ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

Be to, neatrodo, jog apsaugos tarnyboms būtų nepakeliamos dėl ginčijamų reikalavimų padidėjusios veiklos išlaidos, o Neapolio kvestūros patvirtintos priemonės, net jeigu jos yra diskrecinės, nėra neproporcingos atsižvelgiant į Neapolio ir Kazertos provincijų objektyvius poreikius. Be to, apsaugos tarnybos padeda įgyvendinti viešosios valdžios tarnybų vykdomą nusikaltimų prevenciją ir kovoti su nusikalstamumu. Taigi privačių apsaugos tarnybų veikla, organizuojama pagal tam tikrus veiksmingumo ir efektyvumo kriterijus, vykdoma ne tik dėl privačių klientų interesų, bet ir dėl visuomenės ir viešosios valdžios institucijų interesų.
3

Pagal Direktyvos 79/7 2 straipsnį ji taikoma, be kita ko, asmenims, kurių veiklą nutraukia priverstinis nedarbas. Be to, remiantis šios direktyvos 3 straipsniu, ji taikoma įstatymų nustatytoms socialinės apsaugos sistemoms, kurios numato apsaugą nedarbo atveju.
13

Šiuo klausimu, pažymėjęs, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą, konkrečiai susijusį su Civilinio proceso kodekso 43 straipsnio atitiktimi Direktyvos 93/13 7 straipsniui, Teisingumo Teismui jau pateikė Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona (Barselonos komercinių bylų teismas Nr. 9, Ispanija), prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas vis dėlto konstatuoja, kad pagal šį Civilinio proceso kodekso 43 straipsnį tokiomis aplinkybėmis jis negali ex officio sustabdyti pagrindinių bylų nagrinėjimo. Be to, jis išreiškia daugiau abejonių dėl šio 43 straipsnio atitikties vartotojų apsaugos sistemai, nustatytai Direktyvos 93/13 7 straipsnyje.
8

Nagrinėdamas kitas dvi bylas atitinkamai dėl 2011 m. Valstybės biudžeto įstatymo 19 straipsnio ir dėl 2012 m. Valstybės biudžeto įstatymo 21 straipsnio, Tribunal do Trabalho do Porto (Porto darbo ginčų teismas) rimtai suabejojo, ar šie straipsniai atitinka Sąjungos teisę, ir pateikė du prašymus priimti prejudicinį sprendimą; šiuos prašymus Teisingumo Teismas gavo 2012 m. kovo 8 d. ir 2012 m. gegužės 29 d. ir dėl jų priėmė šias nutartis: Sindicato dos Bancários do Norte ir kt. (C‑128/12, EU:C:2013:149) ir Sindicato Nacional dos Profissionais de Seguros e Afins (C‑264/12, EU:C:2014:2036).
26

Įstojusi į bylą pirmojoje instancijoje šalis Manpower prašo atmesti apeliacinį skundą ir priešpriešiniame apeliaciniame skunde – pakeisti ginčijamą sprendimą taip, kad Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkte numatyta registracijos kliūtis netaikoma nė vienoje valstybėje narėje, arba subsidiariai, kad minėta kliūtis netaikoma nei Vokietijoje, nei Austrijoje. Be to, ji prašo priteisti iš Powerserv per procesą jos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
21

