ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Staff case summary



Staff case summary

Santrauka

1. Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Terminai

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)

2. Pareigūnai – Ieškinys – Su prašymu dėl panaikinimo susijęs prašymas atlyginti žalą – Prašymo panaikinti nepriimtinumas, dėl kurio prašymas atlyginti žalą taip pat nepriimtinas

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)

3. Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai

1. Prašymo, skundo ir ieškinio pateikimo terminai, nustatyti Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose, yra viešosios tvarkos išlygos ir šalys bei teismas turi jų laikytis, nes jie buvo nustatyti siekiant užtikrinti teisinių situacijų aiškumą ir saugumą. Šių terminų išimtys ar nuo jų leidžiančios nukrypti nuostatos turi būti aiškinamos griežtai. Vien naujų ir esminių faktinių aplinkybių buvimu galima pateisinti naujo prašymo peržiūrėti sprendimą, kuris nebuvo apskųstas per šiuos terminus, pateikimą. Be to, ieškovo vėliau sužinota anksčiau žinoma informacija iš esmės negali prilygti naujai paaiškėjusiai faktinei aplinkybei, galinčiai pateisinti termino pareikšti ieškinį atnaujinimą, nes taip būtų pažeistas teisinio saugumo principas.

(žr. 34–36 punktus)

Nuoroda:

Teisingumo Teismo praktika: 1985 m. gegužės 15 d. Sprendimo Esly prieš Komisiją, 127/84, Rink. p. 1437, 10 punktas.

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1995 m. vasario 21 d. Sprendimo Moat prieš Komisiją, T‑506/93, Rink. VT p. I‑A‑43 ir II‑147, 28 punktas; 1997 m. liepos 11 d. Nutarties Chauvin prieš Komisiją, T‑16/97, Rink. VT p. I‑A‑237 ir II‑681, 32 ir 37 punktai; 1998 m. gegužės 28 d. Sprendimo W prieš Komisiją, T‑78/96 ir T‑170/96, Rink. VT p. I‑A‑239 ir II‑745, 68 punktas.

2. Kai reikalavimai atlyginti žalą yra glaudžiai susiję su reikalavimais panaikinti, kurie pripažinti nepriimtinais, šie reikalavimai atlyginti žalą yra taip pat nepriimtini.

(žr. 49 punktą)

Nuoroda:

Teisingumo Teismo praktika: 1981 m. liepos 16 d. Sprendimo Albini prieš Tarybą ir Komisiją, 33/80, Rink. p. 2141, 18 punktas.

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1993 m. kovo 24 d. Nutarties Benzler prieš Komisiją, T‑72/92, Rink. p. II‑347, 21 ir 22 punktai; 2005 m. vasario 14 d. Nutarties Ravailhe prieš Regionų komitetą, T‑406/03, Rink. VT p. I‑A‑19 ir II‑79, 62 punktas.

3. Kad prašymas dėl žalos atlyginimo būtų priimtinas, ieškinyje turi būti nurodyta informacija, iš kurios būtų galima nustatyti neteisėtą veiksmą, dėl kurio ieškovas kaltina instituciją, priežastis, dėl kurių jis mano, kad egzistuoja priežastinis šio veiksmo ir jo tariamai patirtos žalos ryšys, ir šios žalos pobūdis bei dydis. Atvirkščiai, prašymas apskritai atlyginti žalą nėra pakankamai tikslus ir jį dėl to reikia laikyti nepriimtinu.

(žr. 51 punktą)

Nuoroda:

Teisingumo Teismo praktika: 1971 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Zuckerfabrik Schöppenstedt prieš Tarybą, 5/71, Rink. p. 975, 9 punktas.

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1998 m. sausio 29 d. Sprendimo Affatato prieš Komisiją, T‑157/96, Rink. VT p. I‑A‑41 ir II‑97, 45 punktas.
Pareigūnų tarnybos nuostatų IX priedo 25 straipsnyje paskyrimų tarnybai draudžiama priimti galutinį sprendimą dėl atitinkamo pareigūno padėties per drausminę procedūrą nusprendžiant dėl faktų, kurie tuo pačiu metu nagrinėjami baudžiamojo proceso tvarka, kol bus priimtas baudžiamąją bylą nagrinėjančio teismo sprendimas. Todėl pagal šį straipsnį minėtai tarnybai, turinčiai galutinai nuspręsti dėl pareigūno, kuriam pradėta drausminė procedūra, padėties, nesuteikta diskrecijos sustabdyti sprendimo dėl minėto pareigūno padėties priėmimo arba nesustabdyti, kai šis pareigūnas teisiamas baudžiamąją bylą nagrinėjančiame teisme.

