Byla T‑113/07

Toshiba Corp.

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Skirstomųjų įrenginių su dujų izoliacija projektų rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas – Rinkos pasidalijimas – Teisė į gynybą – Pažeidimo įrodymas – Vienas ir tęstinis pažeidimas – Baudos – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Motyvavimas – Pradinė bauda – Referenciniai metai“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Galimybė susipažinti su byla – Apimtis – Dokumento nepateikimas – Pasekmės

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis)

2. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Pateikimas atsakymų į pranešimą apie kaltinimus – Sąlygos – Ribos

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis)

3. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Pažeidimo įrodymas – Darant pažeidimą dalyvavusios įmonės darbuotojų rašytiniai parodymai – Įrodomoji galia – Vertinimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

4. Bendrijos teisė – Principai – Pagrindinės teisės – Nekaltumo prezumpcija – Procedūra konkurencijos srityje

(ES. 6 straipsnio 2 dalis, EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis)

5. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Įrodinėjimo priemonė – Rėmimasis įrodymų visetu

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

6. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Pažeidimo įrodymas – Įvairių įrodymų įrodomosios galios vertinimas – Kriterijai

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

7. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Komisijos pranešimas 2002/C 45/03)

8. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Komisijos pranešimo 2002/C 45/03 21 punktas)

9. Konkurencija – Karteliai – Susitarimai ir suderinti veiksmai, sudarantys vieną pažeidimą – Sąvoka – Bendrai pažeidimą padariusių įmonių asmeninė atsakomybė už visą pažeidimą – Sąlygos

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis)

10. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę – Įrodinėjimo naštos apimtis

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis)

11. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Kelių įmonių padarytas pažeidimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

12. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Komisijos diskrecija

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalys)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Vienodo požiūrio principo paisymas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

1. Iš teisės į gynybą užtikrinimo principo kylanti teisė susipažinti su bylos dokumentais reiškia, kad per administracinę procedūrą, susijusią su konkurencijos taisyklių taikymu, Komisija turi sudaryti suinteresuotajai įmonei galimybę išnagrinėti visus tyrimo byloje esančius dokumentus, kurie gali būti svarbūs jos gynybai. Šie dokumentai apima tiek kaltę patvirtinančius, tiek kaltę paneigiančius dokumentus, išskyrus kitų įmonių komercines paslaptis, Komisijos vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją.

Dokumento, kuriuo rėmėsi Komisija apkaltindama įmonę, nepateikimas yra teisės į gynybą pažeidimas tik jei atitinkama įmonė įrodo, jog Komisijos sprendimas būtų buvęs kitoks, jei nepateiktas dokumentas būtų pašalintas iš kaltę patvirtinančių įrodymų sąrašo.

Kalbant apie kaltę paneigiančio dokumento nepateikimą, pažymėtina, kad atitinkama įmonė turi įrodyti tik tai, kad jo neatskleidimas galėjo turėti įtakos procedūros eigai ir Komisijos sprendimo turiniui jos nenaudai. Įmonei pakanka įrodyti, kad būtų galėjusi panaudoti tokį kaltę paneigiantį dokumentą gynybai taip, kad jeigu būtų galėjusi juo remtis per administracinę procedūrą, būtų nurodžiusi aplinkybes, kurios nesutampa su Komisijos tuo etapu padarytomis išvadomis, todėl bent jau dėl elgesio, kuriuo ji kaltinama, trukmės ir sunkumo ji būtų galėjusi padaryti kokią nors įtaką Komisijos sprendime pateiktiems vertinimams ir galiausiai baudos dydžiui.

(žr. 41, 46 ir 47 punktus)

2. Per procedūrą dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo tik administracinio ginčo stadijos pradžioje atitinkama įmonė pranešimu apie kaltinimus informuojama apie visus esminius įrodymus, kuriais per šią procedūros stadiją remiasi Komisija, ir ši įmonė turi teisę susipažinti su bylos medžiaga, kad galėtų veiksmingai pasinaudoti teise į gynybą. Todėl kitų kartelyje dalyvavusių įmonių atsakymas į pranešimą apie kaltinimus iš principo nėra bylos medžiagos dokumentas, su kuriuo šalys galėtų susipažinti.

Tačiau jei norėdama įrodyti pažeidimą Komisija taiko EB 81 straipsnio 1 dalies procedūrą ir ketina pasiremti atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištrauka arba prie tokio atsakymo pridėtu dokumentu, kitoms šioje procedūroje dalyvaujančioms įmonėms turi būti sudaryta galimybė pareikšti savo nuomonę dėl tokio įrodymo. Tokiomis aplinkybėmis minėta atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištrauka arba prie šio atsakymo pridėtas dokumentas yra dalyvavusių darant pažeidimą įmonių kaltę patvirtinantis įrodymas.

Pagal analogiją, jei atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištrauka arba prie tokio atsakymo pridėtas dokumentas gali būti naudingas įmonės gynybai, nes leidžia jai pateikti įrodymus, kurie nepatvirtina šioje stadijoje Komisijos padarytų išvadų, tai yra kaltę paneigiantis įrodymas. Tokiu atveju atitinkamai įmonei turi būti sudaryta galimybė išnagrinėti minėtą ištrauką ar dokumentą ir pateikti dėl jų savo nuomonę.

(žr. 42–44 punktus)

3. Bendrovės darbuotojų rašytiniai parodymai, parengti kontroliuojant šiai bendrovei ir jos pačios pateikti per Komisijos vykdomą administracinę procedūrą dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo, ginantis nuo kaltinimų, iš principo negali būti laikomi skirtingais ir nepriklausomais nuo šios bendrovės pareiškimų. Iš tikrųjų paprastai bendrovės pozicija dėl Komisijos jai inkriminuojamų faktinių aplinkybių visų pirma yra pagrįsta jos darbuotojų ir vadovų žiniomis ir nuomonėmis.

(žr. 58 punktą)

4. Teismui suabejojus, abejonės turėtų būti aiškinamos įmonės, kuriai skirtas sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimas, naudai. Todėl teismas negali pripažinti, kad Komisija pateikė pakankamai teisinių pažeidimo buvimo įrodymų, jei šiuo klausimu vis dar turi abejonių, ypač nagrinėdamas ieškinį dėl sprendimo, kuriuo skirta bauda, panaikinimo.

Iš tikrųjų tokioje situacijoje būtina atsižvelgti į nekaltumo prezumpcijos principą, visų pirma įtvirtintą Europos žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnio 2 dalyje, kuris priskiriamas prie pagrindinių teisių, sudarančių bendruosius Bendrijos teisės principus. Atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį ir už juos paskirtų sankcijų pobūdį bei griežtumą, nekaltumo prezumpcijos principas taikomas ir procedūroms dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimų, per kurias gali būti skirtos vienkartinės arba periodiškai mokamos baudos.

(žr. 79 ir 80 punktus)

5. Konkurencijos srityje būtina, kad Komisija pateiktų tikslių ir neprieštaringų įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas tikrai buvo padarytas. Vis dėlto kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo elemento atžvilgiu. Pakanka, kad šį reikalavimą atitiktų institucijos pateiktų įrodymų visetas, vertinamas bendrai. Egzistuojantys antikonkurenciniai veiksmai arba susitarimas gali būti nustatomi iš tam tikro skaičiaus sutapimų ir įrodymų, kurie, nagrinėjami kartu, gali įrodyti konkurencijos taisyklių pažeidimą, jeigu nėra kito logiško paaiškinimo.

Be to, jei Komisija spręsdama, kad padarytas EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimas, remiasi tik nagrinėjamų įmonių elgesiu rinkoje, šioms pakanka įrodyti, kad yra aplinkybių, leidžiančių kitaip pažvelgti į Komisijos nustatytus faktus, ir pateikti kitokį tikėtiną aplinkybių paaiškinimą nei tas, kuriuo Komisija pagrindė konkurencijos taisyklių pažeidimą. Ši taisyklė taikoma ir tuomet, kai įrodymų, kuriais remiasi Komisija, nepakanka. Tokiu atveju pateikti įrodymai neleidžia nepaliekant abejonių ir be papildomo aiškinimo patvirtinti pažeidimo

Tačiau ši taisyklė nėra taikoma visais atvejais, kai pažeidimas yra nustatytas remiantis kitomis faktinėmis aplinkybėmis, netiesioginiais ir nerašytiniais įrodymais. Iš tikrųjų, kalbant apie įrodinėjimo priemones, kuriomis galima remtis įrodant EB 81 straipsnio pažeidimą, pagal Bendrijos teisę visų pirma reikia remtis laisvo įrodymų pateikimo principu.

(žr. 81, 82, 85–87 punktus)

6. Per procedūrą dėl EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo vienintelis pateiktų įvairių įrodymų įrodomajai galiai vertinti svarbus kriterijus yra jų patikimumas. Remiantis bendromis taisyklėmis įrodinėjimo srityje, dokumento patikimumas, taigi ir jo įrodomoji galia, priklauso nuo jo kilmės, parengimo aplinkybių, adresato ir turinio.

Kalbant apie įmonių pareiškimus, ypač didelė įrodomoji galia gali būti suteikta tiems pareiškimams, kurie, pirma, yra patikimi, antra, padaryti įmonės vardu, trečia, pateikti asmens, kuris saistomas profesinės pareigos veikti šios įmonės vardu, ketvirta, prieštarauja pareiškėjo interesams, penkta, padaryti tiesioginio aplinkybių, apie kurias pranešama, liudininko ir, šešta, buvo pateikti raštu, apgalvotai ir po ilgų svarstymų.

Vis dėlto dalyvavimu kartelyje, kurio buvimas ginčijamas daugelio kitų kaltinamų įmonių, kaltinamos įmonės pareiškimai negali būti laikomi pakankamu tų kitų įmonių padaryto pažeidimo įrodymu, jeigu jie nėra pagrįsti kitais įrodymais; žinoma, reikalaujamas patvirtinimo kitais įrodymais lygis gali būti nedidelis atsižvelgiant į atitinkamų pareiškimų patikimumą.

(žr. 90–93 punktus)

7. Nors iš esmės gali būti tam tikras nepasitikėjimas pagrindinių neteisėto kartelio dalyvių savanoriškais pareiškimais, atsižvelgiant į tai, kad šie dalyviai gali stengtis pateikti daugiau jų konkurentų kaltę patvirtinančių įrodymų, susijusių su jų veikla, prašymas taikyti pranešimą dėl atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo kartelių atvejais, siekiant atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo, nebūtinai skatina pateikti iškreiptus įrodymus apie kitų kartelio dalyvių dalyvavimą. Iš tikrųjų bet koks mėginimas suklaidinti Komisiją gali turėti įtakos vertinant bendrovės nuoširdumą ir bendradarbiavimo besąlygiškumą, o tai savo ruožtu gali turėti įtakos bendrovės galimybei visiškai pasinaudoti pranešimo dėl bendradarbiavimo nuolaidomis.

Kalbant apie individualius liudininkų motyvus, akivaizdu, kad įmonės, kuri prašo atleisti nuo baudos, darbuotojai, kurie turi paisyti jos interesų, gali norėti pateikti daugiau kaltę patvirtinančių įrodymų, nes jų bendradarbiavimas vykstant procedūrai gali turėti teigiamos reikšmės jų profesinei ateičiai. Tačiau tokiu atveju šie darbuotojai taip pat supranta ir galimas neigiamas klaidingų įrodymų pateikimo pasekmes, kurios dar skaudesnės atsižvelgiant į reikalavimą patvirtinti kitais įrodymais.

(žr. 94, 111 punktus)

8. Tam, kad Komisija sumažintų baudą pagal pranešimo dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo kartelių atvejais 21 punktą, atitinkami įrodymai turi turėti didelę įrodomąją galią, palyginti su Komisijos jau turimais įrodymais. Todėl pateikdama pašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti jau po atsakymo į pranešimą apie kaltinimus išsiuntimo šį prašymą pateikianti įmonė gali atkreipti didesnį dėmesį į įrodymus, kurie, jos nuomone, iki šiol nebuvo pakankamai patvirtinti, kad suteiktų jiems didesnę įrodomąją vertę. Ši aplinkybė gali paaiškinti, kodėl atitinkama įmonė nepamini įrodymų, kurie, jos nuomone, buvo neabejotinai patvirtinti kitais anksčiau pateiktais įrodymais.

Be to, atsižvelgiant į pranešimo dėl bendradarbiavimo 21 punkto tekstą, negalima atmesti galimybės, kad pateikus tam tikrą įrodomąją galią turinčių įrodymų, susijusių su anksčiau jau kitais įrodymais įrodytomis aplinkybėmis, bauda nebus sumažinta.

(žr. 146 ir 147 punktus)

9. EB 81 straipsnio 1 dalyje ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnio 1 dalyje nurodyti susitarimai ir suderinti veiksmai būtinai atsiranda bendradarbiaujant kelioms įmonėms, kurios visos yra pažeidimo bendravykdytojos, tačiau jų dalyvavimas gali būti įvairių formų, atsižvelgiant, be kita ko, į atitinkamos rinkos ypatybes ir kiekvienos įmonės padėtį toje rinkoje, siekiamus tikslus bei pasirinktas ar numatytas įgyvendinimo priemones. Tačiau vien to, kad kiekviena įmonė dalyvauja darant pažeidimą pasirinkusi sau priimtinus būdus, nepakanka, kad būtų pašalinta jos atsakomybė už visą pažeidimą, įskaitant kitų dalyvaujančių įmonių praktiškai įgyvendintus veiksmus, kuriais siekiama to paties antikonkurencinio tikslo ar poveikio.

Įmonė, dalyvavusi darant tokį pažeidimą, savo pačios elgesiu, atitinkančiu susitarimo ar suderintų veiksmų, kurių tikslas yra antikonkurencinis, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį, apibrėžtį, siekusi prisidėti prie pažeidimo, kaip visumos, įgyvendinimo, taip pat yra atsakinga savo dalyvavimo darant tą pažeidimą laikotarpiu už kitų įmonių elgesį darant tą patį pažeidimą, kai įrodoma, kad nagrinėjama įmonė žinojo apie kitų dalyvių neteisėtą elgesį arba galėjo protingai jį numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti riziką.

Taip yra tuo atveju, kai trečiosios valstybės įmonė vaidino tik pasyvų vaidmenį bendrame susitarime dėl specialių projektų EEE skyrimo tik Europos gamintojams, įsipareigojusi nelaimėti konkurso dėl tokių projektų, nes ji žinojo apie atitinkamą susitarimą, o jos pasyvus vaidmuo buvo susijęs ne su jos valia, o su jos dalyvavimo susitarime dėl EEE rinkos išraiška, ir jos dalyvavimas buvo išankstinė sąlyga, kad Europos gamintojai galėtų pasiskirstyti projektus EEE.

