GENERALINIO ADVOKATO

F. G. JACOBS IŠVADA,

pateikta 2005 m. vasario 24 d.( )

Byla C‑394/02

Europos Bendrijų Komisija

prieš

Graikijos Respubliką





1. Šiuo ieškiniu, pateiktu pagal EB 226 straipsnį, Komisija siekia, kad Teisingumo Teismas pripažintų, jog valstybinei elektros energijos įmonei Dimosia Epicheirisi Ilektrismoy (toliau – DEI) sudarius sutartį dėl konvejerių sistemos statybos šiluminei elektrinei Megalopolis (toliau – Megalopolis elektrinė) derybų procedūros būdu iš anksto nepaskelbus pranešimo apie sutartį, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvą 93/38/EEB dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, viešojo pirkimo tvarkos suderinimo (toliau – Komunalinių paslaugų sektorių direktyva“( )), ypač jos 20 bei kitus straipsnius.

Bylos aplinkybės ir pagrindas

2. 1997 m. pabaigoje DEI kompetentingai nacionalinei aplinkosaugos institucijai, t. y. Aplinkos, planavimo ir viešųjų darbų ministerijai, pateikė projektą dėl sieros iš Megalopolis elektrinės pelenų ir kietųjų atliekų pašalinimo, stabilizavimo ir transportavimo sistemos įdiegimo, kad būtų įvertintas poveikis aplinkai pagal 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvą 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (toliau – Poveikio aplinkai įvertinimo direktyva)( ). 1998 m. spalio 29 d. ir 1999 m. gruodžio 30 d. Sprendimais kompetentinga nacionalinė aplinkosaugos institucija davė savo pritarimą. Šis pritarimas buvo su išlygomis, kad, pirma, DEI per 9 mėnesius pateiks prašymą galutiniam leidimui šalinti atsiradusias atliekas ir, antra, per 12 mėnesių įdiegs konvejerių sistemą pelenams transportuoti tarp Megalopolis elektrinės ir Thoknia kasyklos, kurioje pelenai bus apdorojami.

3. Neoficialiai informuota apie tokių terminų taikymo tikimybę, 1999 m. liepos 27 d. DEI nusprendė vykdyti sutarties sudarymo procedūrą derybų būdu apie tai nepaskelbus pranešimo ir pakvietė bendroves Koch/Metka ir Dosco pateikti savo pasiūlymus.

4. 2000 m. sausio 18 d. Dosco paskelbė, kad ji neketina dalyvauti ir pasitraukė iš sutarties sudarymo procedūros.

5. Po derybų dėl kainos, kurios tęsėsi kelis mėnesius, 2000 m. rugpjūčio 29 d. DEI sudarė konvejerių sistemos statybos sutartį su bendrove Koch/Metka.

6. 2000 m. spalio 3 d. laišku Komisija paprašė Graikijos informacijos apie ginčijamos sutarties sudarymą. 2000 m. lapkričio 9 d. laišku gavusi Graikijos atsakymą Komisija 2001 m. balandžio 17 d. išsiuntė oficialų pranešimą. Graikija į jį atsakė savo 2001 m. liepos 30 d. laišku. Suteikusi Graikijai galimybę pateikti savo pastabas, 2001 m. gruodžio 21 d. Komisija priėmė pagrįstą nuomonę, kurioje tvirtino, kad apie sutartį dėl konvejerių sistemos statybos pelenams transportuoti tarp Megalopolis elektrinės ir Thoknia kasyklos turėjo būti paskelbta Oficialiajame leidinyje pagal Komunalinių paslaugų sektorių direktyvą. Ji pareikalavo Graikijos per du mėnesius nuo pagrįstos nuomonės gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta. Kadangi Graikijos 2002 m. balandžio 3 d. laišku pateiktas atsakymas jos netenkino, Komisija 2002 m. lapkričio 8 d. pareiškė šį ieškinį.

Taikytinos Bendrijos teisės nuostatos

7. Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos 15 straipsnis nustato, kad ,,prekių ir darbų pirkimo sutartys ir sutartys, kurių objektas yra XVI A priede išvardytos paslaugos, sudaromos pagal III, IV ir V dalių nuostatas“.

8. Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos 20 straipsnio, esančio direktyvos IV dalyje, reglamentuojančioje sutarčių sudarymo tvarką, 1 dalis numato, kad ,,perkančiosios organizacijos gali pasirinkti bet kurią iš 1 straipsnio 7 dalyje aprašytų procedūrų su sąlyga, kad pagal šio straipsnio 2 dalį buvo paskelbtas konkursas, numatytas 21 straipsnyje“.