Pareigūnų tarnybos nuostatų IX priedo 25 straipsnio tikslas yra dvejopas. Viena vertus, pagal šį straipsnį siekiama neapsunkinti baudžiamojon atsakomybėn patraukto pareigūno padėties dėl veiksmų, kurie taip pat yra drausminės procedūros jo institucijoje objektas. Kita vertus, kai drausminė procedūra sustabdoma, kol bus baigtas baudžiamasis procesas, tai leidžia ją atliekant atsižvelgti į nustatytus faktus, kuriais rėmėsi teisėjas, priimdamas galutinį sprendimą baudžiamojoje byloje. Iš tiesų Pareigūnų tarnybos nuostatų IX priedo 25 straipsnyje įtvirtintas principas, jog „baudžiamasis procesas sustabdo drausminę procedūrą“, o tai pateisinama ypač dėl to, kad baudžiamąją bylą nagrinėjantys nacionaliniai teismai turi gerokai didesnių galimybių atlikti tyrimą nei paskyrimų tarnyba. Taigi tuo atveju, kai tie patys faktai gali būti baudžiamojo pažeidimo ir tarnybinių pareigūno pareigų pažeidimo sudėties požymis, administracija privalo remtis vykstant baudžiamajam procesui bylą nagrinėjusio teismo nustatytais faktais. Šiam nustačius, kad egzistuoja šie faktai, administracija gali juos teisiškai vertinti, atsižvelgdama į drausminio pažeidimo sąvoką ir patikrindama, ar tie faktai laikytini tarnybinių pareigų pažeidimu.

Be to, atitinkamas pareigūnas paskyrimų tarnybai turi pateikti įrodymų, leidžiančių nustatyti, ar veiksmai, dėl kurių jis apkaltintas per drausminę procedūrą, kartu yra jo atžvilgiu pradėto baudžiamojo persekiojimo objektas. Kad įvykdytų šią pareigą, toks pareigūnas iš esmės turi įrodyti, kad baudžiamasis persekiojimas jo atžvilgiu pradėtas, kai dėl jo jau vyko drausminė procedūra. Iš tiesų tik tuo atveju, kai baudžiamasis persekiojimas jau buvo pradėtas, su juo susijusios faktinės aplinkybės gali būti nustatytos ir palygintos su faktinėmis aplinkybėmis, dėl kurių pradėta drausminė procedūra, tam, kad būtų nustatyta, ar jos yra identiškos.

(žr. 66–70 punktus)

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1998 m. kovo 19 d. Sprendimo Tzoanos / Komisija, T‑74/96, EU:T:1998:58, 32–34 punktai; 2000 m. lapkričio 21 d. Sprendimo A / Komisija, T‑23/00, EU:T:2000:273, 37 punktas; 2002 m. gegužės 30 d. Sprendimo Onidi / Komisija, T‑197/00, EU:T:2002:135, 81 punktas; 2003 m. kovo 13 d. Sprendimo Pessoa e Costa / Komisija, T‑166/02, EU:T:2003:73, 45 punktas; 2004 m. birželio 10 d. Sprendimo François / Komisija, T‑307/01, EU:T:2004:180, 75 punktas ir 2008 m. liepos 8 d. Sprendimo Franchet ir Byk / Komisija, T‑48/05, EU:T:2008:257, 341 ir 342 punktai.
22

Ieškovė pateikė paraišką pagal pranešimą apie laisvą darbo vietą. 2013 m. liepos 17 d. EDPPI elektroniniu laišku pranešė, kad ji atrinkta į šį postą, ir paprašė patvirtinti suinteresuotumą šia darbo vieta. Elektroniniame laiške buvo patikslinta ir tai, kad jeigu ieškovė „priims pasiūlymą, ji bus laikinai priskirta prie šio naujo lygio 6 mėnesių laikotarpiui, [ir jeigu po šio laikino paskyrimo laikotarpio] jos darbo rezultatai bus tinkami, [ji] bus patvirtinta į šį naują lygį“. („In case you accept it, you will be on provisional assignment on that new level for the period of [six] month[s]. If you passed it, you will be confirmed on that new level.“) Kitą dieną ieškovė patvirtino, kad ji sutinka eiti pasiūlytas pareigas.
68

