ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
18

Šios pastabos atskleidė skirtingą ST ir Slovakijos konkurencijos institucijos požiūrį dėl non bis in idem principo pažeidimo; Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovakijos Respublikos Aukščiausiasis Teismas) nepritarė pozicijai, kad Slovakijos konkurencijos institucija ir Komisija savo sprendimuose nagrinėjo skirtingus produktus, be to, tas teismas manė, kad nagrinėjama byla skiriasi nuo bylos, kurioje priimtas 2019 m. balandžio 3 d. Teisingumo Teismo sprendimas Powszechny Zakład Ubezpieczeń na Życie (C‑617/17, EU:C:2019:283).
14

Nagrinėdama šį prašymą Migracijos tarnyba gavo Norvegijos institucijų informaciją, kad suinteresuotasis asmuo buvo sulaikytas Norvegijoje, kur naudojosi suklastotais kitų asmenų vardu išduotais tapatybę patvirtinančiais dokumentais. Be to, pasinaudojęs suklastotu tapatybę patvirtinančiu dokumentu suinteresuotasis asmuo Norvegijoje buvo nuteistas laisvės atėmimo bausme už narkotinių medžiagų laikymą ir pardavimą, galutiniu sprendimu išsiųstas iš šalies ir jam nustatytas draudimas į ją atvykti, o ŠIS buvo paskelbtas perspėjimas neleisti jam atvykti į Šengeno erdvę. Be to Švedijoje buvo įregistruotas kitas Dakare (Senegalas) pasinaudojant suklastotu to paties asmens vardu išduotu tapatybę patvirtinančiu dokumentu pateiktas prašymas išduoti leidimą gyventi šalyje ir atmestas, motyvuojant tuo, kad jis buvo grindžiamas fiktyvia santuoka.
41

Be to, pirma, pagal minėto reglamento 55 straipsnio 1 dalies a punktą kvotų sistema taikoma to paties reglamento 65 straipsnio a ir b punktuose apibrėžtam pienui ir pieno produktams; ši kvotų sistema yra reglamentuojama jo 66–78 straipsniuose. Antra, kaip numatyta Bendrojo bendro žemės ūkio rinkų organizavimo reglamento 55 straipsnio 2 dalyje, jei gamintojas viršija nustatytą kvotą, už tokį kiekį mokamas pertekliaus mokestis laikantis šio reglamento II ir III skirsniuose nustatytų sąlygų.
14

Šiam ginčui taikomos redakcijos 2010 m. rugpjūčio 11 d.legge regionale n. 14, norme per il sostegno all’acquisto dei carburanti per autotrazione ai privati cittadini residenti in Regione e di promozione per la mobilità individuale ecologica e il suo sviluppo (Regioninis įstatymas Nr. 14, kuriuo nustatomos taisyklės dėl paramos teikimo regiono gyventojams įsigyjant degalų transporto reikmėms ir individualaus ekologiško judumo skatinimo ir jo vystymo; Bollettino ufficiale della Regione autonoma Friuli Venezia Giulia Nr. 19, 2010 m. rugpjūčio 13 d.; toliau – Regioninis įstatymas Nr. 14/2010) 1 straipsnio „Tikslai“ 1 dalyje numatyta: „Siekdamas kovoti su didele ekonomikos krize [regionas] šiuo įstatymu nustato papildomas išskirtines priemones, kuriomis siekiama skatinti susisiekimą keliais ir sumažinti aplinkos taršą. Jame, be kita ko: a) numatytos paramos priemonės privatiems asmenims įsigyjant degalų susisiekimo keliais reikmėms; b) numatytos priemonės, kuriomis skatinama susisiekimui keliais naudoti variklius, kuriuose iš dalies arba visiškai nenaudojami degalai; c) numatyta parama moksliniams tyrimams ir technologinei plėtrai, kuriais siekiama sukurti variklius, kuriuose iš dalies arba visiškai nenaudojami degalai; d) skatinama plėsti mažą poveikį aplinkai darančių degalų platinimo tinklą.“
25