9. Pagal tos pačios nuostatos 2 dalį:

,,Perkančiosios organizacijos gali naudoti procedūrą be išankstinio konkurso paskelbimo toliau nurodytais atvejais <…>:

c) kai dėl techninių arba meninio pobūdžio priežasčių arba dėl priežasčių, susijusių su išimtinių teisių apsauga, sutartį gali vykdyti tik tam tikras tiekėjas, rangovas arba paslaugos teikėjas;

d) tiek, kiek tai yra griežtai reikalinga tais atvejais, kai dėl ypatingos skubos, iškilusios dėl įvykių, kurių nenumatė perkančiosios organizacijos, negalima taikyti atviram arba uždaram konkursui nustatytų terminų.“

10. Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos 1 straipsnio 7 dalis apibrėžia tris sutarties sudarymo procedūros rūšis, t. y. atvira, ribota ir derybų, kurių perkančiosios organizacijos privalo laikytis, kai yra taikoma direktyva.

11. Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos 21 straipsnio 1 dalis nustato priemones, kurias naudojant gali būti skelbiama apie konkursą, t. y. visų pirma pranešimo, parengto pagal direktyvos prieduose pateikiamus pavyzdžius, paskelbimas Oficialiajame leidinyje.

Priimtinumas

12. Graikija prieštarauja Komisijos ieškinio priimtinumui nurodydama du argumentus.

13. Pirma, Komisija tiksliai nenurodė priemonių, kurių reikėjo imtis siekiant tinkamai atsižvelgti į pagrįstą nuomonę. Kadangi nagrinėjama sutartis buvo susijusi su viešaisiais darbais, kurie didžiąja dalimi, t. y. 85 %, buvo baigti iki termino, nustatyto tinkamai atsižvelgti į pagrįstą nuomonę, pabaigos, į ją tinkamai atsižvelgti nebuvo įmanoma. Todėl Graikija abejoja Komisijos suinteresuotumu pradėti procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo.

14. Antra, ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal EB 226 straipsnį reiškia piktnaudžiavimą procedūra. Komisija turėjo taikyti 1989 m. gruodžio 21 d. Direktyvos 89/665/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, koordinavimo (toliau – Bendrųjų priemonių direktyva)( ) 3 straipsnyje įtvirtintą procedūrą, kuri suteikia teisę Komisijai tiesiogiai kištis į nacionalinę sutarties sudarymo procedūrą ir reikalauti valstybių narių imtis nurodytų veiksmų ištaisyti tariamus aiškius ir neabejotinus bendrųjų direktyvų viešųjų prekių, darbų ir paslaugų pirkimo srityje pažeidimus.

15. Dėl pirmojo Graikijos nurodyto argumento visų pirma reikia pažymėti, kad atsižvelgiant į nusistovėjusią teismo praktiką įgyvendindama EB 226 straipsnio pagrindu suteiktus įgaliojimus Komisijai nereikia įrodyti, jog ji yra konkrečiai suinteresuota pareikšti ieškinį. Atsižvelgiant į jos, kaip Sutarties sergėtojos, vaidmenį, Komisija yra vienintelė, kuri turi teisę nuspręsti, ar yra pagrindo pradėti procedūrą dėl įsipareigojimo neįvykdymo pripažinimo ir dėl kurio atitinkamai valstybei narei priskirtino veikimo ar neveikimo turi būti pradėta ši procedūra( ).

16. Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad jei įsipareigojimo neįvykdymo pasekmės išlieka pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam tinkamo atsižvelgimo į ją terminui, Komisija gali būti suinteresuota pareikšti ieškinį. Specifiniame viešojo pirkimo sutarčių sudarymo bylų kontekste atskirai neišskirdamas darbų, tiekimo ar paslaugų pirkimo sutarčių, Teisingumo Teismas nusprendė, kad neteisėti padariniai išlieka per visą sutarčių, sudarytų pažeidžiant viešųjų pirkimų direktyvas, vykdymo laikotarpį( ).

17. Praeityje Teismas taip pat atmetė prieštaravimą dėl priimtinumo, pagrįstą teiginiu, kad nurodytas įsipareigojimo neįvykdymas baigėsi, kai sutarties sudarymo procedūros buvo baigtos iki pagrįstoje nuomonėje įtvirtinto termino, nors sutartys iki to termino nebuvo visiškai įvykdytos. Šiuo atveju Teisingumo Teismas neskiria viešųjų pirkimų sutarčių, kurioms taikomos įvairios direktyvos( ).

