Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurencija – Karteliai – Suderinti veiksmai – Konkurencijos iškraipymas – Vertinimo kriterijai – Antikonkurencinis tikslas – Pakankamas konstatavimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis)

2. Bendrijos teisė – Principai – Pagrindinės teisės – Nekaltumo prezumpcija – Procedūra konkurencijos srityje – Taikymas

(EB 81 straipsnio 1 dalis; ES 6 straipsnio 2 dalis)

3. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Įrodinėjimo priemonė – Rėmimasis įrodymų visuma

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

4. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Pažeidimo įrodymas – Komisijos pateikti kitų kaltinamų įmonių pareiškimai – Priimtinumas

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

5. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Pažeidimo įrodymas – Dokumento įrodomosios galios vertinimas – Kriterijai

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

6. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

7. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Pranešimas apie kaltinimus – Papildomų įrodymų pateikimas po pranešimo apie kaltinimus išsiuntimo – Priimtinumas – Sąlygos

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnis)

8. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę – Įrodinėjimo pareigos apimtis

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnis)

9. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Principo apimtis – Ribos – Įmonės teisė apklausti kaltinančiuosius liudininkus – Nebuvimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

10. Konkurencija – Karteliai – Įmonės dalyvavimas kartelyje

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

11. Konkurencija – Karteliai – Pažeidimas – Vienas pažeidimas – Vertinimo kriterijai

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 2 dalis)

12. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalies ketvirta ir šešta pastraipos)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Privalomo ar išsamaus kriterijų sąrašo nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

14. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Komisijos diskrecija – Bendro baudų lygio padidinimas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

15. Konkurencija – Baudos – Sprendimas, kuriuo skiriamos baudos – Pareiga motyvuoti – Apimtis

(EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

16. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Pažeidimo organizatoriaus arba kurstytojo vaidmuo

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 2 punkto trečia įtrauka)

17. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Pažeidimo organizatoriaus vaidmuo

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

18. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 2002/C 45/03 22 ir 29 punktai)

Summary

1. Vertinant, ar suderinti veiksmai draudžiami pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, nereikia nagrinėti konkretaus tokių veiksmų poveikio, jeigu jų tikslas – konkurencijos bendrojoje rinkoje trukdymas, ribojimas arba iškraipymas. Tai pagal analogiją taikoma ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnio 1 daliai.

(žr. 40 punktą)

2. Nekaltumo prezumpcijos principas, įtvirtintas Žmogaus teisių apsaugos konvencijos 6 straipsnio 2 dalyje, priskiriamas prie pagrindinių teisių, kurios pagal Teisingumo Teismo praktiką ir, be kita ko, ES 6 straipsnio 2 dalį, yra bendras Bendrijos teisės principas.

Atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį ir su jais susijusių sankcijų pobūdį bei griežtumo laipsnį, nekaltumo prezumpcijos principas taikomas ir procedūroms dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimų, per kurias gali būti skirtos vienkartinės arba periodiškos baudos. Nagrinėjant ieškinį dėl sprendimo, kuriuo skiriama bauda, panaikinimo, būtina atsižvelgti į šį principą. Teismo abejonės turi būti aiškinamos įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai. Todėl teismas negali pripažinti, kad Komisija pateikė pakankamų teisinių pažeidimo buvimo įrodymų, jei šiuo klausimu vis dar turi abejonių, ypač nagrinėjant ieškinį dėl sprendimo, kuriuo skirta bauda, panaikinimo.

(žr. 44–45 punktus)

3. Konkurencijos srityje būtina, kad Komisija pateiktų tikslių ir neprieštaringų įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas tikrai buvo padarytas, ir pagrindžiančių tvirtą įsitikinimą, jog nurodyti pažeidimai yra žymus konkurencijos apribojimas, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį. Vis dėlto kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo elemento atžvilgiu. Pakanka, kad šį reikalavimą atitiktų institucijos pateiktų įrodymų visuma, vertinama bendrai. Todėl egzistuojanti antikonkurencinė praktika arba susitarimas gali būti nustatomi iš tam tikro skaičiaus sutapimų ir požymių, kurie, nagrinėjami kartu gali įrodyti konkurencijos taisyklių pažeidimą, jeigu nėra kito logiško paaiškinimo.