D. Sahin dėl Federalinio vidaus reikalų ministro sprendimo pateikė skundą Verwaltungsgerichtshof, kuris nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. a) Ar <…> Direktyvos 2004/38/EB <…> 3 straipsnio 1 dalį, 6 straipsnio 2 dalį ir 7 straipsnio 1 dalies d punktą ir 2 dalį reikia aiškinti taip, kad jie apima ir tokius šeimos narius direktyvos 2 straipsnio 2 dalies prasme, kurie į priimančiąją valstybę narę (direktyvos 2 straipsnio 3 dalis) atvyko atskirai nuo Sąjungos piliečio ir tik joje įgijo Sąjungos piliečio šeimos nario statusą arba pradėjo šeimos gyvenimą su juo? b) Jeigu taip yra, ar, be to, yra svarbu tai, kad šeimos narys, įgydamas šį statusą arba pradėdamas šeimos gyvenimą, turi teisėtai gyventi priimančiojoje valstybėje narėje? Jeigu taip, ar teisėtam gyvenimui šalyje pakanka to, kad šeimos narys turi teisę gyventi būtent dėl savo, kaip prieglobsčio prašytojo, statuso? c) Jeigu remiantis atsakymais į 1 klausimo a ir b punktus, iš direktyvos neišplaukia šeimos nario, kuris į priimančiąją valstybę narę atvyko atskirai nuo Sąjungos piliečio ir tik joje įgijo Sąjungos piliečio šeimos nario statusą arba pradėjo šeimos gyvenimą su juo, „tik“ kaip prieglobsčio prašytojo teisė gyventi šalyje: ar, nepaisant to, situacijoje, kurioje šeimos narys beveik ketverius metus gyvena priimančiojoje valstybėje narėje ir joje yra vienerius metus susituokęs su Sąjungos piliečiu, su kuriuo kartu gyvena apie trejus su puse metų ir turi 20 mėnesių amžiaus vaiką, iš EB 18 arba 39 straipsnio, atsižvelgiant į pagrindinę teisę į šeimos gyvenimo gerbimą, galima kildinti teisę gyventi šalyje? 2. Ar direktyvos 9 straipsnio 1 dalis ir 10 straipsnio 1 dalis draudžia nacionalinį reglamentavimą, pagal kurį Sąjungos piliečio šeimos nariai, kurie neturi valstybės narės pilietybės ir kuriems pagal Bendrijos teisę, ypač direktyvos 7 straipsnio 2 dalį, suteikiama teisė gyventi, negali gauti gyventojo kortelės („Sąjungos piliečio šeimos nario gyventojo kortelė“) vien dėl to, kad jie pagal priimančiosios valstybės narės prieglobsčio teisę reglamentuojančius teisės aktus turi teisę (laikinai) gyventi šioje valstybėje?“
12

Be to, Pirmosios instancijos teismas, atsakydamas į apeliančių argumentus, jog vėlavimas tinkamai pateikti ieškinį dėl to, kad Komisija ginčijamame sprendime joms nepranešė apie atstovavimo Bendrijos teismuose tvarką, yra pateisinama klaida, neleidžianti jų atžvilgiu taikyti ieškinio pareiškimo terminų, priminė, kad, kalbant apie ieškinio pareiškimo terminus, pateisinamos klaidos sąvoka, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, turi būti aiškinama siaurai. Iš tikrųjų jis pažymėjo, kad tokia klaida gali būti susijusi su tik su ypatingomis aplinkybėmis, kuriomis visų pirma patys atitinkamos institucijos veiksmai lėmė teisės subjekto, kuris elgėsi sąžiningai ir parodė tokį rūpestingumą, kokio reikalaujama iš įprastai informuoto ūkio subjekto, pateisinamą klaidą.
Keywords

Summary



Keywords

Procesas – Įstojimas į bylą – Prejudicinio sprendimo priėmimo procedūra

(EB 234 straipsnis; Teisingumo Teismo statuto 23 ir 40 straipsniai)

Summary

Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūno prašymas įstoti į pagal EB 234 straipsnį pradėtą bylą yra nepriimtinas. Iš tiesų teisę įstoti į Teisingumo Teismo nagrinėjamą bylą reglamentuoja Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnis, kuris šią teisę pripažįsta fiziniams arba juridiniams asmenims, pagrindžiantiems savo suinteresuotumą Teismo nagrinėjamos bylos baigtimi. Šis straipsnis taip pat numato, kad prašyme įstoti į bylą nurodomi paaiškinimai gali būti pateikiami tik vienos iš šalių reikalavimams paremti. Vadinasi, jis taikomas Teisingumo Teisme vykstantiems teisminiams procesams, per kuriuos siekiama išspręsti ginčą. Tačiau EB 234 straipsnio pagrindu nepradedamas teisminis procesas, per kurį siekiama išspręsti ginčą; šis straipsnis įtvirtina procedūrą, skirtą sudaryti galimybes nacionaliniams teismams prašyti Bendrijos nuostatų, kurias jie taikys savo nagrinėjamuose ginčuose, išaiškinimo, kad būtų užtikrintas vienodas Bendrijos teisės aiškinimas bendradarbiaujant Teisingumo Teismui ir nacionaliniams teismams. Iš to išplaukia, kad negalima įstoti į prejudicinio sprendimo priėmimo procedūrą.

