Byla T‑322/01

Roquette Frères SA

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Natrio gliukonatas – EB 81 straipsnis – Bauda – Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis – Baudų nustatymo metodo gairės – Pranešimas dėl bendradarbiavimo – Proporcingumo principas – Vienodas požiūris – Ne bis in idem principas“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Konkretus poveikis rinkai

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalies pirmoji pastraipa)

2. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis)

3. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

4. Konkurencija – Karteliai – Žala konkurencijai – Vertinimo kriterijai

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

5. Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai

(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktas)

6. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 96/C 207/04)

7. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas ar jos sumažinimas dėl kaltinamosios įmonės bendradarbiavimo

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 96/C 207/04 B skyriaus b punktas ir C skyrius)

8. Konkurencija – Baudos – Bendrijos sankcijos ir valstybėje narėje ar trečiojoje valstybėje skirtos sankcijos už nacionalinės konkurencijos teisės pažeidimą

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis)

9. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimą padariusios įmonės apyvarta

(Tarybos reglamentas Nr. 17)

10. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

11. Procesas – Prašymas atnaujinti žodinę proceso dalį

(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 62 straipsnis)

12. Konkurencija – Baudos – Dydis – Komisijos diskrecija – Pirmosios instancijos teismo neribota jurisdikcija

(EB 229 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 17 straipsnis)

1. Pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 1 punkto A dalies pirmąją pastraipą, apskaičiuodama baudą pagal pažeidimo sunkumą, Komisija, be kita ko, atsižvelgia į pažeidimo konkrečią įtaką rinkai, jeigu ji gali būti įvertinta. Ši pamatuojama kartelio įtaka turi būti laikoma pakankamai įrodyta, jei Komisija gali pateikti konkrečių ir įtikinamų duomenų, su pagrįsta tikimybe patvirtinančių, kad kartelis turėjo įtakos rinkai.

Iš tikrųjų kartelio įtakos atitinkamai rinkai nagrinėjimas yra neišvengiamai susijęs su prielaidomis. Tokiomis aplinkybėmis Komisija turi išsiaiškinti, kokia būtų buvusi nagrinėjamo produkto kaina, jei nebūtų kartelio. Tačiau nagrinėjant realaus kainos kitimo priežastis yra pavojinga daryti kokias nors teorines išvadas apie kiekvienos iš jų vaidmenį. Reikia atsižvelgti į objektyvią aplinkybę, kad dėl kainų kartelio šalys atsisakė savo laisvės konkuruoti kainomis. Todėl kitų veiksnių, nei šis savanoriškas kartelio šalių susilaikymas nuo veiksmų, įtakos vertinimas yra neišvengiamai pagrįstas tikėtinomis, tačiau tiksliai kiekybiškai neįvertinamomis galimybėmis.

Todėl Komisijai negali būti priekaištaujama rėmusis kartelio konkrečia įtaka atitinkamai rinkai, nepaisant aplinkybės, kad ji negalėjo įvertinti šios įtakos ar pateikti skaičių šiuo klausimu, nes kitaip 1 punkto A dalies pirmojoje pastraipoje nustatytas kriterijus netektų veiksmingumo.

(žr. 71–75 punktus)

2. Draudžiamų kartelių persekiojimo srityje tariamai tikrasis įmonės elgesys neturi reikšmės vertinant kartelio įtaką rinkai, nes reikia atsižvelgti į viso pažeidimo, kuriame ji dalyvavo, poveikį.

Be to, kartelio įtaka nebūtinai yra sietina su jo trukme. Todėl negalima atmesti galimybės, kad jeigu ilgą laiką kartelio įtakos nėra, o per trumpą laiką jis sukelia labai rimtų pasekmių, šio kartelio įtaka yra tokia pat didelė kaip ir kartelio, turinčio tam tikrą poveikį per visą savo trukmę, įtaka. Todėl tai, kad tam tikrą laikotarpį kartelio įtakos nėra arba ji nedidelė, net jeigu būtų įrodyta, nebūtinai reiškia, kad tokia įtaka yra mažesnė nei įtaka per visą kartelio laikotarpį.

(žr. 89–90, 121, 128, 141, 179 punktus)

3. Pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį baudos dydis nustatomas remiantis pažeidimo sunkumu ir trukme. Be to, pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gaires Komisija nustato pradinį baudos dydį remdamasi pažeidimo sunkumu, atsižvelgiant į patį pažeidimo pobūdį, konkrečią jo įtaką rinkai ir geografinės rinkos dydį.

Šis teisinis pagrindas savaime neįpareigoja Komisijos atsižvelgti į ribotą produkto rinkos dydį.

Vis dėlto vertindama pažeidimo sunkumą Komisija privalo atsižvelgti į daugelį veiksnių, kurių pobūdis ir svarba skiriasi, nelygu pažeidimo rūšis ir jo padarymo aplinkybės. Negali būti atmesta, kad tam tikrais atvejais tarp pažeidimo sunkumą rodančių veiksnių gali būti ir pažeidimo objektu esančio produkto vertė, nagrinėjamo produkto rinkos dydis ir pirkėjų galia.

Todėl, nors rinkos dydis gali būti veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti nustatant pažeidimo sunkumą, jo svarba priklauso nuo konkrečių atitinkamo pažeidimo aplinkybių.

(žr. 147–150 punktus)

4. Nagrinėjant EB 81 straipsnio 1 dalies taikymą susitarimui ar suderintiems veiksmams, nebūtina atsižvelgti į konkrečią susitarimo įtaką, jeigu paaiškėja, kad juo buvo siekiama užkirsti kelią konkurencijai bendrojoje rinkoje, ją apriboti arba iškreipti.

(žr. 201 punktą)

5. Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c ir d punktus ieškinyje nurodoma teisinių pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Be to, nepaisant terminologijos klausimų, ši santrauka turi būti pakankamai aiški ir tiksli, kad atsakovė galėtų pasirengti gynybai, o Pirmosios instancijos teismas – priimti sprendimą dėl ieškinio, prireikus – be papildomos informacijos. Iš tikrųjų siekiant, kad ieškinys būtų priimtinas, būtina, jog svarbiausios faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis pagrįstas, būtų aiškios, nors ir trumpai, bet nuosekliai ir suprantamai iš paties ieškinio teksto, jog būtų užtikrintas teisinis tikrumas ir teisingumo vykdymas.

Šiuo atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas neprivalo aiškintis, ar visos pirmam ieškinio pagrindui pagrįsti išdėstytos aplinkybės gali būti panaudotos grindžiant antrąjį ieškinio pagrindą. Šios išvados nepaneigia tai, kad, nepaisydama to, jog ieškinio pagrindas buvo akivaizdžiai netikslus, Komisija ypač stengėsi nustatyti galimus ieškovės argumentus, kuriais ši rėmėsi grįsdama pirmąjį ieškinio pagrindą ir kuriais prireikus būtų galima remtis grindžiant antrąjį ieškinio pagrindą, ir šiomis aplinkybėmis mėgino į jį atsakyti. Iš tikrųjų tokia Komisijos pozicija yra tik hipotezė dėl tikslios ieškovės pateikto ieškinio pagrindo reikšmės. Ji neleidžia nustatyti tikslaus antrojo ieškinio pagrindo turinio.

(žr. 208–209 punktus)

6. Pranešimas dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais yra Komisijos diskrecijos išraiška ir įtvirtina tik jos savarankišką savo įgaliojimų apribojimą, nepažeidžiant vienodo požiūrio principo. Šis pranešimas įmonėms, norinčioms pranešti Komisijai apie kartelį, sukelia teisėtų lūkesčių, kuriais jos remsis. Atsižvelgiant į tai, kad su Komisija ketinančios bendradarbiauti įmonės iš šio pranešimo galėjo spręsti apie vienodo požiūrio ir teisėtų lūkesčių principų laikymąsi, Komisija, vertindama įmonės bendradarbiavimą, kai yra nustatomas įmonei skirtinos baudos dydis, privalo jo laikytis.

Šiuo požiūriu nei naujo pranešimo projektas, net jeigu jis paskelbtas prieš sprendimo, kuriuo buvo skirta bauda už konkurencijos normų pažeidimą, priėmimą, nei naujas pranešimas, paskelbtas po tokio sprendimo priėmimo negali lemti savarankiško Komisijos diskrecijos apribojimo šiuo atveju.

(žr. 223–224 punktus)

7. Tam, kad įmonei galėtų būti gerokai sumažinta bauda pagal pranešimo dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių bylose C skyrių, šio pranešimo B skyriuje, kuris daro nuorodą į C skyrių, yra reikalaujama, kad ši įmonė būtų pirmoji, pateikusi pakankamų įrodymų, leidžiančių įrodyti kartelio egzistavimą. Pranešimas nenumato, kad įmonė, kuri praneša Komisijai apie slaptą kartelį, šią sąlygą įvykdo, jei pastarajai pateikia pakankamų įrodymų, kurie leistų parengti pranešimą apie kaltinimus arba juo labiau priimti sprendimą, kuriame konstatuojamas pažeidimas.

(žr. 237–239 punktus)

8. Ne bis in idem principas draudžia, siekiant to paties teisinio intereso apsaugos, tam pačiam asmeniui antrą kartą skirti sankciją už tą pačią neteisėtą veiką. Šio principo taikymui reikalingos trys kumuliacinės sąlygos: faktinių aplinkybių identiškumas, tas pats pažeidėjas ir tas pats saugomas teisinis interesas.

Įmonės atžvilgiu dėl to paties neteisėto elgesio gali būti teisėtai vykdomos paralelios procedūros ir jai gali būti skirtos dvi sankcijos, iš kurių vieną skiria atitinkama kompetentinga valstybės narės institucija, o kitą – atitinkama Bendrijos institucija, jeigu tokiomis procedūromis siekiama skirtingų tikslų ir jeigu pažeistos normos nėra tos pačios.

Todėl ne bis in idem principas juo labiau negali būti taikomas tokiu atveju, kai Komisijos ir trečiosios valstybės valdžios institucijų procedūromis ir skirtomis sankcijomis akivaizdžiai siekiama skirtingų tikslų. Iš tikrųjų pirmuoju atveju siekiama apsaugoti neiškreiptą konkurenciją Europos Sąjungos teritorijoje ar Europos ekonominėje erdvėje, o antruoju – apsaugoti trečiosios valstybės rinką. Todėl sąlyga dėl ginamo teisinio intereso tapatumo, kuri būtina ne bis in idem principui taikyti, nėra tenkinama šiuo atveju.

(žr. 277–281 punktus)

9. Jei apskaičiuojant Bendrijos konkurencijos normas pažeidusiai įmonei skirtinos baudos dydį buvo atsižvelgta ne į tą apyvartą, nustačius šią klaidą reikia pakeisti baudą, net jei ši klaida priklausė nuo įmonės.

(žr. 293 punktą)

10. Jeigu Komisija, siekdama nustatyti baudos dydį, suskirsto EB 81 straipsnio 1 dalį pažeidusias įmones į kategorijas, šių kategorijų ribos turi būti nuoseklios ir objektyviai pagrįstos.

(žr. 295 punktą)

11. Prašymą dėl žodinės proceso dalies atnaujinimo, kad būtų įvertintos naujos faktinės aplinkybės, Pirmosios instancijos teismas turi tenkinti tik tada, kai suinteresuotoji šalis remiasi faktinėmis aplinkybėmis, kurios gali turėti lemiamos reikšmės bylos baigčiai ir kuriomis šalis negalėjo remtis vykstant žodinei proceso daliai.

Po sprendimo, kuriuo buvo paskirta bauda konkurencijos normas pažeidusiai įmonei, priėmus su kitomis šiame pažeidime dalyvavusiomis įmonėmis susijusį sprendimą, tai nėra naujas veiksnys, galintis turėti lemiamos reikšmės pirmojo sprendimo teisėtumui, ir todėl neįpareigoja teismo tuo remiantis atnaujinti procedūrą.

Iš tikrųjų Bendrijos teisės akto teisėtumas yra vertinamas atsižvelgiant į jo priėmimo metu buvusias faktines ir teisines aplinkybes. Todėl vertinant tokio akto teisėtumą negalima atsižvelgti į aplinkybes, kurios atsirado po Bendrijos teisės akto priėmimo. Be to, sprendimo teisėtumą iš esmės reikia nagrinėti atsižvelgiant į per administracinę procedūrą šalių nurodytas ir (arba) tokiame sprendime išdėstytas faktines ir teisines aplinkybes. Priešingu atveju kiltų klausimas dėl ankstesnės administracinės ir paskesnės teisminės kontrolės procedūrų, kurios yra pagrįstos faktinių ir teisinių aplinkybių vienodumu, paralelių.

(žr. 323–326 punktus)

12. Dėl baudos, skirtinos už konkurencijos normų pažeidimą dydžio nustatymo, Pirmosios instancijos teismas, remdamasis savo neribota kompetencija, vertindamas baudos dydį ieškovės nurodytų kaltinimų požiūriu gali atsižvelgti į papildomą informaciją, kuri nebuvo paminėta ginčijamame sprendime. Vis dėlto teisinio saugumo principo požiūriu, naudojantis šia galimybe iš esmės galima atsižvelgti tik į informaciją, atsiradusią anksčiau nei buvo priimtas ginčijamas sprendimas, ir kurią Komisija galėjo žinoti priimdama sprendimą. Antraip Pirmosios instancijos teismas užimtų administracinės institucijos vietą vertinant klausimą, kurio jos dar nebuvo prašoma nagrinėti, o tai pažeistų jos kompetenciją ir apskritai teisminės bei administracinės valdžios funkcijų pasidalijimą ir institucinę pusiausvyrą.

(žr. 327 punktą)

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (trečioji kolegija) SPRENDIMAS

2006 m. rugsėjo 27 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Natrio gliukonatas – EB 81 straipsnis – Bauda – Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis – Baudų nustatymo metodo gairės – Pranešimas dėl bendradarbiavimo – Proporcingumo principas – Vienodas požiūris – Ne bis in idem principas“

Byloje T‑322/01

Roquette Frères SA, įsteigta Lestrem (Prancūzija), atstovaujama advokatų O. Prost, D. Voillemot ir A. Choffel,

ieškovė,

prieš

Europos Bendrijų Komisiją, iš pradžių atstovaujamą A. Bouquet, W. Wils, A. Whelan ir F. Lelièvre, vėliau – A. Bouquet, W. Wils ir A. Whelan, padedamų advokatų A. Condomines ir J. Liygonie,

atsakovę,

dėl prašymo, pirma, panaikinti 2001 m. spalio 2 d. Sprendimo K(2001) 2931 (galutinis), susijusio su EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūra (COMP/E‑1/36.756 – Natrio gliukonatas), 1 ir 3 straipsnius tiek, kiek juose nustatomas ieškovei skirtinos baudos dydis, antra, prašymo sumažinti baudą ir, trečia, prašymo grąžinti ieškovei neteisėtai iš jos išreikalautas sumas,

EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS

(trečioji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas J. Azizi, teisėjai M. Jaeger ir F. Dehousse,

posėdžio sekretorius I. Narsinas, administratorius,

atsižvelgęs i rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. vasario 18 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Faktinės ginčo aplinkybės

1 Roquette Frères SA (toliau – Roquette) yra chemijos pramonėje veikianti bendrovė. Ji visų pirma gamina natrio gliukonatą.