Jei Komisija nusprendžia, kad padarytas pažeidimas, remdamasi tik nagrinėjamų įmonių elgesiu rinkoje, šioms pakanka įrodyti, kad yra aplinkybių, leidžiančių kitaip pažvelgti į Komisijos nustatytus faktus, ir pateikti kitokį tikėtiną aplinkybių paaiškinimą nei tas, kuriuo Komisija pagrindė Bendrijų konkurencijos taisyklių pažeidimą. Vis dėlto galimybė kitaip aiškinti faktines aplinkybes yra svarbi, jei Komisija remiasi vien nagrinėjamų įmonių elgesiu rinkoje. Todėl toks aiškinimas tampa nebesvarbus nuo to momento, kai pažeidimas ne tik preziumuojamas, bet ir patvirtintas įrodymais. Be to, pagal laisvo įrodymų vertinimo principą pažeidimui įrodyti priimtinos visos įrodinėjimo priemonės, taigi kitoks aiškinimas nesvarbus, kai pažeidimas pakankamai įrodytas kitais nei rašytiniais įrodymais.

(žr. 46–49 ir 51 punktus)

4. Kiek tai susiję su įrodinėjimo priemonėmis, kurios gali būti naudojamos EB 81 straipsnyje ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnyje numatytam pažeidimui įrodyti, Bendrijos teisėje pirmenybė teikiama laisvo įrodymų vertinimo principui. Visų pirma jokia Bendrijos teisės norma ar pagrindinis principas nedraudžia Komisijai vienos įmonės atžvilgiu remtis kitos pažeidimo padarymu kaltinamos įmonės pareiškimais. Kitu atveju Komisijos pareiga pateikti EB 81 ir 82 straipsnių pažeidimų įrodymų būtų neįvykdoma ir nesuderinama su EB sutartyje jai numatyta pareiga prižiūrėti tinkamą šių teisės normų taikymą.

(žr. 50 punktą)

5. Konkurencijos srityje vienintelis svarbus kriterijus laisvai pateiktiems įrodymams vertinti yra jų patikimumas. Pagal bendras įrodinėjimo srityje taikomas taisykles dokumento patikimumas, todėl ir jo įrodomoji galia priklauso nuo jo kilmės, parengimo aplinkybių, adresato ir turinio patikimumo. Be kita ko, didelę svarbą reikia suteikti aplinkybei, kad dokumento parengimas glaudžiai siejamas su faktinėmis aplinkybėmis arba grindžiamas tiesioginių šių aplinkybių liudytojų parodymais. Be to, pareiškimai, nenaudingi juos pateikiančiajam, iš principo turi būti laikomi ypač patikimais įrodymais.

Asmens, kuris beveik per visą kartelio veikimo laikotarpį buvo vieno iš pagrindinių kartelio dalyvių vienas iš atstovų šiame kartelyje, taigi buvusių nurodytų aplinkybių tiesioginis liudininkas, parodymai iš esmės turi būti vertinami kaip didelę įrodomąją galią turintis įrodymas.

(žr. 54 ir 75 punktus)

6. Konkurencijos srityje prašymas taikyti Pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais, siekiant, kad būtų sumažinta bauda, nebūtinai skatina pateikti iškreiptus įrodymus. Iš tikrųjų bet koks mėginimas suklaidinti Komisiją gali turėti įtakos vertinant bendrovės nuoširdumą ir bendradarbiavimo besąlygiškumą, o tai savo ruožtu gali turėti įtakos bendrovės galimybei visiškai pasinaudoti pranešimo dėl bendradarbiavimo nuolaidomis.

Vis dėlto, kadangi įmonės, kaltinamos Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimu, pareiškimus užginčijo kitos įmonės, kurios taip pat kaltinamos, kad dalyvavo sudarant bendrąjį susitarimą, tam, kad šie pareiškimai būtų pripažinti pakankamu bendrojo susitarimo egzistavimo ir jo taikymo srities įrodymu, jie turi būti pagrįsti kitais įrodymais.