Iš šiame sprendime nurodytų motyvų matyti, kad ieškovai pralaimėjo bylą. Be to, savo reikalavimuose Parlamentas aiškia nurodė, kad prašo iš ieškovų priteisti bylinėjimosi išlaidas. Vis dėlto Tarnautojų teismas pažymi, kad, kaip konstatuota šio sprendimo 64 punkte, remdamiesi PAT 41 ir 42 straipsnių formuluote rinkėjai ir kandidatai, kaip antai ieškovai, galėjo manyti, kad Sąjungos teismas turi jurisdikciją tiesiogiai spręsti dėl rinkimų komisijos priimtų sprendimų teisėtumo. Nors Parlamentas pripažino, kad toks dviprasmiškumas egzistuoja, jis Tarnautojų teismui nurodė, kad nusprendė nesiimti veiksmų, kurie būtų skirti šiai formuluotei pakeisti, ir, be to, apie tai tinkamai neinformavo savo personalo.
Pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punktą kiekvienas asmuo turi teisę būti išklausytas prieš jam taikant bet kokią individualią nepalankią priemonę. Per drausminę procedūrą, reglamentuojamą Pareigūnų tarnybos nuostatuose, teisė būti išklausytam įgyvendinama, kaip to reikalaujama pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį, pirma, Pareigūnų tarnybos nuostatų IX priedo 22 straipsnio 1 dalimi ir, antra, to paties priedo 4 straipsniu. Drausmės srityje paskyrimų tarnybos pareiga išklausyti suinteresuotąjį asmenį turi būti aiškinama siaurai, visų pirma dėl nuobaudų, kurios gali būti paskirtos per drausmės procedūrą, sunkumo.

Tačiau dėl to, kad suinteresuotasis asmuo neišklausytas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų IX priedo 22 straipsnio 1 dalį, negali būti panaikintas sprendimas skirti jam drausminę nuobaudą, jeigu šis pažeidimas priskirtinas pačiam suinteresuotajam asmeniui. Minėta tarnyba neturi vis perkelti paskutinės apklausos datos, kol suinteresuotasis asmuo galės joje dalyvauti. Atvirkščiai, ir pareigūno, ir administracijos interesais negali būti delsiama priimti sprendimą užbaigti drausminę procedūrą be pateisinimo. Be to, toks yra Pareigūnų tarnybos nuostatų IX priedo 22 straipsnio 1 dalyje numatyto dviejų mėnesių termino, kuris yra „gero administravimo taisyklė“, tikslas.

Siekdamas įvertinti paskyrimų tarnybos sprendimo pritaikyti drausminę nuobaudą neišklausius suinteresuotojo asmens, kuris pateikė medicininę pažymą, tinkamai pateisinančią jo nedalyvavimą, teisėtumą Sąjungos teismas turi patikrinti, ar šiuo klausimu administracijos pateikta informacija įrodo, kad apklausa neįvyko dėl suinteresuotojo asmens kaltės.

(žr. 61–65 punktus)

Teisingumo Teismo praktika: Sprendimas Van Eick / Komisija, 35/67, EU:C:1968:39 ir Sprendimo Kamino International Logistics ir Datema Hellmann Worldwide Logistics, C-129/13 ir C-130/13, EU:C:2014:2041, 42 punktas.

Pirmosios instancijos teismo praktika: Sprendimo Stevens / Komisija, T-277/01, EU:T:2002:302, 41 ir 42 punktai ir juose nurodyta teismo praktika.