2 Natrio gliukonatas yra kompleksonų – produktų, kurie pramoniniuose procesuose padaro metalo jonus neaktyvius – sudedamoji dalis. Minėti procesai apima pramoninį plovimą (butelių ir indų plovimas), paviršių apdirbimą (antikorozinis apdirbimas, riebalų pašalinimas, aliuminio ėsdinimas) ir vandens apdirbimą. Kompleksonai taip pat naudojami maisto, kosmetikos, farmacijos, popieriaus, betono ir kitose pramonės šakose. Natrio gliukonatas parduodamas visame pasaulyje, o konkurentai veikia pasaulinėse rinkose.

3 1995 m. bendras natrio gliukonato pardavimas pasaulyje sudarė apie 58,7 mln. eurų, o Europos ekonominėje erdvėje (EEE) – apie 19,6 mln. eurų. Susiklostant bylos faktinėms aplinkybėms, beveik visa pasaulinė natrio gliukonato gamyba buvo sutelkta penkiose įmonėse, t. y. Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd (toliau – Fujisawa), Jungbunzlauer AG, Roquette, Glucona vof, įmonės, kuri iki 1995 m. gruodžio mėn. buvo bendrai kontroliuojama Akzo Nobel NV (toliau – Akzo) priklausančios antrinės įmonės Akzo Chemie BV ir Coöperatieve Verkoop- en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA (toliau – Avebe), ir Archer Daniels Midland Co. (toliau – ADM).

4 1997 m. kovo mėn. JAV Teisingumo ministerija pranešė Komisijai, kad atlikus tyrimą lizino ir citrinos rūgšties rinkoje, buvo pradėtas tyrimas ir natrio gliukonato rinkoje. 1997 m. spalio ir gruodžio mėn. bei 1998 m. vasario mėn. Komisija buvo informuota, kad Akzo, Avebe, Glucona, Roquette ir Fujisawa prisipažino dalyvavusios kartelyje dėl natrio gliukonato kainų nustatymo ir šio produkto pardavimo apimties pasidalijimo JAV ir kitose rinkose. Sudarius sutartį su JAV teisingumo ministerija, šioms įmonėms JAV valdžios institucijos paskyrė baudas.

5 1998 m. vasario 18 d. Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL 13, 1962, p. 204), 11 straipsniu, pagrindiniams natrio gliukonato gamintojams, importuotojams ir pirkėjams Europoje išsiuntė prašymus pateikti informacijos.

6 Atsakydama į prašymą pateikti informacijos, Fujisawa susisiekė su Komisija ir nurodė, kad ji atliekant minėtą tyrimą bendradarbiavo su JAV valdžios institucijomis ir yra pasirengusi bendradarbiauti su Komisija pagal 1996 m. liepos 18 d. Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių atvejais (OL C 207, 1996, p. 4, toliau – Pranešimas dėl bendradarbiavimo). Po 1998 m. balandžio 1 d. susitikimo su Komisija 1998 m. gegužės 12 d. Fujisawa pateikė rašytinį pareiškimą ir tam tikrus dokumentus, tarp kurių buvo kartelio istorijos santrauka.

7 1998 m. rugsėjo 16 ir 17 d. Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalimi, atliko tyrimus Avebe, Glucona, Jungbunzlauer ir Roquette patalpose.

8 1998 m. lapkričio 10 d. Komisija išsiuntė ADM prašymą pateikti informacijos. 1998 m. lapkričio 26 d. ADM išreiškė norą bendradarbiauti su Komisija. Per 1998 m. gruodžio 11 d. susitikimą ADM „bendradarbiaudama pirmą kartą (pateikė) informacijos“. Įmonės pareiškimas ir su byla susiję dokumentai Komisijai buvo pateikti 1999 m. sausio 21 dieną.

9 1999 m. kovo 2 d. Komisija nusiuntė Glucona, Roquette ir Jungbunzlauer prašymus pateikti išsamios informacijos. 1999 m. balandžio 14, 19 ir 20 d. laiškais jos išreiškė norą bendradarbiauti su Komisija ir pateikė jai tam tikros informacijos apie kartelį. 1999 m. spalio 25 d. Komisija paprašė ADM, Fujisawa, Glucona, Roquette ir Jungbunzlauer pateikti papildomos informacijos.

10 2000 m. gegužės 17 d. Komisija, remdamasi jai pateikta informacija, Roquette ir kitoms suinteresuotosioms įmonėms išsiuntė pranešimą apie kaltinimus dėl EB 81 straipsnio 1 dalies ir Europos ekonominės erdvės susitarimo (toliau – EEE susitarimas) 53 straipsnio 1 dalies pažeidimo. Roquette ir kitos suinteresuotosios įmonės, atsakydamos į Komisijos kaltinimus, pateikė savo rašytines pastabas. Nė viena iš šių įmonių neprašė surengti posėdžio, taip pat neginčijo pranešime apie kaltinimus nurodytų faktų teisingumo.

11 2001 m. gegužės 11 d. Komisija išsiuntė Roquette ir kitoms suinteresuotosioms įmonėms prašymus pateikti papildomos informacijos.

12 2001 m. spalio 2 d. Komisija priėmė sprendimą K(2001) 2931 (galutinis) dėl EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūros (COMP/E-1/36.756 – Natrio gliukonatas) (toliau – ginčijamas sprendimas). Apie sprendimą Roquette buvo pranešta 2001 m. spalio 10 d. laišku.

13 Ginčijamame sprendime, be kitų, yra šios nuostatos:

„1 straipsnis

(Akzo), (ADM), (Avebe), (Fujisawa), (Jungbunzlauer) ir (Roquette), nuo 1994 m. sausio 1 d. dalyvaudamos susitarime ir (arba) nuolatiniuose suderintuose veiksmuose natrio gliukonato sektoriuje, pažeidė EB <...> 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį.

Pažeidimas truko :

– (Akzo), (Avebe), (Fujisawa) ir (Roquette) atveju nuo 1987 m. vasario mėn. iki 1995 m. birželio mėn.,

– (Jungbunzlauer) atveju nuo 1988 m. gegužės mėn. iki 1995 m. birželio mėn.,

– (ADM) atveju nuo 1991 m. birželio mėn. iki 1995 m. birželio mėn.

<…>

3 straipsnis

Už 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą skiriamos tokios baudos :

a) (Akzo) 9 mln. eurų

b) (ADM) 10,13 mln. eurų

c) (Avebe) 3,6 mln. eurų

d) (Fujisawa) 3,6 mln. eurų

e) (Jungbunzlauer) 20,4 mln. eurų

f) (Roquette) 10,8 mln. eurų.

<...>“

14 Baudų dydžiams apskaičiuoti Komisija ginčijamame sprendime taikė metodiką, pateiktą Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse (OL C 9, 1998, p. 3, toliau – gairės) ir Pranešimą dėl bendradarbiavimo.

15 Visų pirma Komisija, atsižvelgdama į pažeidimo sunkumą ir trukmę, nustatė pradinį baudos dydį.

16 Šiomis aplinkybėmis dėl pažeidimo sunkumo Komisija visų pirma nusprendė, kad suinteresuotosios įmonės padarė labai sunkų pažeidimą, atsižvelgiant į jo pobūdį, konkrečią įtaką natrio gliukonato rinkai EEE ir atitinkamos geografinės rinkos dydį (ginčijamo sprendimo 371 konstatuojamoji dalis).

17 Komisija taip pat nusprendė, kad reikia atsižvelgti į realią ekonominę galią daryti žalą konkurencijai ir nustatyti tokią baudą, kuri užtikrintų atgrasantį poveikį. Todėl remdamasi suinteresuotųjų įmonių 1995 m. (paskutinių pažeidimo metų) natrio gliukonato pardavimo pasauline apyvarta, nurodyta minėtų įmonių joms atsakant į Komisijos prašymus pateikti informacijos, pagal kurią Komisija apskaičiavo atitinkamas šių įmonių rinkos dalis, Komisija suskirstė šias įmones į dvi kategorijas. Pirmajai kategorijai priskyrė įmones, kurios pagal jos turimus duomenis turėjo didesnes kaip 20 % pasaulinės natrio gliukonato rinkos dalis, t. y. Fujisawa (35,54 %), Jungbunzlauer (24,75 %) ir Roquette (20,96 %). Šioms įmonėms Komisija nustatė 10 mln. pradinį baudos dydį. Antrajai kategorijai ji priskyrė įmones, kurios pagal jos turimus duomenis turėjo mažesnes kaip 10 % pasaulinės natrio gliukonato rinkos dalis, t. y. Glucona (apie 9,5 %) ir ADM (9,35 %). Šioms įmonėms Komisija nustatė 5 mln. eurų pradinį baudos dydį, t. y. Akzo ir Avebe, kurios bendrai valdė Glucona, – po 2,5 mln. eurų kiekvienai (ginčijamo sprendimo 385 konstatuojamoji dalis).

18 Be to, norėdama užtikrinti atgrasantį baudos poveikį ir atsižvelgdama į tai, kad didelės įmonės turi teisinių ir ekonominių žinių ir infrastruktūrą, leidžiančių joms geriau suprasti jų pažeidimo pobūdį ir su tuo susijusias pasekmes pagal konkurencijos teisę, Komisija pakoregavo šį pradinį dydį. Todėl, atsižvelgdama į suinteresuotųjų įmonių dydį ir bendrus išteklius, Komisija ADM ir Akzo nustatytam pradiniam baudos dydžiui pritaikė 2,5 dauginimo koeficientą ir padidino šį pradinį dydį iki 12,5 mln. eurų ADM atveju ir iki 6,25 mln. eurų Akzo atveju (ginčijamo sprendimo 388 konstatuojamoji dalis).

19 Atsižvelgiant į kiekvienos įmonės padaryto pažeidimo trukmę, pradiniai baudų dydžiai buvo padidinti 10 % už kiekvienus metus, t. y. Fujisawa, Akzo, Averbe ir Roquette pagrindinė suma padidinta 80 %, Jungbunzlauer – 70 %, o ADM – 35 % ((ginčijamo sprendimo) 389–392 konstatuojamosios dalys).

20 Šitaip Komisija nustatė Roquette 18 mln. eurų pagrindinę baudą. ADM, Akzo, Avebe, Fujisawa ir Jungbunzlauer buvo nustatytos atitinkamai 16,88, 11,25, 4,5, 18 ir 17 mln. eurų pagrindinės baudos (ginčijamo sprendimo 396 konstatuojamoji dalis).

21 Antra, dėl sunkinančių aplinkybių Jungbunzlauer paskirta pagrindinė bauda buvo padidinta 50 % dėl to, kad ši įmonė vadovavo karteliui (ginčijamo sprendimo 403 konstatuojamoji dalis).

22 Trečia, Komisija išnagrinėjo ir atmetė kai kurių įmonių argumentus, kad šių įmonių atžvilgiu turėjo būti pripažintos lengvinančios aplinkybės (ginčijamo sprendimo 404–410 konstatuojamosios dalys).

23 Ketvirta, remdamasi Pranešimo dėl bendradarbiavimo B skyriumi, Komisija „labai sumažino“ (t. y. 80 %) Fujisawa baudą, kurią ši įmonė būtų gavusi, jei nebūtų bendradarbiavusi. Be to, Komisija nusprendė, kad ADM neatitiko minėto Pranešimo C skyriuje nustatytų sąlygų, kurios leistų „smarkiai sumažinti“ jos baudos dydį. Galiausiai remdamasi šio Pranešimo D skyriumi Komisija „gerokai sumažino“ (t. y. 40 %) ADM ir Roquette baudas ir 20 % Akzo, Avebe ir Jungbunzlauer baudas (ginčijamo sprendimo 418, 423, 426 ir 427 konstatuojamosios dalys).

24 2002 m. kovo 19 d. Komisija atšaukė tą savo ginčijamo sprendimo dalį, kuri buvo susijusi su Jungbunzlauer. 2004 m. rugsėjo 29 d. Komisija priėmė naują Sprendimą K(2004) 33598, susijusį su EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūra (COMP/E‑1/36.756 – Natrio gliukonatas) (toliau – 2004 m. rugsėjo 29 d. Sprendimas), dėl Jungbunzlauer ir kitų trijų Jungbunzlauer grupės bendrovių (Jungbunzlauer Ladenburg GmbH, Jungbunzlauer Holding AG ir Jungbunzlauer Austria AG) ir paskyrė joms 19,04 mln. eurų baudą už dalyvavimą kartelyje natrio gliukonato sektoriuje. 2004 m. gruodžio 23 d. keturios pastarojo sprendimo adresatės pareiškė ieškinį dėl šio sprendimo Pirmosios instancijos teisme. Šis ieškinys Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje buvo užregistruotas kaip byla T‑492/04.

Procesas ir šalių reikalavimai

25 Ši byla buvo pradėta Roquette ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2001 m. gruodžio 20 dieną.

26 Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones, numatytas Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 straipsnyje, raštu pateikė šalims klausimus, į kuriuos šios atsakė per nustatytą terminą.

27 Per 2004 m. vasario 18 d. posėdį buvo išklausytos šalių nuomonės žodžiu.

28 Priėmus 2004 m. rugsėjo 29 d. Sprendimą dėl Jungbunzlauer, Roquette 2005 m. vasario 2 d. laišku paprašė, kad būtų imtasi proceso organizavimo priemonių pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 straipsnio 4 dalį. o nepatenkinus pirmojo prašymo, kad Pirmosios instancijos teismas imtųsi visų reikalingų priemonių, pavyzdžiui, atnaujintų žodinę proceso dalį arba sujungtų bylas. Atsižvelgdamas į bendrąjį teisingumo gero administravimo principą, Pirmosios instancijos teismas, neatnaujinęs proceso, pasiūlė Komisijai pareikšti nuomonę dėl Roquette prašymo. 2005 m. kovo 11 d. laišku Komisija pranešė, kad, jos nuomone, Roquette prašymo tenkinti nereikia.

29 Roquette Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio dalį tiek, kiek jame nurodyta, kad pažeidimas truko nuo 1987 m. vasario mėn. iki 1995 m. birželio mėn.,

– panaikinti ginčijamo sprendimo 3 straipsnį teik, kiek Roquette skiriama 10,8 mln. eurų bauda,

– pasinaudoti savo neribota kompetencija ir sumažinti jai paskirtos baudos dydį,

– nurodyti, kad Komisija jai grąžintų neteisėtai išreikalautą baudos sumą (pagrindinę sumą ir 3,76 % palūkanas),

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

30 Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš Roquette bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

31 Roquette pateikti ieškinio pagrindai, kurie visi yra dėl jai paskirtos baudos dydžio nustatymo, visų pirma yra susiję su pažeidimo sunkumu, antra, pažeidimo trukme, trečia, lengvinančių aplinkybių buvimu, ketvirta, jos bendradarbiavimu per administracinę procedūrą ir, penkta, ne bis in idem principo taikymu atsižvelgiant į JAV valstybės institucijų jai paskirtas baudas.

I – Dėl pažeidimo sunkumo

A – Įžanga

32 Dėl Komisijos atlikto pažeidimo sunkumo vertinimo Roquette nurodo tris kaltinimus, pagrįstus, pirma, neteisingu apyvartos, į kurią reikia atsižvelgti, nustatymu, antra, neteisingu konkretaus kartelio poveikio nagrinėjamai rinkai vertinimu ir, trečia, neatsižvelgimu į Roquette elgesį.

33 Prieš nusprendžiant dėl šių kaltinimų pagrįstumo būtų naudinga priminti tam tikrus Komisijos ginčijamame sprendime nurodytus pažeidimo sunkumo vertinimo elementus.