(žr. 65–66 punktus)

7. Pranešimas apie kaltinimus turi leisti suinteresuotiesiems asmenims realiai susipažinti su informacija apie veiksmus, dėl kurių juos kaltina Komisija. Šio reikalavimo laikomasi, kai galutiniame sprendime suinteresuotieji asmenys nėra kaltinami pranešime apie kaltinimus nenurodytais pažeidimais ir jis grindžiamas tik aplinkybėmis, dėl kurių suinteresuotieji asmenys turėjo galimybę pateikti savo paaiškinimus. Taigi, nors tiesa, kad pažeidimai, kuriais sprendime kaltinama įmonė, negali skirtis nuo tų, kurie nurodyti pranešime apie kaltinimus, tai netaikoma aplinkybėms, kuriomis remtasi, nes pakanka to, kad kaltinamos įmonės turėjo galimybę pateikti savo paaiškinimus dėl visų aplinkybių, kuriomis remiantis jos kaltinamos. Iš tikrųjų jokia teisės nuostata Komisijai nedraudžiama po pranešimo apie kaltinimus siųsti šalims naujus dokumentus, kurie patvirtintų jos argumentus, jeigu ji įmonėms skiria pakankamai laiko pateikti savo pastabas dėl šių dokumentų.

(žr. 86–87 punktus)

8. Šalis ar valdžios institucija, tvirtinanti, kad pažeistos konkurencijos taisyklės, privalo tinkamai įrodyti pažeidimą sudarančius faktus. Be to, įmonė, pateikusi gynybos pagrindą, kuriuo neigia kaltinimą dėl pažeidimo, turi įrodyti, kad įvykdytos tokio gynybos pagrindo taikymo sąlygos, tada valdžios institucija turės remtis kitais įrodymais.

Bendrasis principas, pagal kurį Komisija turi įrodyti visus pažeidimą sudarančius elementus, įskaitant ir jo trukmę, ir galinčius turėti reikšmės galutinėms išvadoms dėl pažeidimo sunkumo, nėra paneigiamas aplinkybe, kad atitinkama įmonė nurodo gynybos priemonę, susijusią su senatimi, kurią iš principo ji pati turi įrodyti.

Iš tikrųjų dėl tokios pateiktos gynybos priemonės neišvengiamai būtina įrodyti pažeidimo trukmę ir jo pabaigos datą. Tačiau vien šios aplinkybės negali pateisinti tokių faktų įrodinėjimo pareigos perkėlimo atitinkamai įmonei. Pirma, pažeidimo trukmė, kuri reiškia, kad turi būti žinoma jo pabaigos data, yra vienas iš pagrindinių pažeidimo elementų, kurį įrodyti turi Komisija, net jei šie elementai yra ginčijami nurodant senatimi grindžiamą gynybos pagrindą. Antra, tokią išvadą pagrindžia tai, kad nesuėjęs Komisijos atliekamų teisinių procedūrų senaties terminas pagal Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnį yra objektyvus teisinis kriterijus, kylantis iš teisinio saugumo principo, todėl yra kiekvieno sprendimo skirti nuobaudą galiojimo sąlyga. Iš tikrųjų Komisija turi jo laikytis, net jei įmonė šiuo klausimu nepateikia gynybos pagrindo.

Vis dėlto šis įrodinėjimo pareigos paskirstymas gali keistis, jei vienos iš šalių nurodytos faktinės aplinkybės įpareigoja kitą šalį pateikti paaiškinimus ar pateisinimus – to nepadarius gali būti nuspręsta, kad įrodymai buvo pateikti. Iš tikrųjų, jei Komisija pateikė susitarimo buvimo įrodymą, jame dalyvavusi įmonė turi pateikti įrodymą, kad ji nuo šio susitarimo atsiribojo, ir šis įrodymas turi patvirtinti aiškiai išreikštą ir kitoms dalyvaujančioms įmonėms praneštą valią atsiriboti nuo šio susitarimo.