(žr. 218–222 punktus)

10. Teisinio saugumo reikalavimas, kuriuo turi galėti pasinaudoti ūkio subjektai, reiškia, kad kilus ginčui dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo Komisija, turinti įrodyti savo konstatuotus pažeidimus, privalo pateikti įrodymų, kuriais ji teisės požiūriu pakankamai gali patvirtinti pažeidimą pagrindžiančias faktines aplinkybes. Konstatuotos pažeidimo trukmės klausimu pagal tą patį teisinio saugumo principą reikalaujama, kad nesant įrodymų, tiesiogiai pagrindžiančių pažeidimo trukmę, Komisija turi remtis bent faktinių aplinkybių, pakankamai artimų laiko atžvilgiu, įrodymais, dėl kurių būtų galima pagrįstai manyti, kad pažeidimas nepertraukiamai tęsėsi nuo vienos konkrečios datos iki kitos.

Be to, tai, kad tęstinio pažeidimo įrodymų nebuvo pateikta dėl tam tikrų laikotarpių, netrukdo pripažinti, jog pažeidimas šiuos laikotarpius apėmė ir truko ilgiau, jei tokia išvada pagrindžiama objektyviais ir nuosekliais duomenimis. Kai pažeidimas trunka kelerius metus, tai, kad kartelio veiksmai vyksta skirtingu metu ir juos gali skirti trumpesnis ar ilgesnis laikas, nedaro įtakos šio kartelio egzistavimui, jei įvairiais šį pažeidimą sudarančiais veiksmais siekiama vieno tikslo ir jie yra vieno tęstinio pažeidimo epizodai.

(žr. 235 ir 236 punktus)

11. Kai EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimą padaro kelios įmonės, reikia išnagrinėti kiekvienos iš jų dalyvavimo intensyvumą. Taigi į tai, kad įmonė dalyvavo darant ne visus kartelį sudarančius veiksmus ar kad jos, kaip dalyvės, atliekamas vaidmuo buvo nesvarbus, turi būti atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą ir nustatant baudą.

Konkrečiai kalbant apie susitarimą, kuriuo trečiųjų valstybių narių įmonės įsipareigojo nesiskverbti į Europos Ekonominės erdvės (EEE) rinką, nes Europos įmonės įvairius projektus toje rinkoje pasidalijo slaptais pozityviais aktais, trečiųjų valstybių įmonių elgesio sunkumas yra panašus į Europos įmonių elgesio sunkumą, nes jų nedalyvavimas dalijantis projektus EEE buvo ne jų valia, o paprasčiausia jų dalyvavimo atitinkamame susitarime pobūdžio pasekmė.

(žr. 258, 260–262 punktus)

12. Per procedūrą dėl EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo nustatydama baudų dydį Komisija turi diskreciją, kad skatintų įmones laikytis konkurencijos taisyklių.

Komisija nustato baudos dydį pagal pažeidimo sunkumą ir, jei taikytina, jo trukmę. Pažeidimo sunkumas nustatomas remiantis kriterijais, kaip antai konkrečios bylos aplinkybės, jos kontekstas ir baudų atgrasomasis poveikis. Būtina atsižvelgti į objektyvius veiksnius, kaip antai antikonkurencinio elgesio turinį ir trukmę, incidentų skaičių ir intensyvumą, paveiktos rinkos dydį ir žalą ekonominei viešajai tvarkai. Be to, atliekant analizę būtina atsižvelgti į atsakingų įmonių santykinę svarbą ir rinkos dalį, taip pat į galimą recidyvą.

(žr. 280 ir 281 punktus)

13. Kiekvieną kartą nusprendusi skirti baudas pagal konkurencijos teisę Komisija privalo laikytis bendrųjų teisės principų, įskaitant vienodo požiūrio principą, kaip juos aiškina Bendrijos teismai. Pagal šį principą reikalaujama, kad panašūs atvejai nebūtų vertinami skirtingai, o skirtingi atvejai – vienodai, jeigu toks vertinimas nėra objektyviai pateisinamas.

Tiek, kiek nustatant skirtinų baudų tarpusavio santykį reikia remtis darant tą patį pažeidimą dalyvavusių įmonių apyvarta, laikotarpį, į kurį reikia atsižvelgti, būtina nustatyti taip, kad gauti apyvartos duomenys būtų kuo labiau palyginami. Todėl kai Komisija nustatydama tam tikrų įmonių pasaulinių pardavimų vertę remiasi skirtingais metais ir kai apskaičiuodama minėtoms įmonėms skirtinų baudų pradinius dydžius už jų, kaip individualių įmonių dalyvavimo kartelyje laikotarpį, remiasi jų skirtingų metų apyvartomis, ji šių įmonių nevertina vienodai. Nors Komisijos nurodytas tikslas, leidžiantis palyginti bendrosios įmonės akcininkų galimybę pakenkti konkurencijai per laikotarpį iki bendrosios įmonės įkūrimo, yra teisėtas, negalima pateisinti tokio nevienodo požiūrio, kai akivaizdu, kad Komisija galėjo taikyti kitus metodus savo tikslui pasiekti, nevertindama įmonių skirtingai pasirenkant referencinius metus.

(žr. 282, 283, 286, 287, 290–292 punktus)

BENDROJO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS

2011 m. liepos 12 d.( )

„Konkurencija – Susitarimai, sprendimai ir suderinti veiksmai – Skirstomųjų įrenginių su dujų izoliacija projektų rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas – Rinkos pasidalijimas – Teisė į gynybą – Pažeidimo įrodymas – Vienas ir tęstinis pažeidimas – Baudos – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Motyvavimas – Pradinė bauda – Referenciniai metai“

Byloje T‑113/07

Toshiba Corp., įsteigta Tokijuje (Japonija), iš pradžių atstovaujama solisitorės J. MacLennan, advokatų A. Schulz ir J. Borum, vėliau J. MacLennan ir A. Schulz,

ieškovė,

prieš

Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą F. Arbault ir J. Samnadda, paskui X. Lewis, vėliau J. Bourke ir F. Ronkes Agerbeek, galiausiai F. Ronkes Agerbeek ir N. Khan,

atsakovę,

dėl prašymo pirmiausia panaikinti 2007 m. sausio 24 d. Komisijos sprendimą C (2006) 6762 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.899 – Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija), kiek jis yra susijęs su ieškove, o nepatenkinus pirmojo reikalavimo – iš dalies pakeisti minėto sprendimo 1 ir 2 straipsnius, kad būtų panaikinta arba sumažinta ieškovei skirta bauda,

BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),

kurį sudaro pirmininkė I. Pelikánová (pranešėja), teisėjai K. Jürimäe ir S. Soldevila Fragoso,

posėdžio sekretorė C. Kantza, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. gruodžio 11 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

1. Ieškovė

1 Ieškovė Toshiba Corp. – tai Japonijos įmonė, veikianti įvairiuose sektoriuose, be kita ko, ir skirstomųjų įrenginių su dujų izoliacija (toliau – SĮDI) sektoriuje. Nuo 2002 m. spalio mėn. iki 2005 m. balandžio mėn. jos SĮDI veikla buvo vykdoma per bendrąją įmonę TM T & D Corp., kuri lygiomis dalimis priklausė Toshiba Corp. ir Mitsubishi Electric Corp. (toliau – Melco) ir kuri 2005 m. buvo likviduota.

2. Produktai

2 SĮDI skirti energijos srautui elektros energijos tinkluose reguliuoti. Tai sunki elektros įranga, naudojama kaip elektros pastočių pagrindinė dalis. SĮDI parduodami visame pasaulyje kaip visiškai įrengtų elektros pastočių sudedamosios dalys arba kaip į tokias pastotes integruotinos atskiros dalys.

3. Administracinė procedūra

3 2004 m. kovo 3 d. ABB Ltd Europos Bendrijų Komisiją informavo apie antikonkurencinius veiksmus SĮDI sektoriuje ir žodžiu pateikė prašymą atleisti nuo baudų pagal 2002 m. vasario 19 d. Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155, toliau – Pranešimas dėl bendradarbiavimo).

4 ABB pateiktą prašymą atleisti nuo baudų papildė žodinėmis pastabomis ir rašytiniais įrodymais. 2004 m. balandžio 24 d. Komisija ABB pritaikė sąlyginį atleidimą nuo baudų.

5 Remdamasi ABB pareiškimais Komisija pradėjo tyrimą ir 2004 m. gegužės 11 d. ir 12 d. atliko patikras kelių bendrovių, veikiančių SĮDI sektoriuje, patalpose.

6 2006 m. balandžio 20 d. Komisija priėmė pranešimą apie kaltinimus, kurį išsiuntė 20 bendrovių, tarp jų – ir ieškovei. 2006 m. liepos 18 ir 19 d. Komisija apklausė bendroves, kurioms buvo skirtas pranešimas apie kaltinimus.

4. Ginčijamas sprendimas

7 2007 m. sausio 24 d. Komisija priėmė Sprendimą C (2006) 6762 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.899 – Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija) (toliau – ginčijamas sprendimas).

8 Ginčijamo sprendimo 113–123 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė, kad kartelyje dalyvavusios įvairios įmonės pasauliniu mastu, išskyrus tam tikras rinkas, koordinavo SĮDI projektų skyrimą pagal sutartas taisykles tam, kad išlaikytų kvotas, kurios aiškiai parodo istoriškai nusistovėjusias jų rinkos dalis. Komisija pažymėjo, kad SĮDI projektai buvo skiriami remiantis bendra „Japonijos“ kvota ir bendra „Europos“ kvota, kurias paskui turėjo pasidalyti atitinkamai Japonijos ir Europos gamintojai. 1988 m. balandžio 15 d. Vienoje pasirašytame susitarime (toliau – GQ susitarimas) buvo įtvirtintos taisyklės, pagal kurias SĮDI projektus leidžiama skirti arba Japonijos, arba Europos gamintojams ir jų vertę įskaičiuoti į atitinkamą kvotą. Be to, ginčijamo sprendimo 124–132 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė, kad kartelyje dalyvavusios įvairios įmonės sudarė žodinį susitarimą (toliau – bendrasis susitarimas), pagal kurį SĮDI projektai, pirma, Japonijoje ir, antra, Europos valstybėse narėse, dalyvaujančiose kartelyje, – kartu vadinamose SĮDI projektų „šalimis gamintojomis“, – buvo iš anksto paskirti atitinkamai kartelio nariams Japonijoje ir Europoje. „Šalyse gamintojose“ tarp šių dviejų šalių grupių nebuvo keičiamasi informacija dėl SĮDI projektų ir jie nebuvo įtraukti į atitinkamas kvotas.

9 GQ susitarime buvo taisyklių, susijusių su keitimusi informacija, reikalinga karteliui tarp dviejų gamintojų grupių veikti, o šį keitimąsi užtikrino būtent dviejų grupių sekretorės, kad būtų galima manipuliuoti atitinkamais konkursais ir nustatyti SĮDI projektų, kurie neturėjo būti atrinkti, kainas. Pagal GQ susitarimo 2 priedą šis susitarimas taikomas visame pasaulyje, išskyrus Jungtines Amerikos Valstijas, Kanadą, Japoniją ir 17 Vakarų Europos šalių. Be to, pagal bendrąjį susitarimą SĮDI projektai kitose Europos šalyse nei „šalyse gamintojose“ taip pat iš anksto buvo priskirti Europos šalių grupei, o Japonijos gamintojai įsipareigojo neteikti pasiūlymų dėl SĮDI projektų Europoje.

10 Komisijos teigimu, SĮDI projektų pasidalijimą tarp Europos gamintojų reguliavo susitarimas, kuris taip pat pasirašytas 1988 m. balandžio 15 d. Vienoje – „E‑Group Operation Agreement for GQ‑Agreement“ („E grupės susitarimas dėl GQ susitarimo įgyvendinimo“, toliau – EQ susitarimas). Komisija pažymėjo, kad SĮDI projektų skyrimui Europoje taikytos tos pačios taisyklės ir procedūros kaip ir tos, kurios taikytos SĮDI projektams skirti kitose šalyse. Būtent apie SĮDI projektus Europoje taip pat turėjo būti pranešta, jie turėjo būti įtraukti į sąrašą, paskirti, valdomi arba už juos pasiūlyta minimali kaina.

11 Remdamasi ginčijamame sprendime nustatytomis faktinėmis aplinkybėmis ir atliktu teisiniu vertinimu, Komisija konstatavo, kad atitinkamos įmonės pažeidė EB 81 straipsnį ir Europos ekonominės erdvės susitarimo (toliau – EEE susitarimas) 53 straipsnį, ir skyrė joms baudas, kurių dydį apskaičiavo taikydama metodą, išdėstytą Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairėse (OL C 9, 1998, p. 3, toliau – gairės) ir 1996 m. Pranešime dėl bendradarbiavimo.

12 Ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje Komisija konstatavo, kad ieškovė darė pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. gegužės 11 d.

13 Už ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą ginčijamo sprendimo 2 straipsniu ieškovei buvo skirta 90 900 000 EUR bauda, iš kurių 4 650 000 EUR bauda už TM T & D padarytą pažeidimą turėjo būti sumokėta solidariai su Melco.

Procesas ir šalių reikalavimai

14 Ši byla buvo pradėta 2007 m. balandžio 18 d. Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarijoje pateiktu ieškovės ieškiniu. Atsiliepimas į ieškinį ir dublikas buvo pateikti atitinkamai 2007 m. rugpjūčio 27 d. ir spalio 22 d.

15 2007 m. lapkričio 29 d. Teismo kanceliarijai pateiktu dokumentu ieškovė paprašė, kad pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 122 straipsnį sprendimas jos naudai būtų priimtas už akių. Šis prašymas buvo atmestas Teismo antrosios kolegijos 2007 m. gruodžio 11 d. sprendimu.

16 Rašytinė proceso dalis buvo baigta 2007 m. gruodžio 17 d. pateikus tripliką.

17 Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Teismas (antroji kolegija) 2009 m. rugsėjo 22 d. nusprendė pradėti žodinę proceso dalį. Taikydamas proceso organizavimo priemones pagal savo Procedūros reglamento 64 straipsnį, jis paprašė Komisijos pateikti tam tikrus dokumentus, o šalių – pareikšti savo nuomonę dėl šių dokumentų reikšmės, kalbant apie ieškinio pagrindą, susijusį su teisės susipažinti su bylos medžiaga pažeidimu. Teismas taip pat raštu pateikė Komisijai klausimą ir paprašė į jį atsakyti per posėdį.

18 Atsiliepdama į Teismo prašymą Komisija 2009 m. spalio 26 d. pateikė atitinkamus dokumentus. Ieškovė pastabas dėl šių dokumentų pateikė 2009 m. lapkričio 19 d. Komisija į ieškovės pastabas atsakė 2009 m. gruodžio 2 d.

19 Šalių atsiliepimai ir atsakymai į Teismo žodžiu ir raštu pateiktus klausimus buvo išklausyti 2009 m. gruodžio 11 d. posėdyje.

