ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12.

„Apmokestinamojo asmens“ sąvoka, kaip apibrėžta 2014 m. FA 155 straipsnio 2 dalyje, apima „bet kurį Jungtinės Karalystės subjektą“. 2014 m. FA 186 straipsnio 1 dalyje „Jungtinės Karalystės subjektas“ apibrėžtas kaip „asmuo, paprastai gyvenantis Jungtinėje Karalystėje“, arba kaip „įstatymų nustatyta tvarka Jungtinėje Karalystėje įsteigtas subjektas“. Ūkio subjektai (įskaitant lošimo paslaugų teikėjus) privalo tinkamai tvarkyti apskaitą, kad galėtų patikrinti, ar klientai paprastai gyvena Jungtinėje Karalystėje („Jungtinės Karalystės subjektai“), ar jie paprastai gyvena ne Jungtinėje Karalystėje (žr. Her Majesty’s Revenue and Customs (Jos Didenybės mokesčių ir muitų komisarai) rekomendaciją, paskelbtą atsižvelgiant į 2014 m. FA 187 straipsnio reikalavimus). Ūkio subjektai privalo, be kita ko, patikrinti kliento adresą (pagal kredito kortelės sąskaitos banko išrašą arba vairuotojo pažymėjimą) arba telefono numerį, kuriuo galima susisiekti su klientu. Jeigu yra du ar daugiau požymių, kad buvimo vieta yra Jungtinėje Karalystėje, ūkio subjektai privalo laikyti tokį klientą Jungtinės Karalystės subjektu ir teikti deklaraciją Her Majesty’s Revenue and Customs.
61.

Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį nacionalinio teismo klausimą siūlau atsakyti taip: Pagal SESV 34 straipsnį ir tarpusavio pripažinimo principą neleidžiama nacionalinė taisyklė, kuri draudžia importuoti kitoje valstybėje narėje teisėtai gaminamus arba parduodamus maisto papildus dėl to, kad jų sudėtyje esančios maisto medžiagos kiekis viršija tam tikrą didžiausią leistiną kiekį, kai toks didžiausias leistinas kiekis nustatytas prieš tai neatlikus mokslinio rizikos vertinimo pagal Direktyvos 2002/46 5 straipsnio 1 ir 2 dalyse įtvirtintus kriterijus. Pagal SESV 34 straipsnį ir tarpusavio pripažinimo principą valstybės narės turi užtikrinti, kad importuotojai turėtų galimybę siekti to ankstesnio rizikos vertinimo peržiūros remdamiesi mokslo įrodymais, į kuriuos valstybė narė anksčiau nebuvo atsižvelgusi. Tokių naujų mokslo įrodymų peržiūros procedūra turi būti lengvai prieinama, atliekama per protingą terminą ir priimamas sprendimas gali būti užginčytas teismine tvarka nacionaliniuose teismuose.
54.

Belgijos ir Prancūzijos vyriausybių nurodytas Sprendimas Test Claimants in the FII Group Litigation ( 25 ) neprieštarauja tokiam aiškinimui. Ta byla buvo susijusi su specifiniu avansinio pelno mokesčio, kurį turėjo mokėti vietos patronuojančioji bendrovė, kai ji savo ruožtu paskirstė iš dukterinės bendrovės nerezidentės gautus dividendus, mokėjimo sistemos atveju. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas konstatavo, kad Patronuojančiųjų ir dukterinių bendrovių direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi tam tikra valstybė narė nėra įpareigojama užtikrinti, kad kiekvienu atveju avansu mokėtina suma būtų nustatyta pagal dukterinės bendrovės savo buvimo valstybėje narėje sumokėtą pelno mokestį ( 26 ). Tačiau iš to negalima daryti išvados, kad direktyva netaikoma tuo atveju, kai gauti dividendai toliau paskirstomi.
33.