Beje, kadangi Priežiūros pareigūnas nėra aiškiai įvardytas Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje ir pagrindinėje byloje jis neturi „bylos šalies“ statuso šio straipsnio, kuris reglamentuoja dalyvavimą procese EB 234 straipsnyje numatytais atvejais, prasme, jis neturi teisės Teisingumo Teismui pateikti pastabų dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo užduotų prejudicinių klausimų.

(žr. 8–13 punktus)
29

Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio c punktu siekiama išvengti dvigubo apmokestinimo, kuris prieštarauja bendrosios PVM sistemos fiskalinio neutralumo principui (minėto sprendimo Komisija prieš Italiją 15 punktas).
27

Šiuo aspektu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tvirtina, kad jeigu sąlyga dėl kainos būtų pripažinta negaliojančia, tai reikštų, kad teisinių paslaugų teikimo sutartys yra niekinės, ir turėtų būti atkurta padėtis, kurioje būtų buvęs vartotojas, jei nebūtų buvę šių sąlygų. Nagrinėjamu atveju dėl to vartotojas nepagrįstai praturtėtų ir susidarytų advokato, kuris suteikė visas šias paslaugas, atžvilgiu neteisinga situacija. Be to, šiam teismui kyla klausimas, ar sumažinus šių paslaugų kainą nebūtų pakenkta atgrasomajam poveikiui, kurio siekiama Direktyvos 93/13 7 straipsnio 1 dalyje.
32

2020 m. liepos 31 d. VS apskundė šį sprendimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme; jis tvirtina, kad, pirma, jo asmens duomenų tvarkymas per ikiteisminio tyrimo procedūrą Nr. 252/2013 prieštarauja, be kita ko, Direktyvoje 2016/680 įtvirtintiems principams ir, antra, šio sprendimo 28 punkte nurodytose bylose surinktų duomenų tvarkymas po to, kai prokuratūra atsisakė pradėti ikiteisminį tyrimą, pažeidžia BDAR įtvirtintus principus.
27

TOYA apskundė ginčijamą sprendimą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, t. y. Sąd Okręgowy w Warszawie (Varšuvos apygardos teismas, Lenkija). TOYA mano, kad pagal Direktyvos 2014/61 3 straipsnio 2 ir 5 dalis, 1 straipsnio 4 dalį ir jos 12 konstatuojamąją dalį, siejamas su Prieigos direktyvos 8 straipsnio 2 ir 3 dalimis ir Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 5 dalies f punktu, nacionalinė reguliavimo institucija gali reikalauti ex ante taikyti standartinį pasiūlymą tik iš didelę įtaką rinkoje turinčių operatorių. Ginčijamas sprendimas prieštarauja Sąjungos teisei, nes nebuvo atlikta jokios rinkos analizės siekiant nustatyti, kad TOYA turi didelę įtaką rinkoje, be to, nėra jokio ginčo dėl prieigos prie jos fizinės infrastruktūros, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/61 3 straipsnio 5 dalį.
39