Tarnautojų teismo praktika: Sprendimo de Brito Sequeira Carvalho / Komisija, F-107/13, EU:F:2014:232, 100 ir 111 punktai.
34

Tačiau ieškovai nepateikia jokio įrodymo, kad, nesant BĮN, paskyrimų tarnyba jiems šališkai taikė Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 10 straipsnį. Iš esmės jie tik teigia, nepateikdami įrodymo savo teiginiams pagrįsti, kad EIVT „šališkai nusprendė, jog gyvenimo sąlygos [jų paskyrimo šalyse buvo] lygiavertės“ Sąjungoje įprastoms sąlygoms, ir kad jiems „nereikia įrodinėti, jog [nagrinėjamos] nuostatos yra nepakankamai aiškios ir yra netikslios“. Konkrečiai kalbant, tos aplinkybės, kad paskyrimų tarnyba nenaudojo Pareigūnų tarnybos nuostatų X priedo 10 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje apibrėžtų parametrų GSI dydžiui pagal paskyrimo vietas nustatyti, nepakanka norint įrodyti, kad paskyrimų tarnyba „šališkai sudarė paskyrimo vietų, kuriose gyvenimo sąlygos gali būti laikomos lygiavertėmis Sąjungoje [įprastoms] sąlygoms, sąrašą“. Be to, iš bylos medžiagos matyti, kad paskyrimų tarnyba ne „nesivadovavo jokiu kriterijumi“, o kaip tik nustatė kriterijus, kuriais galėtų remtis vertindama gyvenimo sąlygų lygiavertiškumą. Pavyzdžiui, ginčijamame sprendime paskyrimų tarnyba, kalbėdama apie taikytą metodą, nurodė, kad metinis GSI vertinimas apima „paskyrimo vietose labiausiai įprastų gyvenimo sąlygų vertinimą siekiant nustatyti, ar jos yra arba liko lygiavertės Sąjungoje įprastoms sąlygoms“, pridūrė, kad „atitinkamu atveju, remdamasi šiuo patikrinimu, paskyrimų tarnyba nuspręs, jog nereikia skirti jokios GSI“, be to, patikslino, kad „reikia atsižvelgti į kompetentingų Sąjungos tarnybų atliktus vertinimus, Jungtinių Tautų [Organizacijos] „Hardship allowance“ [„išmokų už sunkias darbo sąlygas“] sistemos koeficientus ir į kitą tarnybų turimą informaciją“. Paskyrimų tarnybos taikyti kriterijai taip pat buvo paminėti tiek EIVT atsiliepime į ieškinį, tiek atsakymuose į ieškovų skundus, – tai, kad į šiuos kriterijus buvo atsižvelgta vertinant asmeninę ieškovų situaciją, nėra ginčijama. Nors ieškovai teigia, kad taip apibūdintas metodas buvo nepakankamai tikslus, jie neparodo nei to, kodėl jis buvo nepakankamas, nei, kad ir kaip būtų, to, kad dėl šio nepakankamo tikslumo paskyrimų tarnyba jų atžvilgiu buvo šališka, palyginti su į kitas vietas paskirtais tarnautojais.
Pareigūnų tarnybos nuostatų IX priedo 22 straipsnio 1 dalyje nustatytas terminas nėra naikinamasis. Šioje nuostatoje įtvirtinta gero administravimo taisyklė, kurios tikslas – išvengti nepateisinamo delsimo priimant drausminę procedūrą užbaigiantį sprendimą, o tai atitinka ir pareigūnų, ir administracijos interesus. Iš to matyti, kad drausminius įgaliojimus turinčios institucijos privalo rūpestingai vykdyti drausminę procedūrą taip, kad kiekvienas procesinis veiksmas būtų atliekamas per protingą terminą nuo ankstesnio veiksmo. Dėl šio termino nesilaikymo, o tai gali būti įvertinta tik atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, aktas, priimtas praleidus terminą, gali būti panaikintas, ypač jei pažeista teisė į gynybą.

Tačiau iš Pareigūnų tarnybos nuostatų IX priedo 25 straipsnio matyti, kad paskyrimų tarnyba turi teisę remtis galutiniame baudžiamajame sprendime nustatytomis faktinėmis aplinkybėmis, net jei atitinkamas pareigūnas per drausminę procedūrą ginčija šių faktinių aplinkybių tikrumą. Kitaip tariant, teisės aktų leidėjas ketino apriboti paskyrimų tarnybos įgaliojimus vertinti faktinių aplinkybių, dėl kurių pradėta drausminė procedūra, tikrumą konkrečiu atveju, kai dėl tų pačių faktinių aplinkybių pradėtas baudžiamasis persekiojimas. Tačiau jis nenumatė, kad paskyrimų tarnyba negali visiškai arba iš dalies nesilaikyti drausmės komisijos nuomonės.