Pirma, kaip nurodo Komisija, Bendrojo Teismo sprendimas nenagrinėti ieškinio priimtinumo prieštarauja Teisingumo Teismo praktikai, pagal kurią nepriimtinumo klausimą turi savo iniciatyva iškelti Sąjungos teismas. Antra, tai, kad Komisija galėjo iškelti nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą tik per posėdį, nulėmė Bendrojo Teismo sprendimas neleisti jai pateikti įstojimo į bylą paaiškinimo. Trečia, Komisija tvirtina, jog bylos medžiagoje buvo pakankamai informacijos, leidžiančios įrodyti, kad dėl City Cycle ieškinio priimtinumo buvo daromos ne vien prielaidos, o keliamos didelės abejonės. Be to, pats Bendrasis Teismas konstatavo, jog City Cycle neįrodė, kad yra dviračių gamintoja ar eksportuotoja.
21.

Šis vertinimas iš esmės grindžiamas 2013 m. sausio 17 d. Sprendimu Komisija / Ispanija (C‑360/11, EU:C:2013:17, 63, 64 ir 71 punktai). Jame Teisingumo Teismas patikslino, kad nors pagal įprastą reikšmę „farmacijos gaminiai“ apima žmonėms vartoti skirtus vaistus, jie neapima kiekvieno medicininiam ar veterinariniam naudojimui skirto prietaiso, įrangos, aparato ar medžiagos. Iš tiesų, jeigu PVM direktyvos III priedo 3 punkte būtų kalbama apie visą medicinos įrangą ar prietaisus, neatsižvelgiant į tai, kam jie skirti naudoti, tada to paties priedo 4 punktas netektų prasmės. Kitaip tariant, pagal PVM direktyvos III priedo 3 punktą negali būti leidžiama išvengti išsamaus 4 punkte pateikto sąrašo, leidžiant valstybėms narėms taikyti lengvatinį PVM tarifą medicinos įrangai ar prietaisams, neatsižvelgiant į tai, kam konkrečiai jie skirti naudoti. Be to, pacientas gali nuomoti pagrindinėje byloje nagrinėjamus deguonies koncentratorius ir todėl juos naudojant paslaugos gali būti teikiamos keletą kartų, o farmacijos gaminiai yra prekės, kurios tiekiamos ir paprastai išrašomos individualiam, išimtiniam ir vienetiniam naudojimui.
15.

Tačiau pagal CPC 191 straipsnio 2 dalį terminas, per kurį galima reikalauti pripažinti įteikimą negaliojančiu dėl esminio procesinio reikalavimo nesilaikymo, yra toks pats kaip prieštaravimo pareiškimo terminas, t. y. šiuo atveju 20 dienų nuo dokumentų įteikimo. Negaliojimas išnyksta, jeigu per minėtą terminą dėl to nepateikiamas prašymas.
33.

Be to, kad būtų laikomasi Pagrindų direktyvos 3 straipsnio 3 dalyje numatytų reikalavimų, ši institucija turi gebėti pagal šią direktyvą NRI patikėtas užduotis vykdyti nešališkai, skaidriai ir laiku, be to, ji turi turėti finansinius ir žmogiškuosius išteklius, būtinus šioms užduotims atlikti.
23.

Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada (Granados 1‑asis komercinių bylų teismas) primena 2013 m. gegužės 9 d.Tribunal Supremo (Aukščiausiasis Teismas) priimto sprendimo turinį ir pažymi, kad Ispanijos bendrosios kompetencijos teismai skirtingai taikė šį sprendimą, pirmiausia kiek tai susiję su jo galimu taikymu ne grupės, o individualiam ieškiniui. Be to, jei reikėtų laikyti, kad galima neleisti grąžinti sumų, gautų pagal nesąžininga pripažinta sąlygą, nuo sutarties, kurioje ši sąlyga nustatyta, sudarymo dienos, Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada (Granados 1‑asis komercinių bylų teismas) kyla klausimas, nuo kada gautos sumos grąžintinos. Minėtam teismui taip pat kyla abejonių dėl tokio restitucijos pasekmių, kylančių pripažinus nesąžiningą sąlygą negaliojančia, ribojimo suderinamumo su Teisingumo Teismo praktika ( 13 ), nors jis linkęs manyti, kad negaliojimo pasekmių ribojimas nėra prilygintinas galimai nacionalinio teismo kompetencijai keisti nesąžiningomis pripažintų sąlygų turinį.
1.