Pažymėtina, kad sąvoka „nepagrįstai didelė prievolė“ Universaliųjų paslaugų direktyvoje neapibrėžta. Kaip Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę konstatuoti 2010 m. spalio 6 d. Sprendime Base ir kt. (C‑389/08, EU:C:2010:584, 42 punktas), iš Universaliųjų paslaugų direktyvos 21 konstatuojamosios dalies matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas norėjo susieti grynųjų sąnaudų, kurios įmonei gali susidaryti dėl universaliųjų paslaugų teikimo, padengimo mechanizmus su per didelės prievolės šiai įmonei buvimu. Šiomis aplinkybėmis manydamas, kad universaliųjų paslaugų teikimo grynosios sąnaudos nebūtinai visoms atitinkamoms įmonėms yra per didelė prievolė, jis norėjo atmesti galimybę, jog bet kokios universaliųjų paslaugų teikimo grynosios sąnaudos automatiškai suteikia teisę į kompensaciją. Tuo remdamasis Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad nepagrįstai didelė prievolė, kurios buvimą turi pripažinti NRI prieš skirdama bet kokią kompensaciją, yra prievolė, kuri bet kokiai atitinkamai įmonei yra per didelė, kad ji galėtų ją įvykdyti, atsižvelgiant į visus jos rodiklius, visų pirma jos įrangos lygį, ekonominę ir finansinę situaciją bei užimamą rinkos dalį.
9

Kylant sprogo kairysis orlaivio, kuriuo turėjo būti vykdomas skrydis, variklis, todėl keleiviai buvo evakuoti. BT iš to orlaivio išlipo per avarinį išėjimą, tačiau dešiniojo variklio, kuris dar nebuvo išjungtas, sukeltas oro gūsis ją išmetė kelis metrus į orą. Nuo to laiko jai buvo diagnozuotas potrauminio streso sutrikimas, dėl kurio ji lankosi pas gydytoją.
6

Direktyvos 2 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ numatyta: „Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys: a) tarptautinė apsauga – pabėgėlio statusas ir papildomos apsaugos statusas, kaip apibrėžta e ir g punktuose; b) tarptautinės apsaugos gavėjas – asmuo, kuriam suteiktas pabėgėlio ar papildomos apsaugos statusas, kaip apibrėžta e ir g punktuose; c) Ženevos konvencija – 1951 m. liepos 28 d. Ženevos konvencija dėl pabėgėlių statuso [Jungtinių Tautų sutarčių rinkinys, Nr. 2545, 189 t., p. 150, (1954 m.)] su pakeitimais, padarytais 1967 m. sausio 31 d. Niujorko protokolu [dėl pabėgėlių statuso]; d) pabėgėlis – trečiosios šalies pilietis, kuris dėl visiškai pagrįstos persekiojimo dėl rasės, religijos, tautybės, politinių pažiūrų ar priklausymo prie tam tikros socialinės grupės baimės yra už šalies, kurios pilietis jis yra, ribų ir negali arba dėl tokios baimės nepageidauja naudotis tos šalies apsauga, arba asmuo be pilietybės, kuris dėl minėtų priežasčių būdamas už šalies, kurioje yra jo ankstesnė įprastinė gyvenamoji vieta, ribų negali ar dėl tokios baimės nepageidauja į ją grįžti ir kuriam netaikomas 12 straipsnis; e) pabėgėlio statusas – valstybės narės pripažinimas, kad trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės yra pabėgėlis; f) papildomą apsaugą galintis gauti asmuo trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės, kuris negali būti laikomas pabėgėliu, tačiau apie kurį pagrįstai galima manyti, kad jei jis būtų grąžintas į savo kilmės šalį arba – asmens be pilietybės atveju – į šalį, kurioje yra jos ankstesnė įprastinė gyvenamoji vieta, jam kiltų realus pavojus patirti 15 straipsnyje apibrėžtą didelę žalą, kuriam netaikomos 17 straipsnio 1 bei 2 dalys ir kuris negali arba dėl tokio pavojaus nepageidauja naudotis tos šalies apsauga; g) papildomos apsaugos statusas – valstybės narės pripažinimas, kad trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės yra papildomą apsaugą galintis gauti asmuo; h) tarptautinės apsaugos prašymas – trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės pateiktas prašymas dėl valstybės narės apsaugos, kuris, kaip galima suprasti, siekia pabėgėlio statuso arba papildomos apsaugos statuso ir kuris aiškiai neprašo kitokios rūšies apsaugos, kuriai netaikoma ši direktyva ir kurios galima prašyti atskirai; <…>“
41