18. Iš bylos dokumentų matyti, kad šioje byloje pagrįstoje nuomonėje nustatyto tinkamo atsižvelgimo į ją termino pabaigoje sutartis, pačios atsakovės teigimu, nebuvo visiškai įvykdyta. Iš tikrųjų darbai buvo baigti tik 2002 m. gegužės mėnesį. Iš to matyti, kad Komisijos suinteresuotumas pareikšti ieškinį negali būti ginčijamas.

19. Manyčiau, kad reikėtų atmesti Graikijos argumentus dėl negalėjimo de facto įgyvendinti pagrįstos nuomonės, o dėl to Komisijos ieškinys netektų prasmės.

20. Pirmiausia, kaip Teisingumo Teismas yra ne kartą nurodęs, ,,net jei įsipareigojimų nevykdymas buvo ištaisytas pasibaigus pagrįstoje nuomonėje nustatytam imperatyviam terminui, suinteresuotumas pareikšti ieškinį vis tiek išlieka, kad būtų nustatytas atsakomybės, kuri gali kilti valstybei narei, pagrindas, kaip įsipareigojimų nevykdymo rezultatas kitų valstybių narių, Bendrijos ar privačių asmenų atžvilgiu“( ). Pridurčiau, kad tas pats taikytina, ir kai įsipareigojimų nevykdymas jau nebegali būti ištaisytas.

21. Galimos atsakomybės pagrindo nustatymas gali būti ypač aktualus viešojo pirkimo sutarčių sudarymo taisyklių pažeidimo atveju. Yra visuotinai pripažįstama, kad visiškai įvykdytos sutarties panaikinimas dėl Bendrijos taikomų viešųjų pirkimų taisyklių pažeidimo nėra visada protingiausias sprendimas, nes jis paprastai netenkina nei atitinkamų viešųjų, nei privačiųjų interesų. Taip yra viešųjų darbų sutarčių, kurios didžiąja dalimi buvo įvykdytos, atveju. Tokiomis aplinkybėmis geriausia nukentėjusių šalių teisių gynimo priemonė gali būti žalos atlyginimo priteisimas. Būtent tokia logika yra pagrįsta tiek Bendrųjų priemonių direktyva, tiek 1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyva 92/13( ) dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių Bendrijos taisyklių taikymą viešųjų pirkimų tvarkai vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, suderinimo (toliau – Komunalinių paslaugų sektorių priemonių direktyva). Kiekvienos šios direktyvos 2 straipsnio 6 dalis suteikia valstybėms narėms teisę nustatyti, kad, sudarius sutartį už peržiūros procedūras atsakingos įstaigos įgaliojimai apribojami žalos atlyginimo priteisimu bet kuriam nukentėjusiam dėl pažeidimo asmeniui. Teisingumo Teismo sprendimas, kad buvo neįvykdyti įsipareigojimai, gali būti pagrindas ginčams dėl žalos atlyginimo nacionaliniuose teismuose net tada, kai sutartis jau buvo sudaryta ir visiškai įvykdyta.

22. Be to, taip yra ir Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos pažeidimų atveju. Pripažįstant, kad Graikija tinkamai įvykdė įsipareigojimus pagal Komunalinių paslaugų sektorių direktyvą – kuri, kaip aš toliau aptarsiu, taikoma šioje byloje – bet kuri dėl pažeidimo nukentėjusi šalis turėtų pasinaudoti palyginti dosnia joje įtvirtinta žalos atlyginimo sistema( ).

23. Graikija teigia, kad bet kuriuo atveju šioje byloje nėra trečiojo asmens, kuris galėtų remtis Teisingumo Teismo sprendimu reikalaudamas žalos atlyginimo nacionaliniu lygiu. Šis argumentas taip pat yra atmestinas.

24. Pirma, šis argumentas neatitinka realybės. Galimų ieškovų ratas apibrėžiamas labai plačiai abiejose Priemonių direktyvose kaip ,,bet kuris asmuo, turintis ar turėjęs interesą gauti konkrečią sutartį, ir kuris nukentėjo ar rizikuoja nukentėti nuo nurodyto pažeidimo“. Vadinasi, asmenų, galinčių reikalauti žalos atlyginimo pagal galiojančias nuostatas, skaičius yra gana didelis ir jų egzistavimas, mano požiūriu, negali būti a priori atmestas. Šioje byloje antroji bendrovė Dosco dalyvavo pirminiuose sutarties sudarymo procedūros etapuose, bet paskui pasitraukė (dėl priežasčių, kurios Teisingumo Teismui nebuvo atskleistos). Be to, Komisija, jos teigimu, pareiškė ieškinį, nes buvo pateiktas individualus skundas. Taigi, priešingai nei teigia atsakovė, negalima atmesti galimybės, kad tretieji asmenys gali pasinaudoti Teisingumo Teismo pripažinimu, jog nebuvo laikytasi Bendrijos viešojo pirkimo taisyklių.

