002 m. gruodžio 4 d. Prancūzijos Respublika, remdamasi EB 88 straipsnio 3 dalimi ir 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, 1999 3 27, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 2 straipsniu pranešė Europos Bendrijų Komisijai apie plane Ambition 2005 numatytas finansines priemones, įskaitant akcininko paskolos projektą.

21 2003 m. sausio 22 d. Bouygues SA ir Bouygues Télécom SA (toliau kartu – Bouygues bendrovės), dvi pagal Prancūzijos teisę įsteigtos bendrovės, iš kurių antroji aktyviai veikia Prancūzijos mobiliojo ryšio rinkoje, pateikė Komisijai skundą dėl tam tikros pagalbos, kurią Prancūzijos valstybė suteikė FT ir Orange refinansuodama FT. Šis skundas buvo susijęs, pirma, su pranešimu apie Prancūzijos valstybės 9 mlrd. EUR investiciją, ir, antra, su viešais FT naudingais Prancūzijos valdžios institucijų pareiškimais, padarytais nuo 2002 m. liepos mėnesio (toliau – pareiškimai nuo 2002 m. liepos mėnesio).

22 2003 m. sausio 31 d. raštu Komisija pranešė Prancūzijos valdžios institucijoms apie savo sprendimą pradėti formalią tyrimo procedūrą pagal Sutarties 88 straipsnio 2 dalį dėl finansinių priemonių, taikomų FT naudai.

23 2003 m. kovo 12 d. Komisijos sprendimas pradėti tyrimo procedūrą buvo paskelbtas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (OL C 57, p. 5). Suinteresuotosios trečiosios šalys buvo paragintos pateikti pastabų dėl aptariamų priemonių.

24 2003 m. balandžio 4 d. Prancūzijos valdžios institucijos pateikė savo pastabas dėl sprendimo pradėti tyrimo procedūrą ir užginčijo šiame sprendime išreikštų Komisijos abejonių pagrįstumą.

25 2003 m. balandžio 11 d. laiške bendrovės Bouygues pateikė Komisijai savo pastabas ir priminė, kad jų 2003 m. sausio 22 d. skundas turi būti laikomas jų pozicijos, užimtos šioje procedūroje, dalimi. Be to, Komisija gavo pastabų iš suinteresuotųjų trečiųjų šalių, įskaitant Prancūzijos telekomunikacinių tinklų ir paslaugų operatorių asociaciją (Association française des opérateurs de réseaux ir services de télécommunications (AFORS Télécom), toliau – AFORS) ir FT. Vykstant administracinei procedūrai FT ir bendrovės Bouygues pateikė kelis ekonomikos ekspertų tyrimus ir teisines nuomones.

26 2003 m. gegužės 30 d. Komisija paskelbė skelbimą apie konkursą „dėl pagalbos paslaugų teikimo įvertinant, ar FT skirta finansinė pagalba atitinka rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio privataus investuotojo principą, ir atliekant galimą FT refinansavimo plano analizę“. 2003 m. rugsėjo 24 d. buvo pasirašyta viešojo paslaugų pirkimo sutartis su konsultantu, kuris 2004 m. balandžio 28 d. pateikė ekonominę ataskaitą (toliau – 2004 m. balandžio 28 d. ataskaita).

27 Kartu su 2004 m. balandžio 28 d. ataskaita buvo pateikta 2004 m. kovo 22 d. teisinė ataskaita (toliau – 2004 m. kovo 22 d. ataskaita). 2004 m. gegužės 3 d. laišku Komisija išsiuntė šias ataskaitas Prancūzijos valdžios institucijoms ir paragino jas pateikti pastabas.

III – Ginčijamas sprendimas

A – Pranešimas apie ginčijamą sprendimą

28 2004 m. rugpjūčio 3 d. Komisija pranešė Prancūzijos valdžios institucijoms apie 2004 m. rugpjūčio 2 d. Sprendimą 2006/621/EB dėl valstybės pagalbos, kurią Prancūzija skiria France Télécom (OL L 257, p. 11, toliau – ginčijamas sprendimas).

29 2004 m. rugpjūčio 30 d. Komisija nusiuntė ginčijamo sprendimo kopiją FT ir bendrovėms Bouygues.

30 2004 m. rugsėjo 3 d. Komisija nusiuntė ginčijamo sprendimo kopiją AFORS.

B – Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis

31 Ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nustatyta, kad „2002 m. gruodžio mėn. (Prancūzijos Respublikos) suteikta (FT) paskola 9 mlrd. EUR kredito linijos forma, vertinant ją kartu su nuo 2002 m. liepos mėn. <...> pareiškimais, yra su bendrąja rinka nesuderinama valstybės pagalba“.

32 Remiantis ginčijamo sprendimo 2 straipsniu „pirmajame straipsnyje įvardyta pagalba negali būti susigrąžinta“.

C – Komisijos išvados dėl FT finansinės padėties 2002 m. birželio–2003 m. kovo mėnesiais

33 Ginčijamo sprendimo 3 dalyje „Chronologinis (FT) faktų ir finansinės padėties aprašymas“ Komisija iš esmės padarė toliau nurodomas išvadas.

34 Pirmiausia dėl FT finansinės padėties Komisija nusprendė, kad „nuo 2002 m. birželio mėn.“ FT buvo „sunkių struktūrinių problemų turinti bendrovė ir turėjo nesubalansuotą balansą“ (ginčijamo sprendimo 17 konstatuojamoji dalis). Šiuo klausimu Komisija, pirma, nurodo spartų FT įvertinimo pablogėjimą per pirmąjį 2002 m. pusmetį, apie kurį paskelbė tokios reitingų agentūros, kaip antai Standard & Poor’s (toliau – S & P), Moody’s ir Fitch Ratings (ginčijamo sprendimo 20–27 konstatuojamosios dalys), o, antra, išanalizavusi FT credit spreads (kredito vertės skirtumai) informuoja apie spread inversion, t. y. ypač trumpalaikių įsiskolinimų rizikos padidėjimą, be kita ko, 2002 m. liepos mėn. pradžioje, palyginti su vidutinės trukmės ir ilgalaikių įsiskolinimų rizikos dydžiu. Iš tikrųjų įmonės skolos spreads turi įtakos rinkų atliekamam rizikos, susijusios su jos gebėjimu vykdyti savo įsipareigojimus mokėti palūkanas ir laiku grąžinti kreditus, įvertinimui ir paprastai ilgalaikių įsiskolinimų spreads būna didesni nei trumpalaikių įsiskolinimų. Šie spreads taip pat turi įtakos obligacijų vertei ir naujos obligacijų emisijos palūkanų normai. Anot Komisijos, šį rizikos padidėjimą patvirtina tai, kad 2002 m. birželio ir liepos mėn. labai sumažėjo FT obligacijų kaina, o tai taip pat parodo mažesnę FT skolos vertę dėl rinkos juntamos padidėjusios įsipareigojimų neįvykdymo rizikos (ginčijamo sprendimo 28–31 konstatuojamosios dalys). Be to, Komisija nurodo, kad FT akcijų kursas per pirmąjį 2002 m. pusmetį smarkiai smuko ir pasiekė žemiausią lygį: iš pradžių 2002 m. birželio 27 d. (7,79 EUR), o po to 2002 m. rugsėjo 30 d. (6,01 EUR) (ginčijamo sprendimo 35 konstatuojamoji dalis).

35 Antra, Komisija iš esmės nustatė, kad 2002 m. liepos 12 d. pareiškimo dieną bent kiek papildomai sumažinus FT skolinimosi reitingą ji būtų išstumta iš patikimų investicijų kategorijos (investment grade) ir kad reitingų agentūros S & P ir Moody’s planuoja sumažinti šį reitingą iki junk bond (spekuliacinis įsipareigojimas) (ginčijamo sprendimo 37 konstatuojamoji dalis).

36 Vis dėlto 2002 m. liepos 12 d. spaudos pranešime S & P pažymėjo (ginčijamo sprendimo 37 ir 38 konstatuojamosios dalys), kad:

„FT gali būti sunkoka refinansuoti savo įsipareigojimus pagal obligacijas, kurių išpirkimo terminas sueina 2003 metais. Tačiau dėl (Prancūzijos) valstybės pareiškimų nutarta palikti FT (patikimų) investicijų (kategorijoje) <...> Prancūzijos vyriausybė, valdanti 55 % (FT), aiškiai pareiškė (S & P), kad ji elgsis kaip apdairi investuotoja ir priims atitinkamus sprendimus, jei FT susidurtų su sunkumais. (FT) ilgalaikio kredito reitingas mažinamas iki BBB- <...>“

37 Ginčijamo sprendimo 212 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad jau 2002 m. birželio 24 d. Moody’s sumažino FT reitingą iki vos už junk bonds aukštesnės kategorijos. Be to, ginčijamo sprendimo 221 konstatuojamojoje dalyje ir minėto sprendimo 142 išnašoje Komisija rėmėsi 2002 m. liepos 22 d. Deutsche Bank ataskaita. Komisija pacitavo ir pakomentavo šias ataskaitos dalis:

„2002 m. liepos 12 d. S & P sumažino (FT) reitingą iki BBB- <…> Agentūra nebesitiki, kad (FT) 2003 m. įgyvendins savo tikslą pasiekti, kad grynosios skolos santykis su Ebitda būtų 3,5:1, tačiau suteikė stabilią perspektyvą žemam trigubo B reitingui. Stabili perspektyva, atrodo, buvo skirta todėl, kad (toliau cituojamas S & P spaudos pranešimas) „Prancūzijos vyriausybė, valdanti 55% (FT), aiškiai nurodė (S & P), kad veiks kaip apdairi investuotoja ir imsis atitinkamų priemonių, jei FT susidurtų su sunkumais“. Pabrėžiame, kad iš pradžių, sumažindama (FT) reitingą iki BBB kategorijos birželio mėn., S & P buvo nurodžiusi, jog neatsižvelgs į specialiąją Prancūzijos vyriausybės (paramą). Tačiau nuo to laiko agentūra, atrodo, pakeitė požiūrį ir skelbia, jog creditwatch status išvados „remiasi (FT) likvidžių lėšų būkle 2003 m. pabaigoje ir galimu Prancūzijos vyriausybės indėliu į Prancūzijos telekomunikacijų rinką“ (p. 19). „Rinkos pasitikėjimas (FT) padidėjo, nes (Prancūzijos) vyriausybė vienaip ar kitaip paremtų ją kreditu“ (p. 20). „Negalime nekreipti dėmesio į tai, jog didžioji FT dalis priklauso Prancūzijos valstybei, o neseniai Prancūzijos finansų ministro pasakyti žodžiai nuramino investuotojus, jog likvidumas bus užtikrintas“ (p. 54). „Tačiau <...>, mūsų manymu, (FT) likvidžių lėšų galiausiai ras jai skiriant vadinamąją „numanomą (Prancūzijos) valstybės (paramą)“. Tai galėtų būti rinkos sąlygomis suteiktos bankų ar vyriausybės paskolos (p. 21). Tačiau „kokia yra rinkos kaina, tarkime, naujos 10 mlrd. EUR skolos BBB- kategorijoje? Kokia yra reali 10 mlrd. EUR skolos kaina bendrovei, kuri iš tikrųjų nepriklauso BBB- kategorijai, o taip įvertinta tik dėl vyriausybės paramos? <…> Manome, kad tinkamo atsakymo į šiuos klausimus nėra, nes jei FT veiktų realiame pasaulyje, mūsų manymu, ji nepajėgtų refinansuoti savo skolos nepaversdama jos kapitalu“ (p. 33, taip pat p. 54). Be to, „spaudoje buvo užsiminta, kad Prancūzijos vyriausybė rems (FT), leidžiant suprasti, jog ji sutinka būti (FT) skolintoja „blogiausiu atveju“. Ši užuomina gerokai pagerino obligacijų ir akcijų kainą: per dvi savaites akcijos pabrango 90 %, o obligacijos – 137 bazinių punktų daugiausia dėl to, kad jų pozicijas kėlė spekuliantai“ (p. 28). Pabrėžiame, kad apie FT kredito reitingo smukimą S & P neseniai per telefoninį pokalbį pareiškė, jog apskritai bendrovė, kurios cash flow būklė yra tokia, kad jos skolos ir Ebidta santykis yra lygus keturiems, gautų BBB- įvertinimą, t. y. žemiausią (patikimų) investicijų kategorijos laipsnį. Dabartinis FT reitingas BBB- atrodo yra labiau grindžiamas (Prancūzijos) vyriausybės pažadais parama užtikrinti likvidumą, o ne ekonominiais rodikliais.“.