Be to, tokį aiškinimą patvirtina Įgyvendinimo reglamentu Nr. 543/2011 nustatytos sistemos logika. Pirma, 4 straipsnyje „Prekybos standartų taikymo išimtys ir atleidimas nuo jų taikymo“ pateikiamas išsamus atvejų, kai produktams netaikoma atitikties prekybos standartams pareiga, sąrašas. Pakanka konstatuoti, kad produktų vežimo iš skirstymo platformos į mažmeninės prekybos vietą nėra tarp šioje nuostatoje išvardytų atvejų. Be to, aplinkybė, kad skirstymo platforma ir mažmeninės prekybos vieta priklauso tai pačiai įmonei ar dviem atskiriems ekonominės veiklos vykdytojams, neturi reikšmės.
26

Šiomis aplinkybėmis Spetsializiran nakazatelen sad (Specializuotas baudžiamasis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Direktyvos 2016/343 8 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su šios direktyvos 10 straipsnio 1 dalimi, atsižvelgiant į tos direktyvos 44 konstatuojamąją dalį, numatyta kaltinamojo teisė pačiam dalyvauti nagrinėjant bylą teisme yra užtikrinama, jeigu per vieną atskirą teismo posėdį liudytojas buvo apklaustas nedalyvaujant kaltinamajam, bet per kitą vėliau surengtą teismo posėdį kaltinamasis turėjo galimybę užduoti šiam liudytojui klausimus, tačiau pareiškė klausimų neturintis, o gal tam, kad teisė pačiam dalyvauti nagrinėjant bylą teisme būtų užtikrinta, būtina pakartoti visą šią apklausą, dar kartą užduodant kitų šalių, dalyvavusių pirmojoje apklausoje, klausimus? 2. Ar Direktyvos 2013/48 3 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su šios direktyvos 12 straipsnio 1 dalimi, numatyta teisė būti ginamam advokato yra užtikrinama, jeigu per du atskirus teismo posėdžius du liudytojai buvo apklausti [kaltinamojo] advokatui nedalyvaujant, bet per kitą vėliau surengtą teismo posėdį advokatas turėjo galimybę užduoti abiem liudytojams klausimus, o gal tam, kad teisė būti ginamam advokato būtų užtikrinta, būtina pakartoti visas šias abi apklausas, dar kartą užduodant kitų šalių per pirmąsias apklausas užduotus klausimus ir suteikiant advokatui, nedalyvavusiam abiejuose pirmesniuose posėdžiuose, galimybę užduoti klausimus?“
57

Be to, kad skundžiamo sprendimo 58 punkte Bendrasis Teismas aiškiai pripažino, kad ši procedūra yra „labai“ svarbi šiems tikslams, nes, kaip teigia apeliantė, ji leidžia Komisijai patikrinti, ar atitinkamos valstybės narės pateiktos sąskaitos yra išsamios, tikslios ir teisingos, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 59 punkto, Bendrasis Teismas šią procedūrą pripažino „formalia“ tik todėl, kad teisingai konstatavo, jog pagal šią procedūrą atliekamas reikalavimus atitinkančių išlaidų, nurodytų valstybių narių sąskaitose, parengtose remiantis Komisijai pateiktomis tarpinio mokėjimo paraiškomis, ex post patikrinimas, todėl ši procedūra negali lemti tokiose paraiškose nenurodytų išlaidų apskaitos.
”(5)

För att underlätta världshandeln och samtidigt skydda människors hälsa och miljön har man inom Förenta nationerna under tolv år omsorgsfullt utarbetat harmoniserade kriterier för klassificering och märkning. Resultatet av detta arbete är det globalt harmoniserade systemet för klassificering och märkning av kemikalier Globally Harmonised System of Classification and Labelling of Chemicals (nedan kallat GHS).
4

