Byla T‑66/01

Imperial Chemical Industries Ltd

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi – Jungtinės Karalystės natrio karbonato rinka – Sprendimas, kuriuo pripažintas EB 82 straipsnio pažeidimas – Komisijos galios paskirti baudas ar sankcijas senatis – Protingas terminas – Esminiai procedūriniai reikalavimai – „Res judicata“ principas – Dominuojančios padėties egzistavimas – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi – Poveikis valstybių narių prekybai – Bauda – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Lengvinančios aplinkybės“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisinių procedūrų ir sankcijų taikymo terminai – Sustabdymas

(Tarybos reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnis)

2. Bendrijos teisė – Principai – Protingo termino laikymasis – Taikymo sritis – Konkurencija – Administracinė procedūra – Teismo procesas – Atskyrimas vertinant, ar laikomasi protingo termino

(Tarybos reglamentas Nr. 17)

3. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos pareigos – Protingo termino laikymasis

(Tarybos reglamentas Nr. 17)

4. Procesas – Proceso Bendrajame Teisme trukmė – Protingas terminas – Vertinimo kriterijai

5. Bendrijos teisė – Principai – Teisė į gynybą – Taikymo sritis – Konkurencija – Administracinė procedūra – Principo taikymo apimtis panaikinus pirmąjį Komisijos sprendimą

(EB 81, 82 ir 233 straipsniai; Tarybos reglamentas Nr. 17)

6. Komisija – Kolegialumo principas – Apimtis – Sprendimas konkurencijos srityje

7. Ieškinys dėl panaikinimo – Sprendimas dėl panaikinimo – Apimtis – Absoliuti „res judicata“ galia

8. Ieškinys dėl panaikinimo – Sprendimas dėl panaikinimo – Poveikis

(EB 82, 230 ir 233 straipsniai)

9. Konkurencija – Dominuojanti padėtis – Apibūdinimas, atsižvelgiant į labai didelę užimamos rinkos dalį

(EB 82 straipsnis)

10. Konkurencija – Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Nuolaidos, turinčios galimybių ribojimo poveikį rinkai – Nuolaidos už lojalumą

(EB 82 straipsnis)

11. Konkurencija – Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Nuolaidos už kiekį – Priimtinumas – Sąlygos – Nuolaidų sistemos nesąžiningumas

(EB 82 straipsnis)

12. Konkurencija – Dominuojanti padėtis – Piktnaudžiavimas – Išimtinio tiekimo sutartys – Nuolaidos už lojalumą

(EB 82 straipsnis)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijos diskrecija

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamentas Nr. 2988/74)

14. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas ir skiriama bauda – Panaikinimas dėl procedūros trūkumų

(Tarybos reglamentas Nr. 17)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Labai sunkūs pažeidimai

(EB 82 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

16. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Pakartotinis pažeidimas – Tos pačios rūšies pažeidimų sąvoka – Pirma, EB 81 straipsnio ir, antra, EB 82 straipsnio pažeidimai – Netaikymas

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

17. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pareiga atimti iš baudos sumos išlaidas, skirtas vėliau panaikinto sprendimo taikymui užtikrinti – Nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

18. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Tyčia – Sąvoka

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis)

19. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

20. Konkurencija – Baudos – Skyrimas – Būtina sąlyga, kad įmonė gautų pelno iš pažeidimo – Nebuvimas – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Pelno nebuvimas – Netaikymas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

21. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Sunkinančios aplinkybės – Kartelio nuslėpimas – Lengvinančia aplinkybe nelaikomo slaptumo nebuvimas

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

1. Remiantis Reglamento Nr. 2988/74 dėl teisinių procedūrų ir sankcijų taikymo konkurencijos teisės srityje 3 straipsniu, teisinių procedūrų taikymo terminas sustabdomas tol, kol Komisijos sprendimas „nagrinėjamas Europos Bendrijų Teisingumo Teisme“. Ši nuoroda nuo Pirmosios instancijos teismo įkūrimo turi būti suprantama kaip taikoma visų pirma procesui pastarajame teisme, nes ieškiniai dėl sankcijų ar baudų skyrimo konkurencijos teisės srityje priklauso jo kompetencijai.

Taikymo terminas taip pat sustabdomas, kol vyksta apeliacinis procesas Teisingumo Teisme. Kadangi Teisingumo Teismo statuto 60 straipsnio ir Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnio taikymo sritis skiriasi, tai, kad apeliacinis skundas neturi sustabdymo poveikio, nepanaikina minėto reglamento 3 straipsnio, kuris taikomas tais atvejais, kai Komisija turi sulaukti Bendrijos teismo sprendimo, veikimo. Be to, Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsniu Komisija saugoma nuo taikymo terminų pasibaigimo tais atvejais, kai, vykstant procesui, kurio eigos ji negali valdyti, ji turi sulaukti Bendrijos teismo sprendimo, kurį priėmus sužinos, ar ginčijamas teisės aktas pripažintas neteisėtu.

Argumentui, kad panaikinus Komisijos sprendimą ji negali pasinaudoti savo klaida paskirdama baudą suėjus taikymo terminui, negalima pritarti. Iš tikrųjų dėl bet kokio Komisijos priimto akto panaikinimo kalta pati Komisija, nes panaikinimas reiškia, kad ji padarė klaidą. Taigi, netaikant teisinių procedūrų taikymo termino sustabdymo, jei išnagrinėjus ieškinį pripažįstama Komisijos padaryta klaida, Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnis netenka prasmės. Sustabdymą pagrindžia būtent pats faktas, kad ieškinys nagrinėjamas Bendrajame Teisme arba Teisingumo Teisme, o ne išvados, kurias tie teismai padaro savo sprendime.

Galiausiai, jei Bendrajam Teismui panaikinus Komisijos sprendimą ji turėtų priimti naują sprendimą nelaukdama Teisingumo Teismo sprendimo, kiltų rizika, kad šie du sprendimai dėl to paties dalyko galiotų kartu, jeigu Teisingumo Teismas panaikintų Bendrojo Teismo sprendimą. Komisijos įpareigojimas priimti naują sprendimą prieš sužinant, ar ankstesnis sprendimas buvo teisėtas, tik siekiant išvengti taikymo termino suėjimo prieštarautų administracinės procedūros ekonomijos reikalavimams.

Kadangi Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnyje nustatytas taikymo terminas buvo sustabdytas per visą procesą Bendrajame Teisme ir Teisingumo Teisme, Komisijos negalima kaltini tuo, kad prieš priimdama naują sprendimą ji pažeidė protingo termino principą laukdama, kol Bendrasis Teismas ir Teisingumo Teismas priims sprendimus, nes tai galima pagrįsti teismo proceso ir būsimų sprendimų laikymusi.

(žr. 73–74, 77, 82, 85–86, 88–89, 132 punktus)

2. Nagrinėjant kaltinimą, kad buvo pažeistas protingo termino principas, reikia atskirti administracinę procedūrą konkurencijos srityje, pradėtą pagal Reglamentą Nr. 17, nuo teismo proceso, kai pareikštas ieškinys dėl Komisijos sprendimo. Nustatant procedūros Komisijoje trukmę negalima atsižvelgti į laikotarpį, kuriuo Bendrijos teismas nagrinėja sprendimo teisėtumą ir, jei pateiktas apeliacinis skundas, pirmojoje instancijoje priimto sprendimo galiojimą.

(žr. 102 punktą)

3. Protingo termino principo pažeidimas priimant sprendimą pasibaigus administracinei procedūrai konkurencijos srityje pagrindžia Komisijos priimto sprendimo panaikinimą tik tiek, kiek juo pažeidžiamos ir suinteresuotosios įmonės teisė į gynybą. Iš tikrųjų, jeigu nėra nustatyta, kad pernelyg ilgas terminas padarė poveikį suinteresuotųjų įmonių galimybei veiksmingai apsiginti, protingo termino principo nesilaikymas neturi poveikio administracinės procedūros teisėtumui.

(žr. 109 punktą)

4. Bendrijos teisės bendrasis principas, pagal kurį visi asmenys turi teisę į nešališką procesą, grindžiamas Europos žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnio 1 dalimi, ir ypač teisė į procesą per protingą terminą yra taikytina nagrinėjant ieškinius dėl Komisijos sprendimų, kuriais už konkurencijos teisės pažeidimą įmonei skiriama bauda.

Termino protingumą reikia vertinti pagal kiekvienos bylos aplinkybes ir ypač pagal bylos svarbą suinteresuotajam asmeniui, bylos sudėtingumą ir ieškovo bei kompetentingų valdžios institucijų elgesį.

Šiuo aspektu šių kriterijų sąrašas nėra baigtinis ir termino protingumo vertinimas nereikalauja sistemiškai išnagrinėti visų bylos aplinkybių atsižvelgiant į kiekvieną jų, kai proceso trukmė atrodo pagrįsta vieno jų atžvilgiu. Taigi bylos sudėtingumas gali būti laikomas pagrindžiančiu terminą, kuris iš pirmo žvilgsnio atrodo per ilgas.

Nesant jokių įrodymų, kad proceso trukmė turėjo įtakos bylos baigčiai, aplinkybė, kad Bendrijos teismas šioje byloje galbūt viršijo protingą terminą, netgi jei tai būtų įrodyta, neturėtų jokios įtakos ginčijamo sprendimo teisėtumui. Tuo būtų galima grįsti kompensacijos išmokėjimą, jei įmonė jo paprašytų.

(žr. 114, 116–117 punktus)

5. Panaikinus Bendrijos teisės aktą nebūtinai panaikinami ir parengiamieji veiksmai, nes procedūra, kuri taikoma pakeičiant panaikintą teisės aktą, iš esmės gali būti tęsiama tiksliai nuo tos vietos, kur padarytas pažeidimas.

Kadangi nustatytas procedūrinis pažeidimas įvyko paskutinėje sprendimo, kuriuo įmonei skiriama bausmė už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą, priėmimo stadijoje, to sprendimo panaikinimas nedaro įtakos parengiamųjų priemonių, kurios yra ankstesnės už stadiją, kai nustatytas pažeidimas, galiojimui. Kai Komisija priima naują identiško turinio ir tais pačiais kaltinimais grindžiamą sprendimą, ji neprivalo iš naujo atlikti procesinių veiksmų.

Konkrečiai kalbant, ji negali būti kaltinama tuo, kad prieš priimdama naują sprendimą iš naujo neišklausė aptariamos įmonės, nesuteikė jai progos iš naujo išdėstyti argumentų ar nepateikė naujo pranešimo apie kaltinimus.

Dėl teisės klausimų, kurie gali kilti taikant EB 233 straipsnį, pavyzdžiui, susijusių su praėjusiu laiku, galimybe atnaujinti procedūrą, su atnaujintai procedūrai taikytinu susipažinimu su bylos medžiaga, su bylą nagrinėjančio pareigūno ir patariamojo komiteto dalyvavimu bei galimomis Reglamento Nr. 17 20 straipsnio taikymo pasekmėmis, pažymėtina, kad jiems išspręsti nebūtina rengti naujo išklausymo, jeigu jie nepakeičia kaltinimų turinio, nes prireikus jiems išspręsti pakaktų tik vėlesnės teisminės kontrolės.

Be to, kadangi naujas išklausymas šioje byloje nereikalingas, bylas nagrinėjančio pareigūno naujas dalyvavimas juo labiau nereikalingas. Iš bylas nagrinėjančiam pareigūnui suteiktų įgaliojimų turinio matyti, kad jo dalyvavimas būtinai susijęs su įmonių išklausymu galbūt numatant priimti sprendimą.

Be to, atsižvelgiant į tai, kad naujame sprendime nėra reikšmingų pakeitimų, palyginti su panaikintu sprendimu, Komisija, kuri neturi iš naujo išklausyti aptariamos įmonės, taip pat neturi ir iš naujo konsultuotis su Patariamuoju komitetu dėl konkurenciją ribojančios veiklos ir dominuojančių padėčių.

Dėl tų pačių priežasčių Komisijos narių kolegijai pateiktame dokumentų rinkinyje neturi būti, be kita ko, naujos bylas tiriančio pareigūno ataskaitos ar naujos konsultacijų su patariamuoju komitetu santraukos.

(žr. 125–126, 134–135, 151, 153–154, 161–162, 168, 174 punktus)

6. Kolegialumo principas grindžiamas Komisijos narių lygybe dalyvauti priimant sprendimą ir, be kita ko, reiškia, kad sprendimai svarstomi bendrai ir visi kolegijos nariai politiniu lygiu yra kartu atsakingi už visus priimtus sprendimus. Šio principo laikymasis ir ypač būtinybė, kad sprendimai būtų svarstomi bendrai, yra neabejotinai reikšmingi šių sprendimų teisinėmis pasekmėmis suinteresuotiems teisės subjektams, todėl jie turi būti užtikrinti, kad šie sprendimai iš tiesų buvo priimti kolegijos ir tiksliai atspindi jos valią. Tai ypač taikoma aktams, tiesiogiai vadinamiems sprendimais, kuriuos Komisija priima dėl įmonių arba įmonių asociacijų, siekdama užtikrinti konkurencijos taisyklių laikymąsi, ir kurių tikslas yra konstatuoti šių taisyklių pažeidimą, nustatyti įpareigojimus šioms įmonėms ir skirti joms pinigines sankcijas.

Tik faktinės aplinkybės, kad ne Komisijos pateiktame ir jokio oficialaus pobūdžio neturinčiame pranešime spaudai paskelbiamas Komisijos atstovo spaudai pranešimas, kuriame nurodyta data, kai bus priimtas sprendimas konkurencijos srityje ir jo turinys, nepakanka norint pripažinti, jog Komisija pažeidė kolegialumo principą. Kadangi Komisijos narių kolegija nebuvo niekaip saistoma šio pranešimo, ji gali nuspręsti baigusi bendrus apsvarstymus nepriimti ginčijamo sprendimo.

(žr. 175–178 punktus)

7. Siekiant užtikrinti teisės ir teisinių santykių stabilumą, taip pat gerą teisingumo vykdymą, yra svarbu, kad teismo sprendimai, kurie išnaudojus visas galimas teisių gynimo priemones arba pasibaigus pasinaudojimo jomis numatytiems terminams tampa galutiniai, nebegalėtų būti ginčijami.

Kadangi sprendimui taikomas res judicata galios principas, tai gali sudaryti kliūčių ieškinio priimtinumui, jei procese, kuriame priimtas aptariamas sprendimas, dalyvavo tos pačios šalys, ginčas kilo dėl to paties dalyko ir jis grindžiamas tomis pačiomis aplinkybėmis, o šios sąlygos būtinai yra kumuliacinės. Res judicata galios principas taikomas tik toms faktinėms ir teisinėms aplinkybėms, kurios iš tikrųjų ar neišvengiamai buvo išspręstos aptariamame teismo sprendime.