20 2010 m. birželio 11 d. nutartimi Teismas nusprendė atnaujinti žodinę proceso dalį, pagal Procedūros reglamento 65 straipsnį taikydamas tyrimo priemonę įpareigojo Komisiją pateikti tam tikrus dokumentus ir nustatė, kokia tvarka ieškovė gali su šiais dokumentais susipažinti.

21 Komisija šią tyrimo priemonę įvykdė per nustatytą terminą.

22 Žodinė proceso dalis buvo baigta 2010 m. liepos 28 d.

23 Ieškinyje ieškovė Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą,

– nepatenkinus pirmojo reikalavimo, panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis yra susijęs su ieškove,

– nepanaikinus ir antrojo reikalavimo, iš dalies pakeisti ginčijamo sprendimo 1 ir 2 straipsnius, kad būtų panaikinta arba iš esmės sumažinta ieškovei skirta bauda,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas banko garantijai.

24 Per posėdį ieškovė atsiėmė pirmąjį savo ieškinio reikalavimą, kuriuo prašė panaikinti visą ginčijamą sprendimą.

25 Komisija Teismo prašo:

– atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

26 Ieškiniui pagrįsti ieškovė pateikia keturis pagrindus. Pirmajame pagrinde teigiama, kad Komisija ginčijamame sprendime pakankamai neįrodė bendrojo susitarimo buvimo. Nurodant antrąjį pagrindą teigiama, kad Komisija neįrodė vieno tęstinio pažeidimo. Trečiasis pagrindas susijęs su ieškovės teisės į gynybą pažeidimu. Ketvirtasis pagrindas – su tuo, kad Komisija nepagrįstai skyrė ieškovei baudą.

27 Komisija laiko ieškovės pateiktus pagrindus nepagrįstais.

28 Visų pirma reikėtų pažymėti, kad ieškovė nenurodė, kuriais pagrindais ji grindžia atskirus savo reikalavimus. Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikėtų manyti, kad ieškovė pirmąjį, antrąjį ir trečiąjį pagrindus pateikė siekdama pagrįsti savo reikalavimą panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis su ja susijęs. Pripažinus bent vieną iš tų reikalavimų pagrįstu, reikės iš esmės panaikinti visą ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su ieškove. Antra, ketvirtasis pagrindas susijęs su ieškovei skirtos baudos apskaičiavimu, todėl ieškovė jį pateikia, kad pagrįstų savo reikalavimą panaikinti arba iš esmės sumažinti jai skirtą baudą.

1. Dėl reikalavimo panaikinti ginčijamo sprendimo 1 ir 2 straipsnius, kiek jie susiję su ieškove

29 Kadangi panaikinus ginčijamą sprendimą dėl ieškovės teisės į gynybą pažeidimo nebūtų prasmės nagrinėti jo iš esmės, pirmiausia reikėtų išanalizuoti trečiąjį ieškinio pagrindą. Paskui bus išnagrinėti pirmasis ir antrasis ieškinio pagrindai.

Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su tuo, kad Komisija pažeidė ieškovės teisę į gynybą

30 Ieškovė mano, kad buvo pažeista jos teisė į gynybą. Trečiojo ieškinio pagrindo pirmoje dalyje ji teigia, kad ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje nustatant pažeidimą padaryta esminė procesinė klaida. Trečiojo pagrindo antrojoje dalyje ieškovė tvirtina, kad pažeista jos teisė susipažinti su bylos medžiaga. Trečiojo pagrindo trečiojoje dalyje ieškovė teigia, kad Komisija iškraipė byloje esančius įrodymus.

31 Komisija mano, kad ieškovės argumentai nepagrįsti.

Dėl pirmos trečiojo ieškinio pagrindo dalies, kurioje teigiama, kad ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje pažeidimas nebuvo pakankamai nustatytas

– Šalių argumentai

32 Ieškovės teigimu, ginčijamo sprendimo rezoliucinės dalies 1 straipsnyje Komisija tiesiog nurodė, kad ieškovė dalyvavo susitarimų ir suderintų veiksmų sistemoje, ir neįvardijo EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimo, o tai yra esminė procesinė klaida.

33 Komisija ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą.

– Bendrojo Teismo vertinimas

34 Iš ginčijamo sprendimo 1 straipsnio akivaizdu, jog Komisija konstatavo, kad atitinkamos įmonės dalyvavo susitarimų ir suderintų veiksmų sistemoje SĮDI sektoriuje ir taip pažeidė EB 81 ir EEE susitarimo 53 straipsnius, ir nurodė atitinkamus laikotarpius. Ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje nenurodytas tariamų susitarimų ir veiksmų pobūdis.

35 Tačiau nereikia pamiršti, kad sprendimo rezoliucinę dalį reikia suprasti atsižvelgiant į motyvus, kuriais ji grindžiama (1999 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją (PVC II), T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94–T‑335/94, Rink. p. II‑931, 761 punktas). Šioje byloje pažeidimo elementai apibendrinti visų pirma ginčijamo sprendimo 2 konstatuojamojoje dalyje, o išsamiau aprašyti kitose ginčijamo sprendimo konstatuojamosiose dalyse. Todėl reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į ginčijamo sprendimo rezoliucinę dalį pagrindžiančius motyvus, Komisija joje pakankamai tiksliai nustatė nagrinėjamą pažeidimą. Todėl šią ieškinio pagrindo dalį reikia atmesti.

Dėl antros trečiojo ieškinio pagrindo dalies, susijusios su teisės susipažinti su bylos medžiaga pažeidimu

– Šalių argumentai

36 Ieškovė mano, kad Komisija nesuteikė jai galimybės susipažinti su visais kaltinimus patvirtinančiais ir paneigiančiais įrodymais.

37 Kalbant apie kaltinimus patvirtinančius įrodymus, ieškovė teigia, kad galėjo tik iš dalies susipažinti su Hitachi atsakymu į pranešimą apie kaltinimus ir neturėjo galimybės susipažinti su Fuji pareiškimais, kuriais tariamai patvirtinti ABB pareiškimai, nurodyti ginčijamo sprendimo 125 konstatuojamojoje dalyje. Todėl ji mano, kad negalėjo pareikšti savo nuomonės ir būti išklausyta dėl minėtų įrodymų, todėl, jos nuomone, jais negalėjo būti remtasi ginčijamame sprendime.

38 Kalbant apie kaltę paneigiančius įrodymus, ieškovė teigia: kadangi jai nebuvo suteikta galimybė susipažinti su visa bylos medžiaga, ji negalėjo nustatyti, ar kitos šalys pateikė papildomų reikšmingų įrodymų. Ji bet kuriuo atveju mano, kad jai turėjo būti suteikta galimybė susipažinti su papildomu Hitachi Ltd atsakymu į pranešimą apie kaltinimus, kuris prieštarauja ginčijamame sprendime iš Hitachi teiginių, susijusių su projektų apskaita, padarytoms išvadoms. Ji taip pat nurodo Melco ir Hitachi darbuotojų parodymus, kuriais paneigiamas bendrojo susitarimo buvimas. Galiausiai ji nurodo Areva pateiktus S. parodymus, akivaizdžiai prieštaraujančius teorijai, susijusiai su GQ susitarimo trukme.

39 Komisija ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą.

– Bendrojo Teismo vertinimas

40 Teisės į gynybą užtikrinimas reikalauja, kad atitinkamam asmeniui per administracinę procedūrą būtų suteikta galimybė veiksmingai pareikšti savo nuomonę dėl nurodomų faktų ir aplinkybių tikrumo ir tinkamumo, taip pat dėl Komisijos pateiktų dokumentų savo teiginiui dėl Sutarties pažeidimo buvimo pagrįsti (2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 66 punktas).

41 Iš teisės į gynybą užtikrinimo principo kylanti teisė susipažinti su bylos dokumentais reiškia, kad Komisija turi sudaryti suinteresuotajai įmonei galimybę išnagrinėti visus tyrimo byloje esančius dokumentus, kurie gali būti svarbūs jos gynybai. Šie dokumentai apima ir kaltę patvirtinančius, ir ją paneigiančius dokumentus, išskyrus kitų įmonių verslo paslaptis, Komisijos vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją (40 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 68 punktas).

42 Šiuo klausimu primintina, kad tik administracinio ginčo stadijos pradžioje atitinkama įmonė pranešimu apie kaltinimus informuojama apie visus esminius įrodymus, kuriais per šią procedūros stadiją remiasi Komisija, ir kad ši įmonė turi teisę susipažinti su bylos medžiaga, kad galėtų veiksmingai pasinaudoti teise į gynybą. Todėl kitų kartelyje dalyvavusių įmonių atsakymai į pranešimą apie kaltinimus iš principo nėra bylos medžiagos dokumentas, su kuriuo šalys galėtų susipažinti (2009 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hoechst prieš Komisiją, T‑161/05, Rink. p. II‑3555, 163 punktas).

43 Tačiau jei norėdama įrodyti pažeidimą Komisija taiko EB 81 straipsnio 1 dalies procedūrą ir ketina pasiremti atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištrauka arba prie tokio atsakymo pridėtu dokumentu, kitoms šioje procedūroje dalyvaujančioms įmonėms turi būti sudaryta galimybė pareikšti savo nuomonę dėl tokio įrodymo. Tokiomis aplinkybėmis minėta atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištrauka arba prie šio atsakymo pridėtas dokumentas yra kaltinimus dalyvavusioms darant pažeidimą įmonėms patvirtinantis įrodymas (žr. 42 punkte minėto Sprendimo Hoechst prieš Komisiją 164 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Minėta teismo praktika pagal analogiją taikoma ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 daliai.

44 Pagal analogiją, jei atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištrauka arba prie tokio atsakymo pridėtas dokumentas gali būti naudingas įmonės gynybai, nes leidžia jai pateikti įrodymų, kurie nepatvirtina šioje stadijoje Komisijos padarytų išvadų, tai yra kaltinimus paneigiantis įrodymas. Tokiu atveju atitinkamai įmonei turi būti sudaryta galimybė išnagrinėti minėtą ištrauką ar dokumentą ir pateikti dėl jų savo nuomonę.

45 Vis dėlto vien to, kad kitos įmonės nurodė tuos pačius argumentus kaip ir atitinkama įmonė ir kad jos savo gynybai panaudojo daugiau šaltinių, nepakanka, kad šiuos argumentus būtų galima laikyti kaltinimus paneigiančiais įrodymais (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Jungbunzlauer prieš Komisiją, T‑43/02, Rink. p. II‑3435, 353 ir 355 punktus).

46 Kalbant apie susipažinimo su byla nesilaikant šių taisyklių pasekmes, pažymėtina, kad dokumento, kuriuo rėmėsi Komisija apkaltindama įmonę, nepateikimas yra teisės į gynybą pažeidimas tik jei atitinkama įmonė įrodo, jog Komisijos sprendimas būtų buvęs kitoks, jei nepateiktas dokumentas būtų pašalintas iš kaltinimus patvirtinančių įrodymų sąrašo (40 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 71 ir 73 punktai).

47 Kalbant apie kaltinimus paneigiančio dokumento nepateikimą, reikia pažymėti, kad atitinkama įmonė turi įrodyti tik tai, kad jo neatskleidimas galėjo turėti įtakos procedūros eigai ir Komisijos sprendimo turiniui jos nenaudai. Įmonei pakanka įrodyti, kad būtų galėjusi panaudoti tokį kaltinimus paneigiantį dokumentą gynybai taip, kad jeigu būtų galėjusi juo remtis per administracinę procedūrą, būtų nurodžiusi aplinkybes, kurios nesutampa su Komisijos tuo etapu padarytomis išvadomis, todėl bent jau dėl elgesio, kuriuo ji kaltinama, trukmės ir sunkumo ji būtų galėjusi padaryti kokią nors įtaką Komisijos sprendime pateiktiems vertinimams ir galiausiai baudos dydžiui (40 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 74 ir 75 punktai).

48 Galimybė, kad neatskleistas dokumentas galėjo turėti įtakos procedūros eigai ir Komisijos sprendimo turiniui, gali būti įrodyta tik atlikus pirminį kai kurių įrodymų vertinimą, kuris parodytų, kad neatskleisti dokumentai šių įrodymų atžvilgiu galėjo turėti reikšmės, į kurią buvo būtina atsižvelgti (40 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 76 punktas).

49 Šioje byloje iš karto reikia atmesti ieškovės argumentus, susijusius su tuo, kad ji negalėjo susipažinti su visa Komisijos bylos medžiaga. Iš šio sprendimo 41 punkte nurodytos teismo praktikos aišku, kad administracinėje procedūroje dalyvaujančių asmenų teisių į gynybą apsauga nereiškia, kad jiems turi būti suteikta galimybė susipažinti su visa bylos medžiaga.

50 Kalbant apie kaltinimus patvirtinančius įrodymus, reikia pažymėti, kad ieškovė nenurodo, kurie ginčijamame sprendime prieš ją panaudoti įrodymai buvo Hitachi atsakymo į pranešimą apie kaltinimus dalyje, su kuria ji neturėjo galimybės susipažinti. Ieškovė taip pat nenurodo priežasčių, dėl kurių tai, kad ji galėjo tik iš dalies susipažinti su tuo dokumentu, neleido jai pareikšti savo nuomonės dėl Hitachi pareiškimų, susijusių su projektų apskaita, kurie yra pagrindinis kaltinimus patvirtinantis įrodymas. Todėl ieškovės argumentą, susijusį su jos galimybe iš dalies susipažinti su Hitachi atsakymu į pranešimą apie kaltinimus, reikia atmesti.

51 Be to, Komisija pripažįsta negalėjusi remtis Fuji pastabomis, apie kurias nebuvo pranešta ieškovei, kad pagrįstų savo kaltinimus ieškovei ginčijamame sprendime, tačiau neigia jas iš tikrųjų panaudojusi kaip apkaltinamuosius įrodymus.

52 Vis dėlto reikėtų pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 125 ir 255 konstatuojamosiose dalyse Komisija rėmėsi Fuji papildomomis pastabomis, visų pirma 2006 m. lapkričio 21 d. pastabomis, kad patvirtintų bendrojo susitarimo buvimą.

53 Todėl ieškovės argumento baigtis priklauso nuo pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su bendrojo susitarimo buvimo įrodymu, nagrinėjimo rezultato. Konstatavus, kad tokio susitarimo buvimas buvo pakankamai įrodytas net ir neatsižvelgus į Fuji pastabas kaip į kaltinimus patvirtinančius įrodymus, ieškovės teiginius vis tiek reikės atmesti. O konstatavus, kad minėtos pastabos yra būtini įrodymai, patvirtinantys ginčijamame sprendime padarytas išvadas, susijusias su bendrojo susitarimo buvimu, ieškovės argumentą reikės pripažinti pagrįstu, todėl panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis su ja susijęs.