Deutsche Bank skaičiavimu, FT skolos ir Ebidta santykis antrajame 2002 m. pusmetyje buvo 4,9:1, o 2002 m. gruodžio 31 d. – 5,20:1.

38 Komisija padarė išvadą, kad 2002 m. liepos mėn. FT buvo susidūrusi su pasitikėjimo krize.

39 Iš tikrųjų 2002 m. rugsėjo 16 d. buvęs FT PGD pranešė spaudoje, kad „reitingo kritimas trukdo (FT) planuotam refinansavimui“, kad „<...> Moody's teikiamo FT skolos reitingo nuosmukis (2002 m.) birželio (mėn.) pabaigoje <...> uždarė (jai) prieigą prie rinkos“ (131 išnaša, padaryta ginčijamo sprendimo 212 konstatuojamojoje dalyje; taip pat žr. minėto sprendimo 248 konstatuojamąją dalį). Be to, iš 176 išnašos, padarytos ginčijamo sprendimo 252 konstatuojamojoje dalyje, matyti, kad per FT auditorių tyrimo komisijos surengtą posėdį buvęs PGD teigė:

„Akivaizdu, kad juodasis scenarijus, pagal kurį kapitalo rinka mums būtų neprieinama, nebuvo numatytas. Mes niekad nesvarstėme tokios galimybės, nes manėme, kad buvo savaime aišku, jog dėl to, kad (Prancūzijos) valstybė yra pagrindinė akcininkė, rinkos negalėtų svarstyti (FT) bankroto galimybės, (Prancūzijos) valstybei net nebūtina demonstruoti savo paramą. Tokiai nuomonei pritarė didžioji dauguma rinkos veikėjų, kol viena – vienintelė – iš trijų reitingų agentūrų nusprendė, kad (FT) yra ties nemokumo riba, ir pakeitė jos reitingą, tą pačią dieną užkirsdama jai bet kokią rinkos prieigą <...> Kai (2002 m.) birželio mėn. ši vienintelė reitingų agentūra paskelbė savo nuomonę ir rinkos durys mums buvo uždarytos, aš žinojau, kad negalėdama iš naujo pasiskolinti (FT) po metų, maždaug 2003 m. pirmojo pusmečio pabaigoje, susidurs su mokėjimo sunkumais.“

40 Pirma, 2002 m. gruodžio 11 d. atsakydamas į klausimus Nacionalinės Asamblėjos ekonominių reikalų komisijoje naujasis FT PGD patvirtino šią pasitikėjimo krizę. Šio posėdžio protokole nurodyta (32 išnaša, padaryta ginčijamo sprendimo 39 konstatuojamojoje dalyje):

„(Naujasis FT PGD) pastebėjo, kad nustatyto finansavimo plano nebuvo laikomasi ir 2001 m. pradžioje jos situacija pablogėjo taip, kad 2003 m. likvidumo krizę galima buvo numatyti iš anksto <...> (Jis) pareiškė, kad susidūrusi su nemokumo grėsme, (FT) patyrė šoką <…> supratusi savo įsiskolinimo mastą, nes jai teko surasti likvidžių lėšų grąžinti 15 mlrd. EUR 2003 m., vėliau – 2004 m., ir 20 mlrd. EUR – 2005 m. <...>“

41 Ginčijamo sprendimo 248 konstatuojamojoje dalyje pažymima, kad 2002 m. gruodžio 5 d. atsakydamas į klausimus Prancūzijos Senato finansų komisijoje naujasis FT PGD tvirtino, jog grupės padėtis kelia susirūpinimą: „turėdama milžinišką įsiskolinimą, (FT), atrodo, nelabai kreipė dėmesį į grupės padėtį, jos smunkantį reitingą, negalėjimą patekti į kapitalų rinkas <…>“.

42 Antra, Prancūzijos Senatas 2002 m. lapkričio 21 d. Ekonominių reikalų ir planavimo komisijai pateiktoje nuomonėje konstatavo, kad žemas FT reitingas galėjo padidinti jos trumpalaikės skolos administravimo krizę (ginčijamo sprendimo 39 konstatuojamoji dalis) ir nurodė, kad:

„Maždaug apie 2003 m. birželio mėn. FT finansavimo problemos galėtų tapti kritiškos, o gal net „nebeįveikiamos“ <...> Jei iki tol (FT) nesugebės vėl patekti į rinką (dėl blogo reitingo), (Prancūzijos) valstybė privalės rasti priemonių, padėsiančių (FT) refinansuoti skolas.“

43 Iš ginčijamo sprendimo 245 ir 246 konstatuojamųjų dalių taip pat matyti, kad, be kita ko, remiantis 2002 m. gruodžio 2 d. JP Morgan ataskaita, be valstybės paramos FT nebūtų pajėgusi rinkoje gauti naujų lėšų savo skolai refinansuoti. Šiuo klausimu ataskaitoje pažymima:

„Mes ir toliau manome, kad FT rizikos-atlygio santykis nėra patrauklus, ir laukiame strategijos pokyčių rezultatų <…> Net jei, mūsų manymu, FT turi dideles galimybes sumažinti savo sąnaudas ir sukurti didelę grąžą ir net jei jos PGD turi patikimą reputaciją, vis tiek (Prancūzijos) vyriausybės vaidmuo yra lemiamas siekiant suteikti FT taip reikalingą lankstumą. Kol kas likvidumo rizika išlieka ir, mūsų manymu, kapitalo didinimas yra tik laiko klausimas <...> Refinansuojant ir mažinant skolą (Prancūzijos) vyriausybės vaidmuo taip pat bus svarbiausias. Tačiau, turėdamos galvoje gero nežadantį 2003 m. skolos refinansavimą, FT ir reitingų agentūros sutelkė dėmesį į trumpą laikotarpį ir į (FT) likvidumo bei refinansavimo riziką. Be (Prancūzijos) vyriausybės įsikišimo tai būtų neįmanoma, net pats (FT) tai pripažino per trečiojo ketvirčio telefoninį pokalbį.“

44 Šioje situacijoje agentūros vis dėlto išsaugojo FT reitingą patikimų investicijų kategorijoje, atsižvelgdamos į Prancūzijos valdžios pareiškimus (ginčijamo sprendimo 39 konstatuojamoji dalis). Be to, iš ginčijamo sprendimo 222 konstatuojamosios dalies matyti, kad pagal vieną iš susitarimų protokolų, 2002 m. rugsėjo 11 ir 12 d. pasirašytų tarp Prancūzijos valstybės ir kapitalo didinimo sandoryje dalyvaujančių bankų grupės, sąlygų matyti, kad „bent jau dabartinio (FT) ilgalaikės skolos reitingo (patikimų investicijų kategorija) išsaugojimas agentūrose Moody's ir (S & P) <...> bus (kaip sąlyga) įtrauktas į garantijos ir investavimo sutartį“ <...> Galiausiai, vienas iš dalyvaujančių bankų, būtent Morgan Stanley, 2002 m. rugsėjo 12 d. dėl savo įsipareigojimo didinant FT kapitalą pareiškė (147 išnaša, padaryta ginčijamo sprendimo 222 konstatuojamojoje dalyje):

„Mes manome, kad planuojama operacija bus sudėtinga dabartinėmis sąlygomis ir kad teigiama rinkos reakcija į pranešimus ir pareiškimus, kurie bus paskelbti savaitės pabaigoje, bus vienas iš svarbiausių veiksnių, sukursiančių šiai operacijai įgyvendinti būtinas sąlygas.“

45 Trečia, atsižvelgdamos į FT finansinę padėtį 2002 m. rugsėjo mėn. (ginčijamo sprendimo 40–49 konstatuojamosios dalys), taip pat 2002 m. rugsėjo 13 d. (žr. šio sprendimo 7 punktą) ir spalio 2 d. (žr. šio sprendimo 8 punktą), Prancūzijos valdžios spaudos pranešimus reitingų agentūros pakeitė savo vertinimus, susijusius su FT skolos administravimu ir konstatavo rinkos pasitikėjimo augimą.

46 Moody's, remdamasi Prancūzijos valstybės patvirtintu įsipareigojimu remti FT, pakeitė FT kreditavimo perspektyvos vertinimą iš neigiamo į stabilų ir nurodė 2002 m. rugsėjo 13 d. spaudos pranešime (52 konstatuojamoji dalis ir ginčijamo sprendimo 45 išnaša), kad:

„Moody's pasitikėjimą sutvirtino (Prancūzijos) vyriausybės pareiškimas, kai ji dar kartą patvirtino savo tvirtą pasiryžimą remti (FT). Net jei Moody's abejonės dėl bendro finansinės rizikos lygio ir ypač dėl sunkios FT likvidumo padėties išliko, Moody's ėmė labiau tikėti tuo, kad Prancūzijos vyriausybė (parems FT), jei (ši) susidurtų su sunkumais grąžindama skolą.“

47 Be to, 2002 m. gruodžio 17 d. S & P pažymėjo, kad nuo 2002 m. liepos mėn. vyriausybės palaikymas buvo vienas svarbiausių veiksnių, dėl kurių FT reitingas liko patikimų investicijų kategorijoje, ir kad jos pranešimas apie akcininko paskolą ir įsipareigojimas prorata prisidėti prie kapitalo padidinimo 15 mlrd. EUR įrodė šią paramą ir stiprų FT kreditorių palaikymą (58 konstatuojamoji dalis, taip pat ginčijamo sprendimo 52 ir 53 išnašos).

48 Be to, Komisija nustatė, kad 2003 m. vasario ir kovo mėn. padidinus FT kapitalą reitingų agentūros liovėsi valstybės paramą laikiusios svarbiausiu FT reitingavimo veiksniu, nors dar 2002 m. gruodžio 17 d. šis veiksnys buvo labai svarbus S & P, o Moody's – 2003 m. vasario mėnesį. Taigi Moody’s teigė (61 konstatuojamoji dalis ir ginčijamo sprendimo 54 išnaša):

„Prancūzijos vyriausybė nuolatos teigė apie savo paramą (FT) ir pasiryžimą teikti finansinę paramą, jei jos reikės sprendžiant galimas likvidumo problemas. Ši parama tapo akivaizdi, kai <...> atidarė (FT) naudai 9 mlrd. EUR kredito liniją 18 mėnesių terminui su palūkanomis, kurį grąžinti galima tik (FT) akcijomis. Moody's atsižvelgia į (Prancūzijos) valstybės paramą, suteikdamas Baa3 reitingą <...> Finansinė rizika, susijusi su dideliu FT įsiskolinimu, neatitinka jos investicinio reitingo (pastarąjį kompensuoja geri veiklos rezultatai ir netiesioginė Prancūzijos vyriausybės parama).“

49 Be to, 2003 gegužės 14 d., t. y. padidinus kapitalą, S & P atliktas FT vertinimas buvo aiškiai pagrįstas tik finansiniais FT duomenimis (61 konstatuojamoji dalis ir ginčijamo sprendimo 54 išnaša).