34 Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad siekdama įvertinti pažeidimo sunkumą Komisija visų pirma nusprendė, jog, atsižvelgiant į jo pobūdį, konkretų poveikį natrio gliukonato rinkai EEE ir atitinkamos geografinės rinkos dydį bei tai, kad šis pažeidimas neigiamai paveikė visą EEE, suinteresuotosios įmonės padarė labai sunkų pažeidimą (ginčijamo sprendimo 334‑371 konstatuojamosios dalys).

35 Toliau Komisija nusprendė, kad suinteresuotosioms įmonėms reikia taikyti „skirtingas baudas, kad būtų atsižvelgta į kiekvienos realų ekonominį pajėgumą padaryti didelę žalą konkurencijai <...> ir nustatyti tokį baudos dydį, kuris turėtų didelį atgrasantį poveikį“. Tokiomis sąlygomis Komisija nurodė, kad ji atsižvelgs į konkrečią kiekvienos įmonės svarbą ir atitinkamai realų jos neteisėto elgesio poveikį konkurencijai (ginčijamo sprendimo 378 ir 379 konstatuojamosios dalys).

36 Vertindama šiuos elementus Komisija nusprendė remtis suinteresuotųjų įmonių natrio gliukonato pasauline pardavimo apyvarta per paskutinius pažeidimo metus, t. y. 1995 metus. Tada Komisija nusprendė: „(kadangi natrio gliukonato) rinka yra pasaulinė, ši apyvarta yra geriausias galimas pažeidime dalyvaujančių įmonių galimybių daryti didelę žalą kitiems bendrojoje ir (arba) EEE rinkoje veikiantiems ūkio subjektams rodiklis“ (ginčijamo sprendimo 381 konstatuojamoji dalis). Komisija pridūrė, kad, jos nuomone, šį metodo taikymą pagrindžia tai, jog kartelis buvo pasaulinis ir jo tikslas – pasidalyti rinką pasauliniu mastu bei išvengti konkurencijos tam tikrose EEE rinkos zonose. Be to, ji nusprendė, kad bet kurios kartelio dalyvės pasaulinė apyvarta leido suvokti jos įtaką viso kartelio veiksmingumui arba, atvirkščiai, įtaką jo nestabilumui, jei ta dalyvė jame nedalyvautų (ginčijamo sprendimo 381 konstatuojamoji dalis).

37 Atsižvelgdama į tai Komisija nusprendė suskirstyti įmones į dvi kategorijas, iš kurių vieną sudarė „trys pagrindiniai natrio gliukonato gamintojai, (kurių) turimos pasaulinės rinkos dalys buvo didesnės kaip 20 %“, o kitą – įmonės, „kurių turimos pasaulinės natrio gliukonato rinkos dalys buvo daug mažesnės (mažiau nei 10 %)“ (ginčijamo sprendimo 382 konstatuojamoji dalis). Taip Komisija įmonėms, priklausančioms pirmai kategorijai, t. y. Fujisawa, Jungbunzlauer ir Roquette, kurių rinkos dalys buvo atitinkamai apie 36, 25 ir 21 %, nustatė 10 mln. eurų pradinį baudos dydį, o antrai kategorijai priklausančioms įmonėms, t. y. Glucona ir ADM, kurios kiekviena turėjo apie 9 % rinkos, nustatė 5 mln. eurų pradinį baudos dydį. Kadangi Glucona bendrai priklausė Akzo ir Avebe, Komisija kiekvienai iš šių bendrovių nustatė 2,5 mln. eurų pradinį baudos dydį (ginčijamo sprendimo 385 konstatuojamoji dalis).

38 Norėdama užtikrinti didelį atgrasantį baudos poveikį ir atsižvelgdama į tai, kad didelės įmonės turi teisinių bei ekonominių žinių ir infrastruktūrą, leidžiančių joms geriau įvertinti jų pažeidimo pobūdį ir su tuo susijusias pasekmes konkurencijos teisės požiūriu, Komisija pakoregavo šį pradinį dydį. Todėl, atsižvelgdama į susijusių įmonių dydį ir bendrus išteklius, Komisija ADM ir Akzo nustatytam pradiniam baudos dydžiui pritaikė 2,5 dauginimo koeficientą ir padidino šį pradinį dydį iki 12,5 mln. eurų ADM atveju ir iki 6,25 mln. eurų Akzo atveju (ginčijamo sprendimo 388 konstatuojamoji dalis).

B – Dėl apyvartos nustatymo

1. Šalių argumentai

39 Roquette iš esmės tvirtina, kad Komisija neteisingai nustatė apyvartą, į kurią turi būti atsižvelgta apskaičiuojant pagrindinį baudos dydį. Roquette mano, kad šio klaidingo Komisijos vertinimo priežastis yra tai, jog Komisija atsižvelgė į apyvartą, apimančią jos „pokristalizacinių tirpalų“ apyvartą, nors Komisija buvo pripažinusi, kad natrio gliukonato rinka, į kurią buvo atsižvelgta kartelio atveju, neapėmė „pokristalizacinių tirpalų“.

40 Priminusi, kad „pokristalizaciniai tirpalai“ nepatenka į ginčijamo sprendimo taikymo sritį, Roquette pabrėžia, kad iš jos 1999 m. lapkričio 19 d. laiško ir 1999 m. gegužės 3 d. atsakymo į Komisijos 1999 m. kovo 2 d. prašymą pateikti informacijos bei 2000 m. liepos 25 d. pastabų dėl pranešimo apie kaltinimus matyti, kad jos gaminamas skystos formos natrio gliukonatas atitinka tik „pokristalizacinį tirpalą“, pagamintą specifiniu gamybos būdu, ir kad todėl jis skiriasi nuo konkurentų natrio gliukonato. Šiuo pagrindu ji ginčija, kad Komisija negalėjo suprasti, jog Roquette nurodytas „skystasis gliukonatas“ atitiko „pokristalzacinį tirpalą“, o ne skystos formos natrio gliukonatą, kurį gamina jos konkurentai. Šiuo atžvilgiu ji taip pat nurodo Komisijos poziciją, kurios ši laikėsi savo atsiliepime į ieškinį, kurnumanomai pripažino, kad tai, ką Roquette vadina „pokristalizaciniu tirpalu“, nėra tas pats, kas skystos formos natrio gliukonatas.

41 Roquette ginčija, kad „pokristalizacinio tirpalo nepaminėjimas jos 1999 m. gegužės 3 d. ir 2001 m. gegužės 21 d. atsakymuose į 1999 m. kovo 2 d. ir 2001 m. gegužės 11 d. prašymus pateikti informacijos gali pateisinti tai, jog Komisija nedaro skirtumo tarp „pokristalizacinio tirpalo“ ir skystos formos natrio gliukonato. Ji pabrėžia atsakiusi į prašymus pateikti informacijos laikydamasi Komisijos nustatyto modelio, pagal kurį tarp „skystojo gliukonato“ ir „pokristalizacinio tirpalo“ nedaromas skirtumas. Be to, Roquette manymu, jos atsakymuose pateikta informacija, įskaitant ir apyvartą, turėjo būti vertinama atsižvelgiant į ankstesnius paaiškinimus, kuriuose nurodoma, kad kartelis neapėmė jos skystojo gliukonato. Šiuo atžvilgiu ji taip pat remiasi Fujisawa 1998 m. gegužės 12 d. atsiliepimu į ieškinį, kuriame, jos manymu, pripažįstama, kad „pokristalizacinis tirpalas“ nėra galutinis produktas ir kartelis jo neapėmė. Galiausiai Roquette mano, kad tai, jog šalys nepaminėjo, jog kartelis neapima skystojo Roquette natrio gliukonato, netrukdo visoms trečiosioms šalims ir Komisijai pripažinti, kad kartelis neapima „pokristalizacinio tirpalo“. Todėl, Roquette manymu, Komisija galėjo žinoti, kad Roquette vadinamas „skystasis gliukonatas“ iš tikrųjų buvo „pokristalizacinis tirpalas“.

42 Taigi Roquette tvirtina negalėjusi numanyti, kad Komisija nesugebės suprasti jos skystojo natrio gliukonato pobūdžio ir kad jeigu Komisija manė turinti nepakankamai informacijos, nepaprašiusi reikiamų paaiškinimų dėl skirtumo tarp Roquette gaminamo „skystojo gliukonato“ ir kitų įmonių gliukonato, ji nebuvo rūpestinga apskaičiuodama apyvartą (1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Gruber+Weber prieš Komisiją, T‑310/94, Rink. p. II‑1043, 242 punktas). Roquette manymu, jei Komisija būtų rūpestingesnė, ji būtų galėjusi gauti kitų dokumentų, paliudijančių, kad Roquette gamina „pokristalizacinį tirpalą“. Galiausiai Roquette nurodo jos generalinio direktoriaus pažymą, patvirtinančią, kad Roquette gaminamas skystas natrio gliukonatas atitinka „pokristalizacinį tirpalą“ ir kad ši įmonė negamina jokio kito skystojo natrio gliukonato, išskyrus jo „pokristalizacinį tirpalą“.

43 Be to, Roquette mano, kad, remiantis teismų praktika, klausimo dėl atsakomybės už klaidą, padarytą apskaičiuojant baudą, nagrinėjimas neturi reikšmės ir kad, atsižvelgiant į klaidą, bauda bet kuriuo atveju turi būti atitinkamai sumažinta (1999 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Aristrain prieš Komisiją, T‑156/94, Rink. p. II‑645, 584–586 punktai).

44 Taigi Roquette mano, kad jos apyvarta, į kurią reikia atsižvelgti nustatant baudos dydį, neturėtų apimti jos „pokristalizacinio tirpalo“ pardavimo. Apyvarta, į kurią atsižvelgiama ginčijamo sprendimo 48 straipsnyje apskaičiuojant pagrindinį baudos dydį, apima Roquette gaminamo „pokristalizacinio tirpalo“ apyvartą.

45 Dėl šios Komisijos vertinimo klaidos Roquette produkto, kuris yra pažeidimo objektas, apyvarta mažesnė nei ta, į kurią buvo atsižvelgta. Dėl šios vertinimo klaidos Komisija veikė pažeisdama savo pačios ir teisingumo Teismo šioje srityje nustatytas taisykles ir lygybės bei proporcingumo principus. Todėl Roquette neturėtų būti priskiriama „pirmajai kategorijai“ gamintojų, kurių rinkos dalys yra didesnės kaip 20 % ir kuriems skiriama pagrindinė bauda sudaro 10 mln. eurų, o Komisijos paskirta bauda yra per didelė.

46 Roquette taip pat primena, kad pagal teismų praktiką apyvarta yra esminis veiksnys vertinant kiekvienos kartelyje dalyvaujančios įmonės svarbą ir kad kaip į pažeidimo dydžio rodiklį gali būti atsižvelgiama tik į apyvartą, gaunamą už prekes, dėl kurių buvo sudarytas kartelis (1983 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją, 100/80‑103/80, Rink. p. 1825, 120 punktas; šio sprendimo 42 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Gruber+Weber prieš Komisiją 237 punktas ir 1999 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Ensidesa prieš Komisiją, T‑157/94, Rink. p. II‑707). Ji mano, kad tos pačios baudos išlaikymas sumažėjus apyvartai, atmetus su „pokristalizaciniu tirpalu“ susijusią apyvartą, pažeidžia vienodo požiūrio ir proporcingumo principus. Be to, ji primena, kad Pirmosios instancijos teismas, nustatydamas baudas, dėl savo turimos neribotos kompetencijos neprivalo atsižvelgti į Komisijos nuomonę dėl baudos nustatymo.

47 Komisija atmeta visus Roquette argumentus. Ji nurodo niekaip negalėjusi žinoti, kad Roquette gaminamas skystasis natrio gliukonatas yra „pokristalizacinis tirpalas“. Komisijos teigimu, šiuo atžvilgiu Roquette tyčia siekė, kad šis klausimas išliktų neaiškus. Norėdama pagrįsti šį tvirtinimą, ji remiasi 1999 m. gegužės 3 d. ir 2001 m. gegužės 21 d. Roquette atsakymais į prašymus pateikti informacijos ir prie 1999 m. lapkričio 19 d. Roquette laiško pridėtu komerciniu dokumentu. Komisija pažymi, kad kiekviename iš šių dokumentų Roquette kalba apie skystąjį natrio gliukonatą, nepatikslindama, kad tai yra „pokristalizacinis tirpalas“. Be to, tai, kad Roquette 1999 m. lapkričio 19 d. laiške paminėtas skystasis natrio gliukonatas ir „pokristalizacinis tirpalas“, neleidžia užtikrintai daryti išvados, jog Roquette prekiavo tik skystuoju „pokristalizacinio tirpalo“ tipo natrio gliukonatu. Komisija pažymi, kad Roquette žinojo, jog prašymais pateikti informacijos buvo siekiama įvertinti kartelio paveiktą rinką, kad būtų galima apskaičiuoti baudas. Todėl ji mano, kad yra mažai tikėtina, jog Roquette, atsakydama į prašymus pateikti informacijos, nenurodė jos skystojo natrio gliukonato pobūdžio, nes vadovavosi jai pateiktu pavyzdžiu ir baiminosi, kad nukrypusi nuo joneįvykdys savo pareigos bendradarbiauti. Komisija ginčija šio sprendimo 42 punkte minėto sprendimo Gruber+Weber prieš Komisiją, kuriuo rėmėsi Roquette, tinkamumą, nes šioje byloje nagrinėjamu atveju Roquette ją suklaidino. Galiausiai Komisija pažymi, kad nė viena iš kartelio dalyvių proceso metu nenurodė, jog kartelis galėjo neapimti Roquette gaminamo skystos formos natrio gliukonato.

48 Papildomai Komisija pabrėžia, kad net jeigu į skystos formos Roquette gaminamą produktą nebūtų atsižvelgta apskaičiuojant jos apyvartą, tai neturėtų įtakos Komisijos nustatytam 10 mln. eurų pradiniam baudos dydžiui.

49 Šiuo atžvilgiu ji nurodo, kad bauda turi būti proporcinga pažeidimo sunkumui ir trukmei, o ne pačios įmonės apyvartai. Gairėse numatoma, kad šį sunkumą reikia vertinti atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį, įtaką rinkai, jeigu ji gali būti įvertinta, ir atitinkamos geografinės rinkos dydį. Be to, gairių 1 punkto A dalyje ir teismų praktikoje pripažįstama, kad vienodo požiūrio principas tam tikrais atvejais gali lemti, jog atitinkamoms įmonėms bus skirtos skirtingos baudos, ir ši diferenciacija nepriklausys nuo konkrečių aritmetinių skaičiavimų (2001 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Acerinox prieš Komisiją, T‑48/98, Rink. p. II‑3859, 90 punktas).

50 Šioje byloje nagrinėjamu atveju Komisija mano, kad net jei Roquette turima rinkos dalis būtų sumažinta nuo 20,96 % iki 17,4 %, Roquette vis dar būtų viena iš trijų didžiausių natrio gliukonato gamintojų, kuriai reikėtų nustatyti 10 mln. eurų pradinį baudos dydį. Ji gerokai lenktų ADM ir Glucona patronuojančias bendroves, kurių rinkos dalis mažesnė kaip 10 % ir kurioms buvo paskirta 5 mln. eurų bauda.

2. Pirmosios instancijos teismo vertinimas

51 Visų pirma reikia pažymėti, kad pagal ginčijamo sprendimo 34 ir 38 konstatuojamąsias dalis yra nustatyta, jog pažeidimo objektu esantis produktas yra natrio gliukonatas, kurį sudaro kietas natrio gliukonatas, skystas natrio gliukonatas ir gliukonato rūgštis, bet ne „pokristalizaciniu tirpalu“ vadinamas produktas.