25. Antra, pritarti Graikijos argumentams reikštų leisti nacionalinėms valdžios institucijoms nevykdyti įsipareigojimų pagal Bendrijos viešųjų pirkimų taisykles. Atsižvelgiant į ikiteisminių ir teisminių procedūrų pagal EB 226 straipsnį trukmę, labai tikėtina, kad kol Teisingumo Teismas priims sprendimą dėl bylos esmės, sutartis, kuriai turėjo įtakos nurodyto įsipareigojimo neįvykdymas, bus jau visiškai įvykdyta, nebent būtų priimtos laikinosios priemonės, sustabdančios sutarties sudarymo procedūrą arba jos vykdymą. Todėl, kol vykdoma ginčijama sutartis, valstybėms narėms pakaktų sistemingai priešintis Komisijos pareiškimams ikiteisminėje stadijoje, vėliau nurodant Komisijos ieškinio nepriimtinumą tuo pagrindu, kad neįmanoma tinkamai atsižvelgti į pagrįstą nuomonę. Be to, būtų nepriimtina, jog valstybės narės padėtis būtų geresnė, kai įsipareigojimas yra neįvykdomas, nei tada, kai jo neįvykdymui dar būtų galima užkirsti kelią.

26. Galiausiai Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad jei pripažinimas, jog valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų nėra susijęs su dėl jo atsiradusia žala, ši valstybė narė negali remtis aplinkybe, kad joks trečiasis asmuo nenukentėjo ir nepatyrė žalos dėl nurodyto nacionalinių perkančiųjų organizacijų viešųjų pirkimų taisyklių pažeidimo( ).

27. Dėl poreikio nurodyti priemones, kurių reikėtų imtis įsipareigojimų neįvykdžiusiai valstybei narei, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad iš Komisijos negali būti reikalaujama, jog pagrįstoje nuomonėje ji nurodytų priemones ar veiksmus, kurių reikėtų imtis atitinkamam pažeidimui pašalinti( ). Tokia Teisingumo Teismo praktika, kuri sankcionuoja įprastą Komisijos praktiką pagal EB 226 straipsnį, mano nuomone, šios nuostatos kontekste reiškia tai, ką galima įvardyti „institucijos autonomijos“ principu, kuris taikomas Komisijos ir valstybių narių santykiams( ).Vadovaujantis EB sutartyje įtvirtinta įgaliojimų paskirstymo sistema, nesant taikytinų Bendrijos teisės normų, atsakomybė už Bendrijos normų įgyvendinimą, taikymą ir vykdymą tenka valstybėms narėms, atsižvelgiant į jų nacionalinės teisės sistemas( ), įskaitant Teisingumo Teismo suformuluoto veiksmingumo principo reikalavimus.

28. Be to, grįsdama savo argumentus Graikija nurodo sprendimą Komisija prieš Austriją. Šioje byloje Teisingumo Teismas, nukrypdamas nuo ankstesnės savo praktikos, nusprendė, jog „Komisija privalo valstybei narei konkrečiai nurodyti, kad ji privalo priimti tam tikrą priemonę, jeigu siekia, kad dėl šios nuostatos nepriėmimo būtų pareikštas ieškinys dėl įsipareigojimo neįvykdymo“( ). Teisingumo Teismas aiškino Komisijos ieškinio dalį kaip siekiančią pripažinimo, jog valstybė-atsakovė privalėjo nutraukti Bendrijos teisę pažeidžiančias nacionalinių institucijų sudarytas sutartis. Kadangi šis įsipareigojimo neįvykdymas nebuvo nagrinėjamas per ikiteisminę procedūrą, Teisingumo Teismas šią ieškinio dalį pripažino nepriimtina, nes Komisija pakeitė ieškinio dalyką ir taip pažeidė Austrijos Respublikos teisę į gynybą.

29. Mano manymu, šios bylos aplinkybės nėra panašios į aplinkybes byloje Komisija prieš Austriją. Šioje byloje per visą ikiteisminę ir teisminę stadijas Komisija nepakeitė savo ieškinio dalyko, t. y. Graikijos įsipareigojimų pagal Komunalinių paslaugų sektorių direktyvą neįvykdymo dėl to, kad DEI sudarė sutartį derybų procedūros būdu iš anksto nepaskelbusi apie tai pranešimo. Savo ieškiniu Komisija nesiekė, kad Graikija priimtų kitas nei pagrįstoje nuomonėje jau nurodytas priemones. Todėl ji nepakeitė savo ieškinio dalyko ir nepažeidė atsakovės teisės į gynybą.