(žr. 196–198 punktus)

8. Institucija, kurios aktas buvo panaikintas, yra įpareigota tik tiek, kiek reikalinga užtikrinti sprendimo dėl panaikinimo vykdymą. Tokio akto pakeitimo kitu procedūra gali būti vėl pradėta nuo to konkretaus momento, kai buvo padarytas pažeidimas.

Kai Komisijos sprendimas, kuriuo įmonei skiriama sankcija už piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, panaikinamas dėl to, kad minėtas sprendimas buvo patvirtintas po to, kai apie jį buvo pranešta (tai yra esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimas pagal EB 230 straipsnį), Komisija gali iš naujo pradėti tyrimą nuo patvirtinimo momento ir neprivalo nagrinėti, ar išvados dėl aptariamos rinkos, kurias ji padarė priimdama pirmąjį sprendimą, vis dar galioja atsižvelgiant į faktines ir teisines aplinkybes, egzistuojančias priimant antrąjį sprendimą. Argumentas, kad išvada dėl dominuojančios padėties yra rinkos sandaros ir kiekvieno Komisijos sprendimo priėmimo momentu joje vyraujančios konkurencijos analizės rezultatas, nereiškia, kad Komisija kiekvienu atveju turi iš naujo atlikti aptariamos rinkos analizę priimdama ginčijamą sprendimą. Komisija, be kita ko, neprivalo atlikti tokios analizės, kai tai nereikalinga sprendimo, kuriuo panaikintas jos sprendimas, vykdymui užtikrinti.

(žr. 243–245 punktus)

9. EB 82 straipsnyje nurodyta dominuojanti padėtis yra įmonės turima ekonominė galia, suteikianti jai galimybę sudaryti kliūčių veiksmingai konkurencijai aptariamoje rinkoje ir sudaranti galimybę elgtis nepriklausomai konkurentų, klientų ir galiausiai vartotojų atžvilgiu. Tokia padėtis, priešingai nei monopolija ar kvazimonopolija, sudaro sąlygas egzistuoti tam tikrai konkurencijai, tačiau ta padėtimi besinaudojanti bendrovė įgyja galimybę jei ne nuspręsti, tai bent daryti didelę įtaką sąlygoms, kuriomis ta konkurencija vyksta, ir bet kuriuo atveju elgtis laisvai bei į ją neatsižvelgti, kol toks elgesys nedaro žalos jai pačiai.

Dominuojanti padėtis įprastai atsiranda kartu veikiant keliems veiksniams, kurie, paėmus atskirai, nebūtinai yra lemiami. Dominuojančios padėties aptariamoje rinkoje analizė turi būti atliekama visų pirma nagrinėjant jos sandarą ir konkurencijos padėtį minėtoje rinkoje.

Labai didelės užimamos rinkos dalys, išskyrus tam tikras aplinkybes, jau yra dominuojančios padėties egzistavimo įrodymas. Tam tikrą laikotarpį užimdama labai didelę rinkos dalį įmonė, gamindama didelį kiekį ir sukurdama pasiūlą, įgyja galios, dėl kurios tampa privalomu partneriu ir kuri pakankamai ilgą laiką jai užtikrina dominuojančią padėtį užimančiai įmonei būdingą veiksmų nepriklausomumą, nes daug mažesnę rinkos dalį užimančios įmonės nebegali greitai patenkinti tų klientų, kurie norėtų nustoti bendradarbiauti su didžiausią rinkos dalį užimančia įmone, paklausos.

Taigi, 70–80 % rinkos dalis iš esmės yra aiškus ženklas, kad egzistuoja dominuojanti padėtis. Taip pat 50 % rinkos dalis iš esmės, išskyrus ypatingas aplinkybes, yra dominuojančios padėties egzistavimo įrodymas.

(žr. 254–257 punktus)

10. Nuolaidų sistema, kuri turi galimybes ribojantį poveikį rinkai, laikoma prieštaraujančia EB 82 straipsniui, jeigu ją taiko dominuojančią padėtį užimanti įmonė. Taip yra tuo atveju, kai lojalumo nuolaida suteikiama už kliento įsipareigojimą vykdyti visus arba beveik visus pirkimus iš dominuojančią padėtį užimančios įmonės. Tokia nuolaida iš esmės siekiama taikant finansines paskatas sudaryti kliūčių klientams apsirūpinti reikiamais produktais iš konkuruojančių gamintojų. Užkirtus kelią į rinką patekti konkurentams, tokios įmonės veiksmai gali turėti įtakos prekybai ir konkurencijai bendrojoje rinkoje.

(žr. 296–297, 337 punktus)

11. Kiekybinės nuolaidų sistemos, susijusios išskirtinai su iš dominuojančią padėtį užimančios įmonės nupirktu kiekiu, paprastai laikomos nedarančiomis galimybes ribojančio poveikio, kuris draudžiamas EB 82 straipsniu. Jei tiekiamo kiekio padidėjimas pasireiškia mažesne kaina tiekėjui, jis iš esmės turi teisę suteikti klientui nuolaidą ir pasiūlyti palankesnę kainą. Taigi laikoma, kad nuolaidos už kiekį atspindi dominuojančią padėtį užimančios įmonės pelną dėl efektyvumo ir masto ekonomijos.

Taigi darytina išvada, kad nuolaidų sistema, kai nuolaida didėja atsižvelgiant į nupirktą kiekį, neprieštarauja EB 82 straipsniui, išskyrus atvejus, kai nuolaidos suteikimo kriterijai ir būdai atskleidžia, kad sistema grindžiama ne ekonomiškai pagrįstu atlygiu, bet ja, kaip, pavyzdžiui, nuolaida už lojalumą ir pasiektą tikslą, siekiama sudaryti kliūčių klientams apsirūpinti reikiamais produktais iš konkuruojančių gamintojų.

Siekiant nustatyti galimą piktnaudžiavimą kiekybine nuolaidų sistema, reikia įvertinti visas aplinkybes ir, be kita ko, nuolaidų suteikimo kriterijus ir būdus ir išnagrinėti, ar nuolaidomis siekiama, suteikiant pranašumą, kuris nepagrįstas jokia jį pateisinančia ekonomine paslauga, iš pirkėjo atimti arba apriboti jo galimybę rinktis tiekimo šaltinius, neleisti į rinką patekti konkurentams, prekybos partneriams taikyti nevienodas sąlygas už vienodas paslaugas arba sustiprinti dominuojančią padėtį iškraipant konkurenciją.

(žr. 298–300 punktus)

12. Faktas, kad rinkoje dominuojančią padėtį užimanti įmonė susaisto pirkėjus, kad ir jų pačių prašymu, pareiga ar pažadu išimtinai tik iš jos pirkti visą arba didžiąją dalį joms reikalingos produkcijos, laikomas piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi pagal EB 82 straipsnį, neatsižvelgiant į tai, ar tokia pareiga paprasčiausiai nustatyta, ar už jos laikymąsi taikomos nuolaidos. Taip pat yra ir tuo atveju, kai minėta įmonė, nesusiedama pirkėjų formaliu įsipareigojimu, pagal su pirkėjais sudarytas sutartis arba vienašališkai taiko nuolaidų už lojalumą sistemą, t. y. nuolaidas, susietas su sąlyga, kad klientas įsigytų visą arba didžiąją dalį reikiamos produkcijos kiekio išimtinai iš dominuojančią padėtį rinkoje užimančios įmonės. Iš tikrųjų toks išimtinio tiekimo įsipareigojimas už tai taikant nuolaidas arba jų netaikant, arba nuolaidų už lojalumą taikymas, siekiant paskatinti pirkėją pirkti išimtinai iš dominuojančią padėtį užimančios įmonės, yra nesuderinamas su neiškraipytos konkurencijos bendrojoje rinkoje tikslu, nes jis negrindžiamas ekonomine priemone, pagrindžiančia tokį įsipareigojimą ar palankesnes sąlygas, bet juo siekiama iš pirkėjo atimti arba labai apriboti jo galimybę pasirinkti tiekimo šaltinius ir užkirsti kelią kitiems gamintojams patekti į rinką.

(žr. 315 punktą)

13. Nustatydama už konkurencijos teisės pažeidimus skiriamos baudos dydį Komisija turi atsižvelgti ne tik į pažeidimo sunkumą ir konkrečias bylos aplinkybes, bet ir į aplinkybes, kuriomis buvo padarytas pažeidimas, ir užtikrinti, kad jos veiksmai turėtų atgrasomąjį poveikį, ypač Bendrijos tikslų įgyvendinimui itin kenkiančių pažeidimų atveju. Be to, kai Komisija sprendimą priima laikydamasi Reglamento Nr. 2988/74 dėl teisinių procedūrų ir sankcijų taikymo konkurencijos teisės srityje ir protingo termino principo, jos negalima kaltinti, kad vilkino priimti minėtą sprendimą. Tokiomis aplinkybėmis nereikia panaikinti panaikinus pirmąjį sprendimą priimtu sprendimu skirtos baudos, atsižvelgus į tai, kad praėjo daug laiko tarp abiejų sprendimų priėmimo.

(žr. 354–355 punktus)

14. Kai Komisijos sprendimas konkurencijos srityje panaikinamas dėl procedūros pažeidimo, Komisija turi teisę priimti naują sprendimą iš naujo nepradėdama administracinės procedūros. Kadangi naujo sprendimo turinys beveik sutampa su ankstesnio sprendimo turiniu ir šie du sprendimai pagrįsti tais pačiais motyvais, nustatant baudos dydį naujajam sprendimui yra taikomos priimant ankstesnį sprendimą galiojusios taisyklės. Iš tiesų Komisija atnaujina procedūrą nuo etapo, kai buvo padaryta procedūros klaida, ir priima naują sprendimą iš naujo nevertindama šio atvejo pagal pirmojo sprendimo priėmimo metu negaliojusias taisykles.

(žr. 366–368 punktus)

15. Vertindama konkurencijos taisyklių pažeidimų, kuriais kaltinama įmonė, sunkumą, Komisija, siekdama nustatyti proporcingą baudą, gali atsižvelgti į tam tikrų pažeidimų ypač ilgą trukmę, į pažeidimų, kurie buvo susiję su visais arba beveik visais aptariamos įmonės produktais ir iš kurių tam tikri pažeidimai turėjo įtakos visoms valstybėms narėms, skaičių ir įvairovę, į konkretų pažeidimų, susijusių su patvirtinta ir nuoseklia strategija, kuria buvo siekiama taikant įvairius eliminuojančius veiksmus konkurentų atžvilgiu ir klientų lojalumo politiką dirbtinai išlaikyti ar sustiprinti įmonės dominuojančią poziciją rinkose, kuriose konkurencija jau buvo ribota, sunkumą, į ypač daug žalos darantį piktnaudžiavimo poveikį konkurencijai ir į naudą, kurią įmonė gavo darydama tuos pažeidimus.

Dominuojančią padėtį užimančios įmonės, kuri, klientams suteikdama nuolaidas už ribinį kiekį tonomis ir sudarydama su jais lojalumo sutartis, ilgą laiką atima iš visų konkurentų galimybę parduoti ir labai kenkia rinkos sandarai vartotojų nenaudai, veiksmus Komisija gali teisėtai laikyti ypač sunkiais

(žr. 370, 372, 374 punktus)

16. Analizuojant Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimo sunkumą reikia atsižvelgti į galimą pakartotinį pažeidimą. Pakartotinio pažeidimo sąvoka, kokia apibrėžta tam tikrų valstybių narių teisinėse sistemose, reiškia, kad asmuo padarė naujų pažeidimų, nors anksčiau jam buvo skirtos baudos už panašius pažeidimus. Taikant Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį skirtų baudų nustatymo metodo gairėse pasakyta taip pat ir daroma nuoroda į „tos pačios rūšies pažeidimus“. Taigi Komisija negali nustatyti sunkinančios aplinkybės už pakartotinį pažeidimą įmonei, kuri piktnaudžiauja rinkoje užimama dominuojančia padėtimi, kaip nustatyta EB 82 straipsnyje, už ankstesnius slaptus susitarimus, nurodytus EB 81 straipsnyje, kurie, be kita ko, labai skiriasi nuo susitarimų, kuriais pažeidžiamas EB 82 straipsnis.

(žr. 377–381 punktus)

17. Konkurencijos srityje, kai įmonė patiria išlaidų suteikdama garantijas, susijusias su skirta bauda sprendimu, kurį Bendrijos teismas vėliau panaikino, ir siekdama įrodyti, jog tas sprendimas buvo neteisėtas, Komisija, nustatydama baudą sprendime, priimtame Teismui priėmus sprendimą dėl panaikinimo, neprivalo atsižvelgti į tas išlaidas, nes įmonė gali prašyti jas atlyginti pareikšdama ieškinį dėl žalos atlyginimo.

(žr. 383 punktą)

18. Tam, kad EB sutartyje nustatytos konkurencijos taisyklės būtų laikomos pažeistomis tyčia, nebūtina, jog įmonė suprastų pažeidžianti tose taisyklėse nustatytus draudimus, pakanka to, kad ji negalėjo nežinoti, jog veiksmų, dėl kurių ji kaltinama, tikslas arba poveikis buvo riboti konkurenciją bendrojoje rinkoje.

(žr. 412 punktą)

19. Aspektai, susiję su elgesio tikslu, gali turėti didesnės reikšmės nustatant baudos dydį nei aspektai, susiję su tokio elgesio poveikiu.

(žr. 435 punktą)

20. Jei už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą paskirtos baudos dydis turi būti proporcingas pažeidimo trukmei ir kitiems veiksniams, turintiems įtakos vertinant pažeidimo sunkumą, tarp kurių yra ir pelnas, kurį atitinkama įmonė galėjo gauti iš savo veiksmų, aplinkybė, kad dėl pažeidimo įmonė negavo jokios naudos, nesudaro kliūčių jai skirti baudą, nes priešingu atveju ši bauda netektų atgrasomojo poveikio. Tai reiškia, kad Komisija, nustatydama baudos dydį, neprivalo atsižvelgti į tai, kad nagrinėjamas pažeidimas neatnešė jokios naudos. Be to, su pažeidimu susijusios finansinės naudos nebuvimas negali būti laikomas lengvinančia aplinkybe.

(žr. 443 punktą)

21. Vertindama EB 81 arba EB 82 straipsnio pažeidimo sunkumą Komisija gali atsižvelgti į slaptumą kaip į sunkinančią aplinkybę. Tačiau dėl to negalima daryti išvados, kad neslaptumas yra lengvinanti aplinkybė.