Šioje byloje nagrinėjamas apeliacinis skundas susijęs su 2014 m. lapkričio 25 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimu Simba Toys / VRDT – Seven Towns (Kubo languotu paviršiumi forma) ( 2 ); juo Bendrasis Teismas atmetė ieškinį, kuriuo buvo prašoma panaikinti Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnybos (EUIPO) ( 3 ) antrosios apeliacinės tarybos sprendimą, susijusį su registracijos pripažinimo negaliojančia procedūra tarp Simba Toys GmbH & Co. KG ir Seven Towns Ltd.
27.

Šiuo atveju ginčas kyla dėl plotų, kurie deklaruoti kaip daugiametės ganyklos, atitikties pagalbos skyrimo reikalavimams. Pagal Reglamento (EB) Nr. 795/2004 2 straipsnio e punktą, siejamą su Reglamento (EB) Nr. 796/2004 2 straipsnio 2 punktu, daugiametė ganykla – tai žemė, kurioje natūraliai (t. y. nesėjama) auga žolė ar kitokie žoliniai pašarai arba ji yra auginama (t. y. pasėta) ir kuri penkeriems ar daugiau metų nėra įtraukta į ūkio sėjomainą. Ginčo dėl to, ar nagrinėjami plotai iš tikrųjų atitinka šiuos reikalavimus, pagrindinėje byloje nekyla, be to, tai turėtų vertinti nacionalinės valdžios institucijos.
51.

Be to, Teisingumo Teismas neseniai Sprendime CHEZ Razpredelenie Bulgaria nagrinėjo panašų klausimą – kaip reikia aiškinti Direktyvos 2000/43/EB ( 30 ) apribojimą, taikomą Bendrijos kompetencijos sritims. Motyvuodamas sprendimą Teisingumo Teismas aiškino, kad ši kompetencija bet kuriuo atveju nekelia abejonių, nes minėtoje teisės srityje jau yra priimtos Sąjungos teisės normos, kurios, be kita ko, buvo priimtos remiantis vidaus rinkos kompetencija, nustatyta EB 95 straipsnyje (dabar SESV 114 straipsnis) ( 31 ). Teisingumo Teismas laikėsi nuomonės, kad nėra svarbu, ar apskritai Bendrijos arba Sąjungos kompetencija egzistavo remiantis vidaus rinkos kompetencija, tačiau svarbu, ar taikant teisės aktus ja buvo konkrečiai naudojamasi.
220.

Šiuo apeliacinio skundo pagrindu Intel konkrečiai tvirtina, kad su Dell susijusi išvada dėl pažeidimo turi būti panaikinta, nes faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiama ši išvada, buvo nustatytos pažeidžiant įmonės teisės į gynybą. Tai teisinis klausimas, kuriuo Teisingumo Teismas gali ir turėtų priimti sprendimą. Klausimas, ar nuolaidų, Intel suteiktų Dell, kvalifikavimas, sietinas su išimtinumo sąlyga, buvo užginčytas apeliacine tvarka, šiai bylai nėra svarbus. Jau paaiškinau, kad išvada, jog nagrinėjamos nuolaidos (kad ir kaip jos būtų vadinamos) yra neteisėtos, negali būti daroma neapsvarsčius visų svarbių aplinkybių. Posėdyje pati Komisija pripažino, kad iš principo nagrinėjama įmonė galėtų pateisinti net nuolaidas už išimtinumą. Be to, faktas, kad šalys sutaria, jog Komisija nesirėmė per nagrinėjamą susitikimą gauta informacija, siekdama apkaltinti Intel, nėra svarbus: jis neturi reikšmės galimai to susitikimo kaltę paneigiančiai vertei ( 124 ). Dar svarbiau, kad klausimas, ar teisė į gynybą buvo pažeista, visiškai nepriklauso nuo to, ar tas (galimas) pažeidimas turėjo poveikį ginčijamo sprendimo turinio esmei.
79.