52 Be to, iš ginčijamo sprendimo 48 ir 381 konstatuojamųjų dalių matyti, kad apyvarta, į kurią Komisija atsižvelgė, yra kartelio dalyvių atsakymuose į Komisijos prašymus pateikti informacijos nurodyta apyvarta, ir ši apyvarta atitinka kiekvieno iš kartelio dalyvių paskutiniais pažeidimo metais, t. y. 1995 m., pasaulyje parduoto natrio gliukonato apyvartą. Taigi Komisija, remdamasi šiuo pagrindu, manė, jog 1995 m. Roquette natrio gliukonato apyvarta sudarė 12 293,62 mlrd. eurų, o tai reiškia, kad jos pasaulinės rinkos dalis sudaro 20,96 % (ginčijamo sprendimo 48 konstatuojamoji dalis).

53 Atsakydama į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą, Komisija patvirtino, kad 12 293,62 mlrd. eurų suma atitiko 80 216 582 Prancūzijos frankų (FRF) sumą, kurią Roquette nurodė savo atsakyme į Komisijos 2001 m. gegužės 21 d. prašymą pateikti informacijos. Iš šio 2001 m. gegužės 21 d. pateikto atsakymo matyti, kad 80 216 582 FRF sumą, kuri rodo 1995 m. pasaulinę Roquette natrio gliukonato apyvartą, sudaro 1995 m. Roquette apyvartos už kietąjį natrio gliukonatą (60 517 501 FRF), skystos formos natrio gliukonatą (16 029 382 FRF) ir gliukonato rūgštį (3 669 699 FRF) suma.

54 Galiausiai Roquette prie savo dubliko pridėjo jos generalinio direktoriaus parengtą pažymą, kurioje nurodoma, kad 1995 m. ir anksčiau „skystojo gliukonato“ pavadinimu ji pardavinėjo tik „pokristalizacinį tirpalą“. Komisija neginčijo šio pareiškimo teisingumo nei savo triplike, nei atsakymuose į raštu pateiktus Pirmosios instancijos teismo klausimus, nei per teismo posėdį.

55 Todėl yra akivaizdu, kad Roquette apyvarta, į kuria Komisija atsižvelgė, apėmė „pokristalizacinio tirpalo“ pardavimo apyvartą, nors dėl šio produkto kartelis nebuvo sudarytas. Iš to matyti, kad Roquette apyvarta, į kurią buvo atsižvelgta nustatant baudos dydį, yra neteisinga. Taigi Roquette klaidingai paskirtos baudos dydis tinkamai neatspindi jos padėties produkto, esančio pažeidimo objektu, rinkoje.

56 Pirmosios instancijos teismui naudojantis savo neribota kompetencija, šios klaidos pasekmės bus vertinamos išnagrinėjus kitus Roquette nurodytus ieškinio pagrindus.

C – Dėl konkrečios kartelio įtakos

1. Pirminės pastabos

57 Roquette iš esmės tvirtina, kad Komisija neatsižvelgė į ribotą kartelio poveikį, kai vertino konkrečią jo įtaką nagrinėjamai rinkai. Todėl Komisija, pažeisdama Reglamento Nr. 17 15 straipsnį ir proporcingumo principą, prieštarauja savo pačios ir nusistovėjusiai teismų praktikai.

58 Šiuo atžvilgiu reikia priminti nusistovėjusią teismų praktiką, pagal kurią pažeidimų sunkumas yra nustatomas atsižvelgiant į daugelį aplinkybių, pavyzdžiui, konkrečias bylos aplinkybes ir jos kontekstą, tačiau privalomo ar baigtinio kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti, sąrašo nėra (1996 m. kovo 25 d. Teisingumo Teismo nutarties SPO ir kt. prieš Komisiją, C‑137/95 P, Rink. p. I‑1611, 54 punktas; 1997 m. liepos 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ferriere Nord prieš Komisiją, C‑219/95 P, Rink. p. I‑4411, 33 punktas; 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją, T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 443 punktas).

59 Savo gairėse (1 punkto A dalies pirmoji pastraipa) Komisija nurodė, kad, vertindama pažeidimo sunkumą, ji atsižvelgė ne tik į jo pobūdį ir atitinkamos geografinės rinkos dydį, bet ir į „(pažeidimo) konkrečią įtaką rinkai, jeigu ši gali būti įvertinta“.

60 Šioje byloje nagrinėjamu atveju iš ginčijamo sprendimo 334–388 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija iš tikrųjų nustatė baudos dydį, apskaičiuotą remiantis pažeidimo sunkumu, ir atsižvelgė į šiuos tris kriterijus. Tokiomis aplinkybėmis ji visų pirma nusprendė, kad kartelis turėjo „realų poveikį“ natrio gliukonato rinkai (ginčijamo sprendimo 371 konstatuojamoji dalis).

61 Ginčijamo sprendimo 340 konstatuojamojoje dalyje Komisija pateikė tokią analizę:

„Komisija mano, kad įmonių, kurios šiame sprendime nagrinėjamu laikotarpiu turėjo daugiau kaip 90 % pasaulinės ir 95 % Europos natrio gliukonato rinkos, padarytas pažeidimas turėjo realios įtakos rinkai EEE, nes jis buvo kruopščiai vykdomas. Kadangi susitarimais buvo ribojami pardavimo kiekiai, nustatomos aukštesnės kainos nei būtų nusistovėjusios nesant jų ir ribojamas pardavimas tam tikriems klientams, šie susitarimai turėjo paveikti įprastą veiksmų eigą rinkoje, o kartu ir turėti poveikį šiai rinkai.“

62 Ginčijamo sprendimo 341 konstatuojamojoje dalyje ji pabrėžė, kad „kiek tai įmanoma, klausimas dėl susitarimų įgyvendinimo (buvo) atskirtas nuo klausimo dėl jų įtakos rinkai“, tačiau „vis dėlto neišvengiama, kad tam tikri faktiniai elementai, kuriais remiantis padarytos išvados šiais dviem klausimais, sutampa“.

63 Komisija pirmiausia nagrinėjo kartelio veikimą (ginčijamo sprendimo 342–351 konstatuojamosios dalys). Ji nusprendė, kad kartelio veikimas buvo įrodytas įvairiais elementais, susijusiais su pardavimo kvotomis, kurias ji laikė kartelio pagrindu. Be to, Komisija nurodė, kad „kartelio nuolatinis rūpestis buvo nustatyti tikslines ir (arba) minimalias kainas“, ir pridūrė mananti, kad „šios kainos (turėjo) turėti įtakos dalyvių elgesiui, nors jie ne visada jas nustatydavo tokias, kokias reikia“ (ginčijamo sprendimo 348 konstatuojamoji dalis). Komisija nusprendė, kad „negalima abejoti dėl (kartelio) veikimo veiksmingumo“ (ginčijamo sprendimo 350 konstatuojamoji dalis).

64 Paskui Komisija įvertino pažeidimo įtaką natrio gliukonato rinkai. Šiuo klausimu ji pirmiausia nurodė ginčijamo sprendimo 34–41 konstatuojamosiose dalyse pateiktą atitinkamos rinkos vertinimą. Toliau, darydama nuorodą į ginčijamo sprendimo 235 ir 236 konstatuojamosiose dalyse pateiktą vertinimą, Komisija, remdamasi Roquette patalpose paimtomis dviem lentelėmis (toliau – grafikai) (ginčijamo sprendimo 354 konstatuojamoji dalis), pažymėjo:

„Kainų kitimas, matomas (grafikuose), rastuose tikrinant Roquette, rodo, kad kartelio dalyvių tikslas bent jau iš dalies buvo pasiektas. Abu (grafikai), iliustruojantys kainų (Prancūzijos frankais (FRF)) kitimą Europos natrio gliukonato rinkoje nuo 1977 m. iki 1995 m., rodo kritimą 1985 metais. Šis pokytis tikriausiai buvo susijęs su ankstesnio kartelio iširimu ir vėlesniu gamybinių pajėgumų naudojimo išaugimu. 1986 m. pabaigoje kainos sumažėjo beveik dvigubai, palyginti su 1985 m. pradžia. Labai tikėtina, kad susitarimų, kuriais buvo sukurtas naujas kartelis, taikymas nuo 1986 m. turėjo didelę reikšmę dideliam kainų išaugimui (dvigubai) nuo 1987 m. iki 1989 metų. Kainoms nukritus 1989 m. (ne taip smarkiai kaip 1985 m.), jų lygis iki 1995 m. išliko apie 60 % didesnis nei 1987 metais.“

65 Ginčijamo sprendimo 235 ir 236 konstatuojamosiose dalyse, į kurias 354 konstatuojamojoje dalyje daroma nuoroda, Komisija pažymėjo:

„235) Per patikrinimą Roquette patalpose paimti du dokumentai pakankamai aiškūs ir yra kartelio įtakos natrio gliukonato rinkai įrodymai. Juose yra (grafikas), vaizduojantis vidutinę natrio gliukonato kainą Europoje nuo 1977 iki 1995 metų.

236) (Vienas iš grafikų) akivaizdžiai vaizduoja, kad 1981 m. ir 1987 m., kai pradėjo veikti atitinkamai „pirmasis“ ir „antrasis“ karteliai, kainos smarkiai išaugo. Jos gerokai nukrito 1985 m., kuomet, pasitraukus Roquette, iširo „pirmasis kartelis“. Nuo 1987 m. iki 1989 m. natrio gliukonato kainos sparčiai augo; jos tapo dvigubai aukštesnės. Vėliau, nuo 1989 iki 1995 m., jos nusistovėjo 60 % aukštesnės, nei buvo nukritusios iki žemiausio lygio 1987 metais. Reikia pažymėti, kad, kitaip nei 1981–1986 m. laikotarpiu, natrio gliukonato kainos galėjo būti išlaikytos labai aukštos iki 1995 metų.“

66 Galiausiai Komisija apibendrino, išnagrinėjo ir atmetė suinteresuotųjų šalių per administracinę procedūrą pateiktus argumentus, kuriais buvo siekiama paneigti Komisijos išvadą, padarytą atsižvelgus į Roquette patalpose paimtus grafikus. Dėl ADM argumentų, kuriais buvo tvirtinama, kad kaina būtų tokia pati, net jei ir nebūtų buvę kartelio, Komisija pažymėjo (ginčijamo sprendimo 359, 365 ir 369 konstatuojamosios dalys):

359) <...> ADM pateikti argumentai įtikinamai neįrodo, kad kartelio veikimas negalėjo turėti jokios reikšmės kainų svyravimams. Nors ADM pasiūlytas scenarijus gali pasitvirtinti nesant kartelio, jis visiškai atitinka egzistuojantį susitarimą. Pajėgumų padidėjimas devintojo dešimtmečio viduryje galėjo būti tiek pirmojo kartelio (1981–1985) iširimo priežastis, tiek rezultatas. Dėl kitimo nuo 1987 m. pažymėtina, kad jis visiškai sutampa su kartelio atnaujinimu šiuo laikotarpiu. Todėl aplinkybė, kad natrio gliukonato kaina pradėjo augti, negali būti visiškai paaiškinta tik konkurencija, tačiau turi būti aiškinama atsižvelgiant į dalyvių sudarytą susitarimą dėl minimalios kainos, rinkos dalių pasidalijimo ir informacijos bei priežiūros sistemos. Visi šie veiksniai turėjo įtakos sėkmingam kainų augimui.

<...>

365) (Vienas iš) pas Roquette rastų (grafikų) patvirtina, kad nuo 1991 m. iki 1995 m., t. y. tuomet, kai ADM dalyvavo kartelyje, kainos išliko stabilios arba nedaug sumažėjo. Niekas nerodo, kad kainos gerokai sumažėjo ir juo labiau kad jos buvo rentabilios. ADM pasitraukimas iš rinkos tikriausiai gali būti paaiškinamas rimtomis techninėmis problemomis, su kuriomis ji susidūrė iš karto prisijungusi prie kartelio ir kurios tęsėsi nuolat. Ji niekada nesugebėjo išnaudoti savo pardavimo kvotų.

<...>

369) Galiausiai yra neįtikėtina, kad šalys keletą kartų būtų nusprendusios susitikti įvairiose pasaulio vietose pasiskirstyti pardavimo kvotas, nustatyti kainas ir pasidalyti klientais per tokį ilgą laikotarpį, atsižvelgiant, be kita ko, į riziką, jeigu, jų nuomone, kartelis neturėjo arba turėjo ribotą įtaką natrio gliukonato rinkai.“

67 Atsižvelgiant į šią analizę, įvairius Roquette pateiktus kaltinimus dėl Komisijos įrodinėjamos konkrečios kartelio įtakos galima suskirstyti pagal tai, ar jie yra susiję su Komisijos padarytomis išvadomis dėl kartelio veikimo, su veiksniais, į kuriuos Komisija atsižvelgė įrodinėdama kartelio veikimą ir jo poveikį bei su tuo, kad, vertindama konkrečią kartelio įtaką, Komisija neatsižvelgė į kitus veiksnius.

2. Dėl to, kad Komisija pasirinko klaidingą būdą įrodyti, jog kartelis turėjo konkrečios įtakos rinkai

a) Šalių argumentai

68 Remdamasi savo tvirtinimais, susijusiais su veiksnių, į kuriuos Komisija atsižvelgė įrodinėdama kartelio veikimą ir poveikį, svarba, Roquette ginčija, kad Komisija gali įrodyti konkrečią įtaką remdamasi išvadomis dėl kartelio veikimo.

69 Viena vertus, Roquette atmeta Komisijos analizę, pateiktą ginčijamo sprendimo 340–351 konstatuojamosiose dalyse, kuriose ji tvirtina, kad dėl to, jog kartelis buvo kruopščiai vykdomas, jis turėjo paveikti įprastą elgesį, o veiksmingas susitarimų vykdymas nebūtinai reiškia tų pačių kainų ir (pardavimo) apimčių taikymą rinkoje, ir kad pakanka priartėjimo prie sutarto lygio. Kita vertus, Roquette ginčija ginčijamo sprendimo 369 konstatuojamojoje dalyje pateiktą Komisijos išvadą dėl įtakos rinkai buvimo, kurią ji padarė remdamasi nuolatiniais ilgą laiką trukusiais dalyvių susitikimais, nepaisant rizikos.

70 Komisija ginčija šių argumentų pagrįstumą.

b) Pirmosios instancijos teismo vertinimas

71 Visų pirma reikia priminti, kad pagal gairių 1 punkto A dalies pirmąją pastraipą, apskaičiuodama baudą pagal pažeidimo sunkumą, Komisija, be kita ko, atsižvelgia į „(pažeidimo) konkrečią įtaką rinkai, jeigu ji gali būti įvertinta“.

72 Šiuo atžvilgiu reikia išnagrinėti tikslią formuluotės „jeigu ji (konkreti įtaka) gali būti įvertinta“ reikšmę. Visų pirma reikia nustatyti, ar pagal šią formuluotę Komisija, apskaičiuodama baudų dydžius, gali atsižvelgti į konkrečią pažeidimo įtaką tik tuo atveju ir tik tiek, kiek ji gali kiekybiškai įvertinti šią įtaką.

73 Kaip teisingai nurodė Komisija, kartelio įtakos atitinkamai rinkai nagrinėjimas yra neišvengiamai susijęs su prielaidomis. Tokiomis aplinkybėmis Komisija turi išsiaiškinti, kokia būtų buvusi nagrinėjamo produkto kaina, jei nebūtų kartelio. Tačiau nagrinėjant realaus kainos kitimo priežastis yra pavojinga daryti kokias nors teorines išvadas apie kiekvienos iš jų vaidmenį. Reikia atsižvelgti į objektyvią aplinkybę, kad dėl kainų kartelio šalys atsisakė savo laisvės konkuruoti kainomis. Todėl kitų veiksnių nei šis savanoriškas kartelio šalių susilaikymas nuo veiksmų įtakos vertinimas yra neišvengiamai pagrįstas tikėtinomis, tačiau tiksliai kiekybiškai neįvertinamomis galimybėmis.