50 Remiantis ginčijamo sprendimo 247 konstatuojamąja dalimi, būtent 2003 m. vasario 20 d. Global Equity Research ataskaitoje buvo patvirtinta, jog tik po Prancūzijos valdžios pareiškimų kapitalų rinka sudarė FT galimybę refinansuoti skolas tinkamomis sąlygomis. Remiantis šia ataskaita „skubiausios likvidumo problemos išspręstos: po to kai buvo numatytas jos dalyvavimas 15 mlrd. EUR kapitalo didinimo operacijoje skiriant 9 mlrd. EUR kredito liniją, FT vėl galėjo patekti į obligacijų rinką ir sumažinti neatidėliotiną likvidžių lėšų poreikį“.

D – Ginčijamo sprendimo objektas

51 Ginčijamo sprendimo 6 skyriuje „Ginčijamo sprendimo dalykas“ Komisija pirmiausia priminė, koks yra Prancūzijos Respublikos pranešimo apie projektą akcininko paskolos, kuri turėjo būti suteikta vykdant planą Ambition 2005, dalykas. Be to, ji pažymėjo, kad „siekdama nustatyti, ar nagrinėjamos priemonės atitinka Sutarties nuostatas, (ji) išnagrinėjo įvykius, susijusius su pranešimu apie šį projektą, pavyzdžiui, 2002 m. liepos–gruodžio mėn. vyriausybės pareiškimus“, ir kad „priemonių, apie kurias pranešta, negalima analizuoti neatsižvelgiant į (minėtus) pareiškimus“. Iš tiesų šiose deklaracijose Prancūzijos valdžia išreiškė ketinimą imtis atitinkamų priemonių, kad būtų išspręstos FT finansinės problemos. Paskolos projektas yra anksčiau išreikštų valdžios ketinimų materiali išraiška. Faktų požiūriu nėra teisinės priežasties, dėl kurios atliekant svarbių faktų tyrimą reikėtų apsiriboti tik tais faktais, kuriuos Prancūzijos valstybė nusprendė pateikti savo pranešime. Pagalbos sąvoka yra subjektyvi ir grindžiama ekonomine realybe. Todėl, jei Komisija žinotų apie anksčiau vykusius objektyviai svarbius faktus, jie turėtų būti įtraukti į jos atliekamą tyrimą (ginčijamo sprendimo 185 konstatuojamoji dalis). Anot Komisijos, sprendimo pradėti tyrimo procedūrą 70 konstatuojamojoje dalyje ir 40 išnašoje ji nurodė, kad atliekant šį tyrimą galima atsižvelgti į nuo 2002 m. liepos mėn. padarytus pareiškimus (ginčijamo sprendimo 105 išnaša).

52 Ginčijamo sprendimo 186 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse Komisija taip trumpai išdėstė savo požiūrį:

„186) Šioje byloje Komisija konstatuoja, kad iki pranešime įvardytų 2002 m. gruodžio mėn. priemonių buvo daug nuo (2002 m.) liepos mėn. Prancūzijos valdžios skelbtų pareiškimų ir vykdytų priemonių. Viena vertus, šie pareiškimai ir priemonės padeda geriau suprasti (2002 m.) gruodžio mėn. priemonių priežastis ir reikšmę. Kita vertus, šie pareiškimai ir priemonės turėjo neabejotiną poveikį rinkos ir rinkos dalyvių nuomonei apie FT padėtį gruodžio mėnesį. Kadangi rinkos dalyvių elgesiui turėjo įtakos ir valstybės veiksmai, tai nėra objektyvus parametras, pagal kurį vėliau galima būtų vertinti valstybės elgesį. Tad vertinant, ar gruodžio mėnesio priemonės turi pagalbos požymių, derėtų atsižvelgti į šiuos išankstinius pareiškimus.

187) Iš esmės Prancūzijos valdžios pareiškimus ir priemones, nuo 2002 m. liepos mėn. ėjusius vienas po kito, galima analizuoti kaip visumą, kuriai konkrečiausią formą suteikė (2002 m.) gruodžio mėn. priemonės (akcininko paskolos suteikimas), išvardytos pranešime <...>

188) Analizuojant šį atvejį, iš pirmo žvilgsnio susidaro įspūdis, kad Bendrovės įgyti pranašumai, ypač ryškūs (2002 m.) liepos mėn., ir galimas įsipareigojimas valstybės ištekliais, aiškiausiai matomas (2002 m.) gruodžio mėn., nesutampa laiko požiūriu. Bet iš tiesų ekonomikos <...> ministro žodžius galima būtų laikyti pagalba, nes jo pareiškimai turėjo akivaizdžią įtaką rinkoms ir suteikė (FT) pranašumą. Tačiau nebūtų lengva be jokios abejonės nustatyti, ar 2002 m. liepos 12 d. pareiškimas galėjo bent potencialiai įpareigoti valstybės išteklius. Komisija išanalizavo daugybę teisinių argumentų siekdama įrodyti, kad, viena vertus, tokie vieši pareiškimai teisės požiūriu prilygsta valstybinei garantijai, kita vertus, jie susaisto valstybės reputaciją ir gali turėti ekonominių pasekmių netesybų atveju. Vertinant kaip visumą, šie faktai gali būti suvokiami kaip iš tiesų galintys kelti pavojų valstybės ištekliams (įpareigodami valstybės atsakomybę investuotojų atžvilgiu ar padidindami būsimų valstybės sandorių sąnaudas). Teiginys, pagal kurį 2002 m. liepos 12 d. pareiškimas galėtų būti pagalba, aišku, yra novatoriškas, tačiau, ko gero, visai pagrįstas.

189) Tačiau šioje byloje Komisija neturi pakankamai įrodymų, kad galėtų neginčijamai įrodyti pagalbos atvejį remdamasi šiuo novatorišku teiginiu. Bet ji mano galinti įrodyti buvus pagalbos požymių taikydama tradiciškesnį metodą – vertindama gruodžio mėn. priemones, apie kurias informuojama pranešime.

190) Iš tiesų įsipareigojimo valstybės ištekliais faktas (2002 m.) gruodžio mėn. yra akivaizdus. Kita vertus, vertinant pagal išankstinių pareiškimų ir priemonių poveikį rinkoms, gruodžio mėn. toks pat akivaizdus ir (FT) įgytas pranašumas.

191) Prancūzijos valdžios įvardytas „privataus investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis, principas“ šiuo atveju netinka siekiant pateisinti (2002 m.) gruodžio mėn. priemones, nes rinkos dalyvių veiksmai gruodžio mėn. aiškiai buvo nuo (2002 m.) liepos mėn. veikiami išankstinių vyriausybės veiksmų ir pareiškimų. Jei dar galima būtų abejoti, ar (2002 m.) liepos mėn. pareiškimai yra pakankamai konkretūs, kad juos galima būtų laikyti pagalba, jokios abejonės nekyla dėl to, jog šie pranešimai buvo daugiau nei pakankami, kad „paveiktų“ rinkos nuomonę ir (darytų įtaką) vėlesniam rinkos dalyvių elgesiui. Taigi, vertinant (Prancūzijos) valstybės elgesį, negalima remtis rinkos dalyvių elgesiu kaip neutraliu palyginimo kriterijumi. „Privataus investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis“ principu grindžiama versija negali remtis tokia rinkos padėtimi, kokia buvo susiklosčiusi (2002 m.) gruodžio mėn., ji turėtų remtis išankstinių pranešimų nepaveiktos rinkos padėtimi.“

E – EB 87 straipsnio 1 dalies ir apdairaus privataus investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis, principo taikymas

53 Ginčijamo sprendimo 7 skyriuje „Tiriamosios priemonės vertinimas pagal (EB) 87 straipsnio 1 dalį“ Komisija, be kita ko, pažymėjo (ginčijamo sprendimo 194 konstatuojamoji dalis):

„Dėl pranašumo Komisija pažymi, jog akcininko paskola (tai yra laukiamas (Prancūzijos) valstybės dalyvavimas (FT) kapitalo restruktūrizavime) suteikia FT pranašumą, nes leidžia jai padidinti savo finansavimo galimybes ir nuraminti rinkas dėl savo pajėgumo vykdyti būsimas prievoles. Nors (sutartis) dėl akcininko paskolos pasirašyta nebuvo, rinkai buvo sudarytas įspūdis, kad tokia paskola egzistuoja, todėl tai galėjo suteikti FT pranašumą, nes rinka (FT) finansinę būklę ėmė vertinti kaip patikimesnę <...> Tai galėjo (turėti įtakos) FT skolinimosi sąlygoms.“

54 Po to, Komisija konstatavo (ginčijamo sprendimo 195 konstatuojamoji dalis), kad:

„Tai, jog pranašumo priežastis – valstybės įsipareigojimas, kurį įgyvendinant gali būti, bet ne iš karto, naudojami valstybės ištekliai, neatmeta fakto, kad šis pranašumas yra suteiktas naudojant valstybės išteklius. „Čia reikėtų <...> pabrėžti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką tam, kad vienai ar kelioms bendrovėms suteiktas pranašumas būtų laikomas valstybės pagalba, kaip apibrėžta EB 87 straipsnio 1 dalyje, nebūtina kiekvienu atveju nustatyti valstybės išteklių pervedimo faktą“ (113 išnaša: 2002 m. gegužės 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prancūzija prieš Komisiją, C‑482/99, Rink. p. I‑4397, 36 punktas; taip pat žr. 1994 m. kovo 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Banco Exterior de España, C‑387/92, Rink. p. I‑877, 14 punktą ir 1999 m. gegužės 19 d. Sprendimo Italija prieš Komisiją, C‑6/97, Rink. p. I‑2981, 16 punktą). Todėl net pranašumas, įgytas sukuriant galimą papildomą naštą valstybei, gali būti laikomas valstybės pagalba, jei daro neigiamą įtaką konkurencijai ir valstybių narių tarpusavio prekybai (114 išnaša: 1998 m. gruodžio 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ecotrade, C‑200/97, Rink. p. I‑7907, 43 punktas ir 2000 m. birželio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo EPAC prieš Komisiją, T‑204/97 ir T‑270/97, Rink. p. II‑2267, 80 punktas).“

55 Tokią „galimą papildomą naštą“ valstybės ištekliams „sukūrė pranešimas apie suteikiamą akcininko paskolą, lydimas įvykdytų išankstinių šios priemonės įgyvendinimo sąlygų <...>, rinkos susidarytas įspūdis, kad ši paskola iš tiesų buvo skirta <...>, ir galiausiai ERAP parafuota ir pasirašyta bei FT išsiųsta paskolos sutartis“. Nors FT niekada nepasirašė šios sutarties, tačiau tai nereiškia, jog nebuvo potencialaus įsipareigojimo valstybės ištekliais. Anot Komisijos, pirma, „kadangi šis dokumentas buvo sutartimi pateiktas pasiūlymas, kol jis neatšauktas, FT bet kada galėjo jį pasirašyti ir įgyti teisę nedelsiant gauti 9 mlrd. EUR“, o, antra, „(Prancūzijos) valstybė, negalėdama to nežinoti, privalėjo FT skirti per ERAP atitinkamą išteklių sumą“ (ginčijamo sprendimo 196 konstatuojamoji dalis). Todėl Komisija turėjo ištirti, ar taip FT įgytas pranašumas atitinka apdairaus privataus investuotojo principą ir ar jis daro poveikį konkurencijai bei valstybių narių tarpusavio prekybai (ginčijamo sprendimo 197 konstatuojamoji dalis).