Be to, EUIPO ir Forge de Laguiole kritika akivaizdžiai nepagrįsta tiek, kiek ji grindžiama neteisingu skundžiamo sprendimo supratimu. Tirdamas, kokią veiklą Forge de Laguiole realiai vykdė, Bendrasis Teismas aiškiai netaikė kriterijų, pagal kuriuos galima nustatyti atitinkamą veiklą. Į Prancūzijos teismų praktiką, kuria remiasi šalys šioje byloje, Bendrasis Teismas atsižvelgė tik vertindamas galimybę suklaidinti visuomenę ( 54 ). Tačiau to nepakanka norint konstatuoti, kad skundžiamas sprendimas nepakankamai motyvuotas. Iš to, kas išdėstyta, akivaizdu, kad Bendrasis Teismas taikė atitinkamoje teismų praktikoje, kurią šalys nurodė kaip taikytiną, įtvirtintus kriterijus ir siekdamas nustatyti, kokią veiklą Forge de Laguiole realiai vykdė.
17.

Direktyva 2011/7 perkelta į nacionalinę teisę Real Decreto ley 4/2013, de 22 de febrero, de medidas de apoyo al emprendedor y de estímulo del crecimiento y de la creación de empleo (2013 m. vasario 22 d. Karaliaus dekretas įstatymas Nr. 4/2013 dėl paramos verslininkams, ekonomikos augimo skatinimo ir darbo vietų kūrimo; toliau – Įstatymas Nr. 4/2013) ( 3 ), kurio 33 straipsniu iš dalies keičiamas Įstatymas Nr. 3/2004. Įstatymo Nr. 3/2004 9 straipsnio 1 dalyje pirmiausia nustatyta: „Sąlygos, dėl kurių susitarė šalys ir kurios susijusios su mokėjimo terminu arba dėl vėlavimo atlikti mokėjimą kylančiomis pasekmėmis, ir kuriomis nukrypstama nuo mokėjimo termino ar nuo teisės aktuose numatytų palūkanų, yra niekinės <…> Taip pat niekinėmis laikomos sąlygos, kurios neatitinka 6 straipsnyje nurodytų reikalavimų, taikomų siekiant, kad būtų skaičiuojami delspinigiai, jeigu dėl tokių sąlygų padaroma žala kreditoriui, atsižvelgiant į visas nagrinėjamo atvejo aplinkybes, be kita ko, į prekės ar paslaugos pobūdį, į tai, ar skolininkas suteikia papildomų garantijų, ir į nusistovėjusią komercinę praktiką. Nesąžiningomis laikomos sąlygos, pagal kurias atmetama teisė į <…> išieškojimo išlaidų padengimą. <…> Siekiant nustatyti, ar sąlyga arba praktika yra nesąžininga kreditoriaus atžvilgiu, be kita ko, atsižvelgiama į tai, ar skolininkas gali nurodyti objektyvią priežastį, kuri pateisintų <…> mokėjimo termino nesilaikymą ir <…> teisės aktuose nurodytų delspinigių nemokėjimą; atsižvelgiama į prekės ar paslaugos pobūdį arba labai didelį nukrypimą nuo gerosios komercinės praktikos, pažeidžiant sąžiningumo ir sąžiningo elgesio principus. Be to, siekiant nustatyti, ar sąlyga arba praktika yra nesąžininga, atsižvelgiant į visas nagrinėjamo atvejo aplinkybes, reikia nustatyti, ar [tokia sąlyga arba praktika] iš esmės siekiama suteikti skolininkui papildomo likvidumo kreditoriaus sąskaita arba ar rangovas nustato savo tiekėjams arba subrangovams pareigą laikytis mokėjimo sąlygų, kurios negali būti pateisintos pačiam rangovui taikomomis sąlygomis ar kitais objektyviais pagrindais.“ ( 4 )
73.