(žr. 173–176 punktus)

9. Pagal pagrindinį teisės į gynybą principą reikalaujama, kad įmonėms ir įmonių asociacijoms, dėl kurių Komisija atlieka tyrimą konkurencijos srityje, būtų suteikta galimybė jau per administracinę procedūrą veiksmingai išreikšti savo nuomonę dėl Komisijos nurodytų faktų, kaltinimų ir aplinkybių tikrumo bei svarbos. Todėl įmonės atsakymu į Komisijos pranešimą apie kaltinimus negali būti remiamasi apkaltinant kitą įmonę, dėl kurios atliekamas tyrimas, jei ši pastaroji įmonė neturėjo galimybės susipažinti su atsakymu iki Komisijos sprendimo priėmimo.

Tačiau pagal šį principą nereikalaujama, kad per administracinę procedūrą pačioms įmonėms būtų suteikta galimybė apklausti Komisijos jau apklaustus liudytojus.

(žr. 189 ir 199 punktus)

10. Viešas įmonės neatsiribojimas nuo pažeidimo, kuriame ji dalyvavo, arba nepranešimas apie jį administracinės valdžios institucijoms sudaro palankias sąlygas pažeidimui tęsti ir neleidžia jo atskleisti, todėl toks tylus pritarimas yra bendrininkavimas ar pasyvus dalyvavimas darant pažeidimą.

(žr. 222 punktą)

11. Tam tikri kriterijai yra svarbūs vertinant, ar padarytas vienas EB 81 straipsnyje ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnyje numatytas pažeidimas, t. y. tikslų, kurių siekiama nagrinėjamais veiksmais, tapatumas ar skirtingumas, susijusių gaminių ir paslaugų tapatumas, dalyvavusių atliekant veiksmus įmonių tapatumas ir įgyvendinimo priemoni ų tapatumas. Kiti svarbūs kriterijai yra įmonių vardu veikusių fizinių asmenų tapatumas ir nagrinėjamų veiksmų geografinės taikymo srities tapatumas.

Konkrečiai kalbant dėl antikonkurencinio elgesio bendro tikslo sąvokos, klausimas, ar EB 81 straipsnio 1 daliai prieštaraujančių susitarimų ir veiksmų visuma yra vienas ir tęstinis pažeidimas, yra susijęs tik su objektyviais veiksniais, tarp kurių – minėtų susitarimų ir veiksmų bendras tikslas. Šis kriterijus turi būti vertinamas atsižvelgiant tik į šių susitarimų ir veiksmų turinį ir neturi būti painiojamas su skirtingų įmonių subjektyviu ketinimu dalyvauti viename ir tęstiniame kartelyje. Tačiau į šį subjektyvų ketinimą gali ir turi būti atsižvelgiama tik vertinant individualų įmonės dalyvavimą tokiame viename ir tęstiniame susitarime. Šiuo atžvilgiu pakanka, kad pasišalinusi ir vėl į kartelį grįžusi atitinkama įmonė suprastų, jog dalyvauja tame pačiame kartelyje kaip ir anksčiau. Pakanka ir vien to, kad minėta įmonė suvoktų minėtus pagrindinius kriterijus, kuriais remiantis konstatuojamas vienas ir tas pats pažeidimas, kad prieš ją būtų galima remtis šiuo tapatumu, netgi jeigu ji pati nepadarė tokios išvados.

(žr. 241, 246 ir 253 punktus)

12. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 1 punkto A dalies ketvirtoje ir šeštoje pastraipose nustatyta, kad atsižvelgiama į pažeidimą padariusių įmonių realų ekonominį pajėgumą padaryti didelę žalą kitiems ūkio subjektams ir į kiekvienos įmonės veiksmų konkretų poveikį konkurencijai, ypač jei labai skiriasi pažeidimą padariusių įmonių dydis. Tačiau gairėse nenumatyta, kad įmonių realus ekonominis pajėgumas ar konkretus jų veiksmų poveikis turi būti vertinami remiantis konkrečiu kriterijumi, kaip antai su nagrinėjamu gaminiu susijusi jos rinkos dalis Europos ekonominės erdvės (EEE) ar vidaus rinkoje. Todėl šiuo klausimu Komisija gali laisvai taikyti tinkamą kriterijų, atsižvelgusi į kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybes.