Iš gero administravimo principo išplaukia, kad drausmės priežiūros institucijos privalo vykdyti drausminę procedūrą rūpestingai ir veikti taip, kad kiekvienas tyrimo veiksmas būtų vykdomas per protingą terminą po ankstesnio veiksmo. Nepagrįstą drausminės procedūros trukmę gali lemti ir išankstinių administracinių tyrimų, ir pačios drausminės procedūros eiga. Procedūros trukmės pagrįstumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes, būtent į ginčo svarbą suinteresuotajam asmeniui, bylos sudėtingumą bei ieškovo ir kompetentingų institucijų veiksmus.

Pareigūno, dėl kurio priimtas sprendimas jam taikyti drausminę sankciją perkelti į žemesnį lygį ir vėliau priimtas sprendimas jį paaukštinti atgaline data, atveju šie sprendimai yra atskiri ir savarankiški administraciniai aktai, kurie pagrįsti dviem skirtingais teisiniais pagrindais: vienas – Pareigūnų tarnybos nuostatų 86 straipsniu, kitas – Pareigūnų tarnybos nuostatų 45 straipsniu. Be to, šiais dviem sprendimais siekiama skirtingų ir vienas kitam prieštaraujančių tikslų. Šiuo klausimu niekur Pareigūnų tarnybos nuostatuose nenumatyta, kad drausminis sprendimas perkelti į žemesnį lygį automatiškai yra viršesnis už vėlesnį sprendimą paaukštinti pareigas, kai šie du sprendimai priimti dėl to paties pareigūno arba tarnautojo.

Be to, pareigų paaukštinimas savo esme yra teisinis aktas, kuriam netaikoma nei stabdomoji arba naikinamoji sąlyga, nei apribojimas laiko atžvilgiu. Iš tiesų, atsižvelgiant į Pareigūnų tarnybos nuostatų 4 ir 6 straipsnius, manytina, kad Pareigūnų tarnybos nuostatuose neleidžiamas pareigūno arba tarnautojo pareigų paaukštinimas pro tempore nuo konkrečių metų sausio 1 d. iki, pavyzdžiui, kitų metų liepos 1 dienos.

(žr. 95, 99 ir 100 punktus)
150

Dėl antrojo laikotarpio, priešingai, ginčijamame sprendime tik nurodyta, jog „atlikus tyrimą nustatyta, kad [C] vadovavimo stilius buvo savitas ir kartais nepatikdavo kai kuriems kolegoms, taip pat kartais galėjo būti skaudinantis ar įžeidžiantis, kad [ieškovė] yra dėl to pareiškusi priekaištų ir kad dėl kai kurių su vadovavimu susijusių sprendimų [ieškovė] nesutarė su [savo] viršininke[; t]ačiau atlikus tyrimą taip pat nustatyta, kad [C] neturėjo piktavališkų ketinimų [ieškovės atžvilgiu] ir kad jos vadovavimo stilius nebuvo susijęs vien su [ja]“. Ginčijamame sprendime iš to daroma išvada, jog „iš atlikto tyrimo nematyti, kad [C] veiksmai galėtų objektyviai pakenkti [ieškovės] orumui, asmenybei ir sveikatai[; r]emiantis bylos medžiaga, liudytojų parodymais ir išsamia analize, atlikta nepriklausomai ir kruopščiai vykdant tyrimą, nematyti, kad koks nors [kolega] ar grupė kolegų būtų netinkamai elgęsis (-i) [ieškovės atžvilgiu] ir tuo galėjęs (-ę) pakenkti [jos] asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai“.
EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (pirmoji kolegija) SPRENDIMAS

2012 m. lapkričio 20 d.

Byla F‑1/11

Zdenek Soukup

prieš

Europos Komisiją

„Viešoji tarnyba – Atviras konkursas – Neįtraukimas į rezervo sąrašą – Egzamino žodžiu vertinimas“

Dalykas: Pagal SESV 270 straipsnį, taikomą EAEB sutarčiai pagal jos 106a straipsnį, pareikštas ieškinys, kuriuo Z. Soukup prašo panaikinti, pirma, konkurso EPSO/AD/144/09 atrankos komisijos sprendimą neįtraukti jo į konkurso rezervo sąrašą, antra, šios atrankos komisijos sprendimą įtraukti į sąrašą kitą kandidatą ir, trečia, „visus veiksmus, atrankos komisijos atliktus nuo to etapo, kuriame padaryti nurodyti pažeidimai“, ir priteisti iš Komisijos 25 000 eurų kaip tariamai patirtos žalos atlyginimą.