(žr. 446–447 punktus)

BENDROJO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS

2010 m. birželio 25 d.( )

„Konkurencija – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi – Jungtinės Karalystės natrio karbonato rinka – Sprendimas, kuriuo pripažintas EB 82 straipsnio pažeidimas – Komisijos galios paskirti baudas ar sankcijas senatis – Protingas terminas – Esminiai procedūriniai reikalavimai – „Res judicata“ principas – Dominuojančios padėties egzistavimas – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi – Poveikis valstybių narių prekybai – Bauda – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Lengvinančios aplinkybės“

Byloje T‑66/01

Imperial Chemical Industries Ltd, buvusi Imperial Chemical Industries plc, įsteigta Londone (Jungtinė Karalystė), iš pradžių atstovaujama D. Vaughan ir QC D. Anderson, baristerės S. Lee, solisitorių S. Turner, S. Berwick ir R. Coles, vėliau M. Vaughan, S. Lee, S. Berwick ir baristerio S. Ford,

ieškovė,

prieš

Europos Komisiją, atstovaujamą J. Currall ir P. Oliver, padedamų QC J. Flynn ir baristerio C. West,

atsakovę,

dėl pagrindinio prašymo panaikinti 2000 m. gruodžio 13 d. Komisijos sprendimą 2003/7/EB dėl procedūros pagal ([EB)] 82 straipsnį (Byla COMP/33.133 – D: Natrio karbonatas – ICI) (OL L 10, 2003, p. 33) ir papildomo prašymo panaikinti ar sumažinti ieškovei paskirtą baudą,

BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas A. W. H. Meij, teisėjai V. Vadapalas (pranešėjas) ir A. Dittrich,

posėdžio sekretorė K. Pocheć, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. birželio 26 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Faktinės bylos aplinkybės

1 Ieškovė Imperial Chemical Industries Ltd, buvusi Imperial Chemical Industrines plc, yra pagal Jungtinės Karalystės teisę įsteigta bendrovė, veikianti chemijos sektoriuje. Faktinių aplinkybių atsiradimo momentu ji, be kita ko, gamino natrio karbonatą.

2 Natrio karbonatas gamtoje aptinkamas tronos minerale (natūrali soda) arba išgaunamas cheminiu būdu (sintetinė soda). Natūrali soda išgaunama smulkinant, gryninant ir kalcinuojant tronos mineralą. Sintetinė soda išgaunama paprastajai druskai reaguojant su klintimis, naudojant 1863 m. brolių Solvejų sukurtą amoniako-sodos metodą.

3 1989 m. balandžio mėn. Europos Bendrijų Komisija atliko įvairių Bendrijos natrio karbonato gamintojų tikrinimus pagal 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio [EB 81] ir [EB 82] straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t. p. 3), 14 straipsnio 3 dalies redakciją, taikytą faktinių aplinkybių metu.

4 1989 m. birželio 19 d. Komisija pateikė ieškovei prašymą suteikti informacijos pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį, į kurį ji atsakė 1989 m. rugsėjo 14 dieną.

5 1990 m. vasario 19 d. Komisija nusprendė savo iniciatyva pradėti procedūrą dėl ieškovės, Solvay ir Chemische Fabrik Kalk (toliau – CFK) pagal Reglamento Nr. 17 3 straipsnio 1 dalį.

6 1990 m. kovo 13 d. Komisija išsiuntė pranešimą apie kaltinimus ieškovei, Solvay ir CFK. Kiekviena bendrovė gavo tik pranešimo apie kaltinimus dalį ar dalis dėl su jomis susijusių pažeidimų, kurių priede buvo pateikti su kaltinimu susiję įrodymai.

7 Komisija dėl visų pranešime apie kaltinimus nurodytų pažeidimų parengė vieną bylos medžiagą.

8 Kalbant apie šią bylą, Komisija pranešimo apie kaltinimus V dalyje nusprendė, kad ieškovė piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi, kurią užėmė Jungtinės Karalystės natrio karbonato rinkoje.

9 1990 m. gegužės 31 d. ieškovė raštu pateikė pastabas dėl Komisijos pareikštų kaltinimų. Komisija ją išklausė 1990 m. birželio 26 ir 27 dienomis.

10 1990 m. gruodžio 19 d. Komisija priėmė Sprendimą 91/300/EEB dėl procedūros pagal [EB] 82 straipsnį (IV/33.133 – D: Natrio karbonatas – ICI) (OL L 152, 1991, p. 40). Tame sprendime, apie kurį ieškovei buvo pranešta 1991 m. kovo 1 d. laišku, ji konstatavo, kad „(ieškovė) pažeidė ([EB)] 82 straipsnio nuostatas maždaug nuo 1983 m. iki dabar, atlikdama veiksmus, kuriais siekiama panaikinti arba labai stipriai apriboti konkurenciją, ir <…> suteikdama dideles nuolaidas ir kitas finansines paskatas už ribinį kiekį tonomis ir taip užtikrindama, kad klientas įsigytų visą ar didžiausią dalį jam reikalingos produkcijos [iš jos], gaudama klientų sutikimą įsigyti [iš jos] visą arba beveik visą jiems reikalingą produkciją, arba kad jie apribotų savo pirkimus iš konkurentų iki nustatyto dydžio [ir], bent vienu atveju, nuolaidų ir kitų finansinių privalumų suteikimą siedama su kliento sutikimu [iš jos] įsigyti visą jam reikalingą produkciją“.

11 Remiantis Sprendimo 91/300 3 straipsniu, už [nustatytą] pažeidimą [ieškovei] skirta [dešimties] milijonų ekiu bauda.

12 Tą pačią dieną Komisija taip pat priėmė Sprendimą 91/297/EEB dėl procedūros pagal ([EB)] 81 straipsnį (IV/33.133 – A: Natrio karbonatas – Solvay, ICI) (OL L 152, 1991, p. 1), kuriame konstatavo, kad „Solvay ir [ieškovė] pažeidė ([EB)] 81 straipsnio nuostatas nuo 1973 m. sausio 1 d. [ir] bent iki šios procedūros pradžios dalyvaudamos suderintuose veiksmuose, kuriais jos apribojo natrio karbonato pardavimą Bendrijoje atitinkamomis savo vidaus rinkomis, t. y. Solvay – kontinentinėje Vakarų Europoje, o [ieškovė] – Jungtinėje Karalystėje bei Airijoje“. Solvay ir ieškovė buvo atitinkamai nubaustos septynių milijonų ekiu baudomis.

13 Be to, tą pačią dieną Komisija priėmė Sprendimą 91/298/EEB dėl procedūros pagal ([EB)] 81 straipsnį (IV/33.133 – B: Natrio karbonatas – Solvay, CFK) (OL L 152, 1991, p. 16), kuriame konstatavo, kad „Solvay ir CFK pažeidė ([EB)] 81 straipsnio nuostatas, maždaug nuo 1987 m. iki dabar dalyvaudamos rinkų pasidalijimo susitarime, kuriuo Solvay užtikrino CFK minimalų metinį natrio karbonato pardavimų kiekį tonomis Vokietijoje, apskaičiuotą pagal CFK pardavimus 1986 m., ir kompensavo bet kokį trūkumą iš CFK išpirkdama reikiamus kiekius tonomis, kad pardavimai pasiektų garantuotą minimalų lygį“. Solvay ir CFK buvo skirtos atitinkamai trijų ir vieno milijono ekiu baudos.

14 Be to, tą pačią dieną Komisija taip pat priėmė Sprendimą 91/299/EEB dėl procedūros pagal ([EB)] 82 straipsnį (IV/33.133 – C: Natrio karbonatas – Solvay) (OL L 152, 1991, p. 21), kuriame konstatavo, kad „Solvay pažeidė ([EB)] 82 straipsnio nuostatas nuo maždaug 1983 m. iki dabar, atlikdama veiksmus, kuriais siekiama panaikinti arba labai stipriai apriboti konkurenciją, ir <…> su klientais sudarydama susitarimus, įpareigojančius iš Solvay įsigyti visą ar didelę dalį jų poreikiams reikalingo natrio karbonato neribotą arba labai ilgą laikotarpį, suteikiančius dideles nuolaidas ir kitas finansines paskatas už susitarime numatytą bazinį kliento kiekį tonomis viršijantį ribinį kiekį tonomis ir taip užtikrinančias, kad klientas iš Solvay įsigis visą ar didžiausią dalį jam reikalingos produkcijos, bei nustatančias, kad nuolaidų suteikimas priklauso nuo kliento sutikimo iš Solvay įsigyti visą jam reikalingą produkciją“. Solvay buvo skirta 20 milijonų ekiu bauda.

15 1991 m. gegužės 2 d. Solvay paprašė panaikinti Sprendimus 91/297, 91/298 ir 91/299. 1991 m. gegužės 14 d. ieškovė pareiškė ieškinius Pirmosios instancijos teisme dėl Sprendimų 91/297 ir 91/300 panaikinimo.

16 1995 m. birželio 29 d. Sprendimu ICI prieš Komisiją (T‑37/91, Rink. p. II‑1901, toliau – Sprendimas ICI II) Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad pagrindas, susijęs su teisės į gynybą pažeidimu, kiek tai susiję su teise susipažinti su bylos medžiaga, turi būti atmestas prieš panaikinant Sprendimą 91/300, nes minėto sprendimo patvirtinimas įvyko po pranešimo apie jį, o tai yra esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimas pagal EB 230 straipsnį.

17 Tą pačią dieną Pirmosios instancijos teismas taip pat panaikino Sprendimą 91/297 (Sprendimai Solvay prieš Komisiją, T‑30/91, Rink. p. II‑1775, toliau – Sprendimas Solvay I, ir ICI prieš Komisiją, T‑36/91, Rink. p. II‑1847, toliau – Sprendimas ICI I) tiek, kiek jis susijęs su ieškovėmis šiose dviejose bylose, dėl teisės susipažinti su bylos medžiaga pažeidimo. Be to, Pirmosios instancijos teismas panaikino Sprendimą 91/298 (Sprendimas Solvay prieš Komisiją, T‑31/91, Rink. p. II‑1821, toliau – Sprendimas Solvay II) tiek, kiek jis susijęs su Solvay, bei Sprendimą 91/299 (Sprendimas Solvay prieš Komisiją, T‑32/91, Rink. p. II‑1825, toliau – Sprendimas Solvay III) dėl ginčijamų sprendimų patvirtinimo tvarkos pažeidimo.

18 1995 m. rugpjūčio 30 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai Komisija pateikė apeliacinius skundus dėl šio sprendimo 16 punkte minėto Sprendimo ICI II ir šio sprendimo 17 punkte minėtų Sprendimų Solvay II ir Solvay III.

19 2000 m. balandžio 6 d. sprendimais Komisija prieš ICI (C‑286/95 P, Rink. p. I‑2341) ir Komisija prieš Solvay (C‑287/95 P ir C‑288/95 P, Rink. p. I‑2391) Teisingumo Teismas atmetė apeliacinius skundus dėl šio sprendimo 16 punkte minėto Sprendimo ICI II ir šio sprendimo 17 punkte minėtų Sprendimų Solvay II bei Solvay III.

20 2000 m. gruodžio 12 d., antradienį, naujienų agentūra išplatino tokį pranešimą spaudai:

„Antradienį atstovė spaudai nurodė, kad trečiadienį Europos Komisija paskirs baudą chemijos pramonės bendrovėms Solvay SA ir Imperial Chemical Industries plc <…> už Europos Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimą.

Baudos už tariamą piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi natrio karbonato rinkoje jau buvo skirtos prieš dešimt metų, tačiau dėl procesinių priežasčių panaikintos Europos aukščiausios instancijos teismo.

Atstovė spaudai nurodė, kad trečiadienį Komisija iš naujo priims tą patį, tačiau reikalavimus atitinkantį sprendimą.

Bendrovės neginčijo sprendimo esmės. Atstovė spaudai teigė, kad bus iš naujo priimtas tas pats sprendimas.“

21 2000 m. gruodžio 13 d. Komisija priėmė Sprendimą 2003/7/EB dėl procedūros pagal ([EB)] 82 straipsnį (COMP/33.133 – D: Natrio karbonatas – ICI) (OL L 10, 2003, p. 3, toliau – ginčijamas sprendimas).

22 Tą pačią dieną Komisija taip pat priėmė sprendimus 2003/5/EB dėl procedūros pagal ([EB)] 81 straipsnį (COMP/33.133 – B: Natrio karbonatas – Solvay, CFK) (OL L 10, 2003, p. 1) ir 2003/6/EB dėl procedūros pagal ([EB)] 82 straipsnį (COMP/33.133 – C: Natrio karbonatas – Solvay) (OL L 10, 2003, p. 10).

23 Ginčijamo sprendimo rezoliucinėje dalyje įtvirtinta:

„1 straipsnis

[Ieškovė] pažeidė [EB 82] straipsnio nuostatas nuo maždaug 1983 m. iki bent jau 1989 m. pabaigos atlikdama veiksmus, kuriais siekiama panaikinti arba labai stipriai apriboti konkurenciją:

a) suteikdama dideles nuolaidas ir kitas finansines paskatas už ribinį kiekį tonomis, kad […] klientas įsigytų visą ar didžiausią dalį jam reikalingos produkcijos [iš jos];

b) gaudama klientų sutikimą įsigyti [iš jos] visą arba beveik visą jiems reikalingą produkciją, arba kad jie apribotų savo pirkimus iš konkurentų iki nustatyto dydžio;

c) bent vienu atveju, nuolaidų ir kitų finansinių privalumų suteikimą siedama su kliento sutikimu [iš jos] įsigyti visą jam reikalingą produkciją.

2 straipsnis

Už 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą [ieškovei] skiriama [dešimties] milijonų eurų bauda.

[…]“

24 Ginčijamo sprendimo tekstas beveik sutampa su Sprendimo 91/300 tekstu. Komisija padarė tik kelis redakcinio pobūdžio pakeitimus ir pridėjo naują dalį „Procesas Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme“.

25 Šioje naujoje ginčijamo sprendimo dalyje Komisija, remdamasi 1999 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją (T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink. p. II‑931, toliau – Pirmosios instancijos teismo sprendimas PVC II), nurodė, kad ji turėjo „teisę iš naujo priimti sprendimą, kuris buvo panaikintas tik dėl procesinių pažeidimų, nepradėdama naujos administracinės procedūros“ ir „neturėjo organizuoti naujo išklausymo, jei naujo sprendimo tekste [nėra] kitų kaltinimų nei pateikti pirmajame sprendime“ (164 konstatuojamoji dalis).