(žr. 279 punktą)

13. Bendrijos konkurencijos normų pažeidimų sunkumo laipsnis nustatytinas remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, specifinėmis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasomuoju poveikiu, tačiau privalomo ir baigtinio kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti bet kuriuo atveju, sąrašo nėra. Veiksniams, į kuriuos galima atsižvelgti vertinant pažeidimo sunkumo laipsnį, priklauso kiekvienos įmonės elgesys, vaidmuo, kurį kiekviena iš jų vaidino derinant veiksmus, pelnas, kurį šios įmonės gavo iš šių veiksmų, įmonių dydis ir atitinkamų prekių vertė, taip pat pavojus, kurį tokie pažeidimai kelia Bendrijos tikslams.

Iš to, viena vertus, išplaukia, kad siekiant nustatyti baudos dydį leidžiama atsižvelgti į įmonės bendrą apyvartą, kuri, nors ir apytiksliai bei netobulai, rodo įmonės dydį ir jos ekonominę galią, ir į prekių, kurios yra pažeidimo objektas, apyvartos dalį, rodančią pažeidimo mastą. Kita vertus, darytina išvada, kad nė vienam iš šių dydžių negalima teikti per daug reikšmės kitų vertinimo kriterijų atžvilgiu, kad tinkamo baudos dydžio nustatymas nebūtų paremtas paprastu apskaičiavimu nuo bendros apyvartos. Tai visų pirma galioja tuomet, kai atitinkamos prekės sudaro tik nedidelę dalį šios apyvartos.

Taigi išvardytų veiksnių, į kuriuos atsižvelgiant nustatomas pažeidimo sunkumas, sąrašas nėra nei privalomas, nei išsamus. Todėl Komisija gali laisvai atsižvelgti į kitus veiksnius arba suteikti mažiau svarbos kuriam nors iš minėtų veiksnių ar net visiškai į juos neatsižvelgti, jei taip jai atrodo tinkama dėl konkrečios bylos aplinkybių.

Be to, sąvoka „atitinkamų prekių vertė“ turi būti aiškinama kaip dydis, rodantis atitinkamų įmonių bendros apyvartos, kurią sudaro kartelio objektu esančios prekės, dalį, o ne rodantis šių prekių rinkos dydį Europos ekonominėje erdvėje (EEE).

(žr. 286–288 punktus)

14. Komisijos ankstesniuose sprendimuose suformuota praktika pati savaime nėra baudų skyrimo konkurencijos srityje teisinis pagrindas. Taikydama Reglamentą Nr. 1/2003 Komisija turi diskreciją nustatyti baudų dydį, kad priverstų įmones laikytis konkurencijos taisyklių. Todėl aplinkybė, jog Komisija anksčiau už tam tikros rūšies pažeidimus skirdavo tam tikro dydžio baudas, nekliudo jai neperžengiant Reglamento Nr. 17 nustatytų ribų padidinti baudas, jei to reikia Bendrijos konkurencijos politikos įgyvendinimui užtikrinti. Priešingai, veiksmingam konkurencijos taisyklių taikymui reikia, kad Komisija galėtų bet kuriuo metu pritaikyti baudų dydį prie šios politikos poreikių.

Tai reiškia, kad įmonės, dėl kurių buvo pradėta administracinė procedūra, per kurią gali būti paskirta bauda, negali turėti teisėtų lūkesčių, jog Komisija neviršys anksčiau skirtų baudų dydžio. Dėl to šios įmonės privalo turėti omenyje, kad Komisija bet kuriuo metu gali nuspręsti pakelti baudų lygį, palyginti su anksčiau taikytomis baudomis.