Sprendimas: Atmesti ieškinį. Ieškovas padengia savo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Santrauka

1. Pareigūnai – Administracijos aktai – Galiojimo prezumpcija – Ginčijimas – Įrodinėjimo pareiga – Pareiga pateikti duomenis, leidžiančius užginčyti akto teisėtumą

2. Pareigūnai – Konkursas – Atrankos komisijos nešališkumo principas – Atrankos komisijos narys ir kandidatas, kurie pažįstami

(Pareigūnų tarnybos nuostatų 11a straipsnis)

1. Pirma, preziumuojama, kad administracijos aktui taikoma teisėtumo prezumpcija, ir, antra, iš esmės įrodinėjimo pareiga tenka tam, kuris teigia, t. y. suinteresuotasis asmuo turi pateikti bent jau pakankamai tikslių, objektyvių ir nuoseklių duomenų, kuriais būtų galima pagrįsti faktinių aplinkybių, kuriomis jis remiasi, tikrumą ar tikėtinumą.

Todėl, kalbant apie konkursą, suinteresuotasis asmuo, kuris neturi nei įrodymų, nei bent jau kažkiek duomenų, privalo pripažinti konkurso atrankos komisijos priimtų sprendimų teisėtumo prezumpciją ir negali reikalauti, kad Tarnautojų teismas pats išnagrinėtų laimėtojų anketas tam, kad patikrintų, ar tam tikriems laimėtojams nebuvo neteisėtai leista dalyvauti konkurse.

(žr. 34 punktą)

Nuoroda:

Tarnautojų teismo praktika: 2010 m. vasario 4 d. Sprendimo Wiame prieš Komisiją, F‑15/08, 21 punktas.

2. Vien fakto, kad atrankos komisijos narys ir kandidatas yra pažįstami, nepakanka įrodyti, kad šis narys asmeniškai suinteresuotas, kaip tai suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 11a straipsnį, o tai galėtų sukelti abejonių dėl jo nešališkumo. Faktas, kad atrankos komisijos narys asmeniškai pažįsta vieną iš kandidatų, nebūtinai reiškia, kad šis narys laikysis palankaus išankstinio nusistatymo minėto kandidato atžvilgiu per pokalbį. Be to, kadangi egzaminas žodžiu dėl savo pobūdžio negali būti anoniminis, tai, kad vienas ar keli kandidatai dirba toje pačioje institucijoje kaip vienas ar du atrankos komisijos nariai, savaime nėra informacija, kurios atrankos komisija neturėjo teisės žinoti.

(žr. 38 punktą)

Nuoroda:

Tarnautojų teismo praktika: 2008 m. balandžio 30 d. Sprendimo Dragoman prieš Komisiją, F‑16/07, 44 punktas.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 63/12

2017 m. gruodžio 15 d. Bendrojo Teismo nutartis byloje Kaane American International Tobacco / EUIPO – Global Tobacco (GOLD MONT ORIGINAL Super Slims)

(Byla T-292/16) (1)

((Europos Sąjungos prekių ženklas - Registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra - Ankstesnio vaizdinio Europos Sąjungos prekių ženklo GOLD MOUNT registracijos panaikinimas - Pagrindo priimti sprendimą nebuvimas))

(2018/C 063/15)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Ieškovė: Kaane American International Tobacco Co. FZE, buvusi Kaane American International Tobacco Co. Ltd. (Jebel Ali, Jungtiniai Arabų Emyratai), atstovaujama advokatų G. Hinarejos Mulliez ir I. Valdelomar Serrano

Atsakovė: Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO), atstovaujama H. O’Neill

Kita procedūros EUIPO apeliacinėje taryboje šalis, įstojusi į bylą Bendrajame Teisme: Global Tobacco FZCO (Dubajus, Jungtiniai Arabų Emyratai), atstovaujama solisitoriaus G. Hussey ir baristerio B. Brandreth

Dalykas

Ieškinys dėl 2016 m. balandžio 8 d. EUIPO ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 2492/2014-4), susijusio su registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra tarp Kaane American International Tobacco ir Global Tobacco.