74 Tad Komisijos negalima kaltinti rėmusis konkrečia kartelio įtaka atitinkamai rinkai, nepaisant to, kad ji negalėjo kiekybiškai įvertinti šios įtakos ar pateikti skaičių šiuo klausimu, nes antraip šis kriterijus, į kurį atsižvelgiama nustatant baudos dydį, taptų neveiksmingas.

75 Todėl konkreti kartelio įtaka atitinkamai rinkai turi būti laikoma pakankamai įrodyta, jei Komisija gali pateikti konkrečių ir įtikinamų duomenų, su pagrįsta tikimybe patvirtinančių, kad kartelis turėjo įtakos rinkai.

76 Šioje byloje iš Komisijos atliktos analizės (žr. šio sprendimo 61–66 punktus) apibendrinimo matyti, kad, siekiant padaryti išvadą dėl kartelio „realaus poveikio“ rinkai, ši analizė pagrįsta dviem elementais. Viena vertus, ji nurodo, kad kartelio dalyviai kruopščiai vykdė kartelio susitarimus (visų pirma žr. ginčijamo sprendimo 340 konstatuojamąją dalį, pakartotą šio sprendimo 61 punkte) ir kad kartelis tęsėsi ilgai (ginčijamo sprendimo 369 konstatuojamoji dalis, pakartota šio sprendimo 66 punkte). Kita vertus, ji tvirtina, kad Roquette patalpose paimti grafikai rodo tam tikrą ryšį tarp kartelio nustatytų kainų ir kartelio dalyvių rinkoje taikomų realių kainų (ginčijamo sprendimo 354 konstatuojamoji dalis, pakartota šio sprendimo 64 punkte).

77 Visų pirma reikia pažymėti, kad Komisija konkrečią įtaką natrio gliukonato rinkai įvertino ne tik remdamasi veiksmingu kartelio veikimu. Iš tikrųjų, kaip tai matyti iš šiame sprendime nurodytų ginčijamo sprendimo ištraukų, Komisija siekė, kiek tai įmanoma, atskirai išnagrinėti kartelio veikimą ir jo konkrečią įtaką rinkai, iš esmės laikydamasi nuomonės, kad kartelio veikimas yra pirminė ir būtina, tačiau nebūtinai pakankama sąlyga įrodyti konkrečią jo įtaką (šiuo klausimu žr. ginčijamo sprendimo 341 konstatuojamąją dalį). Tiesa, ginčijamo sprendimo 341 konstatuojamojoje dalyje Komisija pripažino, jog buvo „neišvengiama, kad tam tikri faktiniai veiksniai, kuriais remiantis buvo padarytos išvados šiais dviem klausimais, sutampa“. Dėl šios priežasties, kaip tvirtina Roquette, Komisija ne visada vartojo tinkamas sąvokas kiekvienoje savo analizės dalyje, tačiau Komisijos negalima kaltinti supainiojus kartelio veikimo su jo konkrečia įtaka rinkai. Be to, kadangi realus kartelio veikimas yra konkrečios kartelio įtakos pirminė sąlyga, jis yra pirmasis konkrečios kartelio įtakos požymis.

78 Taip pat Komisijos negalima kaltinti nusprendus, kad dėl to, jog kartelio dalyviai turi daugiau kaip 90 % pasaulinės ir 95 % EEE natrio gliukonato rinkos ir skiria daug pastangų šio kartelio susitarimų organizavimui, laikymuisi bei priežiūrai, kartelio veikimas yra svarbus poveikio rinkai požymis, nes (žr. šio sprendimo 167 punktą) šioje byloje Komisija analizavo ir kitus dalykus.

79 Be to, Komisija galėjo pagrįstai manyti, kad šio požymio reikšmė didėja ilgėjant kartelio trukmei. Iš tikrųjų norint, kad sudėtingas kartelis, kaip šioje byloje, susijęs su kainų nustatymu, rinkų pasidalijimu ir keitimusi informacija, sklandžiai veiktų, yra būtinos didelės administravimo bei valdymo išlaidos. Todėl Komisija galėjo pagrįstai manyti, kad tai, jog įmonės ilgą laikotarpį tęsė pažeidimą ir užtikrino jo administracinio valdymo veiksmingumą, nepaisydamos su tokiais neteisėtais veiksmais susijusios rizikos, rodo, kad kartelio dalyviai turėjo tam tikros naudos iš šio kartelio ir todėl šis kartelis turėjo konkrečią įtaką atitinkamoje rinkoje, net jei šios įtakos nebuvo įmanoma įvertinti kiekybiškai.

80 Iš to, kas nurodyta, reikia daryti išvadą, kad Komisija nepasirinko klaidingo metodo įvertinti konkrečią kartelio įtaką natrio gliukonato rinkai.

3. Dėl kaltinimų, grindžiamų veiksniais, į kuriuos atsižvelgė Komisija ir kurie patvirtina kartelio veikimą bei poveikį rinkai

a) Dėl įvairių kartelio etapų

Šalių argumentai

81 Roquette manymu, Komisija ginčijamame sprendime išskiria tris pažeidimo vykdymo etapus, t. y. „parengiamąjį“ etapą (nuo 1986 m. gegužės mėn. iki 1987 m. balandžio mėn.), „vykdymo“ etapą (nuo 1987 m. balandžio mėn. iki 1990 m. gegužės mėn., kai prie kartelio prisijungė ADM) ir „pabaigos“ etapą (nuo 1990 m. gegužės mėn. iki 1995 m. birželio mėn.). Roquette tvirtina, kad šis skirstymas tikriausia yra grindžiamas kartelio įtakos rinkai laipsniu ir kad Komisija netinkamai įvertino kartelio įtaką pirmajame ir paskutiniajame etapuose.

82 Roquette mano, kad parengiamajame etape nebuvo jokios realios antikonkurencinės įtakos atitinkamai rinkai, nes dalyviai šiame etape tik užmezgė ryšius ir susitarė dėl pagrindinių kartelio principų. Kadangi Komisija ginčijamo sprendimo 106 konstatuojamojoje dalyje pripažino, jog 1986 m. gegužės mėn. vykęs susitikimas neturėjo įtakos ir todėl į jį neturėjo būti atsižvelgta vertinant kartelio įtaką, Roquette mano, kad 1987 m. vasario 19–20 d. susitikimas irgi neturėjo įtakos, todėl Komisija taip pat neturėtų į jį atsižvelgti. Roquette tvirtinimu, per pastarąjį susitikimą buvo nustatyti tik kartelio principai, tačiau ne praktinė tvarka, kuri buvo nustatyta tik per 1987 m. balandžio 11–12 d. susitikimą. Todėl Komisija galėjo atsižvelgti į pažeidimo poveikį tik nuo 1987 m. balandžio mėn., o ne nuo 1987 m. vasario mėn., kaip ji tai padarė.

83 Be to, Roquette mano, kad Komisija, vertindama kartelio poveikį rinkai, neatsižvelgė į kartelio veikimo susilpnėjimą pabaigos etape. Komisija neatsižvelgė į kompensavimo sistemos persvarstymą dėl to, kad ADM negalėjo laikytis jai nuo prisijungimo prie kartelio momento priskirtų kvotų, nors Komisija pripažino šias aplinkybes ginčijamo sprendimo 100, 200 ir 209 konstatuojamosiose dalyse. Komisija taip pat neatsižvelgė į tai, kad principai, dėl kurių buvo susitarta susitikimų metu, visų pirma susiję su pardavimo duomenų perdavimu ir tuo, kaip dalyviai laikosi kvotų, nebuvo įgyvendinami. Visų pirma Roquette tvirtina, kad Komisija neatsižvelgė į jos atsisakymą dalyvauti išorinėje priežiūros sistemoje, o tai jai suteikė veiksmų laisvę.

84 Komisija prašo atmesti šiuos argumentus.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

85 Dėl to, kad nebuvo atsižvelgta į įvairius kartelio etapus, visų pirma reikia pažymėti, kad, priešingai nei tvirtina Roquette, Komisija nenustato kartelio įtakos lygio kiekviename jo etape. Iš tikrųjų iš ginčijamo sprendimo 352 ir kitų konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija į kartelio įtaką atsižvelgė remdamasi vieninteliu laikotarpiu, apimančiu visą pažeidimo trukmę.

86 Be to, dėl kartelio įtakos nebuvimo kartelio parengiamajame etape reikia pripažinti, kad iš ginčijamo sprendimo matyti, jog 1987 m. vasario 19–20 d. Amsterdame vykusiame susitikime Benckiser GmbH (kuri 1988 m. Jungbunzlauer perdavė savo veiklą, susijusią su natrio gliukonatu), Fujisawa, Glucona ir Roquette sudarė bendrą pagrindinį susitarimą, kurio sąlygos turėjo būti svarstomos kitame susitikime, turėjusiame įvykti po dviejų mėnesių Vankuveryje (ginčijamo sprendimo 109 ir 109 konstatuojamosios dalys), ir kad per 1987 m. balandžio 11–12 d. Vankuveryje vykusį susitikimą tos pačios šalys bei Finnsugar patikslino kartelio veikimo principus (ginčijamo sprendimo 112, 113, 115 ir 116 konstatuojamosios dalys).

87 Tačiau 1987 m. vasario 19–20 d. Amsterdame vykusiame susitikime dėl rinkos dalių nustatymo, įšaldymo ir laikymosi principo remiantis realiomis einamųjų metų ar dviejų ankstesniųjų metų pardavimo apimtimis buvo susitarta, kad bus remiamasi 1986 m. pardavimo duomenimis (ginčijamo sprendimo 108 konstatuojamoji dalis) ir kad rinkos dalys bus paskirstytos pagal tam tikrą skirstymo būdą. Pastarasis veiksnys yra nurodytas 1997 m. kovo 3 d. Roquette atstovo rašte, kurį Roquette pateikė Komisijai per administracinę procedūrą. Todėl 1987 m. vasario 19–20 d. Amsterdame vykusio susitikimo metu šalys susitarė bent jau dėl kai kurių praktinių sąlygų, o tai leido karteliui veikti iš dalies. Todėl jo veikimas nuo šios datos negali būti ginčijamas, nepaisant įvairių vėlesnių patikslinimų.

88 Dėl neatsižvelgimo į kartelio poveikio sumažėjimą kartelio pabaigos etape iš ginčijamo sprendimo neabejotinai matyti, kad tai, jog ADM nesilaikė kvotų, lėmė daug konfliktų tarp kartelio dalyvių ir reikalavimus atsisakyti kompensavimo sistemos (visų pirma žr. ginčijamo sprendimo 100, 200 ir 209 konstatuojamąsias dalis). Tačiau ADM nesugebėjimas įvykdyti pardavimo kvotų, kai kiti kartelio dalyviai ribojo savo prekės pasiūlą, dar labiau sumažino natrio gliukonato pasiūlą rinkoje, o tai tik sustiprino kartelio įtaką.

89 Be to, dėl Roquette argumentų, susijusių su tuo, kad dalyviai nesilaikė įpareigojimo teikti duomenis, susijusius su jų pardavimu ir kvotų laikymusi pabaigos etape, reikia pažymėti, kad Roquette, siekdama pagrįsti šį argumentą, tenurodė savo atsisakymą dalyvauti išorinės priežiūros sistemoje, dėl kurios ji išlaikė veiksmų laisvę. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką realūs įmonės veiksmai, kurių ji tvirtina ėmusis, neturi reikšmės vertinant kartelio įtaką rinkai, nes turi būti atsižvelgiama tik į bendrą viso pažeidimo, kuriame ji dalyvavo, įtaką (1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 150 ir 152 punktai ir 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją, T‑224/00, Rink. p. II‑2597, 160 ir 167 punktai). Todėl argumentas dėl to, kad nebuvo atsižvelgta į kartelio įtakos sumažėjimą pabaigos etape, taip pat yra nepagrįstas.

90 Galiausiai bet kuriuo atveju, net jei paaiškėtų, kad kartelis parengiamojo ir pabaigos etapais neveikė, tai negali savaime patvirtinti, kad kartelis neturėjo įtakos rinkai. Kartelio įtaka nebūtinai yra sietina su jo trukme. Todėl negalima paneigti, kad jeigu ilgą laiką kartelio įtakos nėra, o per trumpą laiką jis sukelia labai rimtų pasekmių, šio kartelio įtaka yra tokia pat didelė kaip ir kartelio, turinčio tam tikrą poveikį per visą jo trukmę, įtaka. Todėl tai, kad tam tikrą laiką kartelio įtakos nėra arba ji nedidelė, net jeigu ir būtų įrodyta, nebūtinai reiškia, kad tokia įtaka yra mažesnė nei įtaka per visą kartelio laikotarpį.

91 Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, reikia atmesti Roquette kaltinimus, pagrįstus neatsižvelgimu į įvairius kartelio etapus.

b) Dėl kartelio tikslų neįvykdymo

Įžanga

92 Roquette taip pat mano, kad kartelis turėjo nedidelę realią įtaką „vykdymo“ etapu (nuo 1987 m. balandžio mėn. iki 1990 m. gegužės mėn.), ir Komisija tinkamai į tai neatsižvelgė. Visų pirma Roquette tvirtina, kad nebuvo atsižvelgta į nedidelę kartelio įtaką, turint omenyje priežiūros sistemos sutrikimus ir kartelio tikslų – kvotų įvedimo, kainų nustatymo ir pasidalijimo klientais – neįgyvendinimą.

93 Šiuo atžvilgiu visų pirma reikia pažymėti, kad šioje byloje Komisija neįrodinėja kartelio įtakos remdamasi visišku šių tikslų įgyvendinimu. Komisija mano, kad visų pirma dalyvių pasikeitimas duomenimis, tikslus rinkos dalių nustatymas, tikslinių ir (arba) minimalių kainų nustatymas ir klientų priskyrimas kartelio dalyviams vykstant susitikimams patvirtina kartelio veikimą. Atsižvelgdama į šį veikimą ir kainų pokyčius natrio gliukonato rinkoje, kurie, Komisijos manymu, matyti iš Roquette patalpose paimtų grafikų, Komisija daro išvadą, kad pirmasis tikslas, kurio siekė kartelio dalyviai – dirbtinas aukštų natrio gliukonato kainų išlaikymas – bent iš dalies buvo pasiektas (ginčijamo sprendimo 354 punktas).

94 Todėl reikia išnagrinėti visus Roquette kaltinimus, susijusius su nepasiektais kartelio tikslais, siekiant nustatyti, ar šie kaltinimai gali paneigti kartelio veikimą, kurį įrodė Komisija. Iš tikrųjų, kadangi kartelio veikimas yra išankstinė konkrečios minėto kartelio įtakos buvimo sąlyga, paneigus jo veikimą nebūtų įmanoma įrodyti konkrečios įtakos buvimo.

Priežiūros sistema

– Šalių argumentai

95 Roquette tvirtina, kad priežiūros sistema, kuri turėjo būti pagrindinis kartelio poveikio elementas, visiškai neveikė. Komisija tai pripažino ginčijamo sprendimo 93, 172, 195 ir 214 konstatuojamosiose dalyse, o Roquette tai pabrėžė savo 1999 m. liepos 22 d. bendradarbiavimo memorandume (toliau – 1999 m. liepos 22 d. memorandumas), o tai rodo, kad susitarimo dalyviai pateikė netikslius duomenis. Roquette tvirtina, kad, vertindama pažeidimo sunkumą, Komisija vis dėlto neatsižvelgė į šią neveikiančią priežiūros sistemą.