54 Kalbant apie kaltę paneigiančius įrodymus, Teismas paprašė Komisijos pateikti visus dokumentus, kuriuos ieškovė nurodė labai netiksliai. Kadangi Komisijai pateiktas prašymas buvo grindžiamas pačios ieškovės pateikta informacija, jos 2009 m. lapkričio 19 d. pastabose pateiktą prašymą, kad Komisija jai pateiktų visus dokumentus, pateiktus atsakant į panašius Teismo prašymus bylose T‑112/07 Hitachi ir kt. prieš Komisiją ir T‑133/07 Mitsubishi Electric prieš Komisiją, reikia atmesti.

55 Kalbant apie įvairius dokumentus, kuriuos Komisija pateikė šioje byloje, pirmiausia reikėtų pažymėti, kad, priešingai, nei teigia ieškovė, Hitachi papildomame atsakyme į pranešimą apie kaltinimus nesuabejota jos pareiškimų, susijusių su pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmu, faktiniu turiniu. Tame papildomame atsakyme Hitachi tiesiog nesutiko su Komisijos pateiktu minėtų pareiškimų aiškinimu, visų pirma kalbant apie jų kaip bendrojo susitarimo ir vieno pažeidimo, apimančio ir bendrąjį susitarimą, ir GQ susitarimą, buvimo įrodymų reikšmingumą. Hitachi jau pateikė tuos pačius argumentus savo pirmojo atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištraukoje, kurią Komisija nusiuntė ieškovei. Todėl Hitachi papildomo atsakymo į pranešimą apie kaltinimus negalima laikyti kaltinimus paneigiančiu įrodymu, kurio atskleidimas galėjo paveikti bylos eigą ir ginčijamo sprendimo turinį.

56 Be to, reikėtų pažymėti, kad savo 2009 m. lapkričio 19 d. pastabose ieškovė klaidingai teigia, kad po Teismo prašymo Komisijai ji galėjo tik iš dalies susipažinti su Hitachi papildomu atsakymu į pranešimą apie kaltinimus. Dalinį galimybės susipažinti su minėtu dokumentu pobūdį lemia tai, kad savo procesiniuose dokumentuose ieškovė jį nurodė kaip galimą kaltę paneigiantį įrodymą tik tiek, kiek jis yra susijęs su pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmu.

57 Antra, reikėtų pažymėti, kad savo 2006 m. lapkričio mėn. rašytiniuose pareiškimuose Melco ir Hitachi darbuotojai neigia buvus bendrąjį susitarimą ir su juo susijusias diskusijas ir nurodo, kad buvo „didelės“ kliūtys patekti į Europos rinką. Be to, vienas iš Melco liudytojų pažymi, kad Fuji nedalyvavo derybose iki GQ susitarimo pasirašymo, o kitas liudytojas pažymi, kad, jo nuomone, kai kurios Europos šalys nebuvo įtrauktos į GQ susitarimą dėl konkurencijos teisės taikymo grėsmės. Hitachi liudytojai išsamiai apibūdino 2002 m. liepos mėn. Alstom pateiktą pasiūlymą, susijusį su Europos ir Japonijos gamintojų susitarimu, ir tai, kad Hitachi šį pasiūlymą atmetė.

58 Šiuo atžvilgiu reikėtų pažymėti, kad įmonės darbuotojų rašytinių pareiškimų, parengtų šiai įmonei prižiūrint ir pateiktų jos gynybai Komisijos vykdomoje administracinėje procedūroje iš esmės negalima laikyti įrodymais, kurie skirtųsi nuo pačios šios įmonės padarytų pareiškimų ar būtų nuo jų atskirti. Apskritai įmonės pozicija dėl Komisijos jai inkriminuojamų faktinių aplinkybių visų pirma yra pagrįsta jos darbuotojų ir vadovų žiniomis ir nuomonėmis.

59 Be to, per administracinę procedūrą ieškovė pati ginčijo bendrojo susitarimo ir su juo susijusių diskusijų buvimą ir nurodė buvus „didelių“ kliūčių patekti į Europos rinką. Todėl to, kad kitos įmonės pateikė šiuos argumentus, negalima laikyti kaltinimus paneigiančiu įrodymu.

60 Be to, Alstom 2002 m. liepos mėn. pateikto pasiūlymo detalės buvo atskleistos pranešime apie kaltinimus, o Fuji nedalyvavimas derybose, susijusiose su GQ susitarimu, buvo paminėtas M. parodymuose, su kuriais ieškovė neneigia susipažinusi. Todėl šie įrodymai nėra kaltinimus paneigiantys įrodymai.

61 Atvirkščiai, neatrodo, kad argumentą, susijusį su priežastimi, dėl kurios kai kurios Europos šalys nebuvo įtrauktos į GQ susitarimo taikymo sritį, iškėlė ieškovė ar kad ieškovė susipažino su dokumentu, kuriame šis argumentas pateiktas. Todėl vieno iš Melco darbuotojų parodymų atitinkamą ištrauką būtų galima laikyti kaltinimus paneigiančiu įrodymu. Tačiau šiuos parodymus davė vienos iš susijusių įmonių darbuotojas ir jais jis tiesiog neigė neteisėto elgesio buvimą, tačiau šis neiginys niekuo nepagrįstas. Todėl minėtų įrodymų pateikimo negalima laikyti galinčiu paveikti procedūros eigą ir ginčijamo sprendimo turinį.

62 Trečia, reikėtų pažymėti, jog pati ieškovė savo 2009 m. lapkričio 19 d. pastabose pripažįsta, kad Areva pateikti S. parodymai patvirtina jos pačios argumentus dėl GQ susitarimo įgyvendinimo tariamo sustabdymo 1999–2002 m. Be to, priešingai ieškovės teiginiams, tvirtinimas, kad 2002 m. buvo būtina kreiptis į TM T & D, kad kartelio veikla būtų atnaujinta, buvo pateiktas Areva paaiškinime, susijusiame su kartelio veikimu, ir ieškovė su juo susipažino.

63 Vienintelis galimas kaltinimus paneigiantis įrodymas, esantis S. parodymuose, yra teiginys, kad GQ susitarimas negalėjo veikti be tokio svarbaus gamintojo, kaip antai Siemens. Tačiau šis teiginys, kurį pateikė įmonės, kaltinamos dalyvavimu darant pažeidimą, darbuotojas, nėra pagrįstas ir jam prieštarauja kitų susijusių įmonių pareiškimai ir Komisijos surinkti bei ginčijamo sprendimo 191–198 konstatuojamosiose dalyse pateikti rašytiniai įrodymai. Todėl minėto įrodymo pateikimas negalėjo paveikti procedūros eigos ir ginčijamo sprendimo turinio.

64 Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, ieškovės argumentus, susijusius su galimybe susipažinti su kaltinimus paneigiančiais įrodymais, reikia atmesti. Tačiau, kaip yra aišku iš šio sprendimo 53 punkto, šios trečiojo ieškinio pagrindo dalies nagrinėjimo rezultatas priklauso nuo ieškovės argumentų, pateiktų kartu su pirmuoju ieškinio pagrindu, nagrinėjimo rezultato.

Dėl trečios trečiojo ieškinio pagrindo dalies, susijusios su byloje esančių įrodymų iškraipymu

– Šalių argumentai

65 Ieškovė teigia, kad Komisija iškraipė byloje esančius įrodymus ir taip pažeidė jos teisę į gynybą ir pareigą nešališkai ir kruopščiai išnagrinėti bylos medžiagą.

66 Ieškovės teigimu, pirma, priešingai ginčijamo sprendimo 255 punkte esančiam teiginiui, grupei, į kurią įėjo ir įmonė VA TECH Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG (toliau – VA TECH), užuot nekomentavusi bendrojo susitarimo buvimo klausimo, per posėdį ji jį aiškiai ginčijo.

67 Antra, ieškovė nesutinka su tuo, kad per apklausą ji negalėjo atsakyti į klausimus apie projektus, įskaičiuotus į kvotą, numatytą GQ susitarime, ir apie ABB tariamai praneštų projektų sąrašą. Nurodydama apklausos protokolo ištrauką, ji teigia atsakiusi, kad nežino apie projektų apskaitą.

68 Trečia, ieškovė teigia, jog ginčijamame sprendime Komisija klaidingai nurodė, kad ieškovė patvirtino, jog GQ susitarimas buvo tęsiamas ir po 1999 m. balandžio 24 d., nors ji visada teigė, kad pasaulinis kartelis nustojo veikti po to, kai dalyvavimą jame nutraukė Siemens ir Hitachi.

69 Ketvirta, priešingai Komisijos teiginiui ginčijamo sprendimo 306 konstatuojamojoje dalyje, ieškovė teigia nepatvirtinusi Hitachi pareiškimų, susijusių su pranešimų buvimu, ir neigė buvus pranešimus ir projektų apskaitą.

70 Penkta, ieškovė teigia: kadangi negalėjo susipažinti su kitų šalių pareiškimais, kuriais Komisija grindė savo išvadas, ji negali atmesti galimybės, kad jų turinys ginčijamame sprendime irgi buvo iškreiptas, ir tai labai tikėtina, atsižvelgiant į anksčiau pateiktus kaltinimus.

71 Komisija ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą.

– Bendrojo Teismo vertinimas

72 Pirmiausia Teismas pažymi, kad šio sprendimo 40 punkte nurodytas teisės į gynybą užtikrinimo principas gali būti pažeistas iškraipius faktines aplinkybes tik jeigu tai turėjo įtakos suinteresuotojo asmens galimybei suprasti Komisijos jai inkriminuotų kaltinimų turinį arba įvertinti įrodymus, kuriais remtasi siekiant pagrįsti šiuos kaltinimus.

73 Šioje byloje ieškovė nenurodo, kiek tariamas faktinių aplinkybių iškraipymas, kuriuo ji kaltina Komisiją, apsunkino ieškovės gynybą.

74 Todėl kaltinimą dėl teisės į gynybą užtikrinimo principo pažeidimo reikia atmesti.

75 Antra, pareiga nešališkai ir kruopščiai išnagrinėti bylos medžiagą, kurią apima gero administravimo principas, pažeidžiama kiekvieną kartą, kai yra iškraipoma faktinė aplinkybė. Tačiau šis pažeidimas leidžia konstatuoti ginčijamo sprendimo neteisėtumą tik jeigu Komisija nebūtų galėjusi padaryti tokių pačių išvadų, jeigu būtų teisingai aiškinusi nagrinėjamus faktus.

76 Todėl įvairių faktinių aplinkybių, kurios buvo tariamai iškraipytos, aiškinimas ir visų galimų iškraipymų padariniai bus išnagrinėti nagrinėjant ieškovės pateiktus pagrindus, kuriais šie faktai ginčijami.

77 Atsižvelgiant į visa tai, kas pasakyta, trečiojo ieškinio pagrindo trečią dalį reikia atmesti.

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su tuo, kad Komisija pakankamai neįrodė bendrojo susitarimo buvimo

78 Remiantis teismo praktika, Komisija turi pagrįsti nustatytus pažeidimus ir pateikti pakankamai įrodymų, teisiškai patvirtinančių pažeidimą sudarančias aplinkybes (žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Dresdner Bank ir kt. prieš Komisiją, T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP ir T‑61/02 OP, Rink. p. II‑3567, 59 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

79 Šiuo atžvilgiu visos Teismo abejonės turi būti aiškinamos įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai. Todėl Teismas negali pripažinti, kad Komisija pateikė pakankamai pažeidimo buvimo įrodymų, jei šiuo klausimu vis dar turi abejonių, ypač nagrinėjant bylą dėl sprendimo, kuriuo skirta bauda, panaikinimo (78 punkte minėto Sprendimo Dresdner Bank ir kt. prieš Komisiją 60 punktas).

80 Tokiu atveju būtina atsižvelgti į nekaltumo prezumpcijos principą, išplaukiantį visų pirma iš 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnio 2 dalies, vieną pagrindinių teisių, kurios sudaro bendruosius Bendrijos teisės principus. Atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį ir už juos skirtų sankcijų pobūdį bei griežtumą, nekaltumo prezumpcijos principas taikomas ir procedūroms dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimų, per kurias gali būti skirtos vienkartinės arba periodiškai mokamos baudos (šiuo klausimu žr. 78 punkte minėto Sprendimo Dresdner Bank ir kt. prieš Komisiją 61 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

81 Taigi būtina, kad Komisija pateiktų tikslių ir neprieštaringų įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas tikrai buvo padarytas. Vis dėlto reikia pabrėžti, kad kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo elemento atžvilgiu. Pakanka, kad šį reikalavimą atitiktų institucijos pateiktų įrodymų visuma, vertinama bendrai (žr. 78 punkte minėto Sprendimo Dresdner Bank ir kt. prieš Komisiją 62 ir 63 punktus bei juose nurodytą teismų praktiką).

82 Be to, atsižvelgiant į akivaizdų antikonkurencinių susitarimų draudimo pobūdį, negalima reikalauti iš Komisijos pateikti dokumentų, aiškiai patvirtinančių atitinkamų ūkio subjektų tarpusavio ryšius. Bet kuriuo atveju Komisijos turimus fragmentiškus ir atskirus įrodymus turi būti galima papildyti išvadomis, iš kurių būtų galima atkurti reikšmingas faktines aplinkybes. Todėl egzistuojanti antikonkurencinė praktika arba susitarimas gali būti nustatomi iš tam tikro skaičiaus sutapimų ir požymių, kurie, nagrinėjami kartu, gali įrodyti konkurencijos taisyklių pažeidimą, jeigu nėra kito logiško paaiškinimo (žr. 78 punkte minėto Sprendimo Dresdner Bank ir kt. prieš Komisiją 64 ir 65 punktus bei juose nurodytą teismų praktiką).

83 Ieškovė šiuo atžvilgiu teigia, kad negalima mažiau griežtų įrodinėjimo reikalavimų taikyti todėl, kad Komisija susiduria su pažeidimo įrodinėjimo sunkumais. Jos nuomone, pirma, 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) Komisijos įgaliojimai šioje srityje sustiprinti. Antra, šioje byloje Komisija dėl taikomos atleidimo nuo baudų programos gavo daug įrodymų. Trečia, dėl šiuolaikinių technologijų naudojimo yra daugybė dokumentų, kuriais patvirtinami kaltinimai kartelio dalyviams, kopijų, sukurtų įvairiuose kompiuteriuose. Ieškovės nuomone, dėl to atitinkamų dokumentų lengviau ieškoti ir lengviau juos nustatyti, be to, jų turinį galima atkurti net ir juos ištrynus.