Be to, šalys, be šių gamtinių išteklių stokos, nenurodo jokio kito privalomojo bendrojo intereso pagrindo, kuris šioje byloje galėtų pateisinti esamų leidimų skaičiaus ribojimą.
45.

Be to, manau, kad klausimas, ar dvigubą pilietybę turinčio asmens padėtis yra kitokia nei asmens, turinčio tik Vokietijos pilietybę, negali priklausyti nuo to, kaip buvo įgytas suteiktas asmenvardis. Padėties skirtingumą, dėl kurio asmuo turi būti vertinamas skirtingai, siekiant išvengti diskriminacijos, lemia tai, kad dvigubą pilietybę turinčiam asmeniui taikomos dvi skirtingos sistemos.
73.

Šiuo tikslu pirmiausia norėčiau pabrėžti, kad Direktyvos 2005/29 7 straipsnio 4 dalies c punkte nurodyta ne tik kaina, į kurią įeina visi mokesčiai, bet ir nurodomas „metodas, kuriuo ši kaina apskaičiuojama, taip pat, jeigu tai reikalinga, visi papildomi mokesčiai už krovinių vežimą, pristatymo arba pašto išlaidos“. Iš šios nuostatos teksto struktūros matyti, kad joje numatyta kaina su visomis sudedamosiomis dalimis ir kad Direktyvos 2005/29 7 straipsnio 4 dalies c punkto tekste, aiškinant jį visą, atrodo aiškiai atskirai nurodyta, pirma, kaina arba jos apskaičiavimo būdas ir, antra, kitos kainos sudedamosios dalys, pavyzdžiui, transporto išlaidos. Kad ir kaip ten būtų, aiškinant minėtą 7 straipsnio 4 dalies c punktą niekas nerodo, kad kaina turi būti suprantama kaip turinti apimti transporto išlaidas ir kad galutinai turi būti nurodyta bendra kaina.
22.

Taigi, jeigu pagal Direktyvos 2010/13 19 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį reikalaujama, kad reklama būtų lengvai atpažįstama ir skirtųsi nuo redakcinio turinio, mano nuomone, nepakanka, kad ši reklama būtų transliuojama padalyto ekrano dalyje. Ši dalis dar turi būti atitinkamai pažymėta, kad žiūrovui nekiltų abejonių, kad joje transliuojamas turinys yra reklaminio pobūdžio. Tai gali būti žymima akustiniu arba optiniu signalu, prilygstančiu signalui, kuriuo atskiriama per visą ekraną rodoma reklama, arba specialiu simboliu, nuolat rodomu padalyto ekrano dalyje, skirtoje reklamai. Be to, šis simbolis turi aiškiai rodyti komercinio pranešimo, su kuriuo jis susijęs, pobūdį – ar tai yra reklama, teleparduotuvė, savireklama ar kt. Pats ekrano padalijimas be papildomo žymėjimo neužtikrina, kad bus pasiektas Direktyvos 2010/13 19 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje nurodytas tikslas.
14.