96 Komisija prašo atmesti šiuos argumentus.

– Pirmosios instancijos teismo vertinimas

97 Kalbant apie priežiūros sistemas, t. y. visų pirma apie sistemą, įgyvendintą tarpininkaujant Šveicarijos patikos bendrovei, kuri surinkdavo statistinius kartelio dalyvių duomenis, ir apie sistemą, kuria pasinaudodamas vienas iš kartelio narių surinkdavo kitų kartelio dalyvių duomenis, o vėliau juos paskirstydavo kitiems kartelio dalyviams (ginčijamo sprendimo 92 konstatuojamoji dalis), neginčijama, kad jos neveikė tobulai, todėl šiose sistemose pateikti duomenys ne visai atspindi rinkos realybę.

98 Tačiau nė viena iš Roquette nurodytų aplinkybių neleidžia paneigti to, kad kartelio dalyviai perdavinėjo duomenis pagal priežiūros sistemą. Be to, net pripažįstant, kad perduoti duomenys yra apytikriai, jie turėjo būti bent kažkiek svarbūs, todėl naudingi kartelio dalyviams. Dalyviai niekada nenustojo perdavinėję duomenų į priežiūros sistemą ir toliau susitikinėjo, kad juos aptartų ir šiuo pagrindu nustatytų kvotas.

99 Todėl savo ginčijamo sprendimo 344 konstatuojamojoje dalyje Komisija galėjo teisėtai daryti išvadą, kad dalyviai įgyvendino priežiūros sistemą, net jeigu ji nebuvo tobula.

Kvotos

– Šalių argumentai

100 Roquette tvirtina, kad pardavimo kvotų sistemos nustatymas iš esmės tapo neveiksmingas, nes neveikė priežiūros sistema. Be to, iš ginčijamo sprendimo 181, 196, 200, 209 ir 225 konstatuojamųjų dalių matyti, kad kvotų laikymasis nuolat kėlė sunkumų. Be to, Roquette priduria, kad visą bendradarbiavimo su Komisija laikotarpį ji mėgino atkreipti šios dėmesį į kvotų nesilaikymą. Taigi savo 1999 m. liepos 22 d. memorandume ji nurodė visuomet gaminusi ir pardavinėjusi maksimaliu savo pramoniniu pajėgumu, taip paneigdama bet kokią gamybos ar pardavimo apribojimo galimybę, ir vadovavusis paklausos pokyčiais. Roquette pažymi, kad Komisija neginčijo šios aplinkybės, tačiau ji į ją neatsižvelgė savo analizėje. Ji taip pat nurodė, kad kai kurie kartelio dalyviai viršijo pardavimo kvotas, todėl kyla abejonių dėl to, kiek yra tikėtini Komisijos tvirtinimai, susiję su priskirtų metinių kiekių tikslumu. Galiausiai Roquette mano, kad jos analizę patvirtina tai, jog paskirtos kvotos buvo gerokai viršytos, ir dėl to, pritaikius kitų kartelio dalyvių paskirtą bausmę, ji prarado svarbų klientą.

101 Roquette ginčija Komisijos argumentavimą, kuris, remiantis nedideliais skirtumais tarp sutartų kvotų ir realių pardavimo apimčių, verčia manyti, kad dalyviai „iš tikrųjų veiksmingai taikė“ kvotų sistemą (ginčijamo sprendimo 346 konstatuojamoji dalis). Roquette manymu, tokios išvados negalima daryti iš kartelio dalyvių pateiktų skaičiais, nes yra aiškiai įrodyta, kad daugelis šių skaičių netikslūs ir kad jos atveju kvotų sistema neturėjo jokios įtakos jos prekybos politikai. Kartelio dalyvių negalėjimas priversti Roquette arba ADM laikytis savo kvotų rodo kvotų sistemos neefektyvumą. Galiausiai Roquette ginčija, kad Komisija ginčijamo sprendimo 347 konstatuojamojoje dalyje galėjo nuspręsti, jog kvotų vykdymą lemia „kruopštus parengimas“, nes kvotų nustatymas kartu su kompensavimo sistema sumažina jų griežtumą.

102 Komisija prašo atmesti šiuos argumentus.

– Pirmosios instancijos teismo vertinimas

103 Dėl Komisijos atsižvelgimo į kvotas Roquette mano, kad, pirma, kvotų sistemos veiksmingumą iš esmės panaikino priežiūros sistemos sutrikimai. Kadangi, kaip nurodyta šio sprendimo 98 punkte, galimi priežiūros sistemos sutrikimai neleidžia suabejoti jos taikymu, dėl šios priežiūros sistemos minėti sutrikimai taip pat negali daryti įtakos kvotų sistemos taikymui.

104 Antra, Roquette tvirtina, kad dalyviai nesilaikė kvotų. Žinoma, kaip Komisija nurodo ginčijamame sprendime, jeigu tam tikros aplinkybės liudija, kad kai kurios įmonės nesilaikė kvotų, reikia pažymėti, kad dalyviai toliau reguliariai aptarinėjo šias kvotas ir jų laikymąsi. Tai pakankamai patvirtina, kad dalyviai buvo sukūrę kvotų sistemą ir kad ji buvo bent iš dalies taikoma. Jeigu, kaip tvirtina Roquette, kvotos būtų aptarinėjamos tik teoriškai, dalyviai nebūtų varginęsi toliau jas aptarinėti.

105 Be to, akivaizdu, ir Roquette tam neprieštarauja, kad kai kurie dalyviai ginčijosi dėl kvotų laikymosi. Dalyviai susiginčijo, kai Finnsugar atstovai pranešė norintys gerokai padidinti savo rinkos dalį (ginčijamo sprendimo 125 konstatuojamoji dalis). Finnsugar ketinimų deklaracija ir jos sukelta reakcija yra išankstinių susitarimų dėl kvotų ir rinkos dalių pasidalijimo požymis. Taip pat raginimai, kad ADM laikytųsi savo kvotų, ir Glucona nepasitenkinimas dėl to, kad ADM jų nesilaiko, rodo, jog Glucona manė esanti susaistyta dalyviams, taigi ir jai pačiai, kartelio pagrindu nustatytų kvotų, o tai leidžia daryti prielaidą, kad tam tikru metu ji jų laikėsi (ginčijamo sprendimo 193 konstatuojamoji dalis).

106 Trečia, Roquette tvirtina, kad Komisija negalėjo pasitikėti kartelio dalyvių pateiktais skaičiais, nes yra nustatyta, jog daugeliu atvejų šie skaičiai buvo netikslūs. Todėl Roquette mano, kad Komisija negalėjo įrodyti kartelio veikimo remdamasi nedideliu kvotų ir faktinio pardavimo apimčių skirtumu.

107 Nors negali būti paneigta, kad kai kurie kartelio dalyviai pateikė netikslius duomenis, kuriuos kiti kartelio dalyviai palaikė tiksliais, dalyviai iš tiesų vieni kitiems perdavė duomenis, o rinkos dalys buvo tiksliai apskaičiuotos ir dalyviai jas pripažino. Šios aplinkybės rodo kartelio veikimą.

108 Ketvirta, Roquette teigia, kad tai, jog nei ji pati, nei ADM negalėjo būti priverstos laikytis savo kvotų, patvirtina, kad kompensavimo sistema neveikė. Be to, Roquette mano, kad kvotų nustatymas sukuriant kompensavimo sistemą sušvelnina jų griežtumą ir kad todėl Komisija, atsižvelgdama tik į kvotų taikymą, negali daryti išvados, jog dalyviai jas „kruopščiai parengė“.

109 Šiuo klausimu reikia priminti, kad kompensavimo sistemos tikslas yra kasmet, remiantis konkrečiai įmonei paskirtos metinės kvotos ir jos faktinio pardavimo skirtumu, padidinti ar sumažinti tos įmonės kitų metų kvotas. Taip įmonės, kuri viršijo jai paskirtą metinę kvotą, kitų metų kvota būdavo sumažinama jos praėjusių metų kvotos ir faktinio pardavimo skirtumu, ir atvirkščiai (ginčijamo sprendimo 99 konstatuojamoji dalis).

110 Tačiau tai, kad ADM ir Roquette niekada negalėjo būti priverstos laikytis savo kvotų, nebūtinai patvirtina, kad kompensavimo sistema neveikė. Iš tikrųjų tai, kad nepavykus įvykdyti kvotos ADM, palyginti su kitais kartelio dalyviais, sukaupė kvotų perviršį, kuris sukėlė Glucona nepasitenkinimą (ginčijamo sprendimo 193 konstatuojamoji dalis), įrodo, kad dėl to, jog ADM nesilaikė kvotų, buvo baudžiama ir kad kompensavimo sistema veikė. Komisijos nurodytas kruopštumas bet kuriuo atveju buvo susijęs tik su pačiu kvotų nustatymu. Galiausiai šis argumentas neturi faktinio pagrindo, nes nagrinėjamoje byloje kompensavimo sistema nesušvelnina kvotų griežtumo. Kompensavimo sistema iš tikrųjų leidžia tik atidėti bausmę už kvotų nesilaikymą. Be to, pati Roquette pažymi, kad dalyvis negali piktnaudžiauti šia kompensavimo sistema, nes, kaip matyti iš 1999 m. liepos 22 d. memorandumo, pritaikius kitų kartelio dalyvių paskirtą bausmę dėl kvotų nesilaikymo, ji prarado Glucona, svarbų klientą natrio gliukonato rinkoje.

111 Taigi Komisija įrodė kvotų sistemos taikymą.

Kainos

– Šalių argumentai

112 Roquette taip pat mano, kad žemiausių ir (arba) tikslinių kainų nustatymas praktiškai niekada neveikė. Ginčijamo sprendimo 199 ir 209 konstatuojamosios dalys ir 1999 m. liepos 22 d. memorandumas patvirtina, kad dalyviai nesilaikė žemiausių ir (arba) tikslinių kainų. Ginčijamo sprendimo 219 konstatuojamojoje dalyje esantis teiginys, kad buvo laikomasi žemiausių ir (arba) tikslinių kainų, buvo įrodytas tik Glucona atžvilgiu.

113 Be to, Roquette mano, kad Komisija neatsižvelgė į jos pateiktus duomenis, leidžiančius nustatyti, kad kartelio dalyvių nustatytos ir jos taikytos kainos labai skyrėsi, ir į tai, kad jos kainos visada buvo mažesnės už tikslines ir (arba) minimalias kainas. Siekdama paaiškinti šį argumentą, Roquette savo ieškinyje lentelių forma pateikė pagrindinių pirkėjų Europoje ir 1989–1994 m. taikytų kainų sąrašą.

114 Be to, Roquette tvirtina, kad 1999 m. liepos 22 d. memorandume ji atkreipė Komisijos dėmesį į tai, jog dalyvių nustatyta tikslinė kaina buvo tik teorinė.

115 Be to, Roquette mano, kad Komisijos argumentas, jog susitarimų dėl kainų vykdymas yra įrodytas, jeigu taikomos kainos priartėja prie sutartinio lygio (ginčijamo sprendimo 348 konstatuojamoji dalis), nagrinėjamoje byloje galioja tik tikslinėms, o ne minimalioms kainoms.

116 Komisija prašo atmesti šiuos argumentus.

– Pirmosios instancijos teismo vertinimas

117 Dėl to, kad žemiausių ir (arba) tikslinių kainų sistema neveikė, nėra ginčijama, jog dalyviai pranešė apie tam tikrus sutartų kainų netaikymo atvejus (visų pirma žr. ginčijamo sprendimo 199 ir 209 konstatuojamąsias dalis).

118 Vis dėlto iš to negalima daryti išvados, kad tikslinės ir (arba) minimalios kainos niekada nebuvo pradėtos taikyti. Kaip pripažįsta Roquette, iš ginčijamo sprendimo 219 konstatuojamosios dalies matyti, kad Glucona laikėsi tikslinių kainų.

119 Be to, priešingai nei tvirtina Roquette, ne vien ši konstatuojamoji dalis patvirtina, kad kai kurie kartelio dalyviai taikė sutartas kainas. Iš ginčijamo sprendimo 204 konstatuojamosios dalies aišku, kad Jungbunzlauer vidaus raštas įrodo, jog ši įmonė taikė mažiausią kainą, dėl kurios buvo susitarta kartelio susitikime.

120 Todėl Komisija pagrįstai nustatė, kad dalyvių nustatytos kainos nebuvo tik teorinės ir kad šalys vykdė, nors ir ne nuosekliai, susitarimus dėl kainų.

121 Šios išvados nepaneigia aplinkybė, darant prielaidą, kad ji jau įrodyta, jog Roquette niekada nesilaikė kartelio nustatytų kainų ir jog tikroji jos kaina visada gerokai skyrėsi nuo tikslinės kainos. Kaip nurodyta šio sprendimo 89 punkte, nagrinėdamas Komisijos atliktą pažeidimo sunkumo vertinimą, Pirmosios instancijos teismas neprivalo nagrinėti pačių įmonių elgesio, nes nustatant bendrą baudų dydį turi būti atsižvelgta ne tik į pasekmes, kurios atsiranda dėl faktinio įmonės elgesio, kurio ji tvirtina laikiusis, bet į bendras viso pažeidimo, kuriame ji dalyvavo, pasekmes.

122 Galiausiai Roquette mano, kad nagrinėjamoje byloje Komisijos nuomonė, jog kartelio dėl tikslinių kainų ir pardavimo apimties faktinis įgyvendinimas nebūtinai reiškia, kad rinkoje bus taikomos visiškai tos pačios kainos ir pardavimo apimtys, nes įrodyti susitarimo taikymą pakanka, jog dalyviai nustatytų kainas, kurios priartėtų prie sutarto dydžio (ginčijamo sprendimo 348 konstatuojamoji dalis), yra neteisinga. Ji mano, kad ši Komisijos pozicija turi reikšmės tik tikslinių, o ne minimalių kainų atveju. Šioje byloje nagrinėjamu atveju kalbama tik apie minimalias kainas. Šiuo atžvilgiu pakanka pripažinti, kad Roquette negalėjo įrodyti, kaip tokia pozicija turėtų skirtis minimalių kainų atveju.

123 Todėl Komisija galėjo pagrįstai daryti išvadą, kad dalyviai įgyvendino natrio gliukonato kainų kartelį.

Pasidalijimas klientais

– Šalių argumentai

124 Roquette tvirtina niekada nedalyvavusi susitarimuose dėl klientų ir išlaikiusi turimą rinkos dalį, o tai patvirtina pasikeitimo klientais sistemos neveiksmingumą ir verčia suabejoti kartelio įtaka.

125 Komisija nepateikia konkrečių argumentų šiuo atžvilgiu.

– Pirmosios instancijos teismo vertinimas

126 Dėl Roquette argumentų, susijusių su pasikeitimo klientais sistemos neveiksmingumu, reikia pažymėti, kad Roquette šį argumentą grindžia tik tuo, kad ji pati nedalyvavo minėtame pasikeitime.