Be to, iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad šiomis aplinkybėmis sąvoka „apmokestinamasis asmuo“ turi būti apibrėžta atsižvelgiant į sąvoką „ekonominė veikla“, kaip ji suprantama pagal PVM direktyvos 9 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą. Iš to matyti, kad būtent tokios veiklos buvimas pagrindžia kvalifikavimą kaip apmokestinamojo asmens (pagal analogiją žr. 2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Słaby ir kt., C‑180/10 ir C‑181/10, EU:C:2011:589, 43 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), o pagal šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą toks asmuo yra tas, kuris savarankiškai bet kurioje vietoje vykdo tokią ekonominę veiklą.
49

Pagal Reglamento Nr. 1306/2013 52 straipsnio 1 dalį, jei Komisija nustato, kad išlaidos neatitinka Sąjungos teisės, ji priima sprendimą, kuriame nustato atitinkamas sumas, kurioms neskiriamas Sąjungos finansavimas. Pagal šio straipsnio 2 dalį Komisija įvertina sumas, kurios nebus finansuojamos, atsižvelgdama į nustatytą neatitikties mastą. Šiuo tikslu ji tinkamai atsižvelgia į pažeidimo pobūdį ir į Sąjungai padarytą finansinę žalą. Be to, sprendimą neskirti finansavimo ji pagrindžia nurodydama neteisėtai išleistas sumas ir, jei dedant proporcingas pastangas tų sumų nurodyti neįmanoma, gali, be kita ko, taikyti fiksuoto dydžio pataisas. Fiksuoto dydžio pataisos taikomos tik tais atvejais, kai dėl atvejo pobūdžio ar dėl to, kad valstybė narė nepateikė Komisijai būtinos informacijos, dedant proporcingas pastangas neįmanoma tiksliau nustatyti Sąjungai padarytos finansinės žalos.
116

Antra, valstybės prokuroras per visą tyrimą prašė, kad paimti dokumentai būtų tvarkomi „ypač atsargiai“, tam, kad jie būtų prieinami kuo mažesniam skaičiui tyrėjų ir atskleidimo rizika būtų sumažinta iki minimumo. Valstybės prokuroras taip pat leido ECB atstovams (nors nacionalinėje teisėje to nenumatyta) dalyvauti šių dokumentų išsaugojimo procedūroje. Be to, buvo nurodyta, kad su paimtais dokumentais, kurie, ECB manymu, yra sudėtinė jo archyvų dalis, jis galės susipažinti prokuratūros patalpose, pabaigus tyrimą.
15

Be to, Banca B. buvo įpareigotas konkrečiai nurodyti nagrinėjamos paskolos sutarties sąlygos dėl palūkanų turinį ir, laikantis to teismo nurodymų, apibrėžti šių palūkanų sudedamąsias dalis ir sumą. Pirma, sutarties 5 straipsnyje numatyta marža turėjo būti 1,5 procentinio punkto, padidinta EURIBOR 6 mėnesių indeksu. Antra, palūkanų normos pakeitimas turėjo priklausyti tik nuo lyginamųjų EURIBOR 6 mėnesių indeksų, padidintų fiksuotąja banko nustatyta marža, o ši galėjo būti keičiama tik rašytiniu šalių susitarimu, dėl to palūkanų normos pakeitimas priklausė nuo EURIBOR 6 mėnesių indekso svyravimų.
66

Be to, vadovaujantis šios direktyvos 6 straipsnio 3 dalimi, tais atvejais, kai vykdančioji institucija turi pagrindo manyti, kad šio straipsnio 1 dalyje nurodytos sąlygos (pirmiausia sąlyga, kad tyrimo priemonė būtų reikalinga ir proporcinga proceso, per kurį ji yra išduota, tikslams pasiekti, atsižvelgiant į atitinkamo asmens teises) nėra įvykdytos, ji gali konsultuotis su išduodančiąja institucija dėl Europos tyrimo orderio vykdymo svarbos, dėl to išduodančioji institucija prireikus gali nuspręsti panaikinti šį orderį.
36