56 Padariusi išvadą, kad FT suteiktas pranašumas labai smarkiai iškraipo arba gali iškraipyti konkurenciją bei gali daryti įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai (ginčijamo sprendimo 198–201 konstatuojamosios dalys), Komisija ginčijamo sprendimo 8 skyriuje „Apdairaus privataus investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis, principas“, atsižvelgdama į visus Prancūzijos valdžios iki akcininko paskolos projekto padarytus pareiškimus, išnagrinėjo, ar minėto principo buvo laikomasi (ginčijamo sprendimo 202 ir paskesnės konstatuojamosios dalys).

57 Remdamasi 2002 m. liepos 12 d. pareiškimu (žr. šio sprendimo 4 punktą) ir 2002 m. rugsėjo 13 d., spalio 2 d. ir gruodžio 4 d. Prancūzijos valdžios institucijų spaudos pranešimais (žr. šio sprendimo 7, 8 ir 11 punktus) Komisija iš esmės padarė išvadą, jog „apskritai galima teigti, kad visais šiais pareiškimais viešai išreiškiami (Prancūzijos) valstybės ketinimai, jei (FT) susidurtų su finansavimo problemomis ar finansiniais sunkumais, imtis būtinų priemonių jiems įveikti“ ir išreiškiamas jos įsipareigojimas šiuo atžvilgiu. Iš tikrųjų šie vieši, pasikartojantys ir nuoseklūs Prancūzijos valstybės pareiškimai yra pakankamai aiškūs, konkretūs ir kategoriški, kad pakankamai patikimai atspindėtų besąlyginį šios valstybės įsipareigojimą, visų pirma finansinei ir pramoninei bendruomenei, kuri juos būtent taip suprato (ginčijamo sprendimo 206–213 ir 217 konstatuojamosios dalys). Be to, Prancūzijos valdžios institucijos ne tik padarė šiuos viešus pareiškimus, bet taip pat susisiekė su „pagrindiniais rinkos dalyviais“, kaip antai S & P (žr. šio sprendimo 35 ir 37 punktus), siekdamos informuoti juos apie savo ketinimus skubiai susigrąžinti rinkos pasitikėjimą bei neleisti FT skolos reitingo kritimo iki junk bond lygio (ginčijamo sprendimo 212 konstatuojamoji dalis).

58 Tokie pareiškimai rinkoje gali būti pagrįstai vertinami kaip patikimi ir todėl jie sukelia lūkesčių, jog Prancūzijos valstybė „padarys viską kas reikalinga, kad išspręstų bet kurią FT finansinę problemą“. Anot Komisijos, „jei (Prancūzijos) valstybė nepateisintų šių lūkesčių, tai būtų tiesiogiai paveikta jos kaip biržoje kotiruojamų ar nekotiruojamų bendrovių turto savininkės, akcininkės ar valdytojos reputacija bei galimybė leisti obligacijų emisijas valstybės skolai finansuoti“. Taigi šiuose pareiškimuose skelbiama valstybės reputacija grindžiama strategija (ginčijamo sprendimo 217 konstatuojamoji dalis). Todėl šie veiksniai gali būti suprasti kaip „iš tiesų keliantys realią grėsmę valstybės ištekliams“, o „teiginys, kad (nuo) 2002 m. liepos mėn. <...> skelbti pareiškimai yra pagalba, nors ir novatoriškas, bet veikiausia nėra nepagrįstas“ (ginčijamo sprendimo 218 konstatuojamoji dalis).

59 Ginčijamo sprendimo 219 konstatuojamojoje dalyje Komisija vis dėlto nusprendė „negalinti remdamasi šiuo pagrindu neginčijamai įrodyti pagalbos atvejį“. Ji mano „galinti įrodyti buvus pagalbos požymių taikydama tradiciškesnį metodą, t. y. remdamasi 2002 m. gruodžio mėn. priemonėmis, apie kurias informuojama pranešime“. Šiuo klausimu pakanka „įrodyti, kad pranešimai turėjo realios įtakos rinkos nuomonei gruodžio mėn., ir nebūtina pačius <...> pareiškimus laikyti valstybės pagalba“.

60 Remdamasi 2004 m. balandžio 28 d. ataskaita, kurioje buvo konstatuotas neįprastas ir smarkus FT akcijų (nuo 37,8 % iki 43,8 %) ir obligacijų (nuo 3,2 % iki 9,7 %) vertės padidėjimas dėl 2002 m. liepos 12 d. pareiškimo, taip pat tos pačios dienos S & P spaudos pranešimu (žr. šio sprendimo 35 punktą) ir 2002 m. liepos 22 d. Deutsche Bank ataskaita (žr. šio sprendimo 37 punktą), Komisija padarė išvadą, kad „šie pareiškimai buvo suprasti rinkoje kaip patikima (Prancūzijos) valstybės įsipareigojimo remti FT strategija“ (ginčijamo sprendimo 220–222 konstatuojamosios dalys).

61 Iš tiesų Prancūzijos valdžios institucijų pareiškimai turėjo lemiamos įtakos FT reitingo išsaugojimui patikimų investicijų kategorijoje, nes turint junk bond reitingą akcininko paskola būtų mažiau tikėtina ir tikrai daug brangesnė (ginčijamo sprendimo 225 konstatuojamoji dalis). Šia prasme Prancūzijos valdžios institucijų sprendimas dėl FT kapitalo restruktūrizavimo skiriant kredito liniją in fine yra jos pranešimų įgyvendinimas (ginčijamo sprendimo 226 konstatuojamoji dalis).

62 Komisijos nuomone, neturi lemiamos reikšmės tai, kad 2003 m. balandžio mėn. įvykdyta FT kapitalo didinimo operacija buvo sėkminga ir kad akcininko paskola taip ir nebuvo suteikta. Taikant apdairaus privataus investuotojo kriterijų reikia remtis informacija, kurią investuotojas turi priimdamas sprendimą investuoti. Todėl į 2003 m. kovo mėn. operacijos sėkmę negali būti atsižvelgta vertinant Prancūzijos valstybės veiksmus 2002 m. gruodžio mėn. Be to, kadangi Prancūzijos valdžios institucijų pareiškimai turėjo įtakos rinkai ir rinkos dalyvių elgesiui, „vertindama valstybės veiksmus Komisija negali remtis kitų rinkos dalyvių elgesiu ir taip taikyti sutapties kriterijų“. Anot Komisijos, „iš tiesų birželio mėn. padaryti ir vėliau pakartoti (Prancūzijos) valstybės pareiškimai, jog ji imsis visų būtinų priemonių, kad padėtų (FT) išspręsti liepos mėn. iškilusias, o po to pasikartojusias finansavimo problemas, iškreipia sutapties testo rezultatus, nes ir šiuo atveju negalima teigti, kad privatūs investuotojai apsisprendė atsižvelgdami vien tik į (FT) situaciją, nesvarbu, ar šie pranešimai (yra) valstybės pagalba, ar ne“. Taikant apdairaus privataus investuotojo, veikiančio rinkos ekonomikos sąlygomis, principą, negalima remtis (2002 m.) gruodžio mėn. padėtimi rinkoje – logiška būtų remtis „išankstinių pranešimų ir veiksmų nepaveiktos rinkos padėtimi“ (ginčijamo sprendimo 227 konstatuojamoji dalis).

63 Taigi, jei šie sprendimai investuoti būtų išnagrinėti remiantis padėtimi iki 2002 m. liepos mėn., t. y. atsižvelgiant į finansinę ir pasitikėjimo krizę, su kuria FT buvo susidūrusi tuo metu, kai Prancūzijos valdžios institucijos dar nepadarė jokių pareiškimų ir nesiėmė priemonių, „atrodytų“, kad jais pažeidžiamas apdairaus privataus investuotojo principas (ginčijamo sprendimo 228 konstatuojamoji dalis). Šiomis aplinkybėmis „netikėtina, jog apdairus privatus investuotojas būtų nuo 2002 m. liepos skelbęs pareiškimus, (panašius) į tuos, kokius skelbė Prancūzijos vyriausybė, ekonominiu požiūriu galinčius turėti įtakos jo patikimumui ir reputacijai, o teisiniu požiūriu – netgi priversti nuo tos dienos finansiškai remti (FT), kad ir kas atsitiktų“. Be to, taip elgdamasis investuotojas pats būtų labai rizikingai, be jokio atlyginimo įsipareigojęs FT atžvilgiu. Tačiau net pavyzdinis akcininkas, turintis tą pačią informaciją apie ekonominę FT būklę kaip ir Prancūzijos valdžios institucijos tuo metu, 2002 m. liepos mėn. nebūtų padaręs tokių FT rėmimo pareiškimų prieš tai neatlikęs išsamaus FT finansinės padėties ir sanavimo priemonių audito, kad susidarytų tikslų vaizdą apie riziką, kurią sukelia tokie veiksmai. Be to, tokiam pavyzdiniam akcininkui vis tiek būtų reikėję finansų rinkų pagalbos sanuojant FT. Tačiau minėtos rinkos „tuo metu neatrodė linkusios investuoti ar suteikti FT daug kreditų“ (ginčijamo sprendimo 229 konstatuojamoji dalis).

64 Atsižvelgiant į visa tai, kas buvo išdėstyta, galima daryti išvadą, kad „rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio apdairaus privataus investuotojo (kriterijaus) nebuvo laikomasi“ ir „todėl akcininko paskolos suteikimo projektu FT suteiktas pranašumas, išnagrinėtas atsižvelgiant į išankstinius Prancūzijos valdžios institucijų pareiškimus ir veiksmus, yra valstybės pagalba, net jei šio pranašumo dydis (buvo) sunkiai išmatuojamas“ (ginčijamo sprendimo 230 konstatuojamoji dalis).

F – Aptariamos pagalbos suderinamumas su bendrąja rinka

65 Ginčijamo sprendimo 9 skyriuje „Pagalbos suderinamumas“ Komisija pastebi, kad, pirma, pagal Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (OL C 288, 1999 10 9, p. 2) 4 ir 6 punktus FT turi būti laikoma sunkumų patiriančia bendrove ir kad, antra, aptariamos pagalbos priemonės negali būti laikomos pagalba sunkumų patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti, nes jos neatitinka šiose gairėse numatytų sąlygų (ginčijamo sprendimo 231–255 konstatuojamosios dalys). Remdamasi EB 87 straipsnio 3 dalies c punktu ir minėtomis gairėmis ji padarė išvadą, kad šios priemonės yra nesuderinamos su bendrąja rinka (ginčijamo sprendimo 256 konstatuojamoji dalis).