84 Vis dėlto tokių ieškovės argumentų negalima laikyti pagrįstais. Pirma, nors remiantis Reglamento Nr. 1/2003 25 konstatuojamąja dalimi Komisijos įgaliojimų sustiprinimu siekiama visų pirma jai leisti nustatyti EB 81 straipsnio pažeidimus, šiuo sustiprinimu savaime negarantuojama, kad Komisijai konkrečioje byloje iš tiesų bus lengviau surinkti įrodymus. Antra, ta pati išvada taikytina atleidimo nuo baudų programai. Kad Komisija galėtų tam tikrais dalykais pagrįstai remtis kaip pažeidimo įrodymais, iš suinteresuotųjų įmonių gauti įrodymai turi atitikti teismų praktikoje taikytinus kriterijus. Todėl vien prašymai atleisti nuo baudų savaime nesupaprastina Komisijos vaidmens. Trečia, šiuolaikinių technologijų plitimo poveikį neutralizuoja kartelio dalyvių šiuo atžvilgiu taikytos techninės priemonės. Šioje byloje iš ginčijamo sprendimo 173–175 punktų akivaizdu, kad šalys šifravo atitinkamus dokumentus naudodamos kompiuterių programą, o visam susirašinėjimui, susijusiam su neteisėtu elgesiu, naudojo anonimines pašto dėžutes. Neįrodyta, kad ieškovė sistemingai atsisakinėjo taikyti šias priemones, nes byloje esantys įrodymai nepatvirtina, kad ji būtų ilgą laiką priešinusis. Be to, iš tų pačių įrodymų aišku, kad nors ieškovė nešifravo savo pranešimų ir nenaudojo anoniminių pašto dėžučių, su ja buvo bendraujama telefonu arba faksu, o ne elektroniniu paštu ar kita skaitmenine priemone.

85 Be to, jei spręsdama, kad padarytas pažeidimas, Komisija remiasi tik nagrinėjamų įmonių elgesiu rinkoje, šioms pakanka įrodyti, kad yra aplinkybių, leidžiančių kitaip pažvelgti į Komisijos nustatytus faktus ir pateikti kitokį tikėtiną aplinkybių paaiškinimą nei tas, kuriuo Komisija grindė Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą (šiuo klausimu žr. 2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00, Rink. p. II‑2501, 186 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

86 Kaip teigia ieškovė, ši taisyklė taikoma ir tuomet, kai įrodymų, kuriais remiasi Komisija, nepakanka. Tokiu atveju pateikti įrodymai neleidžia nepaliekant abejonių ir be papildomo aiškinimo patvirtinti pažeidimo (šiuo klausimu žr. 2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Coats Holdings ir Coats prieš Komisiją, T‑36/05, Rink. p. II‑0000, 74 punktą).

87 Kitaip, nei teigia ieškovė, minėta taisyklė netaikoma visiems atvejams, kai pažeidimas nustatomas apie jį sprendžiant iš kitų faktų, remiantis netiesioginiais arba nerašytiniais įrodymais. Kalbant apie įrodinėjimo priemones, kuriomis galima remtis įrodant pažeidimą pagal EB 81 straipsnį, pagal Bendrijos teisę visų pirma reikia remtis laisvo įrodymų vertinimo principu (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Dalmine prieš Komisiją, T‑50/00, Rink. p. II‑2395, 72 punktas). Minėta teismų praktika pagal analogiją taikytina ir EEE susitarimo 53 straipsniui.

88 Todėl net jei ieškovės nurodytos aplinkybės, darant prielaidą, kad jos įrodytos, gali būti reikšmingos bendrai vertinant visus Komisijos pateiktus įrodymus, vien jų nepakanka, kad atitinkama įmonė, pateikdama alternatyvų faktinių aplinkybių paaiškinimą, paneigtų Komisijos tvirtinimus.

89 Be to, jokia Bendrijos teisės norma ar bendrasis principas nedraudžia Komisijai vienos įmonės atžvilgiu remtis kitų dalyvavimu kartelyje kaltinamų įmonių pareiškimais. Kitu atveju Komisijos pareiga pateikti EB 81 straipsnio pažeidimo įrodymų būtų neįvykdoma ir nesuderinama su jos užduotimi prižiūrėti tinkamą šių teisės normų taikymą (85 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją 192 punktas). Minėta teismų praktika pagal analogiją taikytina ir EEE susitarimo 53 straipsniui.

90 Vis dėlto dalyvavimu kartelyje, kurio buvimas ginčijamas daugelio kitų kaltinamų įmonių, kaltinamos įmonės pareiškimai negali būti laikomi pakankamu tų kitų įmonių padaryto pažeidimo įrodymu, jeigu jie nėra pagrįsti kitais įrodymais; žinoma, reikalaujamas patvirtinimo kitais įrodymais lygis gali būti mažesnis atsižvelgiant į atitinkamų pareiškimų patikimumą (85 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją 219 ir 220 punktai).

91 Kalbant apie atskirų įrodymų įrodomąją galią, pažymėtina, kad vienintelis pateiktiems įrodymams vertinti svarbus kriterijus yra jų patikimumas (87 punkte nurodyto Sprendimo Dalmine prieš Komisiją 72 punktas).

92 Remiantis bendromis taisyklėmis įrodinėjimo srityje, dokumento patikimumas, taigi ir jo įrodomoji galia, priklauso nuo jo kilmės, parengimo aplinkybių, adresato ir turinio (2000 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink. p. II‑491, 1053 ir 1838 punktai).

93 Kalbant apie pareiškimus, pažymėtina, kad ypač didelė įrodomoji galia gali būti suteikta tiems pareiškimams, kurie, pirma, yra patikimi, antra, padaryti įmonės vardu, trečia, pateikti asmens, kuris saistomas profesinės pareigos veikti šios įmonės vardu, ketvirta, prieštarauja pareiškėjo interesams, penkta, padaryti tiesioginio aplinkybių, apie kurias pranešama, liudininko ir, šešta, buvo pateikti raštu, apgalvotai ir po ilgų svarstymų (šiuo klausimu žr. 85 punkte nurodyto Sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją 205–210 punktus).

94 Nors iš esmės gali būti tam tikras nepasitikėjimas pagrindinių neteisėto kartelio dalyvių savanoriškais pareiškimais, atsižvelgiant į ieškovės nurodytą aplinkybę, kad šie dalyviai gali stengtis sumažinti savo įtaką darant pažeidimą ir padidinti kitų, prašymas taikyti pranešimą dėl bendradarbiavimo, kad būtų sumažinta bauda, nebūtinai skatina pateikti iškreiptus įrodymus apie kitus inkriminuojamo kartelio dalyvius. Iš tikrųjų bet koks mėginimas suklaidinti Komisiją gali turėti įtakos vertinant asmens nuoširdumą ir bendradarbiavimo besąlygiškumą, o tai savo ruožtu gali turėti įtakos jo galimybei visiškai pasinaudoti pranešimo dėl bendradarbiavimo nuolaidomis (šiuo klausimu žr. 2006 m. lapkričio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Peróxidos Orgánicos prieš Komisiją, T‑120/04, Rink. p. II‑4441, 70 punktą).

95 Šiuo klausimu taip pat reikia pažymėti, kad neteisingos informacijos pateikimo galimos pasekmės yra dar sunkesnės, todėl, kaip yra aišku iš šio sprendimo 90 punkto, ginčijamas įmonės pareiškimas turi būti patvirtintas kitais įrodymais. Ši aplinkybė didina tikimybę, kad neteisingi pareiškimai bus nustatyti arba Komisijos, arba kitų atitinkamų įmonių.

96 Kalbant apie minėtų taisyklių taikymą šiai bylai, pirmiausia reikėtų pažymėti, kad, remiantis ginčijamame sprendime padarytomis išvadomis, bendrasis susitarimas buvo nerašytas susitarimas, apėmęs, pirma, Japonijos įmonių įsipareigojimą nesiskverbti į SĮDI projektų rinką Europos ekonominėje erdvėje (EEE), antra, Europos įmonių įsipareigojimą nesiskverbti į Japonijos SĮDI projektų rinką ir, trečia, Europos įmonių įsipareigojimą pranešti Japonijos įmonėms apie SĮDI projektus Europos šalyse, išskyrus „šalyse gamintojose“, ir įskaičiuoti šiuos projektus į bendrą „Europos“ kvotą, nustatytą GQ susitarime. Komisija mano, kad pranešimo ir apskaitos mechanizmo tikslas buvo pasiūlyti kompensaciją Japonijos įmonėms, kurias Europos įmonės laikė galimomis konkurentėmis EEE rinkoje.

97 Iš visų šio sprendimo 96 punkte nurodytų bendrojo susitarimo sudedamųjų dalių būtent tariamas Japonijos įmonių įsipareigojimas nesiskverbti į SĮDI projektų rinką EEE yra Komisijos ieškovėms pateikto kaltinimo pagrindas. Todėl būtent šis įsipareigojimas turi būti pakankamai įrodytas. Tačiau kitos bendrojo susitarimo sudedamosios dalys, jei būtų įrodytos, galėtų taip pat būti reikšmingi netiesioginiai įrodymai, leidžiantys nuspręsti apie atitinkamą Japonijos įmonių įsipareigojimą.

98 Ieškovė ginčija bendrojo susitarimo buvimą ir kad ji jame dalyvavo. Ji kritikuoja įvairių Komisijos ginčijamame sprendime nurodytų įrodymų įrodomąją galią ir nurodo kitus įrodymus, kurie, jos nuomone, leidžia manyti, kad bendrojo susitarimo nebuvo. Dėl to ieškovė mano, kad Komisija privalėjo sutikti su alternatyviu paaiškinimu, kodėl Japonijos gamintojų nebuvo SĮDI rinkoje EEE, susijusiu su teisinių, techninių ir komercinių patekimo į šią rinką kliūčių buvimu. Todėl, ieškovės nuomone, priimdama ginčijamą sprendimą, Komisija perkėlė įrodinėjimo pareigą, pažeidė nekaltumo prezumpcijos principą ir viršijo savo įgaliojimus.

99 Komisija tvirtina, kad bendrojo susitarimo buvimas ir, konkrečiai kalbant, Japonijos įmonių įsipareigojimas nesiskverbti į EEE rinką yra patvirtinti įrodymų visuma, apimančia rašytinius įrodymus, įmonių pareiškimus, liudytojų parodymus ir įrodymus, susijusius su realiu kartelio veikimu.

100 Taigi norint išsiaiškinti, ar apskritai Komisijos pateikti įrodymai neginčijamai patvirtina bendrojo susitarimo buvimą, kurio negali paneigti ieškovės pateikti įrodymai, reikia įvertinti atitinkamų įrodymų patikimumą ir turinį.

101 Ieškovės kaltinimai nekaltumo prezumpcijos principo pažeidimu ir kad Komisija viršijo savo įgaliojimus, grindžiami prielaida, jog Komisija neįrodė bendrojo susitarimo buvimo ir ieškovės dalyvavimo jame. Taigi, jeigu ieškovės argumentus, susijusius su pažeidimo buvo įrodymais ir ieškovės dalyvavimu jį darant, reikės atmesti, tai neabejotinai reikš, kad reikės atmesti ir kaltinimą dėl nekaltumo prezumpcijos principo pažeidimo, ir kaltinimą Komisijai, kad viršijo savo įgaliojimus. O jeigu būtų konstatuota, kad ieškovės dalyvavimas darant tariamą pažeidimą ginčijamame sprendime neįrodytas, ši išvada savaime būtų pagrindas panaikinti ginčijamą sprendimą, kiek jis susijęs su ieškove.

Dėl ABB pateiktų įrodymų

– Šalių argumentai

102 Ieškovė nesutinka su tuo, kad įvairūs ABB pateikti įrodymai patvirtina bendrojo susitarimo buvimą.

103 Pirmiausia ieškovė teigia, kad apskritai ABB pateikti įrodymai turi menką įrodomąją galią, nes ABB taikytas sąlyginis atleidimas nuo baudos. Jos nuomone, ABB pareiškimai nebeprilygo parodymų davimui prieš save. Kita vertus, ABB galėjo būti daromas spaudimas atsakyti į Komisijos klausimus taip, kad būtų patvirtintas kartelio buvimas, atsižvelgiant į tai, kad bauda jai dar galėjo būti skirta nusprendus, kad ji nepakankamai bendradarbiauja. Todėl ABB pateiktus įrodymus reikėtų vertinti kritiškai.

104 Ieškovė taip pat abejoja kiekvieno iš ABB pateiktų įrodymų įrodomąja galia. Pirma, ieškovės teigimu, 2004 m. kovo 11 d. ABB pareiškimas, kuriuo patvirtinamas bendrojo susitarimo buvimas, yra nevienareikšmis, nes ABB pripažino ir tai, kad nebuvo jokio aiškaus susitarimo ir kad bendrasis susitarimas buvo grindžiamas faktinėmis aplinkybėmis, t. y. aplinkybe, kad Europos vartotojai tik ribotai pripažino Japonijos įmones ir kad norėdamos patekti į Europos rinką jos susidūrė su tam tikrais techniniais ir teisiniais sunkumais. Be to, pasak ABB, Japonijos gamintojai dalyvavo kartelyje tik tiek, kiek jis buvo susijęs su ne EEE teritorijomis.

105 Antra, ieškovė kelia klausimus dėl buvusio ABB darbuotojo M. parodymų, kuriuos jis davė per 2005 m. rugsėjo 23 d. pokalbį. Šiuo atžvilgiu ji nurodo, kad ABB noras pritarti Komisijos teorijai pasireiškė jos samdyto advokato pastangomis pakreipti M. parodymus taip, kad šis pripažintų, jog Japonijos gamintojų atėjimas į Europos rinką po kurio laiko galėjo tapti pelningas.

106 Ieškovė priduria, kad per pokalbį M. jau nebebuvo ABB darbuotojas, o tai reiškia, kad jis nebeprivalėjo veikti paisydamas šios įmonės interesų. Be to, tai, kad M. pakeitė savo parodymus, veikiau rodo jam darytą spaudimą, o ne jo norą pateikti tikslią informaciją.

107 Ieškovė taip pat teigia, kad M. parodymai dėl bendrojo susitarimo buvimo paremti nuogirdomis ir mažai įtikinami. Jos nuomone, M. nurodė nedalyvavęs sudarant bendrąjį susitarimą ir kad susitarimas nebuvo minimas tuose susitikimuose, kuriuose jis dalyvavo. Todėl minėti parodymai buvo pagrįsti M. asmenine nuomone dėl kartelio buvimo. Ieškovė šiuo atžvilgiu pažymi, jog darant prielaidą, kad bendrasis susitarimas buvo, galima tikėtis, kad, atsižvelgiant į tariamą jo svarbą, prašymus atleisti nuo baudų pateikusios įmonės būtų pateikusios vienalaikius tariamų įvykių įrodymus.

108 Kalbant apie M. parodymų turinį, ieškovė teigia, kad nors M. nurodė, jog užsienio rinkas apimančio susitarimo sudarymas leido manyti esant susitarimą, apimantį įvairių jo dalyvių šalis gamintojas, jis taip pat pabrėžė, kad nors Japonijos gamintojai būtų galėję patekti į Europos rinką, šios pastangos vis dėlto nebūtų komerciškai naudingos. Paskui 2005 m. spalio 4 d. ABB samdytas advokatas pateikė naują pareiškimą, kuriuo siekta patikslinti ankstesnius M. parodymus ir kuriuo oficialiai užfiksuotas bendrojo susitarimo buvimas. Ieškovės teigimu, šie du dalykai vienas kitam prieštarauja, todėl jais negalima remtis.