30. Savo antruoju argumentu dėl nepriimtinumo, susijusiu su procedūros pažeidimais, Graikija teigia, kad Komisija turėjo naudotis tiesioginių veiksmų procedūra, numatyta Bendrųjų priemonių direktyvos 3 straipsnyje.

31. Nuoroda į šią normą yra aiški Graikijos klaida, nes ši direktyva nagrinėjamoje byloje negali būti taikoma( ). Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos pažeidimams taikoma Komunalinių paslaugų sektorių priemonių direktyva, kuri konkrečiai skirta reaguoti į viešųjų pirkimų procedūrų reguliuojamuose sektoriuose ypatumus ir užpildyti, kiek tai susiję su Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos pažeidimais, Bendrųjų priemonių direktyvos paliktas spragas( ).

32. Tai pažymėjus reikia pastebėti, kad Komunalinių paslaugų sektorių priemonių direktyva savo 8 straipsnyje taip pat įtvirtina specialią procedūrą, kuri Komisijai leidžia tiesiogiai imtis veiksmų prieš valstybę narę, kai yra nustatomas aiškus ir neabejotinas Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos pažeidimas. Išskyrus skirtingą terminą, kurį ji nustato valstybės narės atsakymui į Komisijos pranešimą, procedūra yra tapati tai, kuri numatyta Bendrųjų priemonių direktyvos 3 straipsnyje. Nors Komisija savo dublike šiuo klausimu nuomonės nepareiškė, per teismo posėdį ji pažymėjo, kad, nepaisant jos rašytinių pastabų, tinkama procedūra yra ta, kuri numatyta Komunalinių paslaugų sektorių priemonių direktyvos 8 straipsnyje. Todėl galima daryti išvadą, jog Graikijos prieštaravime nurodomas Komunalinių paslaugų sektorių priemonių direktyvos 8 straipsnis, o ne Bendrųjų priemonių direktyvos 3 straipsnis.

33. Mano nuomone, Teisingumo Teismas gana santūriai( ) nusprendė, kad „ši (Bendrųjų priemonių direktyvos 3 straipsnyje) įtvirtinta speciali procedūra yra išankstinė priemonė, kuri negali nei riboti, nei pakeisti Komisijos įgaliojimų pagal Sutarties (226) straipsnį. Šis straipsnis Komisijai suteikia diskreciją kreiptis į Teisingumo Teismą, kai ji mano, kad valstybė narė neįvykdė vieno iš Sutartyje įtvirtintų įsipareigojimų ir kad atitinkama valstybė tinkamai neatsižvelgė į Komisijos pagrįstą nuomonę“( ). Kadangi abi nuostatos yra praktiškai panašios, reikia pripažinti, kad šie teiginiai gali būti pritaikyti ir Komunalinių paslaugų sektorių priemonių direktyvos 8 straipsnyje įtvirtintai procedūrai.

34. Kadangi dėl jų specifinių bruožų viešųjų pirkimų procedūrų taisyklių pažeidimai reikalauja greitų veiksmų siekiant išvengti fait accompli situacijų, o Komisijos įgaliojimai pagal specialias abiejose Priemonių direktyvose įtvirtintas procedūras buvo specialiai suteikti išvengti tokių situacijų, kai nustatomas aiškus ir neabejotinas pažeidimas, galima visiškai suprasti Graikijos poziciją dėl Komisijos padarytų pasirinkimų tikslingumo. Tačiau Komisijos naudojimasis abiejose Priemonių direktyvose numatyta specialia procedūra yra jos diskrecija nuspręsti dėl šioje srityje taikomos politikos, siekiant laikytis Bendrijos nuostatų šioje srityje ir, nors galima praktiniu požiūriu su ja ir nesutikti, teisiniu požiūriu ji neturėtų būti vertinama griežtai.

35. Iš to, kas buvo pasakyta, išplaukia, kad Graikijos pateiktas prieštaravimas dėl priimtinumo turėtų būti atmestas.

Nagrinėjimas iš esmės

36. Komisija teigia, kad nagrinėjama sutartis patenka į Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos taikymo sritį ir dėl to turėjo būti sudaroma pagal vieną iš procedūrų, apimančių pranešimo paskelbimą, kaip to reikalauja šios direktyvos 20 straipsnio 1 dalis.

37. Graikija neginčija aplinkybės, kad iš esmės sutartis patenka į Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos taikymo sritį, bet teigia, kad ji buvo atleista nuo šios pareigos 20 straipsnio 2 dalies c ir d punktų pagrindu. Dėl c punkto nagrinėjamų darbų techninis specifiškumas lėmė, kad pasirinkta bendrovė Koch/Metka buvo vienintelis rangovas, galintis atlikti darbus. Dėl d punkto ypatinga skuba atsirado dėl nenumatytų kompetetingų nacionalinių institucijų sprendimų, nustačiusių trumpus aplinkosaugos procedūrų įvykdymo terminus, dėl ko bet kokia su pranešimo paskelbimu susijusi procedūra tapo neįmanoma.