127 Tokia aplinkybė neleidžia ginčyti to, kad kiti kartelio dalyviai tarpusavyje keitėsi klientais, kaip tai matyti iš 1989 m. rugpjūčio 9 d. Ciūriche vykusių susitikimų protokolų (ginčijamo sprendimo 137 konstatuojamoji dalis) ir rankraštinių Roquette pastabų, padarytų per 1989 m. lapkričio 28 d. susitikimą Hakone ir 1991 m. birželio 11–12 d. susitikimą Ženevoje (ginčijamo sprendimo 148 ir 177 konstatuojamosios dalys).

128 Bet kuriuo atveju, kaip nurodyta šio sprendimo 89 punkte, šiuo pažeidimo sunkumo nagrinėjimo etapu reikia atsižvelgti tik į bendrą viso pažeidimo įtaką, o ne į konkretų vieno iš pažeidimo dalyvių elgesį. Kadangi Roquette kaltinimai yra susiję tik su jos pačios elgesiu, šiuo analizės etapu negalima sutikti su šiuo argumentu.

129 Taigi Komisija galėjo pagrįstai daryti išvadą, kad dalyviai tarpusavyje keitėsi klientais.

130 Dėl minėtų priežasčių reikia pripažinti, kad Komisija nesuklydo manydama, jog dalyviai įgyvendino kartelį.

c) Dėl kaltinimų, grindžiamų tuo, kad į kartelio įtaką buvo atsižvelgta remiantis Roquette patalpose paimtais grafikais

Šalių argumentai

131 Roquette manymu, Komisija, siekdama įrodyti kartelio įtaką, remiasi tik jos patalpose paimtais grafikais. Roquette teigimu, šie grafikai nėra susiję su visomis įmonėmis ir Komisija klaidingai padarė bendras išvadas dėl kartelio remdamasi konkrečia jos situacija. Be to, šiuose paimtuose grafikuose pateikiami duomenys visiškai prieštarauja klientams taikomoms kainoms, kurias Roquette pateikė Komisijai su ja bendradarbiaudama, o tai rodo kartelio nustatytų kainų netaikymą. Be to, šiuose grafikuose nuo 1989 m. (pagrindinis kartelio etapas) nurodyti dideli svyravimai ir mažėjimo tendencija, o tai vis dėlto prieštarauja karteliui, kuris sėkmingai veikia. Roquette mano, kad Komisija savo atsiliepime į ieškinį taip pat pripažino nežinanti, ar šie grafikai atitinka Roquette taikomas natrio gliukonato kainas, ar visų kartelio dalyvių natrio gliukonato kainas. Šios dvejonės patvirtina, jog Komisija nebuvo pakankamai kruopšti, kad daugiau sužinotų iš šių grafikų.

132 Komisija prašo atmesti šiuos argumentus.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

133 Be to, kad atsižvelgdama į kartelio veikimą Komisija konstatavo realią jo įtaką (žr. šio sprendimo 63 punktą), ji, remdamasi galimu kartelio veikimo ir dviejose Roquette patalpose paimtuose grafikuose pavaizduotos kainų kaitos santykiu, padarė išvadą, jog kartelis turi „realų poveikį“.

134 Šiuo atžvilgiu paaiškėjo, kad grafikuose, kuriuos Komisija rado dviejose Roquette patalpose, iš kurių pirmasis pavadintas „Sodos gliukonatas – Kainų kaita Europoje“, o antrasis – „Sodos gliukonato kainų kaita Europoje“, vaizduojama kainų kaita. Šiuose grafikuose pavaizduotos santykiu FRF/kg išreikštos kainos (ordinatės ašyje) ir metai (abscisės ašyje), pirmajame grafike apimantys 1977 m.–1995 m. laikotarpį, o antrajame – 1979 m.–1992 m laikotarpį.

135 Pirmasis grafikas rodo, kad nuo 1985 m. iki 1987 m. pradžios kaina mažėja nuo daugiau kaip 8,5 FRF/kg iki šiek tiek daugiau kaip 4,5 FRF/kg. Nuo 1987 m. iki 1989 m. pradžios ši kaina auga ir nuo šiek tiek mažiau kaip 4,5 FRF/kg padidėja iki šiek tiek daugiau kaip 8 FRF/kg. 1989–1991 m. ši kaina vėl mažėja nuo kiek daugiau kaip 8 FRF/kg iki šiek tiek mažiau kaip 7.5 FRF/kg, o vėliau, nuo 1991 m., pakyla iki maždaug 7,5 FRF/kg ir iki 1994 m. nusistovi. Antrajame grafike panaši kainų kaita matyti 1986–1992 m. laikotarpiu.

136 Remiantis šiais grafikais galima konstatuoti, kad susitarimų, kuriais buvo sukurtas naujas kartelis, taikymas nuo 1986 m. sutampa su dideliu kainų išaugimu (padvigubėjimu) 1987–1989 m., palyginti su 1985 m. pradžioje buvusia kaina.

137 Roquette vis dėlto tvirtina, kad šiuose grafikuose nurodytos kainos atitinka jos taikytas, o ne rinkos kainas. Nors iš tiesų šiuose grafikuose nenurodoma, ar kalbama apie Roquette ar apie visos natrio gliukonato rinkos kainas, vis dėlto reikia pažymėti, kad per administracinę procedūrą (ginčijamo sprendimo 355–362 konstatuojamosios dalys) kiti kartelio dalyviai rėmėsi šiais grafikais, kai argumentavo kainų padidėjimą 1987–1989 metais. ADM nurodo, kad buvo savaime sugrįžta prie kainų, taikytų iki 1987 metų. Akzo tai grindžia valiutų kursų svyravimais (ginčijamo sprendimo 357 konstatuojamoji dalis).

138 Tai, kad kiti kartelio dalyviai mėgina pateisinti šiuos grafikuose pavaizduotą kainų kaitą, rodo, kad jie mano, jog ten nurodytos natrio gliukonato kainos taip pat atitinka jų taikomas kainas, o ne tik Roquette taikomas kainas. Kadangi nėra ginčijama, kad kartelio dalyviai kartu užima daugiau kaip 90 % rinkos, Komisija galėjo pagrįstai remtis šiais grafikais tam, kad įrodytų kartelio įtaką natrio gliukonato rinkai.

139 Roquette taip pat mano, kad šiuose grafikuose nurodytos kainos neatitinka kainų pagal ieškovės, kai ji bendradarbiavo su Komisija, pateiktus duomenis.

140 Tačiau reikia pažymėti, kad Roquette bendradarbiaujant su Komisija pateikti duomenys ne visada apima 1987–1989 m. laikotarpį. Roquette pagal šiuos duomenis ieškinyje atliktas žemiausių ir faktinių vidutinių kainų palyginimas apima tik laikotarpį nuo 1989 m. iki 1994 m. spalio mėn. ir neapima laikotarpio, per kurį, remiantis paimtais grafikais, kainos išaugo labiausiai, t. y. nuo 1987 m. pradžios iki 1989 m. vidurio. Be to, iš 1999 m. spalio 12 d. Roquette laiško, pateikto kartu su kai kuriais iš minėtų duomenų, matyti, kad dokumente, kuriame nurodomi šie duomenys, yra pavaizduoti Roquette 1988–1997 m. natrio gliukonato pardavimo kainų pokyčiai kai kuriems klientams, kurie sudarė maždaug trečdalį jos pardavimo pasaulyje.

141 Galiausiai bet kuriuo atveju reikia priminti, kad realus įmonės elgesys, kurio ji tvirtina laikiusis, yra nesvarbus vertinant kartelio įtaką rinkai, nes turi būti atsižvelgiama tik į bendrą viso pažeidimo įtaką (žr. šio sprendimo 89 punktą). Taigi siekdama nustatyti kartelio įtaką natrio gliukonato rinkai, Komisija neprivalėjo nagrinėti pačios Roquette elgesio, nes įtaka, į kurią turi būti atsižvelgiama nustatant bendrą baudų dydį, yra bendra viso pažeidimo, kuriame ji dalyvavo, įtaka.

142 Dėl Roquette argumento, kad paimtuose grafikuose nuo 1989 m., t. y. pagrindiniu kartelio laikotarpiu, pastebimi svyravimai ir mažėjimo tendencija, nėra sėkmingai veikiančio kartelio požymiai, reikia pažymėti, kad, nors abiejuose grafikuose 1989–1991 m. laikotarpiu matyti mažėjimas, po šio kainų sumažėjimo iki 1992 m. pastebimas kainų didėjimas. Be to, remiantis vienu iš dviejų grafikų, po šio didėjimo iki 1992 m. kainos sąlygiškai nusistovėjo iki 1995 metų. Todėl negalima patvirtinti bendros mažėjimo tendencijos.

143 Be to, kartelio kainų svyravimas kartelio metu neįrodo, kad kartelis neturėjo įtakos.

144 Todėl Roquette kaltinimus, grindžiamus tuo, kad remiantis jos patalpose paimtais grafikais kartelis neturėjo konkrečios įtakos, reikia atmesti.

4. Dėl kaltinimų, grindžiamų tuo, kad, vertindama kartelio įtaką, Komisija neatsižvelgė į kitus veiksnius

a) Dėl neatsižvelgimo į rinkos specifiką

Šalių argumentai

145 Roquette taip pat mano, kad Komisija turėjo atsižvelgti į nagrinėjamos prekės ypatybes, t. y. į tai, kad ji sudaro labai mažą vartotojams tenkančių gamybos sąnaudų dalį, į labai mažą rinką ir į ypač didelę pirkėjų galią.

146 Komisija prašo atmesti šiuos argumentus.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

147 Dėl atsižvelgimo į rinkos dydį, prekės vertę ir pirkėjų galią visų pirma reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį baudos dydis yra nustatomas remiantis pažeidimo sunkumu ir jo trukme. Be to, vadovaujantis gairėmis, pradinis baudos dydis yra nustatomas pagal pažeidimo sunkumą atsižvelgiant į patį pažeidimo pobūdį, jo konkrečią įtaką rinkai ir geografinės rinkos dydį.

148 Taigi teisės aktai aiškiai neįpareigoja Komisijos atsižvelgti į tai, kad produkto rinka yra maža, minėto produkto vertę ar pirkėjų galią.

149 Vis dėlto pagal teismų praktiką, vertindama pažeidimo sunkumą, Komisija privalo atsižvelgti į daugybę veiksnių, kurių pobūdis ir svarba skiriasi atsižvelgiant į svarstomo pažeidimo rūšį ir konkrečias to atvejo aplinkybes (šio sprendimo 46 punkte minėto sprendimo Musique diffusion française ir kt. prieš Komisiją 120 punktas). Negalima atmesti to, kad tarp šių veiksnių, liudijančių pažeidimo sunkumą, atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį, gali būti pažeidimo objektu esančio produkto vertė, nagrinėjamo produkto rinkos dydis ir pirkėjų galia.

150 Todėl jei rinkos dydis, produkto vertė ir pirkėjų galia gali būti veiksniai, į kuriuos reikia atsižvelgti nustatant pažeidimo sunkumą, jų reikšmė skiriasi atsižvelgiant į konkrečias atitinkamo pažeidimo aplinkybes.

151 Šioje byloje pažeidimas visų pirma yra susijęs su kainų karteliu, kuris dėl savo paties pobūdžio yra labai sunkus pažeidimas. Be to, kartelyje dalyvavusios įmonės aprūpino daugiau kaip 90 % pasaulinės rinkos ir 95 % Europos rinkos (ginčijamo sprendimo 9 konstatuojamoji dalis). Galiausiai natrio gliukonatas yra žaliava, naudojama daugelyje galutinių produktų, ir todėl jis turi įtakos daugeliui rinkų (ginčijamo sprendimo 6 ir 8 konstatuojamosios dalys). Tokiomis aplinkybėmis mažas nagrinėjamos rinkos dydis, ribota produkto vertė ir pirkėjų galia, net darant prielaidą, kad jos iš tiesų yra tokios, turi tik nedidelę reikšmę, palyginti su visais kitais pažeidimo sunkumą rodančiais veiksniais.

152 Bet kuriuo atveju reikia atsižvelgti į tai, kad Komisija nusprendė, jog pažeidimą reikia laikyti labai sunkiu gairių prasme, kurios tokiu atveju numato, kad Komisija „gali“ nustatyti pradinį baudos dydį, didesnį nei 20 mln. eurų. Vis dėlto šioje byloje nagrinėjamu atveju iš ginčijamo sprendimo 385 konstatuojamosios dalies matyti, kad Komisija nustatė 10 mln. eurų pradinį baudos dydį pirmajai kategorijai priklausančioms įmonėms ir 5 mln. eurų pradinį baudos dydį įmonėms, priklausančioms antrajai kategorijai, o tai sudaro atitinkamai pusę ar ketvirtį tos sumos, kurią, remdamasi gairėmis, Komisija „galėjo“ nustatyti už labai sunkų pažeidimą.

153 Šis pradinio baudos dydžio nustatymas patvirtina, kad Komisija atsižvelgė į šiuos veiksnius, kaip ji nurodė ginčijamo sprendimo 377 konstatuojamojoje dalyje dėl rinkos dydžio.

154 Todėl Roquette kaltinimus dėl neatsižvelgimo į rinkos dydį, mažą aptariamo produkto vertę ir pirkėjų galią reikia atmesti.

b) Dėl neatsižvelgimo į pirkėjų nuomonę

Šalių argumentai

155 Roquette mano, kad, nustatydama baudą, Komisija neatsižvelgė į pirkėjų, sudarančių pagrindinę paklausos dalį šiame sektoriuje, nuomonę. Roquette manymu, jeigu Komisija apklausė pirkėjus dėl kartelio įtakos, vadinasi, ji manė, kad per tyrimą surinktos informacijos „reikia“ šiai įtakai įrodyti. Iš ginčijamo sprendimo 368 konstatuojamojoje dalyje pateiktų Komisijos išvadų matyti, kad į kartelio įtakos nebuvimą patvirtinančią pirkėjų nuomonę nebuvo atsižvelgta.

156 Roquette manymu, vartotojų atsakymai į Komisijos klausimyno klausimus įrodo, kad klausimyne nurodytu laikotarpiu, t. y. nuo 1989 m. iki 1994 m. spalio mėn., nebuvo pastebėta jokio natrio gliukonato kainų padidėjimo. Atvirkščiai, kai kurie pirkėjai pripažino, kad ši kaina sumažėjo. Be to, nė vienas pirkėjas nenurodė susidūręs su atsisakymu parduoti natrio gliukonato. Galiausiai tik du pirkėjai nurodė, kad minėtoje rinkoje nebuvo stiprios konkurencijos, devyni, kad buvo įprasta konkurencija, o penki pirkėjai neturėjo nuomonės šiuo klausimu.

157 Papildomai Roquette tvirtina, kad pirkėjų palyginti neutralių atsakymų priežastis yra tai, jog nagrinėjamoje rinkoje, kaip ir daugelyje pirminių žaliavų rinkų, nėra didelių kainų skirtumų. Be to, ji teigia, kad yra konkurentų, kurių reikšmės kiekvienoje natrio gliukonato rinkoje negalima nepaisyti.

158 Komisija prašo atmesti šiuos argumentus.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

159 Kalbant apie Roquette argumentus dėl atsižvelgimo į pirkėjų nuomonę, reikia priminti, kad Komisija ginčijamo sprendimo 368 konstatuojamojoje dalyje pripažino, jog, pirma, pirkėjų atsakymai į prašymus pateikti informacijos neleido daryti jokių išvadų dėl kartelio įtakos, ir, antra, pirkėjų atsakymai į klausimą, ar nuo 1992 m. sausio 1 d. kainos gerokai išaugo, atitiko Roquette patalpose paimtus grafikus, iš kurių matyti, kad 1992 m. kainos šiek tiek sumažėjo ir stabilizavosi.