Prielaidai, kad nuo apmokestinamojo asmens valios nepriklausančių aplinkybių buvimo įrodymų negalima pateikti tokioje situacijoje, kai šis apmokestinamasis asmuo žinojo, jog egzistuoja rizika, kad gali būti neįmanoma įgyvendinti planuojamos veiklos, susijusi su teritorinio plano, būtino aptariamoms investicijoms įgyvendinti, nepatvirtinimu valdžios institucijoje arba su investicinio projekto dėl pasikeitusių ekonominių aplinkybių prarastu pelningumu, negalima pritarti, nes iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad toks PVM direktyvos aiškinimas prieštarautų PVM neutralumo, kalbant apie įmonių mokesčių naštą, principui. Iš tiesų mokesčių tikslais vertinant panašią investicijų veiklą atsirastų nepagrįstų skirtumų tarp apmokestinamuosius sandorius jau vykdančių įmonių ir kitų įmonių, kurios investuodamos dar tik siekia pradėti apmokestinamąją veiklą, dėl kurios būtų sudaryta apmokestinamųjų sandorių. Be to, atsirastų neteisėtų skirtumų tarp šių įmonių, nes galutinis atskaitos pripažinimas priklausytų nuo klausimo, ar tokios investicijos baigiasi apmokestinamaisiais sandoriais, ar ne (žr., be kita ko, 1996 m. vasario 29 d. Sprendimo INZO, C‑110/94, EU:C:1996:67, 22 punktą; 2018 m. vasario 28 d. Sprendimo Imofloresmira – Investimentos Imobiliários, C‑672/16, EU:C:2018:134, 43 punktą ir 2018 m. spalio 17 d. Sprendimo Ryanair, C‑249/17, EU:C:2018:834, 25 punktą).
15

Muitinė tvirtina, kad pagrindinėje byloje nagrinėjama kompensacija, nesvarbu, ar ji laikoma atskiru nuo pirkimo kainos elementu, autoriniu atlyginimu ar licencijos mokesčiu, turi būti pridedama prie muitinės vertės, nes tai yra pardavimo sąlyga ir ji susijusi su importuotomis prekėmis. Iš tiesų pagal Muitinės kodekso 32 straipsnio 1 dalies c punktą autorinio atlyginimo ar licencijos mokesčio mokėjimas laikomas pardavimo sąlyga, jei pardavėjas arba su juo susijęs asmuo reikalauja, kad pirkėjas sumokėtų šį mokestį. Jeigu, kaip šiuo atveju, prekių pardavėjas ir gretutinių teisių turėtojas, kuriam šių prekių pirkėjas moka autorinius atlyginimus už šių teisių suteikimą, yra vienas ir tas pats asmuo, reikėtų manyti, kad prekių, kurioms taikoma licencija, tiekimas priklauso ne tik nuo pirkimo kainos, bet ir nuo autorinio atlyginimo sumokėjimo, kaip dabar numatyta 2015 m. lapkričio 24 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/2447, nustatančio išsamias tam tikrų Reglamento Nr. 952/2013 nuostatų taikymo taisykles (OL L 343, 2015, p. 558), 136 straipsnio 4 dalies a punkte. 5th Avenue nepateikė įrodymų, patvirtinančių, kad Habanos tiektų prekes net nesumokėjus šių autorinių atlyginimų. Be to, autoriniai atlyginimai ir mokesčiai už licencijas taip pat susiję su importuotomis prekėmis. Iš tiesų jie apskaičiuojami remiantis šių prekių pardavimo apyvarta. Be to, teritorinės apsaugos prašymą pateikė ne pirkėjas.
29

Reikia pažymėti, kad pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 sudaromos labai plačios galimybės naudotis teise susipažinti su atitinkamų institucijų dokumentais, nes pagal šio reglamento 6 straipsnio 1 dalį siekiant pasinaudoti šia teise nereikia nurodyti paraiškos pateikimo priežasties. Be to, to paties reglamento 4 straipsnio 7 dalyje numatyta, kad šio straipsnio 1–3 dalyse nustatytos išimtys gali būti taikomos tiktai tokiam laikotarpiui, kai apsauga yra pateisinama, atsižvelgiant į dokumento turinį (žr. 2010 m. sausio 26 d. Sprendimo Internationaler Hilfsfonds / Komisija, C‑362/08 P, EU:C:2010:40, 56 punktą).
24

Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, aiškinant sąvoką „šalis, turinti nusiskundimų“ taip, kad ji apimtų tokią sąlygą, būtų apribota šios sąvokos apimtis, o prieš žodį „šalis“ einantis žodžių junginys „bet kuri“ rodo priešingai – kad ši sąvoka turi būti suprantama plačiai. Be to, kaip savo išvados 30–32 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, sąvoka „šalis“ nebūtinai reiškia sutarties šalį, bet gali būti suprantama „procesiniu“ požiūriu kaip nurodanti asmenis, kurie yra suinteresuoti kreiptis į reguliavimo instituciją. Be to, kai kuriose šios nuostatos kalbinėse redakcijose vartojami kiti nei „šalis“ žodžiai, kaip antai „Betroffene“ (atitinkamas asmuo) versijoje vokiečių kalba ir „interesado“ (suinteresuotasis asmuo) versijoje portugalų kalba, kurie nereiškia sutarties šalies.
3

Reglamento Nr. 261/2004 1 konstatuojamoji dalis suformuluota taip: „[Sąjungos] veiksmais oro transporto srityje, be kita ko, turėtų būti siekiama užtikrinti aukštą keleivių apsaugos lygį. Be to, turėtų būti visokeriopai atsižvelgiama į vartotojų apsaugos reikalavimus apskritai.“
64

Be to, kadangi Sąjungos teisės aktų leidėjas Direktyvos 2004/35 I priedo trečios pastraipos antros įtraukos tekste nepatikslino laiko nuorodos, kuria remiantis turi būti vertinamas ankstesnis tvarkymas, reikia manyti, kad jis negali būti vertinamas atsižvelgiant į Direktyvos 2004/35 įsigaliojimo datą arba jos perkėlimo datą, kurios nurodytos atitinkamai šios direktyvos 20 straipsnyje ir 19 straipsnio 1 dalyje. Be to, dėl tokio aiškinimo Direktyvos 2004/35 I priedo trečios pastraipos antroje įtraukoje nurodyto antro atvejo alternatyvos antroji dalis apimtų tik veiksmus, kurie prasidėjo iki vienos iš šių datų, ir taip ši antroji dalis netektų prasmės, nes valstybėms narėms būtų draudžiama ja remtis, kiek tai susiję su tvarkymo priemonėmis, kurias savininkai ar subjektai taikė po minėtų datų. Taip būtų sutrikdyta svarbi pusiausvyra, kurios siekė Sąjungos teisės aktų leidėjas.
„(1)

Bendrijos veiksmais oro transporto srityje, be kita ko, turėtų būti siekiama užtikrinti aukštą keleivių apsaugos lygį. Be to, turėtų būti visokeriopai atsižvelgiama į vartotojų apsaugos reikalavimus apskritai.
99

SATCEN priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis iškraipė faktines aplinkybes, kai nusprendė, jog klausimyno su pasirenkamaisiais atsakymais naudojimas vykdant administracinį tyrimą yra akivaizdžiai netinkamas siekiant nustatyti faktines aplinkybes ir įvertinti KF elgesį, o dvišaliai pokalbiai galėjo būti tinkamesnė priemonė šiuo aspektu. Iš tiesų šį klausimyną užpildę asmenys jau buvo išklausyti 2013 m. sausio ir vasario mėn. vykdant kitą tyrimą, susijusį su socialiniu elgesiu ir žmogiškaisiais santykiais SATCEN. Be to, dvišaliai pokalbiai taip pat buvo surengti per patį administracinį tyrimą.
15

2014 m. gruodžio 29 d. EIS pateikė TO, t. y. savo konkurentui prekiaujant erotinėmis prekėmis internetu, įspėjimą nutraukti komercinę praktiką, pasireiškiančią, be kita ko, tuo, kad netinkamai pateikiama informacija apie vartotojų teisę pasinaudoti teise atsisakyti sutarties po šios sudarymo. Pateikdama įspėjimą EIS pareikalavo, kad TO pateiktų jai strafbewehrte Unterlassungserklärung (įsipareigojimą nutraukti veiksmus, už kurio nevykdymą numatytos sankcijos), kuriuo šis asmuo įsipareigotų nutraukti tokią praktiką, o jos nenutraukus ‐ grėstų sankcija.
41

Taip bendra PVM sistema užtikrinamas bet kokios ekonominės veiklos apmokestinimo visiškas neutralumas, neatsižvelgiant į jos tikslą ar rezultatą, jeigu pati ši veikla iš esmės apmokestinama PVM (2019 m. liepos 3 d. Sprendimo The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge, C‑316/18, EU:C:2019:559, 22 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
19