(žr. 290–291 punktus)

15. Dėl Komisijos už Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimus skirtų baudų apskaičiavimo reikia pažymėti, kad formalūs pareigos motyvuoti reikalavimai įvykdomi Komisijai savo sprendime nurodžius kriterijus, kurie jai leidžia įvertinti pažeidimo sunkumą ir trukmę, ir ji neprivalo pateikti išsamesnio paaiškinimo arba su baudos skaičiavimu susijusių skaičių.

Pageidautina, kad Komisija pasinaudotų galimybe nurodyti skaičius, kuriais vadovavosi įgyvendindama savo diskreciją būtent siekiant atgrasomojo poveikio, bet tai daryti nėra privaloma pagal iš pareigos motyvuoti kylančius reikalavimus.

(žr. 311–312 punktus)

16. Kad būtų pripažinta kartelio „organizatore“, įmonė turi turėti svarbią varomąją galią kartelyje arba ypatingą ir konkrečią atsakomybę už jo veikimą. Ši aplinkybė turi būti vertinama bendrai atsižvelgiant į bylos aplinkybes. Visų pirma „organizatoriaus“ vaidmuo pripažįstamas nustačius, kad įmonė kartelyje atliko koordinatorės vaidmenį ir, be kita ko, organizavo ir aprūpino darbuotojais sekretoriatą, atsakingą už konkretų kartelio įgyvendinimą, arba, kai minėta įmonė atliko pagrindinį vaidmenį konkrečiame kartelyje, pavyzdžiui, organizavo daugumą susirinkimų, rinko ir skleidė informaciją, įsipareigojo kartelyje atstovauti tam tikriems nariams ar dažniausiai pateikdavo pasiūlymus dėl jo veikimo. Be to, visiškai įmanoma, kad dviem ar net daugiau įmonių vienu metu būtų pripažįstamas organizatorių vaidmuo, ypač kai kartelis vienija daug dalyvių.

Be to, kaip matyti iš Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 2 punkto trečios įtraukos, reikia atskirti pažeidimo „organizatorės“ sąvoką nuo pažeidimo „kurstytojos“ sąvokos. Iš tikrųjų kurstytojos vaidmuo yra susijęs su kartelio sudarymu arba išplėtimu, o organizatorės vaidmuo – su kartelio veikimu. Kadangi pažeidimo organizatoriaus ir jo kurstytojo padėtis nėra panaši, tai, kad įmonė kurstytoja vertinama kitaip nei organizatorė, nėra vienodo požiūrio principo pažeidimas.

(žr. 337, 345 ir 348 punktus)

17. Netgi darant prielaidą, kad Komisija per klaidą įmonei nepripažino kartelio organizatorės vaidmens, nepaisant šios įmonės svarbaus vaidmens kartelyje, toks neteisėtumas kito asmens naudai nepateisina, kad būtų patenkintas reikalavimas panaikinti Komisijos sprendimą. Vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principo laikymasis neturi prieštarauti teisėtumo principui, o tai reiškia, kad niekas negali savo naudai remtis neteisėtumu, suteikusiu naudos kitam asmeniui.

(žr. 358 punktą)

18. Darant Bendrijos konkurencijos teisės pažeidimus dalyvavusioms įmonėms už bendradarbiavimą bauda sumažinama remiantis vertinimu, kad toks bendradarbiavimas leido Komisijai lengviau nustatyti pažeidimą ir galbūt jį nutraukti.

Kaip nurodyta Pranešimo dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais 29 punkte, jis sukuria teisėtus lūkesčius, kuriais remiasi įmonės, norinčios informuoti Komisiją apie kartelio egzistavimą. Dėl tokių teisėtų lūkesčių, kuriuos pagal šį pranešimą gali turėti su Komisija pageidaujančios bendradarbiauti įmonės, Komisija privalo atsižvelgti į įmonės bendradarbiavimą, kai nustato skiriamos baudos dydį.

Vis dėlto neperžengdama pranešimo dėl bendradarbiavimo nubrėžtų ribų Komisija turi didelę diskreciją vertinti, ar įmonės pateikti įrodymai turi papildomąją vertę minėto pranešimo 22 punkte nustatyta prasme ir ar remiantis šiuo pranešimu įmonei reikia sumažinti baudą.

(žr. 374–376 punktus)