26 Ginčijamame sprendime Komisija taip pat pažymėjo, kad senaties terminas turėjo būti pratęstas tiek, kiek ieškinys dėl Sprendimo 91/300 buvo nagrinėjamas Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme pagal 1974 m. lapkričio 26 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2988/74 dėl teisinių procedūrų ir sankcijų, taikomų pagal Europos ekonominės bendrijos taisykles dėl transporto ir konkurencijos, taikymo terminų (OL L 319, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t. p. 61) 3 straipsnį (169 ir 170 konstatuojamosios dalys). Atsižvelgdama į bylos aplinkybes, Komisija nusprendė galinti priimti naują sprendimą iki 2003 m. pabaigos (172 konstatuojamoji dalis). Be to, ji nurodė, kad teisė į gynybą nepažeista, jei naujas sprendimas priimtas per protingą terminą (164 konstatuojamoji dalis).

27 Kalbant apie patį pažeidimą, Komisija ginčijamame sprendime nurodė, kad „produkto rinka ir geografinė rinka, kuriose ieškovės ekonominiai pajėgumai turėjo būti vertinami, yra Jungtinės Karalystės natrio karbonato rinka“ (125 konstatuojamoji dalis).

28 Vertindama ieškovės rinkos pajėgumus šioje byloje, Komisija nurodė, kad ieškovės turima rinkos dalis atitinkamoje rinkoje tradiciškai buvo didesnė nei 90 % per visą nagrinėjamą laikotarpį, o tai iš esmės yra įtikinamas rodiklis, kad rinkos pajėgumas yra didelis (127 konstatuojamoji dalis). Po to ji išnagrinėjo reikiamus ekonominius veiksnius ir ginčijamame sprendime nusprendė, kad svarbiausiais aspektais ieškovė užėmė dominuojančią padėtį pagal EB 82 straipsnį (128–136 konstatuojamosios dalys).

29 Kalbėdama apie piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, Komisija ginčijamame sprendime nurodė, kad ieškovė sukūrė „praktiką, kuriose esmė susieti“ klientus tam tikrais mechanizmais, kuriais siekiama to paties tikslo – panaikinti konkurenciją (138 konstatuojamoji dalis). Šiuo klausimu ginčijamo sprendimo 139 konstatuojamojoje dalyje ji teigia, kad nuolaidomis už ribinį kiekį tonomis siekiama panaikinti veiksmingą konkurenciją tokiomis priemonėmis:

– paskatinti vartotojus iš ieškovės pirkti ribinį kiekį tonomis, kurį jie galėtų įsigyti iš antro tiekėjo,

– sumažinti arba panaikinti General Chemical konkurencinį poveikį išsaugant jos buvimą rinkoje kainų, kiekių ir klientų prasme, kad būtų išlaikytas veiksmingas ieškovės monopolis,

– pašalinti Brenntag iš rinkos arba bent iki minimumo sumažinti jos konkurencinį poveikį,

– iki minimumo sumažinti pavojų, kad klientai rinksis kitus tiekimo šaltinius,

– išlaikyti arba sustiprinti ieškovės virtualų monopolį natrio karbonato rinkoje Jungtinėje Karalystėje.

30 Be to, ginčijamo sprendimo 147 punkte Komisija nurodė, kad „[ieškovės] sudarytos sutartys su didžiaisiais klientais reiškia, kad jie buvo su ja susiję dėl beveik viso jų poreikio (ir vienu atveju dėl viso poreikio), o kitų tiekėjų konkurencinis poveikis buvo sumažintas iki minimumo“.

31 Ginčijamame sprendime Komisija taip pat pažymėjo, kad kitos finansinės paskatos sustiprino ieškovės dominuojančią padėtį tokiu būdu, kuris prieštarauja EB 82 straipsnyje nustatytai konkurencijos sąvokai (149 konstatuojamoji dalis).

32 Kalbėdama apie poveikį valstybių narių prekybai, Komisija ginčijamame sprendime nurodė, kad nors priemonės, kurių ieškovė ėmėsi siekdama užsitikrinti dominuojančią padėtį ir veiksmingą monopolį Jungtinėje Karalystėje, visų pirma buvo taikomos dėl Bendrijai nepriklausančių šalių (JAV ir Lenkijos), o ne kitų Bendrijos gamintojų tiesioginės konkurencijos, nuolaidos už ribinį kiekį tonomis ir kiti konkurencijos pašalinimo mechanizmai vis tiek turėjo būti nagrinėjami atsižvelgiant į bendrą griežto Bendrijos nacionalinių rinkų pasidalijimo fenomeno kontekstą. Šiuo klausimu ji teigia, kad ieškovė ypač pageidavo, jog General Chemical išliktų aptariamoje rinkoje kaip kitas tiekimo šaltinis, ir kad vartotojai galėjo būti pastūmėti ieškoti kitų, galbūt pigesnių tiekimo šaltinių, žemyninėje vakarų Europoje, jei ši bendrovė būtų turėjusi visiškai pasitraukti iš rinkos. Be to, ji teigia, kad ieškovės dominuojančios padėties Jungtinėje Karalystėje išlaikymas darė poveikį visai konkurencijos sandarai bendroje rinkoje ir užtikrino status quo išlaikymą, grindžiamą rinkų pasidalijimu (151–154 konstatuojamosios dalys).

33 Ginčijamame sprendime Komisija teigia, kad padaryti pažeidimai ypač sunkūs, nes jie „yra dalis apgalvotos politikos, kuria siekiama sustiprinti ieškovės vykdomą [Jungtinės Karalystės natrio karbonato rinkos] kontrolę su Sutarties tikslais visiškai nesuderinamomis priemonėmis“ ir jais „konkrečiai siekiama riboti ar daryti įtaką tam tikrų konkurentų veiklai“ (156 konstatuojamoji dalis).

34 Be to, ginčijamame sprendime Komisija nurodė, kad pažeidimas buvo pradėtas daryti maždaug 1983 metais ir tęsėsi bent iki 1989 metų pabaigos. Galiausiai ji teigia atsižvelgusi į tai, kad ieškovė nutraukė nuolaidų už ribinį kiekį tonomis taikymą nuo 1990 m. sausio 1 dienos (160 ir 161 konstatuojamosios dalys).

35 2001 m. sausio 18 d., sausio 26 d. ir vasario 8 d. laiškais ieškovė Komisijai pateikė prašymą susipažinti su bylos medžiaga. 2001 m. vasario 14 d. laišku Komisija šį prašymą atmetė.

Procesas

36 Pareiškimu, kurį Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarija gavo 2001 m. kovo 20 d., ieškovė pareiškė šį ieškinį.

37 Ieškovė ieškinyje Pirmosios instancijos teismo, be kita ko, prašo įpareigoti Komisiją pateikti bylos COMP/33.133 dokumentus.

38 2001 m. gegužės 4 d. bylą buvo pavesta nagrinėti Pirmosios instancijos teismo ketvirtajai kolegijai ir paskirtas teisėjas pranešėjas.

39 Pirmosios instancijos teismui leidus, ieškovė ir Komisija atitinkamai 2002 m. gruodžio 18 ir 23 d. pateikė savo pastabas dėl 2002 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, Rink. p. I‑8375, toliau – Teisingumo Teismo sprendimas PVC II ) pasekmių šiai bylai. Pastabose ieškovė informavo Pirmosios instancijos teismą, kad atsiima kaltinimą, susijusį su principo non bis in idem pažeidimu.

40 Nuo 2003 m. spalio 1 d. pakeitus Pirmosios instancijos teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas paskirtas į pirmąją kolegiją, todėl ši byla 2003 m. spalio 8 d. buvo paskirta šiai kolegijai.

41 Kadangi nuo 2004 m. rugsėjo 13 d. Pirmosios instancijos teismo kolegijų sudėtis buvo pakeista, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į naujos sudėties ketvirtąją kolegiją, kuriai dėl šios priežasties 2004 m. spalio 19 d. buvo priskirta ši byla.

42 2005 m. sausio 11 d. Pirmosios instancijos teismas paprašė Komisijos kanceliarijai pateikti išsamų visų dokumentų, sudarančių administracinės bylos medžiagą, sąrašą. Šiame sąraše turėjo būti glaustai nurodytas kiekvieno dokumento autorius, pobūdis ir turinys. Pirmosios instancijos teismas taip pat paprašė Komisijos nurodyti, su kuriais iš dokumentų ieškovė galėjo susipažinti, ir jei reikia, nurodyti priežastis, dėl kurių, jos nuomone, su jais neleista susipažinti.

43 2005 m. sausio 28 d. laiškais Komisija kanceliarijai pateikė Pirmosios instancijos teismo prašytą sąrašą ir nurodė, kad dokumentai, su kuriais ieškovė galėjo susipažinti, yra tie patys, kuriais ji grindė kaltinimus ir kurie dėl to pridėti prie pranešimo apie kaltinimus. Ji taip pat nurodė „apgailestaujanti turėdama informuoti Pirmosios instancijos teismą, kad šiandien po daugelio persikraustymų per pastaruosius dešimt metų paaiškėjo, jog po nuodugnių paieškų ji nesugebėjo rasti kai kurių dokumentų“ ir kad ji mano turinti pareigą nedelsdama Pirmosios instancijos teismui ir ieškovei pranešti, jog „nors prie […] pastabų pridėtame sąraše išvardyti visi bylos dokumentai, kuriuos ji turi, trūkstami dokumentai jame [nenurodyti]“. Pasak Komisijos, 1990 m. procedūra buvo vykdoma laikantis tuo metu teisei susipažinti su bylos dokumentais taikytos teismų praktikos. Ji teigia, kad tuo metu nebuvo jokių požymių, kad byloje yra dokumentų, kurie būtų galėję turėti realios įtakos Sprendimo 91/300 priėmimui net ir atsižvelgiant į teismų praktikos pokyčius nuo 1990 metų.

44 2005 m. balandžio 13 d. laišku Pirmosios instancijos teismas paprašė ieškovės nurodyti išsamiame sąraše esančius dokumentus, su kuriais ji nebuvo susipažinusi per administracinę procedūrą ir kuriuose, jos manymu, galimai buvo įrodymų, galėjusių būti naudingais gynybai.

45 2005 m. gegužės 9 d. laiške ieškovė pabrėžė, kad kai kurie trūkstami dokumentai būtų buvę naudingi gynybai. Ji taip pat nurodė, kurie iš tame sąraše išvardytų dokumentų gali būti naudingi gynybai ir su kuriais ji nori susipažinti. Jos teigimu, šie dokumentai galėjo suteikti jai galimybę pateikti argumentus dėl susijusios geografinės rinkos apibrėžties, dėl jos dominuojančios padėties egzistavimo, dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi ir dėl poveikio valstybių narių prekybai.

46 2005 m. birželio 7 d. laišku Pirmosios instancijos teismas paprašė Komisijos Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateikti administracinės bylos dokumentus, esančius 2–38, 50–59 ir 60–65 bylos dalyse, išskyrus vidinius dokumentus. Komisijos taip pat buvo paprašyta vietoje dokumentų, kuriuose yra verslo paslapčių, vietoje informacijos, kuri buvo pateikta Komisijai per administracinę procedūrą, jei laikomasi konfidencialumo reikalavimo, arba vietoje kitos konfidencialios informacijos pateikti nekonfidencialias jų versijas arba nekonfidencialias santraukas. Be to, Komisijos paprašyta pateikti išsamią pirmiau minėtų dokumentų versiją su konfidencialiais duomenimis, kad būtų galima patikrinti jų konfidencialumą.

47 2005 m. birželio 21 d. Komisija, atsižvelgdama į dokumentų apimtį, Pirmosios instancijos teismo paprašė leisti pateikti tik vieną originalą ir kompaktinę plokštelę. Prašymas priimtas 2005 m. liepos 4 dieną.

48 2005 m. liepos 20 d. laišku Komisija kanceliarijai pateikė Pirmosios instancijos teismo prašomus dokumentus. Kanceliarija ieškovei perdavė Komisijos pateiktas kompaktines plokšteles.

49 2005 m. spalio 13 d. ieškovė pateikė pastabas dėl administracinę bylą sudarančių dokumentų naudos gynybai. 2007 m. spalio 26 d. Komisija atsakė į ieškovės pastabas.

50 Anksčiau paskirtam teisėjui pranešėjui baigus vykdyti savo pareigas, 2006 m. birželio 22 d. sprendimu Pirmosios instancijos teismo pirmininkas paskyrė naują teisėją pranešėją.

51 Nuo 2007 m. rugsėjo 25 d. pakeitus Pirmosios instancijos teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas paskirtas į šeštąją kolegiją, todėl ši byla 2007 m. lapkričio 8 d. buvo paskirta šiai kolegijai.

52 Kadangi 2008 m. vasario 13 d. teisėjas T. Tchipev negalėjo posėdžiauti šioje byloje, Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, taikydamas Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 32 straipsnio 3 dalį, paskyrė į kolegiją teisėją A. Dittrich.

53 Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (šeštoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytas proceso organizavimo priemones, ieškovei ir Komisijai raštu pateikė klausimus. Ieškovė ir Komisija į juos atsakė per nustatytą terminą.

54 Per 2008 m. birželio 26 ir 27 d. posėdį buvo išklausytos šalių žodinės pastabos ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo žodžiu pateiktus klausimus.

55 Per posėdį Pirmosios instancijos teismas ieškovei leido pateikti pastabas dėl 2008 m. birželio 16 d. Komisijos atsakymų raštu. 2008 m. liepos 9 d. ieškovė pateikė pastabas, o Komisija į jas atsakė 2008 m. rugsėjo 3 dieną.

Šalių reikalavimai

56 Ieškovė Bendrojo teismo prašo:

– pripažinti ieškinį priimtinu,

– pripažinti, kad dėl to, jog praėjo daug laiko, Komisija nekompetentinga priimti ginčijamą sprendimą arba, priešingu atveju, kad ji nekompetentinga jai paskirti baudą,

– panaikinti ginčijamą sprendimą,

– panaikinti arba sumažinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje paskirtą baudą,

– nurodyti Komisijai pateikti visus vidinius dokumentus, susijusius su ginčijamo sprendimo priėmimu ir, be kita ko, Komisijos narių kolegijos posėdžio protokolą bei visus prie jo pridėtus dokumentus ir visus Komisijos narių kolegijai tuo klausimu pateiktus dokumentus,

– nurodyti Komisijai pateikti dokumentus, esančius byloje COMP/33.133,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas su palūkanomis, susijusias su jos pateikta garantija dėl ginčijamu sprendimu paskirtos baudos.

57 Komisija Bendrojo teismo prašo:

– atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,

– atmesti ieškovės pateiktą prašymą susipažinti su bylos medžiaga,

– pripažinti nepriimtinu prašymą priimti specialią nutartį, pagal kurią ji turi sumokėti ieškovės bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas ir palūkanas, susidariusias dėl bet kokios garantijos dėl baudos, arba, bet kokiu atveju, atmesti jį kaip nepagrįstą,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

58 Visų pirma ieškovės reikalavimai susiję su ginčijamo sprendimo panaikinimu ir, papildomai, su šiuo sprendimu jai skirtos baudos panaikinimu arba sumažinimu.