Jeigu skrydis atšaukiamas, pagal 5 straipsnio 1 dalies c punktą keleiviai turi teisę į kompensaciją pagal 7 straipsnį. Pagal 7 straipsnio 1 dalies c punktą visų didesnio kaip 3500 kilometrų atstumo skrydžių, kurie nėra Bendrijos vidaus skrydžiai, atveju (tai kategorija, prie kurios priskirtinas pagrindinėje byloje nagrinėjamas skrydis) kompensacijos dydis turi būti 600 EUR. Tačiau pagal 7 straipsnio 2 dalies c punktą tos pačios kategorijos skrydžių atveju tą sumą galima mažinti 50 %, jeigu keleiviui siūloma vykti į galutinę paskirties vietą kitu maršrutu ir kito skrydžio atvykimo laikas yra vėlesnis už keleivio įsigytame biliete nurodytą tvarkaraštyje numatytą atvykimo laiką mažiau kaip keturiomis valandomis. Kitų kategorijų skrydžiams atvykimo laikas gali būti vėlesnis atitinkamai dviem ar trimis valandomis.
26.

Tačiau manau, kad į antrojo prejudicinio klausimo antrą dalį, atsižvelgiant į jos formuluotę, reikia pateikti vieną atsakymą, nepaisant to, koks konkretus atvejis iš dviejų, numatytų Reglamento EVR 19 straipsnio 1 dalyje, atitinka nagrinėjamos bylos faktines aplinkybes. Taip yra todėl, kad nurodytoje nuostatoje sprendimo pripažinimas Europos vykdomuoju raštu nepriklauso nuo aplinkybės, ar atitinkamas skolininkas, kuriam daro poveikį kokia nors iš Reglamento EVR 19 straipsnio 1 dalyje nurodytų nepaprastų aplinkybių, turėjo ar galėjo turėti konkrečią galimybę prašyti sprendimo peržiūros; tai priklauso nuo abstrakčios aplinkybės, t. y. nuo to, ar kilmės valstybės teisės sistemoje yra „atitinkamas mechanizmas“ (14 konstatuojamoji dalis), kuriuo remdamasis jis galėtų abiem atvejais prašyti viso teismo sprendimo peržiūros ( 7 ). Be to, pagal minėto reglamento 30 straipsnio 1 dalies a punktą apie tokį mechanizmą turi būti pranešta Komisijai.
Be to, manau, kad Vengrijoje neįsisteigęs paslaugų teikėjas gali leisti tokius maisto kuponus kaip Erzsébet kuponai. Iš tiesų, kaip per posėdį teisingai teigė Komisija, tokia veikla gali būti vykdoma per atstumą, be kita ko, internetu arba telefonu, ir toks veiklos būdas jau yra taikomas leidžiant paslaugų kuponus Belgijoje.
61.

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigia, kad visoms susijusioms šalims taikomas Įstatymas Nr. 10/2010, nes jos patenka į to įstatymo 2 straipsnyje nurodytas kategorijas, tarp kurių yra kredito įstaigų ir mokėjimo įstaigų kategorijos. Be to, visos šalys konkuruoja rinkoje ir vykdo tokią pat tarptautinių perlaidų veiklą. Tačiau mokėjimo įstaigos (kaip antai Safe) privalo verstis šia veikla naudodamosi kredito įstaigose (kaip antai bankuose) turimomis sąskaitomis.
37.

Tas pats pažodžiui pakartota Sprendime Josef Vosding Schlacht‑, Kühl‑ und Zerlegebetrieb ir kt. ( 36 ), kuriame nagrinėtos, kaip ir šioje byloje, išankstinės eksporto grąžinamosios išmokos už tas pačias kontraversiškas jautienos siuntas, kurios turėjo būti pristatytos į Jordaniją, bet galiausiai buvo išvežtos į Iraką. Tame sprendime Teisingumo Teismas pakartojo, kad nagrinėjamoms skoloms taikomas senaties terminas iš esmės turi baigtis per ketverius metus „nuo pažeidimų padarymo dienos“ ( 37 ). Senaties terminas pasibaigia, „jei per ketverius metus nuo tokio pažeidimo padarymo nesiimta jokio jį nutraukiančio veiksmo“, todėl „pažeidim[o,] kuris, kaip pagrindinėse bylose, padarytas 1993 m., <...> senaties terminas <...> baig[ėsi] tam tikrą 1997 m. dieną“ ( 38 ), paisant to, kad valstybės narės gali nustatyti ilgesnius senaties terminus. Be to, Teisingumo Teismas minėto sprendimo rezoliucinėje dalyje aiškiai nusprendė, kad Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje nustatytas senaties terminas „skaičiuo[jamas] nuo nagrinėjamo pažeidimo padarymo dienos“.
40.