G – Aptariamos pagalbos susigrąžinimas

66 Ginčijamo sprendimo 10 skyriuje „Pagalbos susigrąžinimas“ Komisija nurodo, kad kol kas negali pradėti tikslių aptariamos pagalbos dydžio skaičiavimų tam, kad ją būtų galima susigrąžinti remiantis Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsniu (ginčijamo sprendimo 257–259 konstatuojamosios dalys).

67 Komisijos nuomone, „nepaisant visų pastangų, (jai) nepavyko tinkamai įvertinti „grynojo“ priemonių, apie kurias jai buvo pranešta, finansinio poveikio, kuris turėjo būtį nustatytas atlikus teorinius skaičiavimus, atskyrus (Prancūzijos) valstybės pareiškimų ir veiksmų poveikį nuo visų kitų įvykių, galėjusių turėti įtakos FT padėčiai ar tam, kaip šią situaciją suvokė rinkos“. Ji taip pat nurodė, kad „taip pat neįmanoma į (ginčijamą) sprendimą įtraukti gana tikslių skaičiavimo parametrų, reikalingų galutiniams skaičiavimams atlikti įgyvendinant (ginčijamą) sprendimą“. Iš to Komisija padarė išvadą, kad „šiomis ypatingomis aplinkybėmis, valstybės narės teisės į gynybą įgyvendinimas gali būti kliūtis susigrąžinimui pagal Reglamento <...> Nr. 659/1999 14 straipsnio 1 dalį, kurioje numatoma, kad „Komisija nereikalauja susigrąžinti pagalbos, jeigu tai prieštarauja bendrajam Bendrijos teisės principui“ (ginčijamo sprendimo 261 konstatuojamoji dalis).

68 Anot Komisijos, ši išvada grindžiama pagalbos gavėjų teisėtų lūkesčių apsaugos principu (ginčijamo sprendimo 262 konstatuojamoji dalis). Šiuo klausimu ginčijamo sprendimo 263–264 konstatuojamosiose dalyse nurodoma:

„263) Komisija, vertindama šios priemonės suderinamumą su valstybės pagalbos teikimo taisyklėmis, atsižvelgė į (Prancūzijos) vyriausybės pareiškimus. Atskirai paimtas akcininko paskolos projektas, ko gero, nevertintinas kaip valstybės pagalba pagal Sutarties nuostatas. Tačiau Komisija padarė išvadą, kad pareiškimais buvo grąžintas rinkos pasitikėjimas (FT), dėl ko apdairaus privataus investuotojo principas netaikytinas, o akcininko paskolos projektas tampa materialia FT skirtos valstybės pagalbos išraiška. Komisija pripažįsta, kad jai pirmą kartą teko nagrinėti, ar tokio pobūdžio veiksmai yra pagalba. Kadangi pagalba priklauso nuo veiksmų iki pranešimo apie (akcininko) paskolos projektą, apdairiam subjektui galėtų atsirasti pasitikėjimas atitinkamos valstybės narės, kuri savo ruožtu tinkamai pranešė apie paskolos projektą, veiksmų teisėtumu. Kaip teigiama generalinio advokato Darmon'o išvadoje (1990 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo sprendimas Komisija prieš Vokietiją (C‑5/98, Rink. p. I‑3437), „negalime pajuokti abejonių, kurios gali kilti kai kurioms su „netipiškomis“ pagalbos formomis susidūrusioms įmonėms, dėl to, ar reikia apie jas pranešti, ar ne“.

264) Komisija daro išvadą, kad FT galėjo turėti teisėtų lūkesčių, jog (Prancūzijos Respublikos) veiksmai nėra valstybės pagalba. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, Komisija mano, kad šiuo atveju reikalavimas susigrąžinti pagalbą prieštarautų bendriesiems Bendrijos teisės principams.“

Procesas ir šalių reikalavimai

I – Bylos T‑425/04 ir T‑444/04

69 2004 m. spalio 13 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu pareiškimu Prancūzijos Respublika pareiškė ieškinį, kuris buvo užregistruotas numeriu T‑309/97.

70 2004 m. lapkričio 5 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu pareiškimu FT pareiškė ieškinį, kuris buvo užregistruotas numeriu T‑444/04.

71 Prancūzijos Respublika ir FT Bendrojo Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

72 Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinius kaip nepriimtinus,

– nepatenkinus pirmojo prašymo, atmesti ieškinius kaip nepagrįstus,

– priteisti iš Prancūzijos Respublikos ir FT bylinėjimosi išlaidas.

73 2007 m. spalio 25 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu prašymu bendrovės Bouygues prašė leisti joms įstoti į bylą T‑444/04 palaikyti Komisijos reikalavimus.

74 2007 m. lapkričio 20 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu dokumentu Komisija nurodė, jog neprieštarauja dėl bendrovių Bouygues įstojimo į bylą palaikyti jos reikalavimus. Tačiau ji pažymėjo, jog laikosi savo pozicijos dėl bendrovių Bouygues pateiktų įstojant į šią bylą argumentų nuoseklumo, palyginti su argumentais, pateiktais palaikant jos reikalavimus byloje T‑450/04 (žr. šio sprendimo 78 ir paskesnius punktus).

75 2007 m. lapkričio 21 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu dokumentu FT Bendrojo Teismo prašė paskelbti šį prašymą įstoti į bylą nepriimtinu ir priteisti iš bendrovių Bouygues bylinėjimosi išlaidas, o nepatenkinus šio reikalavimo leisti jai dalyvauti tik žodinėje proceso dalyje.

76 2007 m. gruodžio 4 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu dokumentu FT prašė konfidencialiai nagrinėti tam tikrą su bendrovėmis Bouygues susijusią informaciją, nurodytą pareiškime ir byloje T‑444/04 pateiktame dublike.

77 2008 m. sausio 30 d. nutartimi Bendrojo Teismo trečiosios kolegijos pirmininkas leido bendrovėms Bouygues dalyvauti žodinėje proceso dalyje byloje T‑444/04 palaikant Komisijos reikalavimus ir nurodė pateikti įstojančioms šalims negalutinę nekonfidencialią teismo posėdžio pranešimo versiją bei atidėjo sprendimo dėl FT prašymo, susijusio su dokumentų konfidencialumu, priėmimą. Nė viena šalis neprieštaravo dėl šios teismo posėdžio pranešimo nekonfidencialios versijos.

II – Byla T‑450/04

78 2004 m. lapkričio 9 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu pareiškimu bendrovės Bouygues pareiškė ieškinį, kuris buvo užregistruotas numeriu T‑450/04.

79 Bendrovės Bouygues Bendrojo Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

80 Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti prašymą panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį kaip nepriimtiną, o nepatenkinus pirmojo reikalavimo kaip nepagrįstą,

– atmesti prašymą panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnį kaip nepagrįstą,

– priteisti iš bendrovių Bouygues bylinėjimosi išlaidas.

81 2005 m. kovo 25 ir 29 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktais prašymais FT ir Prancūzijos Respublika prašė leisti joms įstoti į bylą T‑450/04 palaikyti Komisijos reikalavimus. 2005 m. gegužės 25 d. nutartimi Bendrojo Teismo trečiosios kolegijos pirmininkas leido joms įstoti į bylą. Įstojusios į bylą šalys per nustatytus terminus pateikė įstojimo į bylą paaiškinimus, o bendrovės Bouygues ir Komisija –pastabas dėl šių paaiškinimų.

82 Prancūzijos Respublika Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti prašymą panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnį kaip nepagrįstą,

– priteisti iš bendrovių Bouygues bylinėjimosi išlaidas.

83 FT Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,

– priteisti iš bendrovių Bouygues bylinėjimosi išlaidas.

III – Byla T‑456/04

84 2004 m. lapkričio 12 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu pareiškimu AFORS pareiškė ieškinį, kuris buvo užregistruotas numeriu T‑456/04.

85 AFORS Bendrojo Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnį,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

86 Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti prašymą panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį kaip nepriimtiną,

– atmesti prašymą panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnį kaip nepagrįstą,

– priteisti iš AFORS bylinėjimosi išlaidas.

87 2005 m. kovo 25 ir 29 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktais prašymais FT ir Prancūzijos Respublika prašė leisti joms įstoti į bylą T‑456/04 palaikyti Komisijos reikalavimus. 2005 m. gegužės 12 ir 25 d. nutartimis Bendrojo Teismo trečiosios kolegijos pirmininkas leido joms įstoti į bylą. Įstojusios į bylą šalys per nustatytus terminus pateikė įstojimo į bylą paaiškinimus, o AFORS pateikė pastabas dėl šių paaiškinimų.

88 Prancūzijos Respublika Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš AFORS bylinėjimosi išlaidas.

89 FT Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti prašymą panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį kaip nepriimtiną,

– atmesti prašymą panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnį kaip nepagrįstą,

– priteisti iš AFORS bylinėjimosi išlaidas.

IV – Proceso organizavimo priemonės, perdavimas nagrinėti išplėstinės sudėties teismui ir bylų sujungimas

90 2007 m. gruodžio 11 d. laišku, taikydamas Bendrojo Teismo procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, susijusias su bylomis T‑425/04, T‑444/04 ir T‑450/04, Bendrasis Teismas, pirma, paprašė Komisiją pateikti tam tikrus dokumentus ir, antra, pateikė raštu klausimus Prancūzijos Respublikai, FT ir Komisijai bei paprašė jų raštu į juos atsakyti. Šalys įvykdė šiuos prašymus per nustatytą terminą.

91 2008 m. vasario 13 d., taikydamas Bendrojo Teismo procedūros reglamento 14 straipsnį bei išklausęs šalis pagal šio reglamento 51 straipsnį, Bendrasis Teismas, trečiosios kolegijos siūlymu, nusprendė perduoti keturias bylas išplėstinės sudėties teismui.

92 2008 m. balandžio 15 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu dokumentu, nagrinėjant bylą T‑450/04, bendrovės Bouygues pagal Procedūros reglamento 50 straipsnio 1 dalį paprašė sujungti bylas T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ir T‑456/04. Kitos šalys šiose bylose per nustatytą terminą pateikė pastabas dėl šio prašymo.

93 2008 m. gegužės 14 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje pateiktu dokumentu FT, remdamasi Procedūros reglamento 50 straipsnio 2 dalimi, paprašė konfidencialiai išnagrinėti tam tikrą su kitomis šalimis bylose T‑425/04, T‑450/04 ir T‑456/04 susijusią informaciją, nurodytą pareiškime ir dublike, taip pat kai kuriuos byloje T‑444/04 pateiktus pareiškimo priedus bei pateikė nekonfidencialią šių procesinių dokumentų versiją.

94 2009 m. vasario 17 d. Bendrojo Teismo trečiosios išplėstinės kolegijos pirmininko nutartimi bylos T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ir T‑456/04 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas sprendimas, kaip numatyta Procedūros reglamento 50 straipsnyje. Be to, trečiosios išplėstinės kolegijos pirmininkas nutarė, kad, pirma, bus galima susipažinti tik su nekonfidencialiomis sujungtų bylų procesinių dokumentų versijomis ir, antra, kol nėra priimtas sprendimas dėl FT prašymo dėl konfidencialaus nagrinėjimo pagrįstumo, šalims bus pateikta nekonfidenciali teismo posėdžio pranešimų versija. Nė viena šalis nepateikė šiuo klausimu prieštaravimų.

V – Žodinė proceso dalis

95 Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (trečioji išplėstinė kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.

96 2009 m. balandžio 21 d. posėdyje buvo išklausytos šalių žodinės pastabos ir atsakymai į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus.