1. Dėl reikalavimų, susijusių su ginčijamo sprendimo panaikinimu

59 Ieškovė iš esmės pateikia šešis pagrindus, susijusius su ginčijamo sprendimo panaikinimu. Jie grindžiami, pirma, Komisijos kompetencijos priimti ginčijamą sprendimą nebuvimu, antra, esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimu, trečia, neteisingu aptariamos rinkos įvertinimu, ketvirta, dominuojančios padėties nebuvimu, penkta, piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi nebuvimu, ir, šešta, įtakos valstybių narių prekybai nebuvimu.

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su Komisijos kompetencijos priimti ginčijamą sprendimą nebuvimu

60 Pirmąjį pagrindą sudaro dvi dalys, susijusios su, atitinkamai, klaidingu senaties taisyklių taikymu ir protingo termino principo pažeidimu.

Dėl pirmos dalies, susijusios su senaties taisyklių pažeidimu

– Šalių argumentai

61 Ieškovė pažymi, kad nors 1974 m. lapkričio 26 d. Tarybos reglamente Nr. 2988/74 nustatytas senaties terminas taikomas tik tai susijusio sprendimo daliai, kuria skiriama bauda, ta minėto sprendimo dalis yra labai svarbi.

62 Pasak ieškovės, Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsniu nepratęsiamas senaties terminas, kiek tai susiję su teisminiu procesu dėl Komisijos galutinio sprendimo. Iš tikrųjų senatis sustabdoma tik tuo atveju, kai pateikiamas ieškinys dėl per administracinę procedūrą priimtų sprendimų, t. y. dėl tyrimo priemonių, įskaitant pranešimo apie kaltinimus priėmimą arba priemonių priėmimą remiantis bendrais tyrimo įgaliojimais, suteiktais remiantis Reglamentu Nr. 17. Aiškinimas, kurio laikosi Komisija ginčijamame sprendime, prieštarauja Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsniui. Komisija blogai aiškina Reglamento Nr. 2988/74 1–3 straipsniuose vartojamą žodžių junginį „teisinių procedūrų taikymas“ ir neatsižvelgia į tai, kad jos galutinis sprendimas turėjo būti priimtas prieš sueinant senaties terminui. Be to, dėl Komisijos aiškinimo Reglamento Nr. 2988/74 2 straipsnio 3 dalis netektų prasmės ir būtų neteisingo minėto reglamento sandaros suvokimo įrodymas tiek, kiek iš sprendimo kylančios senaties pasekmės reglamentuojamos 4–6, o ne 1–3 straipsniuose. Galiausiai toks aiškinimas prieštarauja principui, pagal kurį, siekdama užtikrinti teisinį saugumą, Komisija turi nutraukti teisinių procedūrų taikymą per nustatytą terminą ir priimti galutinį sprendimą per dešimt metų nuo pažeidimo darymo pabaigos, išskyrus atvejus, kai Komisijai buvo kliudoma užbaigti tyrimą ir procedūras dėl teismo procesų, susijusių su preliminariais jos sprendimais. Taigi šioje byloje Komisijai nebuvo kliudoma užbaigti taikyti teisines procedūras.

63 Ieškovė mano, kad šio sprendimo 25 punkte minėtame Pirmosios instancijos teismo sprendime PVC II patvirtintas požiūris prieštarauja minėto sprendimo 1098 punkte išdėstytam teiginiui, kad Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnio tikslas yra leisti sustabdyti senaties terminą, jei Komisijai trukdoma veikti dėl objektyvių nuo jos nepriklausančių priežasčių. Iš tiesų ieškinys dėl galutinio sprendimo, kuriuo skiriama bauda, nekliudo Komisijai veikti, nes minėtas galutinis sprendimas yra vykdytinas iki tol, kol Pirmosios instancijos teismas jį panaikins ar pripažins negaliojančiu.

64 Bet kokiu atveju argumentai, kad Komisijai buvo kliudoma veikti, šiuo atveju negali būti taikomi apeliaciniam skundui dėl šio sprendimo 16 punkte minėto Sprendimo ICI II. Tiesą sakant, Komisijai niekas netrukdė iš naujo priimti Sprendimą 91/300 iš karto po to, kai buvo priimtas šio sprendimo 16 punkte minėtas Sprendimas ICI II. Papildomas terminas dėl apeliacinio skundo būtų visiškai „priskirtinas“ Komisijai. Be to, šis apeliacinis skundas būtų betikslis atsižvelgiant į 1994 m. birželio 15 d. Teisingumo Teismo Sprendimą Komisija prieš BASF ir kt. (C‑137/92 P, Rink. p. I‑2555) ir į Komisijos ketinimus iš naujo priimti Sprendimą 91/300. Taigi Komisija negali pasinaudoti „savo procedūrine klaida“ ir penkerių metų trukmės vėlavimu, dėl kurio ji pati kalta.

65 Galiausiai, Komisijos aiškinimas prieštarauja Teisingumo Teismo Statuto 60 straipsniui, kuriame nustatyta, kad dėl apeliacinio skundo terminai nesustabdomi. Pasak ieškovės, net jei reikėtų atsižvelgti į proceso Pirmosios instancijos teisme trukmę, senaties terminas būtų sustabdytas tik maždaug ketveriems metams vienam mėnesiui ir penkiolikai dienų. Todėl Komisija iš naujo priimti Sprendimą 91/300 turėjo iki 1999 m. balandžio mėnesio.

66 Be to, iš Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnio matyti, kad tuo atveju, kai pateikiamas apeliacinis skundas, proceso dalykas yra ne Komisijos sprendimas, o Pirmosios instancijos teismo sprendimas.

67 Be to, šio sprendimo 25 punkte minėtame Pirmosios instancijos teismo sprendime PVC II konkrečiai nebuvo nagrinėjamas klausimas, ar reikia atsižvelgti į apeliacinį skundą kalbant apie senaties termino sustabdymą, nes byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, Komisija turėjo tik nustatyti, ar dėl proceso Pirmosios instancijos teisme sustabdomas senaties terminas. Taigi Pirmosios instancijos teismo pastabos dėl apeliacinio skundo poveikio senaties sustabdymui yra tik obiter dictum.

68 Ieškovė papildydama teigia, kad dėl sprendimo, kurį Komisija priėmė pažeisdama vidaus darbo tvarką, negalima pratęsti senaties termino. Iš tikrųjų Komisija netinkamai patvirtino Sprendimą 91/300. Todėl tuo sprendimu negalima išplėsti Komisijos kompetencijos skirti baudas pasibaigus įprastam senaties terminui, kuris nustatytas Reglamente Nr. 2988/74. Iš tikrųjų tai prieštarautų principui, pagal kurį šalis negali pasinaudoti savo klaida, ir prigimtinei teisei. Taigi vėlavimas visiškai priklauso nuo Komisijos veiksmų ir ji bet kokiu atveju negali siekti naudos taikydama Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnį.

69 Galiausiai šio sprendimo 25 punkte minėtame Pirmosios instancijos teismo sprendime PVC II pateiktas Reglamento Nr. 2988/74 2 ir 3 straipsnių aiškinimas Komisijai suteikia galimybę priimti daug įvairiausių vienas po kito einančių sprendimų iki pat XXI-ojo amžiaus vidurio. Toks aiškinimas yra neteisėtas, nes būtų pažeista teisė būti teisiamam per protingą terminą.

70 Komisija ginčija ieškovės pateiktus argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

71 Pirmiausia reikia pažymėti, kad Reglamente Nr. 2988/74 yra įtvirtintos visos nuostatos, išsamiai reglamentuojančios terminus, per kuriuos Komisija turi teisę, nepažeisdama pagrindinio teisinio saugumo reikalavimo, skirti baudas įmonėms, kurių atžvilgiu yra vykdomos Bendrijos konkurencijos taisyklių taikymo procedūros (2003 m. kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo CMA CGM ir kt. prieš Komisiją, T‑213/00, Rink. p. II‑913, 324 punktas ir 2008 m. birželio 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hoechst prieš Komisiją, T‑410/03, Rink. p. II‑881, 223 punktas).

72 Taigi, remiantis Reglamento Nr. 2988/74 1 straipsnio 1 dalies b punktu ir 2 dalimi bei 2 straipsnio 3 dalimi, teisinių procedūrų senaties terminas sueina, jei Komisija nepaskyrė vienkartinės baudos arba sankcijos per penkerius metus nuo senaties termino skaičiavimo pradžios, jei per tą laiką neįvyko terminą nutraukiantis veiksmas, arba vėliausiai per dešimt metų nuo to paties atskaitos taško, jei terminą nutraukiantys veiksmai įvyko. Vis dėlto pagal minėto reglamento 2 straipsnio 3 dalį taip apibrėžtas senaties terminas gali būti pratęstas tiek, kiek trunka termino sustabdymas pagal to paties reglamento 3 straipsnį (šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 140 punktas).

73 Remiantis Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsniu, teisinių procedūrų taikymo terminas sustabdomas tol, kol Komisijos sprendimas nagrinėjamas Europos Bendrijų Teisingumo Teisme.

74 Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnyje daroma nuoroda į „nagrinėjimą Europos Bendrijų Teisingumo Teisme“ nuo Pirmosios instancijos teismo įkūrimo turi būti suprantama kaip taikoma visų pirma procesui pastarajame teisme, nes ieškiniai dėl sankcijų ar baudų skyrimo konkurencijos teisės srityje priklauso jo kompetencijai.

75 Šioje byloje ieškovė neginčija, kad penkerių metų senaties terminas suėjo 1995 metais, su sąlyga, jog senatis sustabdyta pagal Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnį.

76 Todėl reikia tik išnagrinėti, ar, taikant Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnį, Komisija turėjo teisę 2000 m. gruodžio 13 d. priimti ginčijamą sprendimą.

77 Galiausiai iš šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 157 punkto matyti, kad pagal Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnį senatis sustabdoma tiek laiko, kiek aptariamas sprendimas nagrinėjamas „Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme“. Taigi šioje byloje senatis buvo sustabdyta per visą proceso Pirmosios instancijos teisme laiką ir visą procesą Teisingumo Teisme nagrinėjant apeliacinį skundą, todėl nereikia priimti sprendimo dėl laikotarpio nuo Pirmosios instancijos teismo sprendimo paskelbimo iki kreipimosi į Teisingumo Teismą.

78 Taigi 1991 m. gegužės 14 d. ieškovei pareiškus ieškinį Pirmosios instancijos teisme ir 1995 m. birželio 29 d. priėmus sprendimą, o vėliau 1995 m. rugpjūčio 30 d. Komisijai pateikus apeliacinį skundą Teisingumo Teisme ir 2000 m. balandžio 6 d. priėmus sprendimą, senatis buvo sustabdyta ne ilgesniam kaip aštuonerių metų aštuonių mėnesių ir dvidešimt dviejų dienų laikotarpiui, kaip visiškai teisingai Komisija nurodo ginčijamo sprendimo 171 konstatuojamojoje dalyje.

79 Todėl šioje byloje po senaties sustabdymo nepraėjo ilgesnis nei penkerių metų laikotarpis nuo aptariamų pažeidimų pabaigos arba nuo bet kokio senaties nutraukimo iki ginčijamo sprendimo priėmimo 2000 m. gruodžio 13 dieną.

80 Taigi ginčijamas sprendimas buvo priimtas laikantis senaties taisyklių, nustatytų Reglamente Nr. 2988/74.

81 Šios išvados negali paneigti nė vienas iš ieškovės pateiktų argumentų.

82 Pirma, remiantis Reglamento Nr. 2988/74 2 ir 3 straipsniais, negalima daryti išvados, kad 3 straipsnyje nurodytas „Komisijos sprendimas“, kuris nagrinėjamas per teismo procesą, dėl kurio sustabdomas teisinių procedūrų taikymo terminas, gali būti tik vienas iš 2 straipsnyje nurodytų veiksmų, dėl kurių ta senatis nutrūksta ir kurių sąrašas yra baigtinis (šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 144 punktas). Iš tikrųjų 3 straipsniu Komisija apsaugoma nuo senaties taikymo tais atvejais, kai ji turi sulaukti teismo sprendimo, vykstant procesams, kurių eigos ji negali kontroliuoti, kad sužinotų, ar ginčijamas teisės aktas yra teisėtas, ar ne. Taigi 3 straipsnis susijęs su tais atvejais, kai institucijos neveikimas nėra nerūpestingumo pasekmė. Tokios situacijos susidaro, kai pareiškiamas ieškinys dėl Reglamento Nr. 2988/74 2 straipsnyje nurodytų veiksmų, dėl kurių nutrūksta senaties terminas ir kuriuos galima ginčyti, ir kai pareiškiamas ieškinys dėl sprendimo, kuriuo skiriama bauda arba sankcija. Tokiomis aplinkybėmis tiek 3 straipsnio formuluotė, tiek jo tikslas apima ir ieškinius, pareikštus dėl 2 straipsnyje nurodytų veiksmų, kuriuos galima ginčyti, ir ieškinius, pareikštus dėl galutinio Komisijos sprendimo. Todėl ieškinys dėl galutinio sprendimo, kuriuo skiriamos sankcijos, sustabdo teisinių procedūrų taikymo terminą, kol teismas priims galutinį sprendimą dėl minėto ieškinio (šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 144–147 punktai).

83 Antra, ieškovė teigia, kad ieškinio dėl sprendimo, kuriuo skiriamos baudos, pareiškimas niekaip nekliudo Komisijai priimti tokį sprendimą. Tačiau toks aiškinimas, jei jo laikomasi, reiškia, kad institucija atšaukia ginčijamą sprendimą ir jį pakeičia kitu sprendimu atsižvelgdama į ieškinio turinį. Taip iš Komisijos būtų atimta pati teisė kreiptis, jei reikia, į Bendrijos teismą dėl ginčijamo sprendimo teisėtumo (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 149 punktą).

84 Trečia, ieškovė negali remtis argumentu, kad sprendimas, kuriuo skiriamos baudos, yra vykdytinas iki jis bus panaikintas teisminiu keliu. Iš esmės, sprendimo, kuriuo skiriama sankcija už pažeidimą, vykdymo aktai negali būti laikomi aktais, susijusiais su pažeidimo tyrimu arba tęsimu. Tokie aktai, kurių teisėtumas, be kita ko, priklauso nuo ieškinio dalyku esančio sprendimo teisėtumo, negali turėti jokios įtakos teisinių procedūrų taikymo senaties termino nutraukimui teisme ginčijamo sprendimo panaikinimo atveju (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 150 punktą).