Šio reglamento 9 straipsnyje „ES prekių ženklu suteikiamos teisės“ nurodyta: „1. ES prekių ženklo registracija suteikia savininkui išimtines teises į tą ženklą. 2. Nedarant poveikio savininkų teisėms, įgytoms iki ES prekių ženklo paraiškos padavimo dienos arba prioriteto datos, to ES prekių ženklo savininkas turi teisę uždrausti visoms trečiosioms šalims, neturinčioms jo sutikimo, vykdant komercinę veiklą naudoti bet kokį žymenį prekėms ar paslaugoms žymėti, jeigu: a) žymuo yra tapatus ES prekių ženklui ir juo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios toms prekėms arba paslaugoms, kurioms ES prekių ženklas yra įregistruotas; b) žymuo yra tapatus ES prekių ženklui arba į jį panašus ir juo žymimos prekės ar paslaugos yra tapačios prekėms ar paslaugoms, kurioms įregistruotas ES prekių ženklas, arba į jas panašios, jei yra tikimybė suklaidinti visuomenę; tikimybė suklaidinti apima tikimybę susieti žymenį su prekių ženklu; c) žymuo yra tapatus ES prekių ženklui arba į jį panašus, nepriklausomai nuo to, ar juo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios prekėms ar paslaugoms, kurioms įregistruotas ES prekių ženklas, yra į jas panašios ar nepanašios, jeigu pastarasis turi reputaciją [Europos] Sąjungoje ir jeigu be tinkamos priežasties naudojant tą žymenį nesąžiningai pasinaudojama ES prekių ženklo skiriamuoju požymiu ar reputacija arba kenkiama jo skiriamajam požymiui ar reputacijai. 3. Vadovaujantis 2 dalimi visų pirma galima uždrausti: a) žymeniu žymėti prekes arba tų prekių pakuotę; b) siūlyti žymeniu pažymėtas prekes, pateikti jas į rinką arba šiais tikslais jas sandėliuoti, taip pat siūlyti ar teikti juo pažymėtas paslaugas; c) importuoti arba eksportuoti žymeniu pažymėtas prekes; <…>“
3

Direktyvos 2009/65 3, 4, 15, 58, 59, 61 ir 69 konstatuojamosiose dalyse nurodyta: „(3) Nacionalinės teisės aktai, reglamentuojantys kolektyvinio investavimo subjektus, turėtų būti suderinti, siekiant Bendrijos lygiu suvienodinti konkurencijos sąlygas tarp tų subjektų ir kartu užtikrinti veiksmingesnę ir vienodesnę jų investicinių vienetų savininkų apsaugą. Toks suderinimas padeda pašalinti suvaržymus, taikomus laisvam KIPVPS vienetų judėjimui Bendrijoje. (4) Atsižvelgiant į tuos tikslus, pageidautina numatyti bendrąsias pagrindines valstybėse narėse įsteigtų KIPVPS leidimų išdavimo, priežiūros, struktūros ir veiklos bei informacijos, kurią jie turi skelbti, taisykles. <…> (15) Buveinės valstybė narė paprastai turėtų turėti galimybę nustatyti griežtesnes taisykles, negu nustatytosios šioje direktyvoje, ypač dėl leidimų išdavimo sąlygų, riziką ribojančių reikalavimų, atskaitomybės ir dėl vertybinių popierių prospekto. <…> (58) Valstybės narės turėtų aiškiai atskirti rinkodaros pranešimus nuo privalomai investuotojams atskleidžiamos informacijos, kaip numatyta šioje direktyvoje. Privalomai investuotojams atskleidžiama informacija yra pagrindinė informacija investuotojams, prospektas ir metinė bei pusmetinė ataskaitos. (59) Pagrindinė informacija investuotojams turėtų būti nemokamai, iš anksto prieš pradedant KIPVPS pasirašymą pateikta investuotojams kaip specialus dokumentas, kad jie galėtų lengviau priimti pagrįstus sprendimus dėl investicijų. Šioje pagrindinėje informacijoje investuotojams turėtų būti tik esminiai elementai, padedantys priimti šiuos sprendimus. Pagrindinės informacijos investuotojams pobūdis turėtų būti iki galo suderintas siekiant užtikrinti pakankamą investuotojų apsaugą ir palyginamumą. Pagrindinė informacija investuotojams turėtų būti trumpa. Tinkamiausias būdas užtikrinti mažmeniniams investuotojams reikalingą informacijos aiškumą ir paprastumą ir sudaryti sąlygas sėkmingai palyginti visus duomenis, ypač su investiciniu sprendimu susijusias išlaidas ir rizikos pobūdį, – informaciją nustatyta tvarka pateikti viename ribotos apimties dokumente. <…> (61) Pagrindinę informaciją investuotojams turėtų parengti visi KIPVPS. Valdymo įmonės arba prireikus investicinės bendrovės pagrindinę informaciją investuotojams turėtų pateikti svarbiems subjektams pagal naudojamą paskirstymo metodą (tiesioginis pardavimas arba pardavimas per tarpininkus). <…> <…> (69) Siekiant, kad ši direktyva būtų vienodai įgyvendinama visose valstybėse narėse, būtina stiprinti kompetentingų institucijų įgaliojimų konvergenciją. Priežiūros veiksmingumą turėtų garantuoti bendri mažiausi įgaliojimai, atitinkantys įgaliojimus, kompetentingoms institucijoms suteiktus kitais Bendrijos finansinių paslaugų teisės aktais. Be to, valstybės narės turėtų numatyti taisykles dėl sankcijų, kurios galėtų apimti baudžiamąsias arba administracines sankcijas, bei administracines priemones, taikytinas šios direktyvos pažeidimo atveju. Valstybės narės taip pat turėtų imtis priemonių, kurios būtinos tų sankcijų vykdymui užtikrinti.“
13