97 Per posėdį Komisija atsisakė savo pirmojo reikalavimo byloje T‑456/04, kuriuo ji Bendrojo Teismo prašė atmesti kaip nepriimtiną AFORS prašymą panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį, ir apie tai buvo pažymėta posėdžio protokole.

Dėl teisės

I – Dėl prašymo panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį

A – Dėl bylose T‑425/04, T‑444/04, T‑450/04 ir T‑456/04 nurodytų nepriimtinumo pagrindų

1. Šalių argumentai

98 Komisija nurodo, kad ieškiniai bylose T‑425/04 ir T‑444/04, taip pat byloje T‑450/04 pateiktas prašymas panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį nepriimtini, nes nėra suinteresuotumo juos pareikšti.

99 Dėl Prancūzijos Respublikos ir FT ieškinių Komisija teigia, kad šių ieškovių reikalavimai patenkinti ir jos nėra suinteresuotos, kad būtų panaikintas visas ginčijamas sprendimas, nes nors šiame sprendime aptariama pagalba pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka, jos nenurodoma susigrąžinti.

100 Nors pagal Sutartį valstybė narė yra privilegijuota ieškovė ir neprivalo įrodyti, jog ginčijamu aktu jai sukeliamos teisinės pasekmės, vis dėlto ji turi turėti atsiradusį ir esamą suinteresuotumą, kad šis aktas būtų panaikintas. Todėl valstybė narė gali pareikšti ieškinį tik dėl jos teises pažeidžiančių aktų, būtent dėl aktų, kuriais iš esmės keičiama jos teisinė padėtis. Be to, norint nustatyti, ar aktas sukelia teisinių pasekmių, reikia išnagrinėti jo turinį. Šios sąlygos dar labiau taikytinos kitoms ieškovėms, kaip antai FT ir bendrovėms Bouygues.

101 Dėl bendrovių Bouygues ieškinio Komisija tvirtina, kad, kiek tai susiję su pirmuoju panaikinimo pagrindu, šios ieškovės pritaria pateiktiems argumentams, būtent išdėstytiems iki ginčijamo sprendimo 219 konstatuojamosios dalies. Faktiškai jos neginčija minėto sprendimo dalies, kurioje priimtos priemonės pripažįstamos nesuderinamomis, nes toks pripažinimas atitinka jų interesus ir norus. Jos ginčija sprendimą tik tiek, kiek Komisija nekonstatavo, kad visi ar atskiri nuo 2002 m. liepos mėn. padaryti pareiškimai yra valstybės pagalba. Ginčijamo sprendimo 1 straipsnis palankus bendrovėms Bouygues ir jos neturi atsiradusio ir esamo suinteresuotumo, kad šis aktas būtų panaikintas.

102 Komisijos nuomone, tik akto rezoliucinė dalis gali sukelti teisinių pasekmių ir, vadinasi, būti asmeniui nenaudinga. Dėl pačių ginčijamo sprendimo motyvuojamojoje dalyje pateiktų vertinimų negalima pareikšti ieškinio dėl panaikinimo ir Bendrijos teismas gali kontroliuoti jų teisėtumą tik tiek, kiek, būdami nenaudingo akto motyvais, jie yra būtinas šio akto rezoliucinės dalies pagrindas. Pripažįstama, kad ieškovei palankus sprendimas negali būti jai nenaudingas, tačiau tai neapriboja susijusiųjų trečiųjų asmenų teisės pareikšti ieškinį dėl šio sprendimo panaikinimo.

103 Šiuo klausimu Komisija primena 2004 m. sausio 28 d. Teisingumo Teismo nutartį Nyderlandai prieš Komisiją (C‑164/02, Rink. p. I‑1177, 18–25 punktai), pagal kurią dėl suinteresuotumo pareikšti ieškinį nebuvimo yra nepriimtinas valstybės narės, kuriai skirtas sprendimas dėl pagalbos valstybėms narėms, kuris yra jai palankus, nes jame pripažįstamos suderinamos su bendrąja rinka tam tikros pagalbos priemonės, ieškinys. Anot Teisingumo Teismo, šio sprendimo rezoliucine dalimi nesukeliamos privalomos teisinės pasekmės, kurios galėtų turėti įtakos ieškovės interesams, nes ja nėra akivaizdžiai pabloginama jos teisinė padėtis. Tiesa, situacija, kurioje buvo priimta ši nutartis, šiek tiek skiriasi nuo šios bylos situacijos tuo, kad FT naudai priimtos priemonės buvo pripažintos su bendrąja rinka nesuderinama valstybės pagalba. Tačiau vis dėlto, pirma, ginčijamas sprendimas yra palankus Prancūzijos Respublikai ir FT, nes jame pripažįstama, jog negalima susigrąžinti šios pagalbos, ir todėl dėl savo pobūdžio jis negali nei pakeisti jų teisinės padėties, nei būti joms nenaudingas. Antra, kadangi ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje FT naudai priimtos priemonės pripažįstamos nesuderinama pagalba, jis yra palankus bendrovėms Bouygues ir taip pat negali pakeisti jų teisinės padėties arba pažeisti jų teisių. Iš tikrųjų bendrovės Bouygues neginčija šios rezoliucinės dalies, o tik prašo panaikinti vertinimą, pagal kurį vien akcininko paskola, pagrįsta nuo 2002 m. liepos mėn. padarytais pareiškimais, yra valstybės pagalba. Kad ir kaip būtų, šios keturios ieškovės neturi atsiradusio arba esamo suinteresuotumo, kad šioje byloje būtų priimtas sprendimas, nes net jei jų prašymai būtų pagrįsti, jų teisinė padėtis nepasikeistų panaikinus ginčijamo sprendimo 1 straipsnį, nesvarbu, kokie būtų tokio panaikinimo motyvai.

104 Komisija, palaikoma Prancūzijos Respublikos, priduria, kad nors ji neginčija bendrovių Bouygues suinteresuotumo reikalauti panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnį, vis dėlto ji mano, kad jų pozicija yra prieštaringa. Iš tikrųjų tuo atveju, jei bendrovių Bouygues prašymas panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį būtų pagrįstas, Bendrasis Teismas negalėtų priimti sprendimo dėl jų prašymo panaikinti minėto sprendimo 2 straipsnį. Tokiu atveju akcininko paskola nebebūtų laikoma 1 straipsnyje numatyta valstybės pagalba, į kurią reikia atsižvelgti taikant ginčijamo sprendimo 2 straipsnį. Šis prieštaravimas tik patvirtina Komisijos požiūrį, kad bendrovės Bouygues nesuinteresuotos ginčyti minėto sprendimo 1 straipsnio.

105 Be to, ginčijamu sprendimu pagrįstas galimas Prancūzijos Respublikos įpareigojimas pranešti ateityje apie visas pagalbos priemones, panašias į tas, kurios šioje byloje pripažintos pagalba, negali būti jos arba FT teisinės padėties pasikeitimo priežastimi, kurios pakaktų tam, kad būtų pripažintas atsiradęs ir esamas jų suinteresuotumas pareikšti ieškinį, net jei dėl to jai kiltų tam tikra procedūros našta. Tai patvirtinama šio sprendimo 103 punkte minėtoje Nutartyje Nyderlandai prieš Komisiją, kurioje Teisingumo Teismas nepatvirtino atsiradusio ir esamo valstybės ieškovės suinteresuotumo, nors ši nurodė minėtą argumentą. Iš tikrųjų, jei interesas, kuriuo remiasi ieškovė, susijęs su būsima teisine padėtimi, ji turi įrodyti, kad šiai padėčiai jau keliama grėsmė. Be to, jei nacionalinis teismas turėtų atsižvelgti į ginčijamą sprendimą, bet abejotų dėl jo turinio, šis teismas turi galimybę pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pagal EB 234 straipsnį, t. y. bet kuriuo atveju, iškilus ginčui, ieškovės neprarastų teisės ginti savo teisių nacionaliniame teisme.

106 Komisija atmeta FT argumentą, kad dėl ginčijamo sprendimo jai kyla pavojus grąžinti ginčijamą pagalbą, ypač turint omenyje bylose T‑450/04 ir T‑456/04 pareikštus ieškinius. Šiuo atveju vien tik nuoroda į trečiųjų asmenų ieškinius savaime negali pateisinti šios ieškovės suinteresuotumo. Komisijos nuomone, pirma, galimi ieškiniai nacionaliniuose teismuose yra tik numanomi. Nors pagalbos priemonių taikymas iki ginčijamo sprendimo, kuriuo buvo nuspręsta nenurodyti susigrąžinti nagrinėjamą pagalbą, priėmimo buvo neteisėtas ir nacionaliniai teismai privalėjo apsaugoti asmenų teises, vis dėlto nustatyta, kad šiuo atveju tokie ieškiniai negalėjo būti pareikšti iki sprendimo priėmimo. Antra, dėl bylose T‑450/04 ir T‑456/04 pareikštų ieškinių Komisija nurodo, kad tuo atveju, jei jie yra pagrįsti, tik naujas Komisijos sprendimas, priimtas vykdant (ginčijamą) sprendimą pagal EB 233 straipsnį, gali būti nenaudingas FT. Tačiau, kadangi tokio sprendimo nėra, ieškovė neprivalo grąžinti tariamą nesuderinamą pagalbą.

107 Iš to Komisija daro išvadą, kad nei Prancūzijos Respublika, nei FT nėra suinteresuotos pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo bylose T‑425/04 ir T‑444/04. Byloje T‑450/04 ji prašo pripažinti nepriimtinu bendrovių Bouygues prašymą panaikinti minėto sprendimo 1 straipsnį.

108 Prancūzijos Respublika, FT ir bendrovės Bouygues prašo atmesti Komisijos nurodytus nepriimtinumo pagrindus.

109 Bendrovės Bouygues mano, kad jų prašymas panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį yra priimtinas, nes šis straipsnis, skaitomas kartu su jį pagrindžiančiais motyvais, netiesiogiai, bet tikrai susijęs su teisiškai privalomu Komisijos atsisakymu sutikti su bendrovių Bouygues teiginiu, kad nuo 2002 m. liepos mėn. padaryti pareiškimai patys yra valstybės pagalba.

110 Galiausiai kalbant apie AFORS byloje T‑456/04 pareikštą ieškinį reikia nurodyti, kad FT prašo pripažinti nepriimtinu galimą prašymą panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį. Šiuo klausimu AFORS nurodo, kad jos ieškinys pareikštas tik dėl minėto sprendimo 2 straipsnio.

2. Bendrojo Teismo vertinimas

a) Pirminės pastabos

111 Pirmiausia darytina išvada, kad bylose T‑425/04 ir T‑444/04 Komisija ginčija Prancūzijos Respublikos ir FT suinteresuotumą pareikšti ieškinį dėl viso ginčijamo sprendimo, neatskirdama šio sprendimo 1 ir 2 straipsnių. Tačiau byloje T‑450/04 Komisija daro tokį atskyrimą, nes ginčija tik bendrovių Bouygues suinteresuotumą reikalauti, kad būtų panaikintas ginčijamo sprendimo 1 straipsnis, o ne suinteresuotumą prašyti panaikinti šio sprendimo 2 straipsnį.

112 Taigi, anot Komisijos, ginčijamo sprendimo 1 ir 2 straipsnius galima atskirti vieną nuo kito, kad būtų panaikinta tik sprendimo dalis.