Be to, jis primena Teisingumo Teismo jurisprudenciją, visų pirma 2001 m. lapkričio 22 d. Sprendimą Cape ir Idealservice MN RE (C‑541/99 ir C‑542/99, EU:C:2001:625), pagal kurį sąvoka „vartotojas“ turi būti grindžiama fizinio asmens, kuriam priklauso atitinkama teisė, statusu. Remiantis šia jurisprudencija, jei Direktyva 93/13 būtų netaikoma vien dėl to, kad atitinkamas asmuo nėra nei fizinis, nei juridinis asmuo, tam tikri teisės subjektai prarastų apsaugą tais atvejais, kai pardavėjo ar tiekėjo atžvilgiu vartotojas atsirastų nepalankesnėje padėtyje, galinčioje pateisinti vartotojų apsaugą reglamentuojančių teisės aktų taikymą.
8

Direktyvos 7 straipsnio „Teisė gyventi šalyje ilgiau kaip tris mėnesius“ 1 dalyje nustatyta: Visi Sąjungos piliečiai turi teisę gyventi kitos valstybės narės šalyje [teritorijoje] ilgiau kaip tris mėnesius, jei jie: a) yra darbuotojai ar savarankiškai dirbantieji priimančiojoje valstybėje narėje, arba b) turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai ir turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje, arba c) – yra priimti į privačią arba valstybinę instituciją, akredituotą ar finansuojamą priimančiosios valstybės narės pagal savo įstatym[us] ar kitų teisės aktų [administracinę] praktiką, turėdami pagrindinį studijų kurso baigimo tikslą, įskaitant profesinį rengimą ir – turi visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje ir užtikrina atitinkamą nacionalinę instituciją pateikdami deklaraciją ar kitokiu jų pasirinktu lygiaverčiu būdu, kad jie turi pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai, arba d) yra Sąjungos pilietį, kuris atitinka a, b arba c punkto reikalavimus, lydintys ar kartu vykstantys [ar pas jį atvykstantys] šeimos nariai.“
1

Apeliaciniu skundu Credito Fondiario SpA prašo panaikinti 2018 m. lapkričio 19 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo nutartį Credito Fondiario / BPV (T‑661/16, nepaskelbta Rink., EU:T:2018:806; toliau – skundžiama nutartis), kuria tas teismas atmetė jos ieškinį dėl, pirma, 2016 m. balandžio 15 d. Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) vykdomajame posėdyje priimto sprendimo dėl ex ante įnašų į Bendrą pertvarkymo fondą (BPF) už 2016 finansinius metus (SRB / ES / SRF/2016/06; toliau – pirmasis ginčijamas sprendimas) ir 2016 m. gegužės 20 d. BPV vykdomajame posėdyje priimto sprendimo dėl ex ante įnašų į BPF už 2016 finansinius metus indeksavimo, kuriuo buvo papildytas pirmasis ginčijamas sprendimas (SRB / ES / SRF/2016/13; toliau – antrasis ginčijamas sprendimas; kartu su pirmuoju ginčijamu sprendimu – ginčijami sprendimai), panaikinimo tiek, kiek jie susiję su apeliante ir, antra, konstatuoti, kad 2014 m. spalio 21 d. Komisijos deleguotojo reglamento (ES) 2015/63, kuriuo papildomos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/59/ES nuostatos dėl ex ante įnašų, skirtų pertvarkymo finansavimo struktūroms (OL L 11, 2015, p. 44 ir klaidų ištaisymas OL L 233, 2016, p. 1), 5 straipsnio 1 dalies f punktas ir jo I priedas arba, jei būtina, visas šis deleguotasis reglamentas, yra neteisėtas.
44