Šiam teismui visų pirma kilo klausimas, ar pagal SESV 20 straipsnį įgyta teisė gyventi šalyje yra laikina. Kalbant konkrečiai, kyla klausimas, viena vertus, ar teisė gyventi šalyje gali būti laikoma „laikina“, jei nustatoma, kad ši teisė baigsis konkrečią iš anksto žinomą dieną, ir, kita vertus, ar teisės gyventi šalyje pagal SESV 20 straipsnį laikinas ar nelaikinas pobūdis gali būti siejamas su šią teisę turinčio trečiosios šalies piliečio ketinimu, nes E. K., be kita ko, pareiškė norą ilgam laikui įsikurti Nyderlandų Karalystės teritorijoje. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, kad E. K. ir teisingumo ir saugumo valstybės sekretorius nesutaria dėl to, ar nustatyti, ar teisė gyventi šalyje pagal SESV 20 straipsnį yra laikino, ar nelaikino pobūdžio, priklauso valstybių narių kompetencijai, o gal, priešingai, sąvoka „laikina teisė gyventi šalyje“ turi būti vienodai aiškinama Sąjungos lygmeniu. Galiausiai tam teismui kilo klausimas, ar Direktyvos 2003/109 3 straipsnio 2 dalies e punktas buvo teisingai perkeltas į Nyderlandų teisės sistemą.
71

Teismas, į kurį kreiptasi siekiant, kad būtų priimtas sprendimas, kuriame pakartojamas arbitražo sprendimas, turi patikrinti, ar laikytasi Reglamento Nr. 44/2001 nuostatų ir pagrindinių tikslų, kad būtų užkirstas kelias juos apeiti, pavyzdžiui, kai arbitražo procedūra užbaigiama, nepaisant tiek į draudimo sutartį įtrauktos arbitražinės išlygos santykinio poveikio, tiek šio reglamento 27 straipsnyje numatytų lis pendens taisyklių. Nagrinėjamu atveju iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos ir per teismo posėdį išsakytų pozicijų matyti, kad toks patikrinimas nebuvo atliktas nei High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Commercial Court) (Aukštasis Teisingumo Teismas (Anglija ir Velsas), Karalienės suolo skyrius (Komercinių bylų kolegija)), nei Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Apeliacinis teismas (Anglija ir Velsas), Civilinių bylų skyrius); be to, nė vienas iš šių dviejų teismų nepateikė Teisingumo Teismui prašymo priimti prejudicinį sprendimą pagal SESV 267 straipsnį.