38. Visų pirma reikia pažymėti, kad kaip nukrypimas nuo taisyklių, kuriomis siekiama užtikrinti Bendrijos teisės suteiktų teisių viešųjų pirkimų srityje veiksmingumą, abu Graikijos nurodyti punktai turi būti aiškinami siaurai. Be to, išimtinių aplinkybių, pateisinančių jų leidžiamą nukrypimą, egzistavimo įrodinėjimo našta tenka asmeniui, kuris siekia remtis šiomis aplinkybėmis( ).

39. Dėl Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos 20 straipsnio 2 dalies c punkto Graikija teigia, kad sutarties sudarymą su Koch/Metka pateisina trijų rūšių techninės priežastys. Pirma, specifinės transportuojamų pelenų ypatybės, kylančios iš tos aplinkybės, kad elektrinėje naudojamas kuras yra lignitas, o ne anglis, lėmė specialius techninius sprendimus. Pagal Graikijos pateiktas technines studijas lignitas, kaip kuras, yra naudojamas tik vienoje kitoje elektrinėje visame pasaulyje ir jam būtini techniniai sprendimai yra labai retai taikomi anglį naudojančiose elektrinėse. Antra, nestabili podirvio prigimtis apsunkino konvejerių statybą. Galiausiai naujus konvejerius buvo būtina pritvirtinti prie senųjų ir dėl to reikėjo užtikrinti jų suderinamumą. Turint galvoje šiuos techninius ypatumus, perkančiosios organizacijos nuomone, šiems darbams atlikti tik Koch/Metka turėjo reikiamą kompetenciją.

40. Nesu įsitikinęs, kad Graikijos pateikti argumentai pakankamai įrodo, jog Koch/Metka buvo vienintelė, galinti atlikti darbus. Tai, kad darbai, kurie turėjo būti atlikti, buvo išskirtinai techniškai ribojantys, dar nereiškia, kad, kaip atrodo Graikijai, tik viena įmonė turi know-how šiems ribojimams įveikti. Kaip nusprendė Teisingumo Teismas, valstybė narė gali remtis Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos 20 straipsnio 2 dalies c punkte įtvirtinta išimtimi tik tada, kai ji tuo pat metu gali įrodyti „techninių priežasčių“ šios nuostatos prasme egzistavimą ir tai, kad tos „techninės priežastys“ yra absoliučiai esminės, jog atitinkama sutartis būtų sudaroma su pasirinkta įmone( ).

41. Graikijos rašytinėse pastabose cituotos nepriklausomo techninio pranešimo ištraukos iš tikrųjų patvirtina Megalopolis elektrinės naudojamo kuro išskirtinį pobūdį bei specifines savybes ir jų pasekmes susidariusių pelenų transportavimui. Tačiau techniniame pranešime niekur nėra pažymėta, kad tik bendrovė Koch/Metka galėjo teikti reikiamą paslaugą. Iš tikrųjų cituotoje ištraukoje pripažįstama, kad lignitu kūrenamoms elektrinėms pritaikyti techniniai sprendimai taip pat gali būti naudojami ir kūrenamose anglimis elektrinėse, nors jie naudojami labai retai.

42. Mano nuomone, tokia pati argumentacija taikytina ir apribojimų, susijusių su podirvio sudėtimi, bei būtinybės prijungti naują konvejerių sistemą prie jau esančios, atžvilgiu. Geologinis podirvio nestabilumas ir būtinybė užtikrinti naujų ir jau esančių konvejerių suderinamumą iš tikrųjų yra techninės priežastys, į kurias gali atsižvelgti perkančioji organizacija pasirinkdama laimėjusį dalyvį, tačiau jos pačios savaime neįrodo, kad Koch/Metka buvo vienintelė bendrovė, galinti įvykdyti sutartį.

43. Be to, Graikijos poziciją silpnina ir kitos dvi aplinkybės. Pirma, ta pati perkančioji organizacija praeityje buvo paskelbusi pranešimus apie sutarčių sudarymą panašiems darbams Megalopolis teritorijoje atlikti, ir antra, bendrovė Dosco taip pat buvo pakviesta derėtis. Kaip pažymi Komisija, 2000 m. lapkričio 9 d. Graikijos atsakymas rodo, kad iš pradžių buvo manoma, jog Dosco techniškai buvo pajėgi įvykdyti sutartį. Kitų galimų rangovų nebuvimas nėra toks akivaizdus, kaip teigia Graikija.