113 Bendrasis Teismas daro išvadą, kad šiuo atveju iš tikrųjų taip yra.

114 Ginčijamo sprendimo 2 straipsnis, kuriame konstatuojama, kad pagalba, kuri 1 straipsnyje pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka, negali būti susigrąžinta, gali būti panaikintas atskirai, nepakeičiant 1 straipsnio esmės arba motyvų, kuriais jis iš esmės grindžiamas (šiuo klausimu žr. 2006 m. birželio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo Parlamentas prieš Tarybą, C‑540/03, Rink. p. I‑5769, 27–28 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).

115 Be to, aplinkybė, kad remiantis Prancūzijos Respublikos ir FT nurodytais pagrindais panaikinus visą ginčijamo sprendimo 1 straipsnį netektų prasmės 2 straipsnis, nepaneigia to, kad šį straipsnį galima atskirti, nes šis prasmės netekimas neturi įtakos jo turiniui ir nepriklauso nuo to, ar juo nurodoma susigrąžinti pagalbą. Kaip per posėdį pažymėjo bendrovės Bouygues, jei remiantis bendrovių Bouygues byloje T‑450/04 nurodytais pagrindais būtų iš dalies panaikintas ginčijamo sprendimo 1 straipsnis, kuriuo konstatuojama su bendrąja rinka nesuderinama pagalba, 2 straipsnis galėtų būti bet kada panaikintas atskirai.

116 Dėl suinteresuotumo pareikšti ieškinį primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką tam, kad ieškinys dėl panaikinimo būtų priimtinas, fizinis ar juridinis ieškinį pareiškęs asmuo turi turėti atsiradusį ir esamą suinteresuotumą ginčijamo teisės akto panaikinimu. Toks suinteresuotumas reiškia, kad dėl paties šio teisės akto panaikinimo gali atsirasti teisinių pasekmių arba, kitais žodžiais tariant, patenkinus ieškinį jį pareiškęs asmuo gali gauti naudos. Todėl tokiam asmeniui visiškai palankus sprendimas iš esmės negali jam būti nenaudingas ir jis neturi suinteresuotumo prašyti jį panaikinti (šiuo klausimu žr. 2009 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo TF1 prieš Komisiją, T‑354/05, Rink. p. II‑0000, 84–85 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).

117 Atsižvelgiant į šiuos principus reikia išnagrinėti, ar Prancūzijos Respublika, FT ir bendrovės Bouygues yra suinteresuotos panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį.

b) Dėl Prancūzijos Respublikos ir FT suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo 1 straipsnio

118 Pirma, dėl Prancūzijos Respublikos suinteresuotumo pareikšti ieškinį primintina, kad EB 230 straipsnyje aiškiai atskiriama, pirma, Bendrijos institucijų bei valstybių narių ir, antra, fizinių bei juridinių asmenų teisė pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, nes visoms valstybėms narėms suteikiama teisė ieškiniu dėl panaikinimo ginčyti Komisijos sprendimų teisėtumą, nesiejant šios teisės įgyvendinimo su būtinybe nustatyti teisinį interesą pareikšti ieškinį. Taigi tam, kad jos ieškinys būtų priimtinas, valstybė narė neturi įrodyti, kad Komisijos aktas, dėl kurio pareiškė ieškinį, sukelia jos atžvilgiu teisinių pasekmių (2001 m. lapkričio 27 d. Teisingumo Teismo nutarties Portugalija prieš Komisiją, C‑208/99, Rink. p. I‑9183, 22 ir 23 punktai; 2008 m. balandžio 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Nyderlandai prieš Komisiją, T‑233/04, Rink. p. II‑591, 37 punktas ir 2008 m. spalio 22 d. Sprendimo TV 2/Danmark ir kt. prieš Komisiją, T‑309/04, T‑317/04, T‑329/04 ir T‑336/04, Rink. p. II‑2935, 63 punktas). Ši išvada taip pat darytina remiantis teismo praktikoje pateikto suinteresuotumo pareikšti ieškinį apibrėžimu (žr. šio sprendimo 116 punktą), kuris apima tik fizinių ar juridinių asmenų, o ne institucijų arba valstybių narių pareikštus ieškinius.

119 Be to, priešingai nei, atrodo, mano Komisija, suinteresuotumo pareikšti ieškinį sąvoka negali būti painiojama su akto, kurį galima užginčyti, samprata, pagal kurią aktas turi būti skirtas sukelti teisinių pasekmių, galinčių būti nepalankiomis, kad dėl jo būtų galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, o tai turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į akto turinį (šiuo klausimu žr. 2000 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Nyderlandai prieš Komisiją, C‑147/96, Rink. p. I‑4723, 25–27 punktus; 118 punkte minėtos Nutarties Portugalija prieš Komisiją 24 punktą; 103 punkte minėtos Nutarties Nyderlandai prieš Komisiją 18 ir 19 punktus; 118 punkte minėto Sprendimo TV 2/Danmark ir kt. prieš Komisiją 63 punktą). Šiuo klausimu darytina išvada, kad atsižvelgiant į ginčijamo sprendimo turinį jis yra toks ginčytinas aktas, sukeliantis privalomų teisinių pasekmių.

120 Atsižvelgiant į Sutarties nuostatas ir į šio sprendimo 118 ir 119 punktuose paminėtą teismų praktiką šiuo atveju Prancūzijos Respublika gali pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo 1 straipsnio panaikinimo vien dėl to, kad ji yra valstybė narė, ir neprivalo įrodyti savo suinteresuotumo jį pareikšti.

121 Antra, dėl FT suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo 1 straipsnio konstatuotina, pirmiausia, kad šis straipsnis turi taip pat sukelti privalomų teisinių pasekmių FT, nes ji yra vienintelė pagalbos priemonės, pripažintos nesuderinama su bendrąja rinka, gavėja.

122 Šiuo klausimu Komisija nepagrįstai remiasi teismo praktika, pagal kurią tik akto rezoliucinė dalis gali sukelti teisinių pasekmių ir todėl būti nenaudinga (žr. 2003 m. kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo CMA CGM ir kt. prieš Komisiją, T‑213/00, Rink. p. II‑913, 186 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Iš tikrųjų iš ginčijamo sprendimo 1 straipsnio matyti, kad Komisija laiko akcininko paskolą, vertinant ją kartu su nuo 2002 m. liepos mėn. padarytais pareiškimais, su bendrąja rinka pagal EB 87 straipsnį nesuderinama valstybės pagalba. Savo ieškinyje FT ginčija būtent šią išvadą kartu su motyvais, kurie yra jos būtinas pagrindas, motyvuodama tuo, kad ji daro poveikį jos teisinei padėčiai ir yra jai nenaudinga. Taip pat reikia atmesti Komisijos argumentą, kad ginčijamas sprendimas palankus FT, nes šiuo argumentu ginčijamo sprendimo 1 straipsnio teisinės pasekmės painiojamos su 2 straipsnio, kuriame pažymima, jog nebūtina nurodyti susigrąžinti aptariamą pagalbą, teisinėmis pasekmėmis.

123 Komisija negali pagrįstai tvirtinti, kad FT nėra suinteresuota išspręsti šią bylą dėl to, kad jos teisinė padėtis nepasikeistų, net jei ieškinys būtų pagrįstas. Pirma, panaikinus ginčijamą sprendimą remiantis FT nurodytais pagrindais, išvada dėl nagrinėjamos pagalbos priemonės, kuri skirta konkrečiai jai, neteisėtumo būtų pripažinta niekine, o tai yra teisinę padėtį pakeičianti ir jai naudinga pasekmė. Antra, priešingai nei teigia Komisija, šis atsiradęs ir esamas FT suinteresuotumas panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį pasitvirtintų, jei bylose T‑450/04 ir T‑456/04 turėtų būti priimti bendrovių Bouygues ir AFORS prašymai panaikinti šio sprendimo 2 straipsnį, nes dėl šio panaikinimo Komisija privalėtų FT nenaudai nurodyti grąžinti 1 straipsnyje įvardytą neteisėtą pagalbą.

124 Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad FT turi atsiradusį ir esamą suinteresuotumą panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį.

125 Todėl reikia atmesti bylose T‑425/04 ir T‑444/04 Komisijos nurodytus nepriimtinumo pagrindus tiek, kiek jie susiję su Prancūzijos Respublikos ir FT pateiktų prašymų panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį priimtinumu.

c) Dėl bendrovių Bouygues suinteresuotumo pateikti prašymą dėl ginčijamo sprendimo 1 straipsnio

126 Pirmiausia primintina, kad tiek formos, tiek esmės atžvilgiu ginčijamas sprendimas yra aktas, kuris sukelia privalomų teisinių pasekmių. Be to, kadangi ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuojamas pagalbos FT buvimas ir ji pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka, šis straipsnis atitinka bendrovių Bouygues prašymą ir 2003 m. sausio 22 d. skunde nurodytus interesus.

127 Vis dėlto pagalbos ir jos nesuderinamumo su bendrąja rinka konstatavimas ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje a priori nepašalina kitų nesuderinamų pagalbos priemonių, kurios nors ir nėra įvardytos šiame straipsnyje, tačiau taip pat yra administracinės procedūros, kurioje buvo priimtas šis sprendimas, dalykas ir gali daryti esminį poveikį tam tikrų pagalbos gavėjos konkurentų padėčiai rinkoje, buvimo galimybės (šiuo klausimu žr. 2005 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, C‑78/03 P, Rink. p. I‑10737, 37 punktą). Tokia galėtų būti bendrovių Bouygues padėtis, palyginti su FT padėtimi Prancūzijos mobiliojo ryšio rinkoje.

128 Šiuo klausimu Komisija taip pat klaidingai nurodo teismo praktiką, pagal kurią tik akto rezoliucinė dalis gali sukelti teisinių pasekmių ir todėl būti nenaudinga (žr. 122 punkte minėto Sprendimo CMA CGM ir kt. prieš Komisiją 186 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Šiuo atveju iš ginčijamo sprendimo 1 straipsnio ir jį pagrindžiančių motyvų, išdėstytų minėto sprendimo 185–230 konstatuojamosiose dalyse, matyti, kad pati Komisija kvalifikuoja akcininko paskolą, išnagrinėtą atsižvelgiant į nuo 2002 m. liepos mėn. padarytus pareiškimus, su bendrąja rinka pagal EB 87 straipsnį nesuderinama valstybės pagalba. Būtent šią tiek minėto sprendimo rezoliucinėje, tiek motyvuojamojoje dalyje padarytą išvadą bendrovės Bouygues savo ieškiniu ginčija motyvuodamos tuo, jog ji daro poveikį jų teisinei padėčiai ir yra joms nenaudinga, nes yra susijusi tik su viena pagalbos priemone, nors, anot jų, nuo 2002 m. liepos mėn. padarytais pareiškimais Prancūzijos Respublika ėmėsi papildomų pagalbos priemonių, suteikiančių įvairius pranašumus FT ir pabloginančių jų padėtį rinkoje. Šiomis aplinkybėmis bendrovės Bouygues teisingai pažymi, kad bendras Komisijos požiūris, kaip antai pateiktas ginčijamo sprendimo 187–191 ir 203–228 konstatuojamosiose dalyse, neabejotinai reiškia jos atsisakymą pačius nuo 2002 m. liepos mėn. padarytus pareiškimus laikyti pagalbos priemonėmis. Todėl Komisija negali tvirtinti, kad bendrovės Bouygues iš tikrųjų neginčija ginčijamo sprendimo 1 straipsnio ir pritaria juos grindžiantiems motyvams.