Be to, kaip per teismo posėdį nurodė JK vyriausybė, gali būti taip, kad su informacija, kurią susitarimus su Airija arba Jungtine Karalyste sudariusios valstybės narės gauna iš šių valstybių, per jų nacionalinės padėties vaizdo sistemas galiausiai susipažįsta ir kitos EUROSUR dalyvės. Todėl kitos valstybės narės taip pat gali gauti naudos (net jeigu ir tik iš dalies arba netiesiogiai) iš susitarimų pagal Reglamento Nr. 1052/2013 19 straipsnį.
30.

2004 m. EIR 18 taisyklėje įtvirtintos 2000 m. Informacijos laisvės įstatymo (Freedom of Information Act) vykdymo užtikrinimo ir skundų nuostatos, pagal kurias bet kuris asmuo gali kreiptis į The Information Commissioner, kad šis nuspręstų, ar valdžios institucija tinkamai išnagrinėjo prašymą pateikti informaciją apie aplinką, kaip numatyta 2004 m. EIR 2 dalyje (kurioje yra ir 8 taisyklė). Tada The Information Commissioner nagrinėja skundą ir gali priimti sprendimą, kuriuo valdžios institucija įpareigojama laikytis 2004 m. EIR. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, The Information Commissioner yra „įstatymu nustatyta savarankiška ir nepriklausoma įstaiga“, kaip nurodoma Direktyvos 2003/4 6 straipsnio 1 dalyje, o jis pats patenka į Direktyvos 2003/4 6 straipsnio 2 dalies taikymo sritį. Jis gali priimti skundą ir (arba) priimti naują sprendimą, jei mano, kad The Information Commissioner sprendimas buvo neteisėtas. Nagrinėdamas tokį skundą First‑tier Tribunal turi teisę patikrinti The Information Commissioner nustatytas faktines aplinkybes ir tuo tikslu pateiktus naujus įrodymus. First‑tier Tribunal sprendimai gali būti skundžiami Upper Tribunal dėl teisės klausimų.
34.

Tačiau Komisija neteigia, kad buvo pažeistos šios Sąjungos teisės nuostatos. Be to, per teismo posėdį atsakydama į su tuo susijusį mano klausimą, Komisija pažymėjo, kad nesiremia Belgijos teisės nuostatų pažeidimu.
54.

Glaudus šių dviejų NCHD veiklos aspektų ryšys pagrįstai pabrėžtas dokumente „Training principles to be incorporated into new working arrangements for doctors in training“ („Mokomosios praktikos principai, įtrauktini į mokomąją praktiką atliekančių gydytojų naująją darbo tvarką“) ( 28 ). Jame nurodyta, kad tarp bendrų taisyklių, kuriomis turi būti vadovaujamasi per NCHD mokomąją praktiką, yra taisyklė, pagal kurią „mokymosi ir praktikos galimybės darbo vietoje turi būti išnaudojamos kuo labiau“, ir kita taisyklė, kad „negalima kurti dirbtinių kliūčių tarp darbo ir mokomosios praktikos“ ( 29 ).
22.