109 Trečia, ieškovė tvirtina, kad ABB darbuotojų W. ir P. parodymai yra neapibrėžti ir nepagrįsti spėjimai, grindžiami asmenine nuomone. Todėl kai W. buvo paklausta apie priežastis, dėl kurių Japonijos gamintojams nebuvo leidžiama dalyvauti Europos SĮDI konkursuose, jis nenurodė bendrojo susitarimo. Kita vertus, ankstesniuose savo parodymuose jis aiškino, kad dėl „didelių“ kliūčių į Europos rinką buvo sunku patekti.

110 Komisija ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą.

– Bendrojo Teismo vertinimas

111 Pirmiausia iš šio sprendimo 94 ir 95 punktų aišku, kad įrodymų, kuriuos pateikė įmonė, siekianti būti atleista nuo baudų, nebūtina iš karto vertinti atsargiai. Kalbant apie konkretų liudytojų parodymų atvejį, iš tiesų gali būti, kad tokios įmonės darbuotojai, iš kurių reikalaujama veikti paisant jos interesų, gali turėti bendrą norą pateikti kuo daugiau kaltę patvirtinančių įrodymų, nes jų bendradarbiavimas vykstant procedūrai irgi gali turėti teigiamos reikšmės jų profesinei ateičiai. Tačiau tokiu atveju šie darbuotojai taip pat supranta ir galimas neigiamas klaidingų įrodymų pateikimo pasekmes, kurios dar skaudesnės atsižvelgiant į patvirtinimo reikalavimą.

112 Kalbant apie M., ieškovė teisingai pažymi, kad buvęs darbuotojas iš principo nebeprivalo veikti paisydamas savo buvusio darbdavio interesų savanoriško bendradarbiavimo per administracinę procedūrą atveju. Tačiau ši aplinkybė taip pat reiškia, kad jis iš esmės nesuinteresuotas šiuo atžvilgiu pateikti klaidingus įrodymus. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad duodamas parodymus M. jau buvo išėjęs į pensiją. Todėl nėra akivaizdu, kad jo nebendradarbiavimas per administracinę procedūrą būtų jam sukėlęs neigiamų padarinių.

113 Be to, negalima tvirtinti, kad ABB pateikti parodymai negalėjo pakenkti ABB. Kadangi šie įrodymai pateikti prieš išsiunčiant pranešimą apie kaltinimus, nei ABB, nei jos darbuotojai ar buvęs darbuotojas negalėjo tiksliai žinoti būsimos ABB kaltinimų apimties ir turinio.

114 Kalbant apie įvairius ieškovės pateiktus įrodymus, pirma, jos 2004 m. kovo 11 d. pastabose, t. y. prieš pritaikant jai laikiną atleidimą nuo baudos, ABB aiškiai nurodė buvus bendrąjį susitarimą, pagal kurį dvi Japonijos įmonės neteikdavo pasiūlymų dėl Europos projektų, o Europos įmonės neteikdavo pasiūlymų dėl Japonijos projektų.

115 ABB tikrai nurodė, jog bendrasis susitarimas buvo pagrįstas aplinkybe, kad Japonijos gamintojai nebuvo gerai vertinami Europos klientų ir neišvengiamai susidūrė su tam tikromis kliūtimis Europos rinkoje. Tačiau iš jos 2004 m. kovo 11 d. pastabų aiškiai matyti, kad ji manė, jog atitinkamos Japonijos įmonės nesiaiškino šių kliūčių kilmės, o savo Europos partneriams įsipareigojo nesiskverbti į EEE rinką. Todėl patekimo į šią rinką kliūtys yra veiksnys, lėmęs minėto susitarimo sudarymą. Taip pat reikia pažymėti, kad tokia išvada nėra paradoksali, nes paprastai gamintojas pasidalijant rinkas, pavyzdžiui, tokias, kaip antai Komisijos šioje byloje nurodyta rinka, palieka konkurentams tas rinkas, kuriose jo paties padėtis yra silpna.

116 Be to, ABB tikrai nurodė, kad nebuvo jokio aiškaus susitarimo su Japonijos gamintojais dėl manipuliavimo konkursais, kainų nustatymo ir EEE projektų paskirstymo. Tačiau vertinant šį jos teiginį pagal jo kontekstą, pažymėtina, kad juo nurodomas nacionalinių rinkų paskirstymas Europos gamintojams arba SĮDI projektų paskirstymas EEE. Todėl jis nepaneigia bendro Japonijos gamintojų įsipareigojimo nesiskverbti į EEE rinką, aiškiai nurodyto ABB, buvimo. Be to, ABB teiginiai nėra nenuoseklūs. Kadangi, ABB nuomone, Japonijos įmonės įsipareigojo nesiskverbti į EEE rinką, joms nebūtų reikėję sudaryti išsamių susitarimų su Europos gamintojais dėl SĮDI projektų paskirstymo šioje rinkoje.

117 Atsižvelgiant į visa tai, kas nurodyta, reikia daryti išvadą, kad 2004 m. kovo 11 d. ABB pareiškimai nėra dviprasmiški ir kad jie suteikia informacijos, rodančios bendrojo susitarimo buvimą.

118 Antra, ABB samdytas advokatas iš tiesų tam tikru momentu įsiterpė į pokalbį su M., kad pasakytų šiam, jog Japonijos gamintojams gali būti naudinga skverbtis į Europos rinką, tačiau tai, panašu, M. neįtikino. Todėl reikia konstatuoti, kad M. suabejojo tokio elgesio komercine nauda, ir būtina atsižvelgti į šią aplinkybę vertinant jo parodymų turinį. Tačiau ieškovė nepaaiškina, kaip šis ABB samdyto advokato įsiterpimas paveikė M. parodymų patikimumą kitais klausimais.

119 Be to, ieškovė teisingai tvirtina, kad panašu, jog M. parodymai nebuvo iš anksto gerai apmąstyti ir kad jie nebuvo pakeisti po apmąstymų ir papildomo patikrinimo. Parodymai buvo duoti žodžiu ir nėra aišku, kokius klausimus Komisija prieš tai raštu uždavė M., nei tai, ar M. paskui patikrino ir pakeitė pareiškimus apie bendrąjį susitarimą ir patekimo į EEE rinką kliūtis.

120 Vis dėlto ieškovė nepateikia jokių įrodymų, patvirtinančių, kad bet kokį M. parodymų pakeitimą galėjo paskatinti kokia nors forma jam daromas spaudimas.

121 Ieškovės teiginį, kad M. parodymai tebuvo paremti nuogirdomis, reikia atmesti. M. buvo vienas iš ABB atstovų kartelyje nuo 1988 m. iki 2002 m., t. y. beveik visą kartelio veikimo laiką, o pati ABB buvo viena iš pagrindinių kartelio dalyvių. Taigi M. buvo tiesioginis ir privilegijuotas atskleistų aplinkybių liudininkas.

122 Šiuo atžvilgiu reikia pripažinti, kad M. savo parodymais patvirtino nedalyvavęs sudarant bendrąjį susitarimą. Be to, klausiamas, ar bendrojo susitarimo tema buvo aptariama susitikimuose, kuriuose jis dalyvavo, M. atsakė, kad tai nebuvo būtina, nes bendrasis susitarimas ir taip veikė. Tačiau ši aplinkybė nesumenkina M. parodymų įrodomosios galios. Pirma, liudininkas laisvai gali pateikti tęstinio reiškinio įrodymų, net jei nedalyvavo nuo pat jo pradžių. Antra, nors M. nurodė, kad bendrojo susitarimo klausimas nebuvo tiesiogiai aptariamas per susitikimus, kuriuose jis dalyvavo, iš jo parodymų matyti, kad, jo nuomone, taip buvo todėl, jog minėto susitarimo turinys kartelio dalyviams buvo žinomas, pripažintas ir jų įgyvendinamas be tiesioginių diskusijų.

123 Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad gamintojų grupės įsipareigojimas nesiskverbti į kitai grupei priskirtą rinką, kuriuo Komisija kaltina Japonijos gamintojus, yra pagrįstas paprasta koncepcija, kurią labai nesunku įgyvendinti. Šiam įgyvendinimui iš principo nereikia atitinkamų įmonių abipusių veiksmų. Taigi toks įsipareigojimas gali egzistuoti kaip žodinis susitarimas, o tai mažina jo atskleidimo riziką. Šiuo klausimu Komisija ginčijamo sprendimo 170–176 konstatuojamosiose dalyse nurodė, jog nagrinėjamu atveju kartelio dalyviai ėmėsi organizacinių ir techninių atsargumo priemonių, kad išvengtų jo atskleidimo.

124 Kalbant apie M. parodymų turinį, pažymėtina, jog šis pareiškė, kad tarp Japonijos ir Europos gamintojų buvo susitarimas dėl abipusės namų rinkų apsaugos, sudarytas dar prieš GQ susitarimą, kad toks susitarimas buvo būtina sąlyga, norint sudaryti susitarimus dėl kitų regionų, o jo taisyklių laikymasis reiškė, kad Japonijos gamintojai nesiskverbs į Europos gamintojų namų rinką, net jei techniniu požiūriu būtų galėję tai daryti. Šiuo klausimu M. taip pat paaiškino pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmą ir tai, kad SĮDI projektai gamintojų šalyse nebuvo aptariami tarp dviejų gamintojų grupių ir neįskaičiuojami į GQ susitarime numatytas kvotas.

125 Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 118 punkte, M. nebuvo tikras dėl Japonijos įmonių komercinio suinteresuotumo skverbtis į Europos SĮDI rinką. Vis dėlto M. pozicija, kuriai pritarė ir P., neturi įtakos aplinkybei, kad, remiantis keturių ABB liudytojų ir paties ABB parodymais, Japonijos įmonės buvo įsipareigojusios nesiskverbti į EEE rinką, nors techniniu požiūriu ir galėjo tai daryti.

126 Šiuo klausimu taip pat reikėtų pažymėti, kad galimas Japonijos gamintojų komercinio suinteresuotumo tam tikru metu skverbtis į EEE rinką nebuvimas dar nereiškia, kad toks susitarimas, pavyzdžiui, bendrasis susitarimas, neturi prasmės. Iš tikrųjų toks susitarimas gali, pirma, panaikinti esamą skverbimosi į atitinkamas rinkas riziką ateityje pasikeitus konkurencinei padėčiai ir taip užtikrinti ilgalaikį dviejų gamintojų grupių saugumą, stabilizuojant jų atitinkamą privilegijuotą padėtį. Antra, toks susitarimas gali būti dviejų grupių tarpusavio pasitikėjimo pagrindas. Remiantis M. parodymais, toks pasitikėjimas buvo būtinas norint įgyvendinti kartelį visame pasaulyje.

127 Atsižvelgiant į visa tai, kas nurodyta, reikia daryti išvadą, kad M. parodymai yra bendrojo susitarimo buvimo įrodymai.

128 Trečia, priešingai, nei tvirtina ieškovė, Wi. nurodė, kad tai, jog Japonijos įmonių nebuvo Europos rinkoje, lėmė Japonijos ir Europos rinkų apsaugos sistema, pagrįsta tuo, jog nė viena gamintojų grupė nenori, kad kita grupė veiktų jos namų rinkoje. Be to, P. spontaniškai nurodė bendrąjį susitarimą su Japonijos įmonėmis, pagal kurį šios įsipareigojo nedalyvauti Europos rinkoje, o Europos įmonės įsipareigojo nedalyvauti Japonijos rinkoje. Taigi Wi. ir P. parodymų negalima laikyti nepagrįstais spėjimais; atvirkščiai, tai yra įrodymai, patvirtinantys bendrojo susitarimo buvimą.

129 Ta pati išvada taikoma ir paskutiniams, V.‑A. duotiems parodymams, pateiktiems ABB iniciatyva. Paklaustas apie Europos ir Japonijos gamintojų bendrojo susitarimo buvimą, V.‑A. nurodė Japonijos ir Europos gamintojų susitarimą, pagal kurį Europos įmonės susitarė „nepulti“ Japonijos įmonių Japonijos rinkoje, ir atvirkščiai. Be to, V.‑A. prisipažino dalyvavęs Europos įmonių ir vienos Japonijos įmonės atstovo pokalbyje būtent dėl šio susitarimo laikymosi, inicijuotame dėl Japonijos įmonių mėginimų skverbtis į Europos rinką.

130 Reikia konstatuoti, kad ABB pateikti pareiškimai ir parodymai gali įrodyti bendrąjį susitarimą, nes šis susitarimas buvo nurodytas, apibūdintas esminis jo turinys ir pateikta informacija apie jo trukmę ir dalyvius.

131 Be to, ABB pateikti įrodymai yra nuoseklūs, kalbant apie bendrojo susitarimo buvimą ir esminį turinį. Nors požiūris dėl Japonijos įmonių skverbimosi į Europos rinką komercinės naudos skyrėsi, ši aplinkybė nagrinėjamu atveju neturi reikšmės atsižvelgiant į pareiškimus, susijusius su bendrojo susitarimo buvimu, kaip tai buvo nurodyta šio sprendimo 125 punkte.

132 Be to, ABB pareiškimai pateikti įmonės vardu ir iš jų turinio matyti, kad jie grindžiami vidiniais tyrimais ir pokalbiais su šios įmonės darbuotojais. Todėl jiems reikia suteikti tam tikrą įrodomąją galią.

133 Keturių atitinkamų liudininkų parodymai yra patikimi, nes juos pateikė tiesioginiai juose nurodytų aplinkybių liudininkai, ir iš šios bylos aplinkybių negalima daryti išvados, kad minėti liudininkai buvo raginami pateikti klaidinančius parodymus. Todėl juos reikia laikyti turinčiais didelę įrodomąją galią.

134 Tačiau remiantis šio sprendimo 90 punkte nurodyta teismo praktika, ABB pateiktų pareiškimų ir parodymų turinys bet kuriuo atveju turi būti patvirtintas kitais įrodymais.

Dėl ABB įrodymų patvirtinimo

– Šalių argumentai

135 Ieškovė tvirtina, kad Komisija ginčijamame sprendime pakankamai nepatvirtina ABB pateiktų įrodymų ir visų pirma nenurodo jokių įrodymų, kurie būtų to paties laikotarpio kaip ir bylos aplinkybės.