85 Ketvirta, reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismo Statuto 60 straipsnio ir Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnio taikymo sritys skiriasi. Tai, kad apeliacinis skundas nesustabdo sprendimo vykdymo, nereiškia, jog Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnis, susijęs su situacijomis, kai Komisija privalo sulaukti Bendrijos teismo sprendimo, tampa neveiksmingas. Taigi negalima pritarti ieškovės teiginiui, kad Komisija neturi atsižvelgti į laikotarpį, kai apeliacinis skundas buvo nagrinėjamas Teisingumo Teisme, nes tokiu atveju Teisingumo Teismo sprendimas dėl apeliacinio skundo netektų savo prasmės ir pasekmių.

86 Penkta, ieškovė negali teigti, kad panaikinus Sprendimą 91/300 dėl neteisingo patvirtinimo, Komisija negali pasinaudoti savo klaida paskirdama baudą suėjus Reglamente Nr. 2988/74 nustatytam penkerių metų terminui. Iš tikrųjų dėl bet kokio Komisijos priimto akto panaikinimo kalta pati Komisija, nes panaikinimas reiškia, kad ji padarė klaidą. Taigi, netaikant teisinių procedūrų taikymo termino sustabdymo, jei išnagrinėjus ieškinį pripažįstama Komisijos padaryta klaida, reglamento 3 straipsnis netenka prasmės. Sustabdymą pagrindžia būtent faktas, kad ieškinys nagrinėjamas Pirmosios instancijos teisme arba Teisingumo Teisme, o ne išvados, kurias tie teismai padaro savo sprendime (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 153 punktą).

87 Šešta, ieškiniu dėl panaikinimo siekiama, kad Pirmosios instancijos teismas išnagrinėtų, ar ginčijamas aktas yra teisėtas (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 144 punktą).

88 Septinta, taikant ieškovės siūlomą Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnio aiškinimą būtų susiduriama su rimtais praktiniais sunkumais. Iš tiesų, jei Pirmosios instancijos teismui panaikinus Komisijos sprendimą ji turėtų priimti naują sprendimą nelaukdama Teisingumo Teismo sprendimo, kiltų rizika, kad šie du sprendimai dėl to paties dalyko galiotų kartu, jeigu Teisingumo Teismas panaikintų Pirmosios instancijos teismo sprendimą.

89 Aštunta, Komisijos įpareigojimas priimti naują sprendimą prieš sužinant, ar ankstesnis sprendimas buvo teisėtas, tik siekiant išvengti taikymo termino suėjimo, prieštarautų administracinės procedūros ekonomijos reikalavimams.

90 Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pirmojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.

Dėl antros dalies, susijusios su protingo termino principo pažeidimu

– Šalių argumentai

91 Ieškovė teigia, kad, neatsižvelgiant į klausimus dėl senaties, praėjęs laikas nuo tariamų pažeidimų turi įtakos Komisijos kompetencijai priimti visą ginčijamą sprendimą, o ne tik tą dalį, kuri susijusi su baudomis.

92 Ieškovė, remdamasi šio sprendimo 25 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo PVC II 121 punktu ir protingo termino principu, teigia, kad reikia išnagrinėti, ar Komisija ginčijamą sprendimą priėmė per protingą terminą nuo administracinės procedūros konkurencijos srityje.

93 Pasak ieškovės, galima preziumuoti, kad Komisija pažeidė protingo termino principą, nes byloje praėjo daugiau nei vienuolika su puse metų nuo tyrimo pradžios iki ginčijamo sprendimo priėmimo.

94 Ieškovė atkreipia dėmesį, kad nors procesas Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme truko iš viso 105 mėnesius, Komisija sprendimui priimti skyrė 35 mėnesius, įskaitant 9 mėnesių laikotarpį nuo šio sprendimo 19 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš ICI iki ginčijamo sprendimo priėmimo. Be to, galima teisėtai atsižvelgti į teismo proceso trukmę, tuo labiau, kad tas procesas susijęs su kitu sprendimu ir yra ankstesnis už ginčijamą sprendimą.

95 Pasak ieškovės, atsižvelgti į proceso Teisingumo Teisme trukmę yra ypač nepriimtina. Priėmus šio sprendimo 16 punkte minėta Sprendimą ICI II ir šio sprendimo 64 punkte minėtą Sprendimą Komisija prieš BASF ir kt., Komisija suprato, kad Sprendime 91/300 padaryta patvirtinimo klaida. Jei Komisija ketino iš naujo priimti sprendimą, ji taip ir turėjo padaryti tada, o ne pateikti Teisingumo Teismui apeliacinį skundą, dėl kurio minėto sprendimo priėmimas nusikėlė penkeriems su puse metų.

96 Remdamasi 1997 m. rugsėjo 27 d. Europos Žmogaus teisių teismo Sprendimu Garyfallou AEBE prieš Graikiją (Recueil des arrêts et décisions 1997‑V, p. 1821), ieškovė mano, kad reikia išnagrinėti visą procesą ir patikrinti, ar byla išspręsta per protingą terminą.

97 Be to, ieškovė teigia, kad praėjus daug laiko nuo tariamų pažeidimų ji negali visiškai pasinaudoti teise į gynybą. Visų pirma ji teigia, kad 1991 m. spalio 6 d. pardavė padalinį „Natrio karbonatas“ nepriklausomam pirkėjui ir nevykdo veiklos Jungtinės Karalystės natrio karbonato rinkoje. Ji taip pat teigia, kad tuo metu su byla dirbę darbuotojai įmonėje nebedirba ir nebegali jai suteikti reikiamos pagalbos. Be to, dėl praėjusio didelio laikotarpio nuo tariamų pažeidimų padidėtų jos finansiniai nuostoliai, pavyzdžiui, padidinus sąnaudas, patiriamas išlaidoms ir (arba) delspinigiams padengti. Bet kokiu atveju šio sprendimo 25 punkte minėtas Pirmosios instancijos teismo sprendimas PVC II prieštarauja Europos žmogaus teisių teismo praktikai, pagal kurią apsauga, suteikiama 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – ŽTK) 6 straipsnio 1 dalimi, nepriklauso nuo įrodymo, kad laikotarpis padarė faktinės žalos ieškovo interesams. Dėl pagrindinio ŽTK įpareigojimo pažeidimo gali būti panaikintas tik ginčijamas sprendimas, o ne nuostolių atlyginimas.

98 Komisija ginčija ieškovės pateiktus argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

99 Pirmiausia reikia priminti, kad protingo termino principas konkurencijos srityje taikomas vykdant Reglamente Nr. 17 įtvirtintas administracines procedūras, kurios gali pasibaigti šiame reglamente numatytų sankcijų skyrimu, ir teismo procese (šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 179 punktas).

100 Visų pirma ieškovė teigia, kad administracinės procedūros trukmė, kalbant apie jos visumą, t. y. nuo tyrimo pradžios iki ginčijamo sprendimo priėmimo, viršijo protingą terminą.

101 Šis argumentas turi būti atmestas.

102 Nagrinėjant kaltinimą, kad buvo pažeistas protingo termino principas, reikia atskirti administracinę procedūrą nuo teismo proceso. Taigi nustatant procedūros Komisijoje trukmę negalima atsižvelgti į laikotarpį, kuriuo teismas nagrinėjo Sprendimo 91/300 teisėtumą ir 16 punkte minėto Sprendimo ICI II galiojimą (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 25 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo PVC II 123 punktą).

103 Antra, ieškovė kritikuoja administracinės procedūros trukmę nuo šio sprendimo 19 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš ICI paskelbimo iki ginčijamo sprendimo priėmimo.

104 Tokiu atveju reikia priminti, kad minėtas laikotarpis prasidėjo 2000 m. balandžio 6 d., kai buvo paskelbtas šio sprendimo 19 punkte minėtas Sprendimas Komisija prieš ICI, ir baigėsi 2000 m. gruodžio 13 d. priėmus ginčijamą sprendimą. Taigi šis administracinės procedūros etapas truko aštuonis mėnesius ir septynias dienas.

105 Per šį laikotarpį Komisija pakeitė tik Sprendimo 91/300 formą, pirmiausia papildydama jį nauja dalimi dėl „proceso Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme“, susijusia su senaties termino laikymosi vertinimu. Be to, prieš priimant ginčijamą sprendimą nebuvo atlikta jokių papildomų tyrimo veiksmų, nes Komisija rėmėsi prieš dešimt metų atlikto tyrimo rezultatais. Vis dėlto reikia pripažinti, jog net ir tokiomis sąlygomis tam, kad pasiektų šį rezultatą, administracinė institucija būtinai turėjo atlikti tam tikrus patikrinimus ir suderinimus.

106 Atsižvelgiant į tai, negalima teigti, kad aštuonių mėnesių ir septynių dienų laikotarpis nuo šio sprendimo 19 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš ICI paskelbimo iki ginčijamo sprendimo priėmimo turi būti pripažintas neprotingu.

107 Trečia, ieškovė iš esmės kritikuoja administracinės procedūros, kuri baigėsi Sprendimo 91/300 priėmimu, trukmę (žr. šio sprendimo 94 punktą).

108 Iš tiesų, jei atsižvelgtume į administracinės procedūros trukmę nuo pranešimo apie kaltinimus ir į administracinės procedūros trukmę iki jo (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied prieš Komisiją, C‑105/04 P, Rink. p. I‑8725, 51 punktą), reikia pripažinti, kad visa administracinės procedūros trukmė nėra pernelyg ilga, atsižvelgiant į nuo 1989 m. balandžio mėn. atliktus patikrinimus, vėliau pateiktus prašymus pateikti informaciją ir 1990 m. vasario 19 d. sprendimą savo iniciatyva pradėti procedūrą. Šiomis aplinkybėmis administracinės procedūros, kuri baigėsi Sprendimo 91/300 priėmimu, trukmė negali būti laikoma neprotinga.

109 Taip pat reikia pažymėti, kad, bet kokiu atveju, protingo termino principo pažeidimas pagrįstų konkurencijos srityje vykdant administracinę procedūrą priimto sprendimo panaikinimą tik tuomet, jei juo būtų pažeista ir suinteresuotosios įmonės teisė į gynybą. Iš tikrųjų, jeigu nėra nustatyta, kad pernelyg ilgas terminas padarė poveikį suinteresuotųjų įmonių galimybei veiksmingai apsiginti, protingo termino principo nesilaikymas neturi poveikio administracinės procedūros teisėtumui (žr. šio sprendimo 25 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo Sprendimo PVC II 122 punktą).

110 Ieškovė teigia, kad jai buvo sudėtinga pasinaudoti teise į gynybą, nes 1991 m. spalio 6 d. ji pardavė padalinį „Natrio karbonatas“ nepriklausomam pirkėjui, nebevykdė veiklos Jungtinės Karalystės natrio karbonato rinkoje ir negalėjo susisiekti su tuo metu su byla dirbusiais darbuotojais, kad gautų reikiamos pagalbos, nes šie nebedirba įmonėje.

111 Vis dėlto reikia priminti, kad Komisija nevykdė tyrimo veiksmų nuo šio sprendimo 19 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš ICI paskelbimo iki ginčijamo sprendimo priėmimo.

112 Taigi, palyginti su pirmuoju laikotarpiu, kuris baigėsi Sprendimo 91/300 priėmimu ir per kurį nekilo jokių keblumų naudojantis teise į gynybą, Komisija neatsižvelgė į jokius naujus įrodymus, dėl kurių būtų reikėję pasinaudoti teise į gynybą.

113 Šiomis aplinkybėmis ieškovės teisė į gynybą nebuvo pažeista.

114 Ketvirta, kalbant apie procesą teisme, reikia priminti, kad Bendrijos teisės bendrasis principas, pagal kurį visi asmenys turi teisę į nešališką procesą, grindžiamas ŽTK 6 straipsnio 1 dalimi, ir ypač teisė į procesą per protingą terminą yra taikytini nagrinėjant ieškinius dėl Komisijos sprendimų, kuriais už konkurencijos teisės pažeidimą įmonei skiriama bauda. Termino protingumą reikia vertinti pagal kiekvienos bylos aplinkybes ir ypač pagal bylos svarbą suinteresuotajam asmeniui, bylos sudėtingumą ir ieškovo bei kompetentingų valdžios institucijų elgesį. Šių kriterijų sąrašas nėra baigtinis ir termino protingumo vertinimas nereikalauja sistemiškai išnagrinėti visų bylos aplinkybių atsižvelgiant į kiekvieną jų, kai proceso trukmė atrodo pagrįsta vieno jų atžvilgiu. Taigi bylos sudėtingumas gali būti laikomas pagrindžiančiu terminą, kuris iš pirmo žvilgsnio atrodo per ilgas (žr. 2007 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sumitomo Metal Industries ir Nippon Steel prieš Komisiją, C‑403/04 P ir C‑405/04 P, Rink. p. I‑729, 115–117 punktus ir juose nurodytą teismų praktiką).

115 Be to, 1998 m. gruodžio 17 d. Sprendime Baustahlgewebe prieš Komisiją (C‑185/95 P, Rink. p. I‑8417), konstatavęs, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė su protingo termino laikymusi susijusius reikalavimus, Teisingumo Teismas, dėl proceso ekonomijos ir siekdamas užtikrinti neatidėliotiną ir veiksmingą tokio procesinio pažeidimo atitaisymą, pagrindą dėl per ilgos proceso trukmės pripažino pagrįstu ir panaikino skundžiamą sprendimą, kiek juo ieškovei buvo skirta 3 milijonų ekiu bauda. Nesant jokių įrodymų, kad proceso trukmė turėjo įtakos ginčo sprendimui, Teisingumo Teismas nusprendė, jog dėl šio pagrindo negalima panaikinti viso skundžiamo sprendimo, tačiau 50 000 ekiu suma yra teisinga kompensacija už per ilgą proceso trukmę, ir todėl sumažino atitinkamai įmonei skirtos baudos dydį.

116 Todėl, nesant jokių įrodymų, kad proceso trukmė turėjo įtakos bylos baigčiai, aplinkybė, kad Bendrijos teismas šioje byloje galbūt viršijo protingą terminą, netgi jei tai būtų įrodyta, neturėtų jokios įtakos ginčijamo sprendimo teisėtumui (ši išvada įtvirtinta 2009 m. gruodžio 17 d. Bendrojo Teismo sprendimo Solvay prieš Komisiją, T‑57/01, Rink. p. II‑0000, 140 punkte).