44. Trumpai tariant, ta dalimi, kuria šiuo bylos aspektu ji bando perkelti įrodinėjimo naštą Komisijai, dėl 40 punkte nurodytų priežasčių Graikijos argumentai neatrodo labai pagrįsti. Reikia priminti, kad vienas iš pagrindinių viešųjų pirkimų taisyklių tikslų yra užtikrinti, jog visoje Europos Sąjungoje veikiančios perkančiosios organizacijos ir bendrovės galėtų pasinaudoti Europos rinkos teikiamomis galimybėmis. Pranešimo paskelbimu nepatikrinusi rinkos galimybių Graikija šį tikslą pašalino.

45. Atsižvelgiant į tai, kas buvo pasakyta, reikia konstatuoti, kad Graikija neįrodė, jog dėl atliktinų darbų techninių apribojimų kylančių sunkumų Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos 20 straipsnio 2 dalies c punkto prasme sutartį buvo visiškai būtina sudaryti su bendrove Koch/Metka.

46. Ypatingos skubos priežastimis pagrįsta leidžiančia nukrypti nuostata galima pagrįstai remtis pagal Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos 20 straipsnio 2 dalies d punktą, tik jei yra patenkintos trys kumuliacinės sąlygos, t. y. nenumatyto įvykio buvimas, ypatinga skuba, dėl kurios kitomis procedūromis nustatytų terminų laikymasis tampa neįmanomas, ir priežastinis ryšys tarp nenumatyto įvykio ir iš jo kylančios ypatingos skubos.

47. Šioje byloje, Graikijos nuomone, nenumatytas įvykis yra kompetentingos nacionalinės institucijos, turinčios teisę nustatyti projekto eksploatavimo aplinkosaugos sąlygas, 1999 m. gruodžio 30 d. Sprendimu nustatyti terminai. Pagal šį sprendimą leidimas tvarkyti atliekas turėjo būti gautas iš vietos institucijos iki 2000 m. rugsėjo mėn. ir nauja konvejerių sistema turėjo pradėti veikti iki 2000 m. gruodžio mėnesio. Tokie trumpi terminai buvo nustatyti dėl vietos institucijų ir vietos gyventojų, kurie parodė susirūpinimą dėl taršos problemų, kylančių dėl jau esančių įrengimų, spaudimo kompetetingos nacionalinės aplinkosaugos institucijos atžvilgiu. Graikijos teigimu, šių terminų nesilaikymas būtų sukėlęs sunkių teisinių pasekmių, ypač sankcijų forma.

48. Mano nuomone, bet kuri perkančioji organizacija, kuri laikosi normalių apdairumo standartų, planuodama sudaryti į viešųjų pirkimų direktyvų taikymo sritį patenkančias sutartis turi žinoti apie privalomo leidimo procedūras aplinkosaugos ar kitoje srityje, kurių ji turi laikytis pagal nacionaliniu lygiu taikytinas normas. Todėl, kad nepažeistų Bendrijos teisės, perkančiosios organizacijos privalo žinoti šiuos procedūrinius etapus ir galimas pasekmes juos planuodamos. Byloje Komisija prieš Vokietiją, kurioje dėl kompetentingos nacionalinės aplinkosaugos institucijos vėlavimo patvirtinti viešųjų darbų planus perkančioji organizacija nusprendė atsisakyti atviros procedūros ir sutartį sudaryti derybų procedūros būdu iš anksto nepaskelbus pranešimo apie konkursą, Teisingumo Teismas nusprendė, kad „tikimybė, jog institucija, kuri privalo patvirtinti projektą, iki šiam tikslui nustatyto laikotarpio pabaigos gali pareikšti prieštaravimus, kuriuos ji turi teisę pateikti <...> yra tai, ką galima numatyti plano patvirtinimo procedūros eigoje“( ). Pritarčiau Komisijai, kad šioje byloje turėtų būti taikomi tie patys argumentai.

49. Kaip pažymi Komisija, projektą, su kuriuo susijęs ginčijamos sutarties sudarymas, DEI kompetentingai nacionalinei aplinkosaugos institucijai buvo pateikusi dar 1997 m paskutinį ketvirtį, tai yra daugiau nei dvylika mėnesių iki termino, nustatyto kompetentingos nacionalinės aplinkosaugos institucijos sprendime. Iš bylos medžiagos taip pat matyti, kad elektrinės teritorijoje esančių kietųjų atliekų transportavimo įrenginių keliama tarša buvo aktualus klausimas tiek nacionaliniu, tiek vietos lygiu. Be to, praeityje DEI vykdė darbus, kurie faktiškai atitiko viešiesiems pirkimams taikytinas taisykles. Todėl reikia manyti, kad DEI puikiai žinojo tiek aplinkosaugos vertinimui, tiek viešųjų pirkimų procedūroms taikytinas taisykles ir apie politiškai jautrų taršos nagrinėjamoje teritorijoje klausimą.