160 Taip pat reikia pažymėti, kad, atsižvelgiant į klausimyne pateiktus klausimus, minėti pirkėjų atsakymai yra susiję tik su laikotarpiu nuo 1992 m. sausio 1 dienos. Todėl net jeigu Roquette kaltinimai būtų buvę pagrįsti, jie neleistų suabejoti Komisijos atliktu kartelio įtakos iki 1992 m. sausio 1 d. vertinimu.

161 Galiausiai taip pat reikia priminti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 135 punkte, iš vieno iš Roquette patalpose paimtų grafikų matyti, jog nuo 1992 m. natrio gliukonato kaina šiek tiek sumažėjo, o vėliau, iki 1995 m., stabilizavosi.

162 Šioje byloje iš apklaustų pirkėjų atsakymų matyti, kad daugelis jų manė, jog natrio gliukonato rinkoje buvo įprasta arba nedidelė konkurencija. Vis dėlto šie argumentai negali paneigti pagal vieną iš Roquette patalpose paimtų grafikų nustatytų faktinių aplinkybių, susijusių su natrio gliukonato kainų kaita nuo 1992 m. Kaip matyti iš vieno iš Roquette patalpose paimtų grafikų, įprasta arba nedidelė konkurencija gali pasireikšti rinkos kainų sumažėjimu ir vėliau santykiniu jų stabilumu. Tačiau tai vis dėlto neįrodo, kad šios kainos atitinka konkurencingoje rinkoje taikomas kainas. Iš tiesų iki minėto kainų sumažėjimo, po kurio jos sąlygiškai stabilizavosi, kainos buvo labai išaugusios nuo tada, kai kartelis pradėjo veikti.

163 Todėl Komisija padarė teisingą išvadą, kad pirkėjų atsakymai atitiko Roquette patalpose paimtus grafikus ir kad jais remdamasi ji negalėjo daryti konkrečių išvadų dėl kartelio įtakos.

164 Šios išvados nepaneigia kiti Roquette šiuo atžvilgiu pateikti argumentai.

165 Tai, kad pirkėjai teigė nesusidūrę su atsisakymu parduoti, nebūtinai leidžia daryti išvadą, kad buvo veiksminga konkurencija. Nepaisant to, kad tam tikrose nacionalinėse teisinėse sistemose atsisakymas parduoti yra baudžiamosios teisės pažeidimas, nors toks atsisakymas gali aiškiai rodyti labai nedidelę konkurenciją atitinkamoje rinkoje, tai, kad tokio atsisakymo nėra, nebūtinai įrodo, kad rinkoje yra visiška konkurencija.

166 Taip pat negalima sutikti su Roquette argumentais, kuriuos ji grindžia konkurentų reikšme nagrinėjamoje rinkoje ir tuo, kad, kaip ir daugelyje pirminių žaliavų rinkų, joje negalima nustatyti didelių kainų skirtumų. Roquette iš tikrųjų neįrodė, kaip šie veiksniai galėjo faktiškai leisti apriboti kartelio įtaką, pavaizduotą Roquette patalpose paimtuose grafikuose.

167 Galiausiai šioje byloje negalima sutikti su Roquette argumentu, kad pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį Komisijos atlikta pirkėjų apklausa reiškia, jog jų atsakymų reikėjo kartelio įtakai įrodyti. Šis argumentas leidžia manyti, kad Komisija neatsižvelgė į pirkėjų atsakymus. Kaip buvo nurodyta pirmiau, pirkėjų atsakymai nepaneigia Komisijos išvadų, padarytų remiantis Roquette patalpose paimtais grafikais, todėl reikia pripažinti, kad į juos buvo tinkamai atsižvelgta.

168 Šiuo atžvilgiu taip pat svarbu pažymėti, kad nors Reglamento Nr. 17 11 straipsnyje nustatyta, jog, vykdydama jai iškeltus uždavinius, Komisija gali gauti visą reikiamą informaciją iš įmonių, tai, kad Komisija nusprendžia gauti tam tikros informacijos iš įmonių, neleidžia spręsti apie šios informacijos reikšmę pažeidimo poveikio įrodymui.

169 Dėl nurodytų priežasčių Roquette argumentus, grindžiamus neatsižvelgimu į pirkėjų atsakymus, reikia atmesti.

c) Dėl neatsižvelgimo į tarpusavio nepasitikėjimo atmosferą

Šalių argumentai

170 Roquette mano, kad, vertindama baudų dydį, Komisija neatsižvelgė į bendrą nepasitikėjimo atmosferą, neigiamai paveikusią kartelio veikimą ir todėl apribojusią jo įtaką rinkoje. Roquette mano, kad šis bendras tarpusavio nepasitikėjimas aiškiai matyti iš ginčijamo sprendimo 100, 187–197, 208, 214, 216, 225, 227 ir 232 konstatuojamųjų dalių.

171 Komisija prašo atmesti šiuos argumentus.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

172 Dėl neatsižvelgimo į tarpusavio nepasitikėjimo atmosferą visų pirma reikia pažymėti, kad slaptiems karteliams iš esmės yra būdinga tokia atmosfera.

173 Kadangi šioje byloje kartelio dalyviai yra buvę konkurentai, kurie galėjo vienašaliu sprendimu atkurti savo veiksmų laisvę, ir atsižvelgiant į galimai konkurencingą kartelio dalyvių pobūdį bei atitinkamus ekonominius interesus, galiausiai turint omenyje tai, kad gamintojai, kurie kai kuriais atvejais turėjo didesnius gamybos pajėgumus, siekė pasidalyti nedidelę rinką, galima pagrįstai manyti, kad kartelis veikė tarpusavio nepasitikėjimo sąlygomis.

174 Vis dėlto tarpusavio nepasitikėjimo atmosfera nebūtinai turi poveikį konkrečiai kartelio įtakai. Nagrinėjamoje byloje Roquette neįrodė, kad ši nepasitikėjimo atmosfera leido suabejoti kartelio įtaka, kurią Komisija nustatė ginčijamame sprendime.

175 Todėl Roquette argumentą, pagrįstą neatsižvelgimu į tarpusavio nepasitikėjimo atmosferą, reikia atmesti.

176 Dėl visų nurodytų priežasčių daroma išvada, kad Roquette argumentai neleidžia suabejoti konkrečia kartelio įtaka, kurią Komisija nustatė ginčijamame sprendime.

D – Dėl to, kad „Roquette“ apribojo kartelio įtaką

a) Šalių argumentai

177 Dėl pažeidimo sunkumo Roquette mano, kad Komisija neatsižvelgė į jos elgesį, kuris leido apriboti antikonkurencinį kartelio poveikį. Dėl to, kad Komisija į tai neatsižvelgė, buvo pažeistas Reglamento Nr. 17 15 straipsnis, proporcingumo principas ir vienodo požiūrio principas.

178 Komisija prašo atmesti šį argumentą.

b) Pirmosios instancijos teismo vertinimas

179 Roquette argumentą dėl klaidingo pažeidimo sunkumo vertinimo, pagrįsto jos pačios elgesiu kartelyje, reikia atmesti. Šiuo atžvilgiu pakanka priminti šio sprendimo 89 punkte minėtą teismų praktiką, pagal kurią, priimdamas sprendimą dėl atsižvelgimo į pažeidimo poveikį, Pirmosios instancijos teismas neprivalo nagrinėti pačių įmonių elgesio, nes nustatant bendrą baudų dydį, turi būti atsižvelgta ne į įtaką, atsirandančią dėl realaus įmonės elgesio, kurio ji tvirtina laikiusis, bet į bendrą viso pažeidimo, kuriame ji dalyvavo, įtaką.

II – Dėl pažeidimo trukmės

A – Šalių argumentai

180 Roquette iš esmės mano, kad Komisija, įvertinusi, jog Roquette pažeidimas truko aštuonerius metus ir du mėnesius, o ne septynerius metus ir septynis mėnesius, pažeidė Reglamento Nr. 17 15 straipsnį ir vienodo požiūrio principą bei proporcingumo principą.

181 Priešingai nei Komisija, kuri Roquette pažeidimo pabaiga laiko 1995 m. birželio mėn., Roquette mano, kad ji pasitraukė iš kartelio 1994 m. gegužės mėn., kai nustojo siųsti savo statistinius rinkos duomenis, arba 1994 m. spalio mėn., kai per susitikimą Londone ji patvirtino atsisakanti toliau dalyvauti kartelyje.

182 Siekdama pagrįsti šią poziciją, Roquette remiasi, pirma, keliais dokumentais, liudijančiais apie kartelio pabaigą 1995 m. birželio mėnesį. Ji primena, kad 1999 m. balandžio 23 d. memorandume Jungbunzlauer tvirtino, kad „nuo 1994 m. gegužės mėn. rinkos statistika nebebuvo teikiama“ ir kad „1994 m. spalio 4 d. Roquette Londone pranešus, kad ji nebesilaikys nė vieno iš šių susitarimų, šie neteko galios“. Be to, Roquette manymu, 1998 m. kovo 12 d. dokumente dėl pasikeitimo statistiniais duomenimis sistemos Fujisawa pranešė, kad „ši sistema buvo užbaigta konkrečiu momentu – 1993 m. pabaigoje arba 1994 m. pradžioje“, nors ginčijamo sprendimo 91 konstatuojamojoje dalyje Komisija šį pasikeitimą statistika pripažino labai svarbiu. Roquette taip pat remiasi savo 1999 m. liepos 22 d. laišku Komisijai bei per procedūrą Jungtinių Amerikos Valstijų valdžios institucijose, kuriai vykstant ji priminė pareiškusi, kad 1994 m. spalio mėn. susitikime kartelis buvo nutrauktas, naudotais dokumentais. Galiausiai Roquette nurodo ginčijamo sprendimo 226–229 konstatuojamąsias dalis, kuriose Komisija aiškina, kad rinkos plėtra buvo gerokai lėtesnė nei numatytoji ir dėl to dalyvių santykiai laipsniškai prastėjo, o šio proceso kulminacija buvo 1994 m. spalio mėn. susitikimas.

183 Kita vertus, Roquette mano, kad 1995 m. birželio mėn. susitikimas Anaheime buvo tik „nevykęs mėginimas“ sukurti naują kartelį. Ji grindžia šią išvadą dideliu skirtumu tarp keitimosi statistika dažnumo ir išankstinių susitikimų, vykusių atitinkamai iki 1994 m. gegužės mėn. ir 1994 m. birželio mėn. reguliarumo bei to, kad nuo 1994 m. gegužės mėn. iki 1994 m. birželio mėn. statistiniais duomenimis nebuvo keičiamasi ir nuo 1994 m. spalio mėn. iki 1995 m. birželio mėn. nebuvo susitikimų. Šią išvadą patvirtina Komisijos daromas skirtumas tarp „pirmojo“ kartelio 1981–1985 m. ir „antrojo“ kartelio nuo 1987 metų. Pirmą antrojo kartelio susitikimą Komisija laikė ne pirmojo kartelio tęsiniu, bet mėginimu sukurti antrą kartelį. Be to, Roquette manymu, šią išvadą patvirtina tai, kad 1995 m. birželio mėn. susitikime nieko nebuvo nuspręsta, kaip tai matyti iš Roquette Jungtinių Amerikos Valstijų valdžios institucijoms pateikto bei Komisijai perduoto dokumento. Galiausiai Roquette pabrėžia, kad vien tai, jog 1995 m. birželio mėn. susitikime dalyviai aptarinėjo „kompensavimą“ arba „planinę produkciją“, neįrodo ankstesnio kartelio tęstinumo.

184 Todėl tikroji Roquette pažeidimo trukmė yra septyneri metai ir septyni mėnesiai.

185 Atsižvelgiant į Komisijos pasirinktą apskaičiavimo metodiką, pagal kurią, atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą, pradinis baudos dydis gali būti padidintas iki 10 % už metus, Roquette mano, kad bauda turėjo būti padidinta ne 80 %, o 70 %.

186 Be to, Roquette manymu, paskutiniai pažeidimo metai yra 1994 m., o ne 1995 metai. Kadangi Komisija apskaičiuodama baudas atsižvelgia į paskutinius pažeidimo metus (ginčijamo sprendimo 381 konstatuojamoji dalis), nustatant pradinį baudos dydį turėjo būti atsižvelgta į 1994 m. apyvartą, t. y. 62 204 098 FRF (neįskaitant „pokristalizacinio tirpalo”), o ne į 1995 m. apyvartą, kuri yra 64 187 200 FRF.

187 Subsidiariai Roquette mano, kad net jei kartelis būtų užbaigtas 1995 m. birželio mėn., Komisija negalėjo atsižvelgti į visų 1995 m. apyvartą. Roquette mano, kad nustatant Roquette reikšmę kartelyje turėjo būti atsižvelgta tik į pirmųjų šešių 1995 m. mėnesių apyvartą.

188 Komisija prašo atmesti šiuos argumentus.

B – Pirmosios instancijos teismo vertinimas

189 Kalbant apie tariamą Roquette pasitraukimą iš kartelio 1994 m. gegužės mėn. arba per 1994 m. spalio 4 d. susitikimą, reikia priminti, kad ginčijamo sprendimo 81–90 konstatuojamosiose dalyse Komisija pabrėžia, jog kartelį apibūdinantys veiksniai yra sudėtingas mechanizmas, kuriuo siekiama pasidalyti rinkas, nustatyti kainas ir keistis informacija apie klientus. Vien ta aplinkybė, kad Roquette 1994 m. arba po 1994 m. spalio 4 d. susitikimo nebeteikė kitiems kartelio dalyviams informacijos apie savo pardavimą, net jeigu ji būtų įrodyta, neleidžia patvirtinti, kad kartelio jau nebebuvo ar kad Roquette iš jo pasitraukė.

190 Atvirkščiai, iš ginčijamo sprendimo 220–228 konstatuojamųjų dalių, kurių Roquette neginčija, matyti, kad ji toliau dalyvavo daugelyje kartelio susitikimų – 1994 m. birželio 26–27 d. Atlantoje, 1994 m. rugpjūčio 31 d. ir rugsėjo 1 d. Ciūriche ir 1994 m. spalio 4 d. Londone.

191 Kalbant apie 1994 m. birželio 26–27 d. susitikimą Atlantoje, iš ginčijamo sprendimo matyti, ir Roquette to neginčija, kad „jame vykusios diskusijos yra lyginamos su ankstesniais mėnesiais vykusiomis diskusijomis ir buvo susijusios su nepalankiais rinkos, kainų ir kiekių pokyčiais“.

192 Kalbant apie 1994 m. spalio 4 d. Londone vykusį susitikimą, iš ginčijamo sprendimo matyti, kad jo metu kartelio dalyviai susiginčijo dėl natrio gliukonato pardavimo kvotų pasidalijimo. Atvirkščiai, nei Roquette mėgina įrodyti, šis ginčas rodo, kad kartelio dalyviai bent jau ketino toliau ieškoti kompromiso dėl pardavimo kiekių. Tai, kad iš Roquette atsakymo į 2000 m. liepos 25 d. pranešimą apie kaltinimus, nurodyto ginčijamo sprendimo 229 konstatuojamojoje dalyje, matyti, jog per tą 1994 m. spalio 4 d. susitikimą ji „išreiškė ketinimą nebedalyvauti kartelyje“, negali patvirtinti, kad ji pasitraukė iš kartelio. Iš tikrųjų toks Roquette pozicijos pareiškimas per minėtą susitikimą, vertinant jį tomis aplinkybėmis, galėtų reikšti nebent tai, kad ji ėmėsi pastangų, siekdama atitolti nuo kartelio. Taip pat tai,