Komisijos teigimu, pagal Universaliųjų paslaugų direktyvos 9 straipsnio 3 dalį neleidžiama išplėsti universaliųjų paslaugų taikymo srities, kaip tai yra aišku iš jos 4–7 straipsnių. Be to, jos nuomone, nė vienos direktyvos nuostatos negalima aiškinti taip, kad jos II skyriuje apibrėžtos tarifų ir finansavimo taisyklės taikomos judriojo ryšio paslaugoms. Tačiau pagal direktyvos 4 straipsnį interneto paslaugas galima priskirti prie II skyriuje apibrėžtų universaliųjų paslaugų, nes jame kalbama apie sujungimą, kurį teikiant sudaroma galimybė veiksmingai prieigai prie tinklo, ir iš to aišku, kad likusios direktyvos II skyriaus nuostatos ir jos 9 bei 13 straipsniai taip pat taikomi interneto paslaugoms.
24.

Secretary of State įstojo į London Central Employment Tribunal nagrinėjamą bylą prieš Woolworths kaip šalis, nes, atsižvelgiant į darbdavio nemokumą, gali atsirasti Secretary of State atsakomybė, susijusi su apsauginėmis kompensacijomis pagal nacionalinės teisės aktus, kuriais įgyvendinama Direktyva 2008/94/EB ( 9 ). Court of Appeal paaiškina, kad, jeigu pagrindinėje byloje Ethel Austin ar Woolworths būtų įpareigotos sumokėti apsauginę kompensaciją ir darbdavys jos nesumokėtų, o darbuotojas raštu kreiptųsi į Secretary of State, Secretary of State privalėtų sumokėti sumą, į kurią darbuotojas turi teisę dėl minėto įsiskolinimo, neviršijant įstatyme nustatytos ribos. Jeigu Secretary of State nesumoka visos mokėtinos sumos ar jos dalies, darbuotojas turi teisę pateikti skundą employment tribunal, šis yra įgaliotas pripažinti bet kokią Secretary of State privalomą mokėti sumą.
45.

Be to, antrojo Sprendimo ERG ir kt. 42 punkte išdėstytas aiškinimas prieštarautų kitiems tą pačią dieną pirmajame Sprendime ERG ir kt. priimtiems konstatavimams, kad subjektų atsakomybė priklauso nuo žalos sukėlimo, juose savo ruožtu remiamasi suformuota teismo praktika ( 23 ). Taigi pagal principą „teršėjas moka“ pareiga ištaisyti žalą tenka subjektams tik dėl to, kad jie prisidėjo prie šios taršos susidarymo ar tašos grėsmės ( 24 ). Pagal principą „teršėjas moka“ taip pat nereikalaujama, kad subjektai padengtų išlaidas, susijusias su veiklos, prie kurios jie neprisidėjo, sukeltos žalos ištaisymu ( 25 ).
42.

Toks šioje byloje nagrinėjamos pareigos surinkti mokestį teisinis pagrindas galėtų būti PVM direktyvos 273 straipsnis. Pagal šią nuostatą valstybės narės turi teisę nustatyti kitas prievoles, kurias jos laiko būtinomis siekiant užtikrinti, kad būtų tinkamai renkamas PVM ir užkertamas kelias sukčiavimui. Tačiau pagal šią nuostatą tokių prievolių nustatymas neturi daryti neigiamo poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai, o apmokestinamųjų asmenų vykdomi nacionaliniai sandoriai ir sandoriai tarp valstybių narių turi būti vertinami vienodai. Be to, pagal 273 straipsnio antrą pastraipą draudžiama nustatyti papildomas su sąskaitų faktūrų išrašymu susijusias prievoles, be tų, kurios jau yra nustatytos PVM direktyvoje.
85.

Be to, teisė apskųsti Komisijos sprendimą koncentracijų kontrolės srityje suteikiama įmonei, kuri, nors ir nėra viena iš koncentracijos šalių ar sprendimo adresatė, įrodo, be kita ko, kad yra bent galima konkurentė ir kad sandoris gali turėti esminę įtaką jos padėčiai atitinkamose rinkose ( 26 ).