136 Pirma, Fuji teiginys, kad ji žinojo apie bendrąjį susitarimą, pareikštas atsakant į pranešimą apie kaltinimus, nėra pagrįstas nei paaiškintas, todėl atspindi tik vienašalę Fuji nuomonę. Be to, išreiškiant šią nuomonę nenurodyta, ar tik Fuji buvo įtariamo susitarimo dalyvė, ar tai buvo tik Europos gamintojų, ar ir Japonijos gamintojų susitarimas. Be to, savo 2006 m. liepos 11 d. prašyme atleisti nuo baudų Fuji nepaminėjo bendrojo susitarimo buvimo. Šis susitarimas nepaminėtas ir penkiuose Fuji darbuotojų parodymuose, kuriuos pateikė ši įmonė.

137 Ieškovės nuomone, paskesni Fuji pareiškimai, kuriais tariamai patvirtinamas bendrojo susitarimo buvimas, visų pirma Fuji 2006 m. lapkričio 21 d. pareiškimas, jai nebuvo pateikti, todėl į juos negalima atsižvelgti.

138 Be to, menką Fuji pateiktos informacijos įrodomąją galią patvirtina aplinkybė, kad Komisija už informacijos atskleidimą nesumažino jai baudos.

139 Antra, kalbant apie išvadą, kad Alstom ir Areva neginčijo bendrojo susitarimo buvimo ir kad VA TECH jo atvirai neneigė, ieškovė teigia, kad tylėjimo prilyginimas pripažinimui aiškiai pažeidžia teisę neduoti parodymų prieš save ir pagrindinius įrodinėjimo principus. Be to, praktiniu požiūriu bendrojo susitarimo buvimas buvo iš esmės nesvarbus Europos gamintojams, todėl jų tylėjimo reikėjo tikėtis. Procedūriniu požiūriu ieškovė pažymi: kadangi negalėjo susipažinti su atitinkamais dokumentais, ji negalėjo patikrinti Komisijos teiginio. Be to, ieškovė mano, kad VA TECH iš tikrųjų ginčijo bendrojo susitarimo buvimą.

140 Trečia, ieškovė teigia, kad vien jos dalyvavimas susitikimuose su Europos gamintojais dėl GQ susitarimo neturi reikšmės, kiek tai susiję su bendrojo susitarimo buvimu.

141 Komisija ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą.

– Bendrojo Teismo vertinimas

142 Kalbant, pirma, apie Fuji pateiktus įrodymus, iš šio sprendimo 51–53 punktų aišku, kad pastabomis, kurios nebuvo pateiktos ieškovei, konkrečiai kalbant, 2006 m. lapkričio 21 d. Fuji pastabomis, negalima remtis kaip kaltinimus patvirtinančiais įrodymais. Todėl šios pastabos negali patvirtinti ABB pateiktų įrodymų turinio.

143 Tačiau atsakydama į pranešimą apie kaltinimus, kurio atitinkama ištrauka buvo pateikta ieškovei, Fuji nurodė žinanti apie bendrąjį susitarimą, pagal kurį Japonijos gamintojai įsipareigojo nebandyti skverbtis į Europos rinką, ir patikslino, kad pagrindinė Fuji neveikimo EEE rinkoje priežastis buvo ta, kad ji nebuvo rimta ir patikima SĮDI tiekėja Europoje.

144 Reikia pripažinti, kad šis pareiškimas yra santykinai netikslus, nes Fuji tik nurodė Japonijos gamintojų įsipareigojimą nesiskverbti į Europos rinką. Tačiau taip Fuji patvirtino esminį iš ABB pateiktų įrodymų išplaukiantį faktą, kuriuo Komisija kaltina Japonijos gamintojus. Taigi aptariamas pareiškimas nėra bereikšmis šioje byloje. Juo labiau kad Fuji žinių ribotumas gali būti paaiškinamas jos antraeiliu vaidmeniu kartelyje ir ypač aplinkybe, kad, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 150 konstatuojamosios dalies, Fuji buvo vienintelė Japonijos įmonė, kuri nepriklausė Japonijos gamintojų grupės, atsakingos, be kita ko, už veiksmų tarp dviejų gamintojų grupių suderinimą pagal GQ susitarimą, komitetui.

145 Dėl Fuji darbuotojų Teismas pažymi, kad šie darbuotojai neginčijo bendrojo susitarimo buvimo, tačiau šiuo atžvilgiu tiesiog nieko nesakė. Todėl Fuji darbuotojų parodymų turinys neleidžia suabejoti Fuji pareiškimo atsakant į pranešimą apie kaltinimus įrodomąja galia.

146 Kalbant apie prašymo atleisti nuo baudų turinį, pažymėtina, kad iš Pranešimo dėl bendradarbiavimo 21 punkto aišku, jog tam, kad Komisija galėtų sumažinti baudą, atitinkami įrodymai turi turėti didelę įrodomąją galią Komisijos jau turimų įrodymų atžvilgiu. Todėl pateikdama pašymą sumažinti baudas jau po atsakymo į pranešimą apie kaltinimus išsiuntimo šį prašymą pateikianti įmonė gali atkreipti didesnį dėmesį į įrodymus, kurie, jos nuomone, iki šiol nebuvo pakankamai patvirtinti, kad suteiktų jiems didesnę įrodomąją galią. Ši aplinkybė gali paaiškinti, kodėl atitinkama įmonė nepamini įrodymų, kurie, jos nuomone, buvo patvirtinti kitais anksčiau pateiktais įrodymais.

147 Be to, atsižvelgiant į Pranešimo dėl bendradarbiavimo 21 punkto tekstą, negalima atmesti galimybės, kad pateikus tam tikrą įrodomąją galią turinčių įrodymų, susijusių su anksčiau jau kitais įrodymais įrodytomis aplinkybėmis, bauda nebus sumažinta.

148 Antra, iš VA TECH apklausos protokolo transkripcijos aišku, kad ji per tą apklausą aiškiai ginčijo bendrojo susitarimo buvimą. Todėl Komisijos teiginys, kad taip nėra, yra nepagrįstas.

149 Kalbėdama apie Alstom ir Areva tariamai neutralią poziciją Komisija teigia nesirėmusi šiuo veiksniu, kai darė išvadą dėl bendrojo susitarimo buvimo, o jį tik pažymėjo. Nors šį vertinimą patvirtina ginčijamo sprendimo 125 konstatuojamoji dalis, kurioje nepripažįstama Alstom, Areva ir VA TECH pozicijas patvirtinanti reikšmė, priešingai Fuji pareiškimams, patvirtinantiems bendrojo susitarimo buvimą, jį paneigia minėto sprendimo 255 konstatuojamoji dalis, kurioje Komisija nurodo, kad tam tikri Europos gamintojai netiesiogiai pripažino bendrąjį susitarimą. Bet kuriuo atveju neutrali Alstom ir Areva pozicija negali būti vertinama kaip bendrojo susitarimo buvimo įrodymas. Iš tikrųjų, atsižvelgiant į Komisijai tenkančią įrodinėjimo pareigą procedūroje dėl EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo, jeigu įmonė neginčija faktinių aplinkybių, tai nereiškia, kad šios aplinkybės yra įrodytos.

150 Trečia, kaip teigia ieškovė, vien tai, kad ji dalyvavo GQ susitarime, dar nėra bendrojo susitarimo buvimo įrodymas. Svarbu tai, ar, kaip teigia Komisija, šį susitarimą įvairūs jo dalyviai įgyvendino tuo pačiu metu kaip ir GQ susitarimą ir ar jį įgyvendino kartu su GQ susitarimu.

151 Ketvirta, iš ginčijamo sprendimo 127 konstatuojamosios dalies matyti, kad 2002 m. liepos 10 d. susitikime, kuriame buvo aptariamas kartelio veikimo metodų keitimas po to, kai Siemens ir Hitachi vėl prie jo prisijungė, Alstom pateikė pasiūlymą, pagal kurį Europos gamintojai turėjo likti Europoje, o Japonijos gamintojai – Japonijoje ir nemėginti skverbtis į Europos rinką. Be to, minėtoje konstatuojamojoje dalyje nurodoma, jog vėlesniame 2002 m. liepos 15 d. susitikime Hitachi atstovas pareiškė, kad ši įmonė atmeta minėtą pasiūlymą, kad Europos gamintojai reagavo pažymėdami, jog Europa, įskaitant Vidurio ir Rytų Europą, yra jų rinka, ir kad jie ketina išlaikyti Vakarų Europoje taikomas kainas, ir taip pat pabrėžė, kad šis klausimas dar bus aptartas vėliau, nors tai ir neįvyko.

152 Iš pirmo žvilgsnio šis 2002 m. liepos 10 d. ir 15 d. susitikimų apibendrinimas, pagrįstas Hitachi pateiktais įrodymais, leidžia manyti, jog Alstom iš tikrųjų pateikė pasiūlymą sudaryti naują susitarimą, kurį Hitachi atmetė, ir šis pasiūlymas nebuvo vėliau aptariamas, o tai reikštų, kad bent nuo 2002 m. liepos mėn. nebuvo jokio susitarimo dėl Japonijos gamintojų elgesio EEE rinkoje.

153 Vis dėlto 2002 m. liepos 15 d. susitikimo apibendrinimas rodo, pirma, kad Hitachi atmetė ne pačią rinkų pasidalijimo idėją, o konkretų Alstom pasiūlymą. Antra, šiame apibendrinime nurodyta, kad Hitachi pažymėjo, jog Europos gamintojų reikalavimai apima Vidurio ir Rytų Europą, o tai reiškia, kad jos prieštaravimas buvo susijęs būtent su šiuo konkrečiu aspektu, o ne su situacija Vakarų Europoje.

154 Be to, reikėtų pažymėti, kad tai, jog Alstom pateikė nagrinėjamą pasiūlymą, leidžia suabejoti ieškovės argumentais dėl konkurencijos EEE rinkoje. Manant, kad Japonijos gamintojai, kaip tvirtina ieškovė, nebuvo vertinami kaip realūs konkurentai EEE rinkoje dėl neįveikiamų patekimo į rinką kliūčių, susitarimas dėl šios rinkos iš tikrųjų būtų buvęs nereikalingas. Tokiu atveju Europos gamintojai, žinodami apie šią jų privilegijuotą padėtį Europos rinkoje, nebūtų turėję jokio intereso pasiūlyti tokį susitarimą. Tačiau iš Hitachi pateikto apibendrinimo matyti, kad Alstom pasiūlymas apėmė tiek EEE rinką, tiek Vidurio ir Rytų Europos rinkas.

155 Taigi reikia pripažinti pagrįstu aiškinimą, kad per 2002 m. liepos 10 d. susitikimą Alstom pasiūlė išplėsti Komisijos nurodytą bendrąjį susitarimą, apimant Vidurio ir Rytų Europos valstybes.

156 Penkta, kaip pažymėta ginčijamo sprendimo 131 konstatuojamojoje dalyje, EQ susitarimo turinys yra tam tikru mastu reikšmingas, nes jis susijęs su bendrojo susitarimo buvimu.

157 Pagal EQ susitarimo 2 priedo „E (E‑Members)“ dalies 4 punktą Europos gamintojai „nusprendžia pranešti apie Europos projektus [Japonijos gamintojų grupei]“. Iš 2 priedo konteksto matyti, kad informacija turėjo būti pateikta prieš paskiriant atitinkamą SĮDI projektą.

158 Ši aplinkybė leidžia tam tikra dalimi atmesti ieškovės argumentus, nes padeda suprasti, jog Europos gamintojai manė, kad Japonijos gamintojams gali būti įdomu sužinoti bent jau apie tam tikrų SĮDI projektų paskirstymo procedūrą EEE ir kad todėl jie buvo potencialūs konkurentai dėl šių projektų.

159 Vis dėlto nei EQ susitarimas, nei kiti Komisijos pateikti įrodymai nepatvirtina, kad aptariamą mechanizmą įgyvendino Europos gamintojai ar kad Japonijos gamintojai žinojo apie šį mechanizmą. Todėl EQ susitarimas tėra rodiklis, kaip Europos gamintojai suvokė Japonijos įmones.

160 Atsižvelgiant į visa tai, kas nurodyta, reikia daryti išvadą, pirma, kad Fuji teiginys jos atsakyme į pranešimą apie kaltinimus veikiau patvirtina ABB pateiktus įrodymus dėl bendrojo susitarimo buvimo; tačiau jo įrodomoji galia yra nedidelė. Alstom 2002 m. liepos 10 d. susitikime pateiktas pasiūlymas irgi yra įrodymas, kad per susitikimą bendrasis susitarimas buvo. Be to, EQ susitarimo turinys yra rodiklis, leidžiantis manyti, kad Japonijos gamintojai buvo laikomi realiais konkurentais dėl tam tikrų SĮDI projektų tiekimo EEE, kaip tvirtina Komisija.

161 Antra, nei VA TECH, Alstom ar Areva pozicija dėl bendrojo susitarimo buvimo, nei vien tai, kad ieškovė dalyvavo susitikimuose dėl GQ susitarimo, nėra įrodymai, kurie patvirtintų ABB pateiktus įrodymus dėl bendrojo susitarimo buvimo.

Dėl pranešimo ir apskaitos mechanizmo

– Šalių argumentai

162 Pirma, ieškovė tvirtina, kad Komisijos argumentas, susijęs su pranešimo ir projektų valdymo mechanizmu, yra pagrįstas teiginiu, kad Japonijos gamintojai buvo suvokiami kaip galimi konkurentai EEE SĮDI rinkoje. Šiuo teiginiu leido suabejoti aiškus VA TECH teiginys, kad Europos gamintojai praktiškai negalėjo siūlyti savo gaminių Japonijoje, ir atvirkščiai, M. parodymai, iš kurių aišku, kad patekti į Europos rinką Japonijos įmonėms nebuvo komerciškai naudinga. Todėl teiginiai, susiję su pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmu, grindžiami faktiniu požiūriu akivaizdžiai klaidinga prielaida. Be to, šiomis aplinkybėmis Komisijos argumentas, kad projektų apskaitos faktas rodo kliūčių patekti į Europos rinką nebuvimą, todėl ir bendrojo susitarimo buvimą, yra nekonkretus.

163 Antra, ieškovė teigia, kad Komisijos teiginiai, susijęs su pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmu, pakankamai neįrodyti. Jos nuomone, Komisija savo teiginius grindžia tuo, kad Japonijos gamintojai buvo sistemingai informuojami apie SĮDI projektus Europos šalyse, išskyrus šalis gamintojas, kad būtų lengviau juos įtraukti į bendrą „Europos“ kvotą. Tačiau įrodymai, išskyrus ABB pareiškimus, kuriais rėmėsi Komisija, nepatvirtina nei sistemingų pranešimų pobūdžio, nei kokio nors skirtumo tarp šalių gamintojų ir kitų Europos šalių.

164 Šiuo atžvilgiu ieškovė pirmiausia teigia, kad ji nebuvo EQ susitarimo šalis ir kad todėl jį galima laikyti tik vienašaliu Europos gamintojų sprendimu. Be to, jos nuomone, to susitarimo 2 priede nenumatyti sistemingi pranešimai Japonijos gamintojams, atvirkščiai, tokia galimybė atmetama, nes Europos gamintojams leidžiama patiems nuspręsti, ar pranešti apie Europos projektus. Taip pat minėtame priede nenumatyta Europos projektus įtraukti į bendrą „Europos“ kvotą.