117 Reikia pažymėti, kad ieškinyje ieškovė nepateikė prašymo dėl kompensacijos.

118 Taigi reikia atmesti pirmojo pagrindo antrą dalį ir todėl atmesti visą pirmąjį pagrindą.

Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimu

119 Antrąjį ieškinio pagrindą iš esmės sudaro penkios dalys, susijusios, pirma, su Sprendimo 91/300 parengiamųjų etapų neteisėtumu, antra, su pernelyg ilgu laikotarpiu nuo administracinės procedūros iki ginčijamo sprendimo priėmimo, trečia, su pareiga atlikti naujus procedūrinius veiksmus, ketvirta, su teisės susipažinti su bylos medžiaga pažeidimu, ir, penkta, su EB 253 straipsnio pažeidimu.

Dėl pirmos dalies, susijusios su Sprendimo 91/300 parengiamųjų etapų neteisėtumu

– Šalių argumentai

120 Ieškovė teigia, kad prieš priimant sprendimą Komisijos atlikti procedūriniai veiksmai yra tik parengiamieji etapai ir iš esmės negali būti ieškinio dėl panaikinimo dalyku. Remiantis tuo, kad prieš šio sprendimo priėmimą ėję procedūriniai etapai yra papildomi, darytina išvada, kad, priešingai nei nurodyta šio sprendimo 25 punkte minėtame Pirmosios instancijos teismo sprendimo PVC II 189 punkte, dėl minėto sprendimo panaikinimo turi būti panaikinti ir iki jo ėję procedūriniai etapai. Todėl šioje byloje Komisija negali teigti, kad iki Sprendimo 91/300 ėję procedūriniai etapai yra būtini procedūriniai etapai ginčijamam sprendimui priimti.

121 Be to, pasak ieškovės, Komisija pradėjo tik vieną administracinę procedūrą dėl tariamų EB 81 ir EB 82 straipsnių pažeidimo. Abi bylos buvo atskirtos tik priimant Sprendimus 91/297 ir 91/300. Ieškovė taip pat primena, kad šio sprendimo 17 punkte minėtame sprendime ICI I Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad teisė į gynybą buvo pažeista per administracinę procedūrą. Taigi tas sprendimas turi pasekmių Sprendimui 91/300, nes Komisija vykdė lygiai tokią pačią administracinę procedūrą. Taigi Pirmosios instancijos teismas byloje, kurioje priimtas šio sprendimo 16 punkte minėtas sprendimas ICI II, turėjo nuspręsti panaikinti Sprendimą 91/300 dėl teisės į gynybą pažeidimo.

122 Dublike ieškovė teigia, kad šio sprendimo 16 punkte minėtame Sprendime ICI II Pirmosios instancijos teismas labai kritiškai įvertino Komisijos atliktą aptariamos rinkos analizę, kurioje atskirti įrodymai dėl teiginių, susijusių su EB 81 straipsniu ir su EB 82 straipsniu, ir vykdytos dvi skirtingos procedūros.

123 Komisija ginčija ieškovės pateiktus argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

124 Visų pirma reikia priminti, kad Sprendimas 91/300 buvo panaikintas dėl formos pažeidimo, t. y. dėl nepatvirtinimo, kuris buvo išskirtinai susijęs su galutiniu šio Komisijos sprendimo priėmimu.

125 Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, panaikinus Bendrijos teisės aktą nebūtinai panaikinami ir parengiamieji veiksmai, nes procedūra, kuri taikoma pakeičiant panaikintą teisės aktą, iš esmės gali būti tęsiama tiksliai nuo tos vietos, kurioje padarytas pažeidimas (1998 m. lapkričio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ispanija prieš Komisiją, C‑415/96, Rink. p. I‑6993, 31 ir 32 punktai ir šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 73 punktas).

126 Šiuo atveju, kadangi nustatytas procedūrinis pažeidimas įvyko paskutinėje Sprendimo 91/300 priėmimo stadijoje, panaikinimas nepadarė įtakos šio sprendimo parengiamųjų priemonių, kurios yra ankstesnės už stadiją, kurioje nustatytas pažeidimas, galiojimui (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 75 punktą).

127 Be to, kalbant apie ieškovės argumentą, kad šio sprendimo 17 punkte minėtame Sprendime ICI I Pirmosios instancijos teismas panaikino Sprendimą 91/297 dėl teisės į gynybą pažeidimo, reikia priminti, kad šio sprendimo 16 punkte minėtame Sprendime ICI II prieš pradedant nagrinėti šią bylą Pirmosios instancijos teismas taip pat išsamiai išnagrinėjo pagrindą, susijusį su teisės į gynybą pažeidimu, ir jį visą atmetė (žr. 73 punktą). Po to Teisingumo Teismas atmetė dėl to sprendimo pateiktą apeliacinį skundą.

128 Be to, nors bylų COMP/33.133 administracinė byla yra bendra, Sprendimai 91/297 ir 91/300 susiję su skirtingais pažeidimais dviejose skirtingose rinkose. Taigi teisės į gynybą pažeidimas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į kiekvienai bylai būdingas aplinkybes, nes įrodymas, kad atitinkama įmonė padarė pažeidimą, kuriuo yra kaltinama, iš esmės priklauso nuo Komisijos pateiktų kaltinimų (šio sprendimo 17 punkte minėto sprendimo ICI I 70 punktas ir 25 punkte minėto sprendimo ICI II 50 punktas; taip pat žr. 2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 127 punktą).

129 Todėl reikia atmesti antrojo pagrindo pirmą dalį.

Dėl antros dalies, susijusios su pernelyg ilgu laikotarpiu nuo administracinės procedūros iki ginčijamo sprendimo priėmimo

– Šalių argumentai

130 Ieškovė teigia, kad nuo procedūrinių etapų prieš Sprendimų 91/297 ir 91/300 priėmimą iki ginčijamo sprendimo priėmimo praėjo dešimt metų, o tai yra teisės į gynybą nepaisymas. Jos nuomone, įmonės turi turėti galimybę išreikšti savo nuomonę ir veiksmingai ginti savo interesus. Taigi sprendimus, ypač susijusius su baudų skyrimu, galima priimti tik per protingą laikotarpį įmonėms pateikus savo pastabas, o šioje byloje to nebuvo.

131 Komisija ginčija ieškovės pateiktus argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

132 Pirma, kaip nurodyta nagrinėjant pirmojo pagrindo pirmą dalį, Reglamento Nr. 2988/74 3 straipsnyje nustatytas taikymo terminas buvo sustabdytas vykstant procesui Pirmosios instancijos teisme ir, pateikus apeliacinį skundą dėl šio sprendimo 16 punkte minėto Sprendimo ICI II, Teisingumo Teisme. Taigi Komisijos negalima kaltini tuo, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą ji laukė, kol Pirmosios instancijos teismas ir Teisingumo Teismas išnagrinės bylas. Tai, kad Komisija nepriėmė ginčijamo sprendimo vykstant procesui Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme, grindžiama teismo proceso ir būsimų sprendimų laikymusi.

133 Antra, kaip galima teigti išnagrinėjus pirmojo pagrindo antrą dalį, Komisija nepažeidė protingo termino principo 2000 m. gruodžio 13 d. priimdama ginčijamą sprendimą.

134 Trečia, toliau (151, 153 ir 168 punktuose) nagrinėjant antrojo pagrindo trečią dalį galima teigti, kad Komisija šioje byloje neprivalėjo atlikti naujų procedūrinių veiksmų po Sprendimo 91/300 panaikinimo dėl formos nesilaikymo, susijusio išskirtinai su galutiniu minėto sprendimo priėmimu.

135 Taigi Komisijos negalima kaltinti tuo, kad ji ieškovei nesuteikė galimybės iš naujo pateikti argumentus po Sprendimo 91/300 panaikinimo.

136 Todėl antrojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti.

Dėl trečios dalies, susijusios su pareiga atlikti naujus procedūrinius veiksmus

– Šalių argumentai

137 Ieškovė teigia, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija turėjo atlikti naujus procedūrinius veiksmus.

138 Pirma, ieškovė teigia, kad Komisija turėjo jai pateikti naują pranešimą apie kaltinimus. Jos nuomone, 1990 m. pateiktame pranešime apie kaltinimus išdėstyti teiginiai pateikti atsižvelgiant į „kaltinimą, kad „rinkų pasidalijimas“ tarp Jungtinės Karalystės ir žemyninės vakarų Europos ir „nacionalinės rinkos“ principas (buvo) Solvay ir (jos) susitarimo ar suderintų veiksmų pasekmė“. Ieškovė atkreipia dėmesį, kad Komisijos sprendimą dėl šio kartelio Pirmosios instancijos teismas panaikino ir kad tas sprendimas šiuo klausimu nebebuvo nagrinėjamas. Todėl ieškovė mano, kad ji turėjo teisę iki ginčijamo sprendimo priėmimo gauti pranešimą apie kaltinimus, kuriame nebebūtų teiginio apie suderintus veiksmus. Tame pranešime apie kaltinimus taip pat turėjo būti išdėstyti Komisijos kaltinimai atsižvelgiant į teisės evoliuciją nuo 1990 iki 2000 m., visų pirma, kiek tai susiję su aptariamos rinkos nustatymu.

139 Antra, ieškovė teigia, kad Komisija turėjo iš naujo ją išklausyti ir suteikti galimybę išdėstyti argumentus. Ji mano, kad šio sprendimo 25 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendime PVC II teismas negalėjo remtis tuo, kad nebuvo pateiktas joks naujas kaltinimas. Iš tikrųjų įmonės turi turėti galimybę pateikti pastabas dėl visų joms pateiktų kaltinimų, be kita ko, atsižvelgdamos į naujus klausimus, kurie gali būti tinkami jų gynybai.

140 Pasak ieškovės, teisė būti išklausytam susijusi ne tik su faktinėmis, bet ir su teisinėmis aplinkybėmis, kaip pripažino Pirmosios instancijos teismas šio sprendimo 17 punkte minėtame Sprendime ICI I ir šio sprendimo 25 punkte minėtame Sprendime PVC II. Be to, 1991 m. spalio 3 d. Sprendime Italija prieš Komisiją (C‑261/89, Rink. p. I‑4437) ir 1992 m. vasario 4 d. Sprendime British Aerospace ir Rover prieš Komisiją (C‑294/90, Rink. p. I‑493), Teisingumo Teismas pripažino, kad teisė būti išklausytam taikoma prieš priimant antrąjį pirmajam iš esmės identišką sprendimą. Taigi šiuo atveju įvairios aplinkybės, kaip antai, kad ji 1991 m. pasitraukė iš aptariamos rinkos, kad buvo panaikintas Sprendimas 91/297 ir praėjusio amžiaus dešimtajame dešimtmetyje priimtų sprendimų dėl antidempingo rezultatai, padarė įtakos metodams, kurie taikomi nagrinėjant kaltinimus.

141 Be to, teisė būti dar kartą išklausytam išplaukia iš Pirmosios instancijos teismo procedūros taisyklių. Jeigu Teisingumo Teismas grąžintų bylą nagrinėti Bendrajam Teismui, pagal Procedūros reglamento 119 straipsnio 1 dalį šalims būtų suteikta teisė pateikti rašytines pastabas neatsižvelgiant į tai, kad rašytinė procedūra tuo metu laikoma užbaigta. Taip pat ŽTK Protokolo Nr. 7 4 straipsnyje nustatyta, kad naujas sprendimas, priimtas po ankstesnio galutinio sprendimo, gali būti priimtas tik tuo atveju, jei byla iš naujo pradėta nagrinėti laikantis atitinkamos valstybės baudžiamosios teisės ir proceso.

142 Tuo remdamasi ieškovė daro išvadą, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad jos teisė į gynybą buvo tinkamai apsaugota jai suteikiant galimybę būti išklausytai per administracinę procedūrą.

143 Trečia, ieškovė primena pagrindinį bylas nagrinėjančio pareigūno, kuris stebi, kad prieš priimant sprendimą atitinkamos šalys galėtų visiškai pasinaudoti teise į gynybą ir kad jų nurodytos esminės teisinės ar faktinės aplinkybės būtų perduotos konkurencijos generaliniam direktoriui, Komisijos nariams ir patariamajam komitetui, vaidmenį. Ji taip pat teigia, kad dėl to, jog jos teisė į gynybą reiškia galimybę būti išklausytai iš naujo prieš priimant ginčijamą sprendimą, ji taip pat turėjo pasinaudoti teise į bylas nagrinėjančio pareigūno dalyvavimą, tačiau ta teise jai neleista pasinaudoti.

144 Ketvirta, ieškovė mano, kad, atsižvelgiant į jos teisę būti iš naujo išklausytai prieš priimant ginčijamą sprendimą, Komisija taip pat privalėjo iš naujo konsultuotis su patariamuoju komitetu. Šio sprendimo 25 punkte minėtame Pirmosios instancijos sprendime PVC II teismas neteisingai nusprendė, kad konsultacijos su patariamuoju komitetu reikalingos tik tuo atveju, kai įmonės turi būti išklausytos. Be to, remiantis Reglamentu Nr. 17, reikalinga atskira konsultacija kiekvienam atskiram sprendimui, neatsižvelgiant į tai, ar įmonės taip pat buvo išklausytos ir į sprendimo panašumo laipsnį. Todėl net jei ginčijamame sprendime buvo tik redakcinio pobūdžio pakeitimų, palyginti su Sprendimu 91/300, Komisija, prieš priimdama ginčijamą sprendimą, turėjo iš naujo pasikonsultuoti su patariamuoju komitetu. Be to, patariamojo komiteto sudėtis be abejonės iš esmės pasikeitė ir jo nuomonė 2000 metais nebūtinai turėjo sutapti su 1990 m. išreikšta nuomone.

145 Penkta, ieškovė teigia, kad priimant ginčijamą sprendimą Komisijos narių kolegija turėjo turėti galimybę išnagrinėti visus tuo metu aktualius faktus, aplinkybes ir teisinius klausimus. Tačiau jis tokios galimybės neturėjo, nes Komisija iš naujo neišklausė atitinkamų įmonių ir dar kartą nesikonsultavo su patariamuoju komitetu. Ieškovė daro išvadą, kad jei Komisijos narių kolegija būtų žinojusi visas faktines aplinkybes, ji būtų galėjusi nepriimti tokio paties sprendimo.

146 Šešta, ieškovė atkreipia dėmesį, kad Komisijos atstovė spaudai, kurios pareiškimai pateikti 2000 m. gruodžio 12 d. naujienų agentūros Reuters pranešime spaudai, nurodė, kad ginčijamas sprendimas bus priimtas per Komisijos narių kolegijos posėdį 2000 m. gruodžio 13 d. Remiantis tokiais pareiškimais darytina išvada, kad ginčijamas sprendimas buvo priimtas prieš minėtą posėdį ir pažeidžiant Komisijos vidaus darbo tvarką bei kolegialumo principą.

147 Galiausiai ieškovė Bendrojo Teismo prašo nurodyti pateikti Komisijos narių kolegijai pateiktą bylą ir posėdžio protokolą su visais pridėtais dokumentais.