129 Be to, Komisija negali pagrįstai teigti, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnis yra palankus bendrovėms Bouygues ir kad jos neturi atsiradusio ir esamo suinteresuotumo, kad ši byla būtų išspręsta, nes net jei ieškinys būtų pagrįstas, jų teisinė padėtis nepasikeistų. Panaikinus ginčijamo sprendimo 1 straipsnį dėl bendrovių Bouygues nurodytų motyvų, netektų galios išvada dėl su bendrąja rinka nesuderinamos pagalbos buvimo tik tiek, kiek nuo 2002 m. liepos mėn. padaryti pareiškimai laikomi joje minėtos priemonės sudėtine dalimi, užuot atskirai buvę pripažinti pagalbos priemonėmis, nes patys atitinka EB 87 straipsnio 1 dalies sąlygas. Kaip teigia bendrovės Bouygues, taip 1 straipsnis būtų panaikintas tik iš dalies ir išvada dėl neteisėtos pagalbos, kurią sudaro akcininko paskola, buvimo liktų galioti. Tačiau toks dalinis panaikinimas gali akivaizdžiai pakeisti teisinę bendrovių Bouygues padėtį.

130 Teismo praktikoje pripažįstama, kad kai ieškovė teigia, jog atitinkamas teisės aktas, net jeigu jis gali būti iš dalies jai palankus, visgi tinkamu būdu negina jos teisinės padėties, turi būti pripažįstama, kad ji turi suinteresuotumą pareikšti ieškinį tam, kad Bendrijos teismas patikrintų šio teisės akto teisėtumą (šiuo klausimu žr. 116 punkte minėto Sprendimo TF1 prieš Komisiją 86 punktą).

131 Todėl darytina išvada, kad bendrovės Bouygues įrodo atsiradusį ir esamą suinteresuotumą, kad būtų iš dalies panaikintas ginčijamo sprendimo 1 straipsnis, kaip nurodyta šio sprendimo 129 punkte.

132 Galiausiai bendrovės Bouygues teisingai pažymi, kad nėra jokio prieštaravimo tarp jų prašymo panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį ir prašymo panaikinti jo 2 straipsnį, nes neatmetama galimybė, jog šie straipsniai yra neteisėti dėl dviejų skirtingų priežasčių, pirma, dėl to, kad nenurodoma susigrąžinti 1 straipsnyje įvardytą neteisėtą pagalbos priemonę, antra, kad nenurodoma atšaukti galimas kitas šiame straipsnyje neįvardytas pagalbos priemones, kaip antai nuo 2002 m. liepos mėn. padarytus pareiškimus.

133 Todėl reikia atmesti byloje T‑450/04 Komisijos nurodytą nepriimtinumo pagrindą.

d) Dėl numanomo AFORS prašymo panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį priimtinumo

134 Dėl byloje T‑456/04 FT nurodyto numanomo AFORS prašymo panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį nepriimtinumo pagrindo pakanka konstatuoti, pirma, kad pareiškime AFORS formaliai neprašė panaikinti šį straipsnį ir, antra, kad dublike ji patvirtino, jog jos ieškinys pareikštas tik dėl minėto sprendimo 2 straipsnio. Todėl nereikia priimti sprendimo dėl šio nepriimtinumo pagrindo.

B – Dėl ginčijamo sprendimo 1 straipsnio teisėtumo

1. Šalių argumentai

a) Panaikinimo pagrindų trumpas aprašymas

135 Bylose T‑425/04 ir T‑444/04, grįsdamos prašymą panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį, Prancūzijos Respublika ir FT nurodo keturis pagrindus, būtent, pirma, esminių procedūrinių reikalavimų ir teisės į gynybą pažeidimą, antra, teisės klaidas taikant pagalbos sąvoką, kaip numatyta EB 87 straipsnio 1 dalyje, ir ypač apdairaus privataus investuotojo kriterijų, trečia, akivaizdžias klaidas vertinant nuo 2002 m. liepos mėn. padarytų pareiškimų turinį ir (arba) tariamas pasekmes, ketvirta, motyvavimo stoką EB 253 straipsnio prasme.

136 Byloje T‑450/04, grįsdamos prašymą panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį, bendrovės Bouygues pateikia pirmąjį pagrindą, susijusį su EB 87 straipsnio 1 dalies pažeidimu dėl to, kad kai kuriuos ar visus nuo 2002 m. liepos mėn. padarytus pareiškimus Komisija atsisakė pripažinti valstybės pagalba, ir antrąjį pagrindą, susijusį su prieštaringais ir nepakankamais motyvais, neatitinkančiais EB 253 straipsnio.

137 Bendrojo Teismo nuomone, pirmiausia būtina išnagrinėti antrąjį ir trečiąjį pagrindus, pateiktus bylose T‑425/04 ir T‑444/04, taip pat pirmąjį ir antrąjį pagrindus, nurodytus dėl ginčijamo sprendimo 1 straipsnio byloje T‑450/04, nes šie pagrindai iš esmės susiję su tuo, kaip Komisija taiko EB 87 straipsnio 1 dalyje numatytą valstybės pagalbos sąvoką.

b) Prancūzijos Respublikos ir FT argumentai

Pirminės pastabos

138 Pirmiausia pastebėtina, kad kai kuriuose paskesniuose punktuose išdėstytus argumentus savo įstojimo į bylą T‑450/04 paaiškinimuose taip pat pateikė Prancūzijos Respublika ir FT.

Dėl antrojo Prancūzijos Respublikos ir FT pagrindo

139 Antrąjį pagrindą, pateiktą bylose T‑425/04 ir T‑444/04, sudaro dvi dalys. Pirmoje dalyje Prancūzijos Respublika ir FT tvirtina, kad Komisija klaidingai pritaikė rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančio apdairaus privataus investuotojo kriterijų. Antroje dalyje jos nurodo, kad Komisija klaidingai padarė išvadą dėl valstybės pagalbos buvimo remdamasi dviem atskirais skirtingu metu įvykusiais įvykiais, kurie, kaip ji pati pripažįsta, vertinant atskirai yra nepakankami tam, kad ši išvada būtų pagrįsta. Prancūzijos Respublika pažymi, kad nors Komisija teigia, jog atsižvelgė į visus nuo 2002 m. liepos mėn. padarytus pareiškimus (ginčijamo sprendimo 203, 218 ir 229 konstatuojamosios dalys), vis dėlto ji išnagrinėjo tik tariamas 2002 m. liepos 12 d. pareiškimo pasekmes rinkoms, patvirtintas, be kita ko, 2004 m. balandžio 28 d. finansinių analitikų ataskaita ir komentarais (ginčijamo sprendimo 221 konstatuojamoji dalis).

Dėl trečiojo Prancūzijos Respublikos ir FT pagrindo

140 Kaip trečiąjį pagrindą bylose T‑425/04 ir T‑444/04 Prancūzijos Respublika ir FT iš esmės nurodo, kad Komisija padarė akivaizdžių vertinimo klaidų, nusprendusi, jog nuo 2002 m. liepos mėn. padaryti pareiškimai galėjo būti suprasti rinkose kaip Prancūzijos valstybės įsipareigojimas ir kad jie turėjo įtakos situacijai rinkose 2002 m. gruodžio mėnesį. Be to, FT tvirtina, jog argumentuodama, kad dėl akcininko paskolos projekto FT buvo suteiktas apdairaus privataus investuotojo kriterijaus neatitinkantis pranašumas, Komisija taip pat padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.

141 Prancūzijos Respublika ir FT teigia, kad darant 2002 m. liepos 12 d. pareiškimą priemonių, kurių Prancūzijos valstybė buvo numačiusi imtis FT atžvilgiu, dar nebuvo imtasi ir dar nebuvo priimta jokio sprendimo, kuris galėtų būti laikomas kategorišku Prancūzijos valstybės įsipareigojimu. Šis labai bendras, sąlyginis ir teisiškai neprivalomas pareiškimas – kuris, be kita ko, išreiškia norą veikti kaip apdairi investuotoja ir paneigia gandus apie vėliau priimtą sprendimą didinti FT kapitalą – negali būti laikomas aiškiu, konkrečiu ir neatšaukiamu Prancūzijos Respublikos įsipareigojimu, kurio ekonomikos ministras, beje, negali prisiimti. Todėl Komisija, nusprendusi, jog 2002 m. liepos 12 d. pareiškimas rinkose galėjo būti suprastas kaip patikimas Prancūzijos valstybės įsipareigojimas, padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.

142 Be to, Prancūzijos Respublika ir FT ginčija, jog nuo 2002 m. liepos mėn. padaryti pareiškimai darė poveikį rinkos dalyvių nuomonei 2002 m. gruodžio mėn. ir nulėmė neįprastą ir smarkų FT akcijų ir obligacijų vertės padidėjimą (ginčijamo sprendimo 217–222 ir visų pirma 221 konstatuojamosios dalys). Jos taip pat ginčija, jog iš esmės šis poveikis pasireiškė tuo, kad FT reitingas iki 2002 m. gruodžio mėn. liko patikimų investicijų kategorijoje, užuot buvęs sumažintas iki junk bond. Iš to FT daro išvadą, kad dar mažiau tikėtina, jog 2002 m. liepos 12 d. pareiškimu FT buvo suteiktas pranašumas (ginčijamo sprendimo 188 konstatuojamoji dalis). Be to, išvados 2004 m. balandžio 28 d. ataskaitoje yra padarytos remiantis netinkamu nagrinėjimo metodu ir yra akivaizdžiai nepakankamos įrodant, kad 2002 m. liepos mėn. neįprastai pasikeitė FT akcijų kursas ir kad tarp 2002 m. liepos 12 d. pareiškimo ir tokio pokyčio yra priežastinis ryšys. Todėl Komisija, nusprendusi, jog 2002 m. liepos 12 d. pareiškimas padarė poveikį situacijai finansų rinkose ir suteikė tuo metu FT pranašumą, padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.

143 Šiuo klausimu Prancūzijos Respublika ir FT atmeta išvadą, pagal kurią iš 2004 m. balandžio 28 d. ataskaitos matyti, jog „(nuo 2002 m. liepos mėn.) padaryti pareiškimai turėjo realios įtakos rinkos nuomonei (2002 m.) gruodžio mėn.“ (ginčijamo sprendimo 186 ir 219 konstatuojamosios dalys), nes ši ataskaita grindžiama tik tariamu 2002 m. liepos 12 d. pareiškimo poveikiu rinkoms 2002 m. liepos mėnesį. Iš tikrųjų šioje ataskaitoje analizuojamas tik kiekvieno nuo 2002 m. liepos mėn. padaryto pareiškimo poveikis rinkoms atitinkamai liepos, rugsėjo, spalio, lapkričio ir gruodžio mėn., o ne visų pareiškimų poveikis rinkai 2002 m. gruodžio mėnesį. Anot Prancūzijos Respublikos, kadangi Komisija negalėjo pagrįstai teigti, jog 2002 m. liepos 12 d. pareiškimu tuo metu buvo daromas poveikis rinkoms ir suteikiamas pranašumas FT, ji taip pat negalėjo to tvirtinti kalbėdama apie situaciją rinkose 2002 m. gruodžio mėnesį. Be to, 2004 m. balandžio 28 d. ataskaitoje negalėjo būti analizuojamos galimos 2002 m. liepos 1