Be to, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad vykstant patvirtinimo procedūrai teismas tikrina atitinkamo arešto orderio išdavimo sąlygas ir jo proporcingumą, atsižvelgdamas į kiekvieno konkretaus atvejo ypatumus. Šiuo aspektu Austrijos vyriausybė savo pastabose ir per Teisingumo Teismo posėdį paaiškino, pirma, kad galimi vykdomosios valdžios nurodymai formuluojami raštu ir pridedami prie baudžiamosios bylos medžiagos, kuri visa perduodama arešto orderį tvirtinančiam teismui. Antra, šio teismo atliekamas proporcingumo patikrinimas tvirtinant nacionalinio arešto orderio proporcingumą susijęs tik su juo sukeliamomis laisvės apribojimo pasekmėmis, o tvirtinant Europos arešto orderį – su atitinkamo asmens teisių suvaržymu, išskyrus teisės į laisvę apribojimą, kuris jau buvo išnagrinėtas. Vadinasi, Europos arešto orderį tvirtinantis teismas turi atsižvelgti į perdavimo procedūros ir atitinkamo asmens perdavimo į kitą nei Austrijos Respublika valstybę narę poveikį šio asmens socialiniams ir šeiminiams ryšiams.
72

Be to, kiekvienas nacionalinis teismas, neperžengdamas savo kompetencijos ribų, turi pareigą savo iniciatyva nagrinėjamoje byloje netaikyti nacionalinės nuostatos, kuri prieštarauja tiesioginio veikimo Sąjungos teisės nuostatai, neprašydamas iš pradžių šią nuostatą panaikinti teisėkūros ar kitomis konstitucinėmis priemonėmis ar nelaukdamas, kol tai bus padaryta (šiuo klausimu žr. 2018 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality ir Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, 35 punktą ir 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendimo A. K. ir kt. (Aukščiausiojo teismo drausmės bylų kolegijos nepriklausomumas), C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18, EU:C:2019:982, 160 ir 161 punktus ir nurodytą jurisprudenciją).
27

Be to, šiam teismui kyla klausimas, ar su Chartijos 47 straipsniu suderinama nacionalinė praktika, pagal kurią galutinis sprendimas, kaip antai 2016 m. lapkričio 22 d. sprendimas, yra privalomas per vėlesnę administracinės sankcijos skyrimo procedūrą, šiuo atveju tą, kurią jo nagrinėjamoje byloje vykdė Finansinių rinkų institucija.
8

Orhuso konvencijos 9 straipsnio „Teisė kreiptis į teismus“ 2–4 dalyse nurodyta: „2. Kiekviena Šalis, vadovaudamasi savo nacionaliniais įstatymais, užtikrina, kad atitinkami [suinteresuotosios] visuomenės atstovai[,] a) rodantys pakankamą suinteresuotumą, arba kaip alternatyva, b) manantys, kad buvo pažeista kokia nors jų teisė, kai tai kaip būtina sąlyga numatyta Šalies administracinės procesinės teisės normose, turėtų teisę kreiptis dėl priimtų sprendimų pakartotinio nagrinėjimo teisme ir (arba) kitoje, nepriklausomoje ir [n]ešališkoje įstatymų nustatyta tvarka įsteigtoje, institucijoje, siekiant teisiniu [materialiniu] ir procesiniu požiūriu užginčyti bet kokio sprendimo teisėtumą, veiksmus arba neveikimą, nepažeidžiant 6 straipsnio nuostatų ir[,] kai tai reglamentuoja nacionaliniai įstatymai bei nepažeidžiant žemiau pateikiamos 3 dalies, kitų atitinkamų šios Konvencijos nuostatų. Pakankamas suinteresuotumas ir kokios nors teisės pažeidimas nustatomi remiantis nacionalinių įstatymų nuostatomis ir turint tikslą suteikti suinteresuot[ajai] visuomenei plačias galimybes kreiptis į teismus pagal šią Konvenciją. Todėl dėl a punkto pakanka bet kokios 2 straipsnio 5 dalyje keliamus reikalavimus atitinkančios nevyriausybinės organizacijos suinteresuotumo; dėl b punkto – tokios organizacijos taip pat turi teisę pareikšti apie savo teisių pažeidimus [be to, laikoma, kad tokios organizacijos turi teises, kurios gali būti pažeistos, kaip tai suprantama pagal šios dalies b punktą]. Šios 2 dalies nuostatos neriboja galimybės panaudoti išankstinio svarstymo [preliminarios peržiūros] administracinėje institucijoje procedūrą ir netaiko reikalavimo išnaudoti administracinio svarstymo [preliminarios peržiūros] procedūras prieš kreipiantis į teismines instancijas tais atvejais, kai toks reikalavimas nustatytas nacionaliniuose įstatymuose. 3. Be to, ir nepažeidžiant 1 ir 2 dalyse minimų pakartotinio nagrinėjimo procedūrų, kiekviena Šalis užtikrina, kad visuomenės atstovai, atitinkantys nacionaliniuose įstatymuose numatytus kriterijus, jeigu tokie yra, galėtų administracine arba teismo tvarka kreiptis dėl privačių asmenų arba valstybės institucijų, pažeidžiančių nacionalinių įstatymų nuostatas, susijusias su aplinkosauga, veiksmų arba neveikimo užginčijimo. 4. Be to, ir nepažeidžiant 1 dalies nuostatų, vykdant 1, 2 ir 3 dalyse nurodytas procedūras, turi būti užtikrintos atitinkamos [tinkamos] ir veiksmingos teisinės gynybos priemonės, įskaitant, jei reikia, tokias teisines gynybos priemones kaip teismo įpareigojimas nepažeisti ieškovo teisių ar sustabdyti veiksmus, pažeidžiančius tas teises, ir tos priemonės turi būti teisingos, [n]ešališkos, pasiūlytos laiku ir ne per daug brangios. <…>“
12

Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Code du tourisme (toliau – Turizmo kodeksas) L. 324-1-1 straipsnyje nustatyta: „Bet kuris asmuo, kuris siūlo išnuomoti atostogų būstą su baldais, neatsižvelgiant į tai, ar jis priskiriamas prie šiame kodekse nustatytų kategorijų, turi iš anksto pateikti deklaraciją savivaldybės, kurioje yra būstas, merui. Ši išankstinė deklaracija neprivaloma, kai gyvenamosios paskirties patalpa yra pagrindinė nuomotojo gyvenamoji vieta, kaip tai suprantama pagal loi no 89-462 du 6 juillet 1989 tendant à améliorer les rapports locatifs et portant modification de la loi no 86-1290 du 23 décembre 1986 (1989 m. liepos 6 d. Įstatymas Nr. 89-462, skirtas pagerinti nuomos santykiams ir iš dalies keičiantis 1986 m. gruodžio 23 d. Įstatymą Nr. 86-1290) 2 straipsnį.“
33

Pirma, kalbėdamas apie tyrimo priemonių, kurių ėmėsi Komisija, teisinio pagrindo tariamą nebuvimą, Bendrasis Teismas konstatavo, kad, priešingai, nei teigia apeliantės, iš Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 2 dalies b ir c punktų nematyti, kad Komisijos įgaliojimai pasidaryti ar gauti tikrinamos įmonės komercinių knygų ar dokumentų kopijas ar išrašus apima tik komercines knygas ar dokumentus, kurie jau buvo patikrinti. Be to, toks aiškinimas galėtų pakenkti to reglamento 20 straipsnio 2 dalies b punkto veiksmingumui, nes tam tikromis aplinkybėmis atliekant įmonės komercinių knygų ir dokumentų tikrinimą gali prireikti iš anksto pasidaryti šių knygų ar dokumentų kopijas arba, kaip šiuo atveju, toks tikrinimas gali būti taip supaprastintas. Anot Bendrojo Teismo, kadangi J. kompiuterio standžiojo disko ir visų minėtame kompiuteryje bei R. kompiuteryje rastų el. laiškų rinkinių kopijos buvo padarytos inspektoriams naudojantis kompiuterine tyrimo programa, kuria buvo siekiama surasti tyrimui reikšmingos informacijos, šių kopijų padarymą apėmė įgaliojimai, kurie Komisijai suteikti Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 2 dalies b ir c punktais.
25

Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal SESV 252 straipsnio antrą pastraipą generalinio advokato pareiga – viešame posėdyje visiškai nešališkai ir nepriklausomai teikti motyvuotą išvadą dėl bylų, kuriose pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statutą jis turi dalyvauti. Teisingumo Teismo nesaisto nei tokia išvada, nei ją pagrindžiantys generalinio advokato motyvai (2020 m. kovo 5 d. Sprendimo Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi / EUIPO, C‑766/18 P, EU:C:2020:170, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).