148 Komisija ginčija ieškovės pateiktus argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

149 Pirma, reikėtų priminti, kad ieškovė iš esmės teigia, jog 2000 m. ji turėjo gauti naują pranešimą apie kaltinimus, nes 1990 m. jai pateiktame pranešime apie kaltinimus išdėstyti teiginiai grindžiami rinkų pasidalijimu, kuris yra Solvay ir jos susitarimo ar suderintų veiksmų pasekmė; už tą susitarimą buvo skirta bauda Sprendimu 91/297, kuris vėliau buvo panaikintas šio sprendimo 17 punkte minėtu Sprendimu ICI I.

150 Tačiau, kaip matyti iš šio sprendimo 126 punkto, Sprendimo 91/300 panaikinimas nepadarė įtakos ankstesniems procedūriniams veiksmams ir, svarbiausia, pranešimui apie kaltinimus.

151 Todėl Komisija vien tik dėl to panaikinimo neprivalėjo ieškovei pateikti naujo pranešimo apie kaltinimus.

152 Be to, reikia pažymėti, kad 1990 m. ieškovei pateiktame pranešime apie kaltinimus Komisija suformulavo įvairias pastabas ir kad kaltinimai, susiję su, pirma, EB 81 straipsnio pažeidimu ir, antra, su EB 82 straipsnio pažeidimu, yra savarankiški ir grindžiami skirtingais įrodymais. Todėl tai, kad Pirmosios instancijos teismas panaikino Sprendimą 91/297 dėl teisės susipažinti su bylos dokumentais pažeidimo, nedaro įtakos kaltinimams, kad ieškovė piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi aptariamoje rinkoje.

153 Antra, kalbant apie ieškovės argumentą, kad Komisija turėjo ją iš naujo išklausyti, reikia pažymėti, kad kai Komisija, panaikinus sprendimą, kuriuo įmonėms skiriama bauda už EB 82 straipsnio pažeidimą, dėl procedūros pažeidimo, susijusio tik su sprendimo galutinio priėmimo Komisijos narių kolegijoje procedūromis, priima naują identiško turinio ir tais pačiais kaltinimais grindžiamą sprendimą, ji neprivalo iš naujo išklausyti suinteresuotų įmonių (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 25 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo PVC II 246–253 punktus, patvirtinto šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo Sprendimo PVC II 83–111 punktais).

154 Dėl teisės klausimų, kurie gali kilti taikant EB 233 straipsnį, pavyzdžiui, susijusių su praėjusiu laiku, su galimybe atnaujinti procedūrą, su atnaujintai procedūrai taikytinu susipažinimu su bylos medžiaga, su bylą nagrinėjančio pareigūno ir patariamojo komiteto dalyvavimu bei galimomis Reglamento Nr. 17 20 straipsnio taikymo pasekmėmis, jiems išspręsti nebūtina rengti naujo išklausymo, jeigu jie nepakeičia kaltinimų turinio, nes, prireikus, jiems išspręsti pakaktų tik vėlesnės teisminės kontrolės (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 93 punktą).

155 Šiuo atveju Komisija pakartojo beveik visą Sprendimo 91/300 turinį. Ji tik papildė ginčijamą sprendimą dalimi dėl proceso Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme.

156 Todėl reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo ir Sprendimo 91/300 turinys iš esmės yra identiškas ir kad jie grindžiami tais pačiais motyvais.

157 Taigi, vadovaujantis šio sprendimo 153 ir 154 punktuose minėta teismų praktika, šiuo atveju, prieš priimdama ginčijamą sprendimą, Komisija neturėjo iš naujo išklausyti ieškovės.

158 Trečia, kalbant apie ieškovės argumentą, kad ji turėjo pasinaudoti bylas tiriančio pareigūno dalyvavimu prieš priimant ginčijamą sprendimą, reikia priminti, kad pranešimu „Informacija dėl EEB ir EAPB sutarčių konkurencijos taisyklių taikymo procedūrų ([EB 81] ir [EB 82] straipsniai; [EAPB] 65 ir [EAPB] 66 straipsniai)“ (OL C 251, 1982, p. 2) Komisija nuo 1982 m. rugsėjo 1 d. įsteigė bylas tiriančio pareigūno pareigybę.

159 Šio sprendimo 158 punkte minėtame pranešime Komisija nustatė tokias bylas tiriančio pareigūno funkcijas:

„Bylas nagrinėjantis pareigūnas užtikrina tinkamą bylos nagrinėjimą ir taip prisideda prie pačios bylos nagrinėjimo bei vėliau galimai priimsimo sprendimo objektyvumo. Bylas nagrinėjantis pareigūnas ypač prižiūri, kad rengiant Komisijos sprendimų konkurencijos srityje projektus būtų deramai atsižvelgta į visus svarbius faktus, tiek palankius, tiek ir nepalankius suinteresuotosioms šalims.

Vykdydamas pareigas, jis prižiūri, kad būtų laikomasi teisės į gynybą, ir atsižvelgia į būtinumą efektyviai taikyti konkurencijos taisykles, remiantis galiojančiais Bendrijos teisės aktais ir Teisingumo Teismo nustatytais principais.“

160 Bylas nagrinėjančio pareigūno funkcijos buvo patikslintos 1990 m. lapkričio 24 d. sprendime, kurio 2 straipsnis identiškas pradiniam apibrėžimui, o vėliau 1994 m. gruodžio 12 d. Komisijos sprendime 94/810/EAPB, EB dėl bylas nagrinėjančių pareigūnų įgaliojimų Komisijos vykdomose procedūrose konkurencijos srityje (OL L 330, p. 67). Šis sprendimas, kuris galiojo ginčijamo sprendimo priėmimo metu, pakeitė ir panaikino du ankstesnius sprendimus. Jo 2 straipsnis buvo suformuluotas panašiai kaip ir pradinis apibrėžimas.

161 Taigi iš bylas nagrinėjančiam pareigūnui, dalyvavusiam procedūroje prieš priimant ginčijamą sprendimą, suteiktų įgaliojimų turinio matyti, kad jo dalyvavimas būtinai susijęs su įmonių išklausymu galbūt numatant priimti sprendimą.

162 Tokiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad dėl to, jog naujas išklausymas šioje byloje nereikalingas po Sprendimo 91/300 panaikinimo, bylas nagrinėjančio pareigūno naujas dalyvavimas 1990 m. lapkričio 24 d. sprendime, kuris tuo metu įsigaliojo, nustatytomis sąlygomis taip pat nebuvo reikalingas (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 127 punktą).

163 Ketvirta, kalbant apie ieškovės argumentą, kad prieš priimant ginčijamą sprendimą reikėjo pasikonsultuoti su patariamuoju komitetu, reikia priminti, kad Reglamento Nr. 17 10 straipsnyje, galiojusiame faktinių aplinkybių atsiradimo metu, nustatyta:

„3. Prieš priimant kokį nors sprendimą pagal šio straipsnio 1 dalyje nustatytą tvarką ir kokį nors sprendimą dėl sprendimo atnaujinimo, pakeitimo arba panaikinimo pagal [EB] [81] straipsnio 3 dalį, konsultuojamasi su Konkurenciją ribojančios veiklos ir monopolijų patariamuoju komitetu.

<…>

5. Konsultacijos vyksta Komisijos sušaukto jungtinio susirinkimo metu; minėtas susirinkimas organizuojamas ne anksčiau kaip praėjus keturiolikai dienų po pranešimo apie jo organizavimą išsiuntimo. Prie pranešimo pridedamas kiekvieno atvejo, kuris turi būti išnagrinėtas, trumpas apibūdinimas, kartu nurodant pačius svarbiausius dokumentus, ir išankstinis sprendimo projektas.“

164 Be to, 1963 m. liepos 25 d. Komisijos reglamento Nr. 99/63/EEB dėl Reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatytų išklausymų (OL 127, 1963, p. 2268) 1 straipsnyje nustatyta:

„Prieš konsultacijas su patariamuoju komitetu kartelių ir dominuojančios pozicijos klausimais Komisija rengia išklausymą pagal Reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 dalį.“

165 Remiantis nusistovėjusia teismo praktika pagal Reglamento Nr. 99/63 1 straipsnį išklausyti suinteresuotas įmones ir konsultuotis su komitetu reikia tais pačiais atvejais (1989 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hoechst prieš Komisiją, 46/87 ir 227/88, Rink. p. 2859, 54 punktas ir šio sprendimo 38 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 115 punktas).

166 Reglamentas Nr. 99/63 buvo pakeistas 1998 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2842/98 dėl šalių išklausymo nagrinėjant tam tikras bylas pagal (EB 81 ir 82) straipsnius (OL L 354, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 4 t., p. 204), galiojusiu ginčijamo sprendimo priėmimo metu, kurio 2 straipsnio 1 dalies tekstas panašus į Reglamento Nr. 99/63 1 straipsnio tekstą.

167 Šioje byloje reikia konstatuoti, kad, remiantis ginčijamu sprendimu, prieš priimant Sprendimą 91/300 buvo konsultuotasi su Patariamuoju komitetu dėl konkurenciją ribojančios veiklos ir dominuojančių padėčių. Ieškovė neginčija nei to, kad šios konsultacijos vyko, nei jų teisėtumo.

168 Todėl atsižvelgiant į tai, kad ginčijamame sprendime nėra reikšmingų pakeitimų, palyginti su Sprendimu 91/300, Komisija, kuri neturėjo iš naujo išklausyti ieškovės prieš priimdama ginčijamą sprendimą, taip pat neturėjo ir iš naujo konsultuotis su patariamuoju komitetu (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 118 punktą).

169 Faktinių aplinkybių atsiradimo metu taikytoje Reglamento Nr. 17 10 straipsnio 4 dalies redakcijoje nustatyta:

„Patariamąjį komitetą sudaro kompetentingi konkurenciją ribojančios veiklos ir monopolijų srities pareigūnai. Kiekviena valstybė narė paskiria jai atstovaujantį pareigūną, kuris pakeičiamas kitu pareigūnu, jeigu pats negali dalyvauti.“

170 Pagal nusistovėjusią teismo praktiką institucijos sudėties pasikeitimas neturi įtakos pačios institucijos tęstinumui ir galutiniai ar parengiamieji šių institucijų aktai iš esmės išlaiko visą savo galią (1990 m. lapkričio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Fedesa ir kt., C‑331/88, Rink. p. I‑4023, 36 punktas).

171 Be to, nėra jokio bendrojo teisės principo, pagal kurį turėtų būti užtikrintas administracinės institucijos, vykdančios procedūrą, kuri gali baigtis baudos paskyrimu, sudėties tęstinumas (šio sprendimo 25 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo PVC II 322 ir 323 punktai).

172 Penkta, kalbant apie ieškovės argumentą, kad priimant ginčijamą sprendimą Komisijos narių kolegija turėjo turėti galimybę išnagrinėti visus faktus, aplinkybes ir tuo metu svarbius teisinius klausimus, reikia priminti, kad Komisija nepadarė jokios teisinės klaidos po Sprendimo 91/300 panaikinimo iš naujo neišklausiusi suinteresuotų įmonių prieš priimdama ginčijamą sprendimą.

173 Be to, kaip nurodyta šio sprendimo 162 ir 167 punktuose, šioje byloje nebuvo reikalingas nei naujas bylas tiriančio pareigūno dalyvavimas, nei naujos konsultacijos su patariamuoju komitetu.

174 Tokiomis aplinkybėmis, priešingai nei teigia ieškovė, Komisijos narių kolegijai pateiktame dokumentų rinkinyje neturėjo būti, be kita ko, naujos bylas tiriančio pareigūno ataskaitos ir naujos konsultacijų su patariamuoju komitetu santraukos. Taigi ieškovės argumentai dėl šio dokumentų rinkinio sudėties grindžiami klaidingomis prielaidomis, todėl tie argumentai yra nepagrįsti (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 39 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo PVC II 130–133 punktus).

175 Šešta, kalbant apie ieškovės argumentą, kad ginčijamas sprendimas priimtas prieš Komisijos narių kolegijos posėdį, reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką kolegialumo principas grindžiamas Komisijos narių lygybe dalyvaujant sprendimo priėmime ir, be kita ko, reiškia, kad sprendimai svarstomi bendrai ir visi kolegijos nariai politiniu lygiu yra kartu atsakingi už visus priimtus sprendimus (1998 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C‑191/95, Rink. p. I‑5449, 39 punktas ir 2001 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑1/00, Rink. p. I‑9989, 79 punktas).

176 Kolegialumo principo laikymasis ir ypač būtinybė, kad sprendimai būtų svarstomi bendrai, yra neabejotinai reikšmingi šių sprendimų teisinėmis pasekmėmis suinteresuotiems teisės subjektams, ir todėl jie turi būti užtikrinti, kad šie sprendimai iš tiesų buvo priimti kolegijos ir tiksliai atspindi jos valią. Tai ypač taikoma aktams, tiesiogiai vadinamiems sprendimais, kuriuos Komisija priima dėl įmonių arba įmonių asociacijų, siekdama užtikrinti konkurencijos taisyklių laikymąsi, ir kurių tikslas yra konstatuoti šių taisyklių pažeidimą, nustatyti įpareigojimus šioms įmonėms ir skirti joms pinigines sankcijas (šio sprendimo 65 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš BASF ir kt. 64 ir 65 punktai).

177 Šioje byloje ieškovė remiasi faktine aplinkybe, kad pagal 2000 m. gruodžio 12 d. naujienų agentūros Reuters pranešimą spaudai Komisijos atstovė spaudai pranešė, jog 2000 m. gruodžio 13 d. Komisija iš naujo priims tą patį sprendimą.

178 Vis dėlto net darant prielaidą, kad Komisijos atstovė spaudai teigė tai, ką nurodė ieškovė, tik faktinės aplinkybės, kad privačios bendrovės pranešime spaudai paskelbiamas jokio oficialaus pobūdžio neturintis teiginys, nepakanka norint pripažinti, jog Komisija pažeidė kolegialumo principą. Iš tiesų Komisijos narių kolegija nebuvo niekaip saistoma šio pranešimo ir todėl per 2000 m. gruodžio 13 d. posėdį, kartu apsvarsčiusi, taip pat galėjo nuspręsti nepriimti ginčijamo sprendimo.

179 Todėl nereikia Komisijai nurodyti pateikti visus vidaus dokumentus, susijusius su ginčijamo sprendimo priėmimu ir, be kita ko, Komisijos narių posėdžio protokolą, visus prie jo pridėtus dokumentus bei visus Komisijos narių kolegijai tuo klausimu pateiktus dokumentus.

180 Remiantis tuo, kas išdėstyta, antrojo pagrindo trečia dalis turi būti atmesta.

Dėl