Rezoliucinė dalis

1. Nebereikia priimti sprendimo dėl ieškinio.

2. Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

(1) OL C 279, 2016 8 1.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 228/12

2015 m. gegužės 18 d. Bendrojo Teismo nutartis byloje Out of the blue/VRDT – Mombauer (REFLEXX)

(Byla T-48/13) (1)

((Bendrijos prekių ženklas - Protestas - Protesto atsiėmimas - Pagrindo priimti sprendimą nebuvimas))

(2015/C 228/14)

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Ieškovė: Out of the blue KG (Lilientalis, Vokietija), atstovaujama advokatų G. Hasselblatt ir I. George

Atsakovė: Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui), iš pradžių atstovaujama A. Poch, vėliau S. Hanne

Kita procedūros VRDT Apeliacinėje taryboje šalis, įstojusi į bylą Bendrajame Teisme: Meinhard Mombauer (Kelnas, Vokietija), atstovaujamas advokato M. Vohwinkel

Dalykas

Ieškinys dėl 2012 m. lapkričio 19 d. VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 1656/2011-4), susijusio su protesto procedūra tarp Out of the blue KG ir Meinhard Mombauer.

Rezoliucinė dalis

1. Nebereikia priimti sprendimo dėl ieškinio.

2. Ieškovė ir įstojusi į bylą šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir, kiekviena, pusę atsakovės bylinėjimosi išlaidų.

(1) OL C 86, 2013 3 23.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 135/39

2014 m. vasario 13 d. Bendrojo Teismo nutartis byloje Luxembourg Pamol (Cyprus) ir Luxembourg Industries/Komisija

(Byla T-578/13 R)

((Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas - Augalų apsaugos produktų teikimas į rinką - Dokumentų apie aktyviosios medžiagos įtraukimą skelbimas - Prašymo konfidencialiai nagrinėti tam tikrą informaciją atmetimas - Prašymas sustabdyti vykdymą - Priimtinumas - Skuba - „Fumus boni juris“ - Interesų palyginimas))

2014/C 135/50

Proceso kalba: anglų

Šalys

Ieškovės: Luxembourg Pamol (Cyprus) Ltd (Nikosija, Kipras) ir Luxembourg Industries Ltd (Tel Avivas, Izraelis), atstovaujamos advokatų C. Mereu ir K. Van Maldegem

Atsakovė: Europos Komisija, atstovaujama G. von Rintelen ir P. Ondrůšek

Dalykas

Prašymas sustabdyti Komisijos sprendimo atmesti prašymą dėl konfidencialaus tam tikros informacijos, nurodytos bendro svarstymo ataskaitoje ir galutiniame priedėlyje dėl veikliosios medžiagos kalio fosfonatai įtraukimo, pateiktą pagal 1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką (OL L 230, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 11 t., p. 332) 14 straipsnį ir 2011 m. vasario 25 d. Komisijos reglamentą (ES) Nr. 188/2011, kuriuo nustatomos išsamios Tarybos direktyvos 91/414/EEB įgyvendinimo taisyklės dėl veikliųjų medžiagų, kurių rinkoje nebuvo dvejus metus po pranešimo apie tą direktyvą, vertinimo tvarkos (OL L 53, p. 51), nagrinėjimo, apie kurį pranešta 2013 m. spalio 8 d. Europos maisto saugos tarnybos raštu, vykdymą.

Rezoliucinė dalis

1. Sustabdyti Komisijos sprendimo atmesti prašymą dėl konfidencialaus tam tikros informacijos, nurodytos bendro svarstymo ataskaitoje ir galutiniame priedėlyje dėl veikliosios medžiagos kalio fosfonatai įtraukimo, apie kurį Luxembourg Pamol (Cyprus) Ltd ir Luxembourg Industries Ltd pranešta 2013 m. spalio 8 d. Europos maisto saugos tarnybos raštu.

2. Nurodyti Europos Komisijai neleisti Europos maisto saugos tarnybai paskelbti bendro svarstymo ataskaitos ir galutinio priedėlio dėl veikliosios medžiagos kalio fosfonatai įtraukimo, kuris yra išsamesnis nei 2013 m. vasario 25 d. Luxembourg Pamol (Cyprus) ir Luxembourg Industries rašte pateikta informacija, kurioje yra iš dalies paslėptų vietų, ir kuris kaip A3 priedas pridėtas prie pagrindinio ieškinio.