165 Be to, ABB pateiktas SĮDI projektų sąrašas yra ABB parengtas dokumentas, kuris nebuvo atskleistas kitiems kartelio dalyviams. Todėl, ieškovės nuomone, šis sąrašas nėra sistemingų pranešimų Japonijos įmonėms apie Europos SĮDI projektus įrodymas.

166 Galiausiai iš Hitachi prašymo atleisti nuo baudų ištraukos, pagal kurią Siemens reguliariai siųsdavo lentelę, kurioje buvo apibendrinami Europos ir Japonijos įmonėms paskirstyti SĮDI projektai, nėra aišku, ar nagrinėjami mainai buvo susiję su Europos SĮDI projektais, o šio teiginio kontekstas leidžia manyti, kad taip nebuvo. Kalbant apie Hitachi atsakyme į pranešimą apie kaltinimus esantį teiginį, kad pranešimas buvo naudojamas siekiant palengvinti apskaitą, pažymėtina, kad šio teiginio nepatvirtino joks kitas Japonijos gamintojas ir jam netgi konkrečiai prieštarauja ieškovė ir Fuji, o pastaroji nurodė, kad informacija apie Europos SĮDI projektų paskirstymą nebuvo sistemingai teikiama Japonijos gamintojams.

167 Trečia, ieškovė teigia, kad Komisijos apibūdintas pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmas yra sudėtingas ir nebuvo taikomas savaime. Todėl mažai tikėtina, kad mechanizmas nebuvo paminėtas GQ susitarime ar kuriame nors kitame bylos aplinkybių laikotarpio dokumente.

168 Ketvirta, net darant prielaidą, kad kai kurie Europos projektai buvo įtraukiami į bendrą „Europos“ kvotą, numatytą GQ susitarime, ši aplinkybė nerodo, kad ieškovė padarė pažeidimą. Ieškovės nuomone, apskaita galėjo duoti rezultatų tik ne EEE teritorijoje, nes Japonijos gamintojai įgijo teisę į daugiau projektų už šios erdvės ribų. Tai nereiškia EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimo.

169 Komisija ginčija ieškovės argumentų pagrįstumą.

– Bendrojo Teismo vertinimas

170 Pirmiausia Teismas pažymi, kad Komisijos teiginiai, susiję su pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmu, nėra grindžiami vien prielaida, kad Japonijos gamintojai buvo laikomi tikėtinais konkurentais EEE rinkoje. Komisija mano surinkusi šį mechanizmą patvirtinančių įrodymų. Todėl reikia išnagrinėti Komisijos pateiktų įrodymų įrodomąją galią, siekiant įvertinti, ar jais pakankamai įrodytas pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmo buvimas, nepaisant kai kurių atitinkamų įmonių teiginių.

171 Reikėtų pažymėti, kad duodamas parodymus M. aiškiai patvirtino pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmo buvimą. Jis taip pat nurodė, kad šis mechanizmas nebuvo taikomas SĮDI projektams šalyse gamintojose, t. y. Japonijoje ir tam tikrose Europos valstybėse. Kita vertus, jis neteigė, jog šio mechanizmo tikrumu ar reikšme leido suabejoti aplinkybė, kad, jo nuomone, Japonijos įmonės nebuvo komerciškai suinteresuotos ateiti į EEE rinką.

172 Mechanizmo, pagal kurį SĮDI projektų vertė EEE buvo įtraukiama į GQ susitarime nustatytą pasaulinę kvotą, buvimas taip pat patvirtintas ABB pareiškimais.

173 Kalbant apie EQ susitarimą, šio sprendimo 157 punkte pažymėta, kad jo 2 priedo „E (E‑Members)“ dalies 4 punktas buvo susijęs su galimu informacijos perdavimu prieš paskirstant atitinkamus SĮDI projektus. Tačiau ta nuostata nebuvo susijusi su jau skirtų projektų stebėjimu. Todėl nors šios sąlygos turinys leidžia manyti, kad Japonijos gamintojai buvo laikomi tikėtinais konkurentais tiekiant tam tikrus SĮDI projektus EEE, joje numatytos priemonės nepriskirtinos Komisijos nurodytam pranešimo ir apskaitos mechanizmui. Taigi EQ susitarimo 2 priedas neturi reikšmės įrodinėjant šį mechanizmą.

174 Be to, kaip teigia ieškovė, iš ABB pateikto projektų sąrašo nėra akivaizdu, kad apie SĮDI projektus EEE buvo reguliariai pranešama Japonijos gamintojams. Todėl tai irgi nėra pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmo įrodymas.

175 Dėl Hitachi pateiktų įrodymų reikia pažymėti, jog pareiškimas, kad Siemens nuolat platindavo lenteles, rodančias dalies SĮDI projektų paskyrimą atskiriems kartelio dalyviams, skaitomas atsižvelgiant į prieš pat jį esančius sakinius, yra susijęs su SĮDI projektais ne EEE. Todėl šis pareiškimas nereikšmingas vertinant Komisijos nurodyto pranešimo ir apskaitos mechanizmo, susijusio SĮDI projektais EEE, buvimą.

176 Tačiau atsakydama į pranešimą apie kaltinimus Hitachi pareiškė, kad prieš jai pasitraukiant 1999 m. iš kartelio Europos gamintojai pateikdavo Japonijos gamintojams informaciją apie Europoje tieksimus SĮDI projektus, kad būtų atsižvelgta į šiuos projektus nustatant abiem gamintojų grupėms pagal GQ susitarimą skirtinų SĮDI projektų ne EEE kvotas.

177 Šis pareiškimas aiškiai patvirtina Komisijos nurodyto pranešimo ir apskaitos mechanizmo buvimą iki 1999 metų. Be to, jo įrodomoji galia yra didelė dėl dviejų priežasčių. Pirma, minėtas pareiškimas prieštarauja Hitachi interesams, nes jis patvirtina ryšį tarp slaptos veiklos EEE ir Japonijos gamintojų, todėl yra kaltinimus patvirtinantis įrodymas. Antra, iš atitinkamos atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištraukos matyti, kad Hitachi nesuprato, kokią išvadą galima buvo daryti iš minėto pareiškimo.

178 Be to, kaip pažymėta šio sprendimo 55 punkte, Hitachi papildomame atsakyme į pranešimą apie kaltinimus nepakeitė pareiškimų, susijusių su pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmu, faktinio turinio.

179 Fuji atsakyme į pranešimą apie kaltinimus nurodė, kad informacija apie SĮDI projektų pasidalijimą Europos valstybėse, kuriose nebuvo taikomas GQ susitarimas, Japonijos gamintojams nebuvo reguliariai teikiama, todėl Fuji nežinojo apie EQ susitarimo veikimą. Pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmo buvimą ginčijo ir ieškovė, kaip visų pirma yra aišku iš jos apklausos protokolo fragmento.

180 Vis dėlto reikėtų pažymėti, kad Fuji ir ieškovės pozicijos neprieštarauja jų interesams, nes jomis siekiama paneigti bet kokį EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimą. Todėl jų įrodomoji galia yra mažesnė nei atitinkamų ABB ir Hitachi pateiktų įrodymų.

181 Be to, antraeilis Fuji vaidmuo kartelyje, kaip nurodyta šio sprendimo 144 punkte, gali paaiškinti kodėl Fuji nebuvo teikiama visa Europos gamintojų informacija. Ši aplinkybė taip pat sumenkina Fuji pareiškimų šiuo klausimu patikimumą, palyginti su ABB ir Hitachi, kurios buvo atitinkamų grupių komitetų narės, todėl glaudžiau susijusios su aptariamo kartelio veikimu, pateiktais įrodymais.

182 Be to, nors Komisijos nurodytam po atitinkamų SĮDI projektų paskirstymo veikiančiam pranešimo ir apskaitos mechanizmui reikėjo tam tikrų įgyvendinimo priemonių, jos nebuvo labai sudėtingos, nes tai iš esmės buvo Europos grupės tam tikrų duomenų pranešimas Japonijos grupei, kuris vyko kartu su GQ susitarime numatytu pranešimu apie SĮDI projektus ne EEE. Todėl nėra akivaizdu, kad tokioms priemonėms būtinai reikėjo rašytinių taisyklių, turint omenyje dar ir antikonkurencinio susitarimo šalių troškimą sumažinti šio susitarimo atskleidimo riziką.

183 Atsižvelgiant į visa tai, kas nurodyta, reikia daryti išvadą, kad pranešimo ir projektų apskaitos mechanizmas pakankamai įrodytas ABB pateiktais įrodymais, patvirtintais Hitachi pareiškimais jos atsakyme į pranešimą apie kaltinimus.

184 Priešingai, nei tvirtina ieškovė, iš pirmesniame punkte nurodytų įrodymų negalima daryti išvados, kad pranešimo ir apskaitos mechanizmas veikė nereguliariai ir savanoriškai. Nors ABB ir Hitachi pareiškimuose bei M. parodymuose šis klausimas aiškiai neminimas, iš minėtuose dokumentuose vartojamų formuluočių aiškiai matyti, kad pranešama buvo reguliariai, apie visus dalyvius ir visus projektus. Kaip buvo paaiškinta šio sprendimo 181 punkte, Fuji pareiškimai šiuo klausimu yra mažiau patikimi, nei ABB ir Hitachi pateikti įrodymai. Be to, šio sprendimo 173 punkte buvo nurodyta, kad EQ susitarimo 2 priedas nebuvo susijęs su Komisijos nurodytu pranešimo ir apskaitos mechanizmu, todėl jis šiuo klausimu nereikšmingas.

185 Kalbant apie pranešimo ir apskaitos mechanizmo veikimo laikotarpį, pažymėtina, kad 2005 m. vasario 3 d. ABB pareiškimai nėra susiję su konkrečiu laikotarpiu, taigi a priori gali būti vertinami kaip apimantys visą pažeidimo laikotarpį. M. parodymai apima laikotarpį, per kurį jis dalyvavo su karteliu susijusioje veikloje, t. y. nuo 1988 m iki 2002 m. birželio mėnesio. Tačiau kadangi šio sprendimo 90 punkte buvo nurodyta, kad ABB pateikti įrodymai turėjo būti patvirtinti kitais įrodymais, reikia pažymėti, kad Hitachi pareiškimai susiję su laikotarpiu iki jos dalyvavimo kartelyje nutraukimo dienos 1999 m. Todėl reikia konstatuoti, kad pranešimo ir apskaitos mechanizmo veikimas įrodytas iki minėtos datos.

186 Kalbant apie pranešimo ir apskaitos mechanizmo reikšmę įrodinėjant bendrąjį susitarimą, reikia konstatuoti, kad tai yra svarus rodiklis, jog Japonijos gamintojai Europos gamintojų buvo vertinami kaip galimi ir tikėtini konkurentai EEE rinkoje. Jei Europos rinka iš tikrųjų būtų buvusi uždaryta Japonijos gamintojams dėl patekimo į rinką kliūčių, Europos gamintojai nebūtų informavę apie tam tikrų SĮDI projektų EEE paskyrimo rezultatus ir juo labiau apskaitę šių projektų bendroje „Europos“ kvotoje, numatytoje GQ susitarime, nes šis apskaitymas reiškė dalies SĮDI projektų praradimą regionuose, kuriuose buvo taikomas GQ susitarimas. Taigi tokio pranešimo ir apskaitos mechanizmo buvimas reiškia, kad Japonijos įmonės galėjo skverbtis į Europos rinką. Jos to nedarė todėl, kad buvo įsipareigojusios nesiskverbti ir už tai gauti didesnę SĮDI projektų ne EEE dalį. Todėl aptariamas mechanizmas reiškia ryšį tarp slaptos veiklos EEE ir Japonijos gamintojų, taigi tai yra netiesioginis bendrojo susitarimo įrodymas.

187 Klausimas, ar pranešimo ir apskaitos mechanizmas turėjo poveikį EEE rinkai, šioje byloje neturi reikšmės. Kaip buvo nurodyta šio sprendimo 97 punkte, Komisijos ginčijamame sprendime ieškovėms pateikto kaltinimo pagrindas yra Japonijos įmonių įsipareigojimas nesiskverbti į EEE rinką, kurį netiesiogiai įrodo pranešimo ir apskaitos mechanizmo buvimas. Tačiau iš ginčijamo sprendimo negalima daryti išvados, kad minėtas mechanizmas, Komisijos nuomone, yra atskiras EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas.

188 Be to, remiantis šio sprendimo 186 punkte pateiktu motyvavimu, nebūtina įrodyti, kad pranešimo ir apskaitos mechanizmas nebuvo susijęs su SĮDI projektais Europos valstybėse gamintojose, tam, kad minėtą mechanizmą būtų galima laikyti reikšmingu bendrojo susitarimo įrodymu. Todėl tai, kad M. parodymai šiuo klausimu negali būti patvirtinti, neturi reikšmės.

189 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad reguliarūs pranešimai Japonijos gamintojams apie tam tikrus SĮDI projektus EEE po jų paskyrimo ir šių projektų apskaita bendroje „Europos“ kvotoje, numatytoje GQ susitarime, kalbant apie laikotarpį nuo 1988 m. iki įmonės Hitachi pasitraukimo iš kartelio 1999 m., buvo įrodyti ABB pareiškimais, Hitachi pareiškimais ir M. parodymais. Be to, aptariamas mechanizmas yra netiesioginis Komisijos nurodyto bendrojo susitarimo buvimo įrodymas.

Dėl įrodymų, tariamai paneigiančių bendrojo susitarimo buvimą

– Šalių argumentai

190 Ieškovė teigia, kad, pirma, iš bylos medžiagos akivaizdu, jog 2002 m. liepos 15 d. susitikime Hitachi atmetė Alstom pasiūlymą sudaryti bendrąjį susitarimą.

191 Antra, ieškovė teigia, kad ne ji viena neigia bendrojo susitarimo buvimą; Hitachi, Melco, VA TECH ir Siemens irgi neigia jo buvimą. Visų pirma Siemens pateikė vieno iš savo darbuotojų T., dalyvavusio kartelio veikloje, parodymus, kuriais remiantis nebuvo jokio susitarimo, susijusio su Japonijos ir Europos rinkų tarpusavio pasidalijimu. Ginčijamame sprendime Komisija neatsižvelgė į tuos įrodymus ir savo išvadas grindė kitais ABB pateiktais prieštaringais įrodymais.

192 Ieškovė taip pat pažymi, kad, jos nuomone, bendrojo susitarimo buvimas iš esmės nebuvo svarbus Europos gamintojams, pripažinusiems buvus Europos kartelį. Todėl jų tylėjimo buvo galima tikėtis, nes jie buvo suinteresuoti ginčyti kuo maži