50. Šiomis aplinkybėmis tai, kad kompetentinga nacionalinė aplinkosaugos institucija nustatė trumpus terminus, mano manymu, negali būti laikoma nenumatytu įvykiu Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos 20 straipsnio 2 dalies d punkto prasme. Iš tikrųjų nei nacionaliniuose teisės aktuose, nei taršos elektrinės teritorijoje atžvilgiu akivaizdžiai nebuvo netikėtų pakeitimų, dėl kurių galėjo kilti būtinybė imtis neatidėliotinų kompensacinių veiksmų.

51. Be to, tai yra Aplinkos, planavimo ir viešųjų darbų ministerijos sprendimas, kuris galėjo nulemti įsipareigojimų pagal Komunalinių paslaugų sektorių direktyvos neįvykdymą. Tačiau pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Bendrijos teisės, ypač ieškinio pagal EB 226 straipsnį tikslais, valstybės sąvoka turi apimti visas viešąsias institucijas. Iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos taip pat matyti, kad „siekdama pateisinti direktyvoje įtvirtintų įsipareigojimų neįvykdymą <...> valstybė narė negali remtis jos vidaus teisės sistemoje egzistuojančiomis nuostatomis, praktika ar aplinkybėmis“( ). Vis dėlto Teisingumo Teismas nusprendė, kad „jei perkančiosios organizacijos veiksmų negalima priskirti valstybei, viešojo pirkimo sutarčių sudarymą reglamentuojančios Bendrijos direktyvos netektų savo veiksmingumo“( ).

52. Būtų ne tik neprotinga, bet ir pavojinga leisti valstybei narei pateisinti įsipareigojimų pagal Bendrijos teisę neįvykdymą, remiantis vieno iš jos sudedamųjų elementų, šiuo atveju Graikijos vyriausybės neatskiriamos dalies, veiksmais (ar neveikimu). Iš viešųjų pirkimų direktyvų kylantys įsipareigojimai tenka valstybėms narėms, kurios turi pareigą užtikrinti, kad vieno iš jos sudedamųjų elementų veiksmai ar neveikimas neverstų ar skatintų kitos valstybės institucijos ar agentūros nevykdyti įsipareigojimų pagal Bendrijos teisę. Būtina pažymėti, kad DEI veiksmų atžvilgiu šalys neginčija galutinės Graikijos atsakomybės pagal Bendrijos teisę.

53. Faktinių aplinkybių chronologija taip pat nepateisina argumento, kad buvo „ypatingos skubos“ situacija. Šiuo atžvilgiu pakanka pažymėti, kad projektą aplinkosaugai įvertinti DEI pateikė 1997 m. ir kad galutinis leidimas, atsižvelgiant į sąlygas, nebuvo išduotas iki 1999 m. pabaigos. Antra, derybos su Koch/Metka dėl sutartų darbų kainos truko ilgiau nei šešis mėnesius. Galiausiai darbai faktiškai vis dar buvo nebaigti ir praėjus dvejiems metams po kompetentingos aplinkosaugos institucijos sprendimais nustatytų „trumpų“ terminų dėl pavojaus aplinkai. Nors aš visiškai pritarčiau, kad tam tikrais atvejais dėl pavojaus aplinkosaugai ar visuomenės sveikatai galima pateisinti nukrypimą nuo viešųjų pirkimų direktyvų taisyklių, šioje byloje nėra nieko, kas rodytų, kad buvo ypatinga skuba. Iš tikrųjų, kaip nurodžiau 5 punkte, derybos dėl kainos truko kelis mėnesių, o tai leidžia manyti, jog pirmenybė buvo teikiama sutarties kainos sumažinimui.

Išvada

54. Atsižvelgiant į tai, kas buvo pasakyta, manyčiau, kad Teisingumo Teismas turėtų:

1. Pripažinti, jog DEI sudarius sutartį dėl konvejerių sistemos statybos šiluminei elektrinei Megalopolis derybų procedūros būdu iš anksto nepaskelbus pranešimo apie sutartį, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvą 93/38/EEB dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, viešojo pirkimo tvarkos suderinimo (toliau – Komunalinių paslaugų sektorių direktyva“ ), ypač 20 bei kitus šios direktyvos straipsnius.

2. Priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.