16.

2014 m. gegužės 7 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2014 m. liepos 11 d., Amtsgericht Sonthofen (Zonthofeno apylinkės teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „Dėl pirmojo kaltinimo (2012 m. sausis) ir dėl antrojo kaltinimo, apimančio laikotarpį iki 2012 m. birželio pabaigos: 1. a) Ar SESV 56 straipsnį reikia aiškinti taip, kad teisėsaugos institucijoms draudžiama taikyti sankcijas už tarpininkavimą sporto lažybose be Vokietijos leidimo kitose valstybėse narėse licencijuotiems lažybų organizatoriams, kai tarpininkauti leidžiama tik Vokietijos leidimą turintiems organizatoriams, o ES teisei prieštaraujantys įstatymai („sporto lažybų monopolis“) nacionalinėms įstaigoms draudžia išduoti leidimą nevyriausybiniams lažybų organizatoriams? b) Ar atsakymas į 1a klausimą būtų kitoks, jei vienoje iš 15 Vokietijos federalinių žemių, kurios kartu sukūrė valstybinį sporto lažybų monopolį ir kartu jį įgyvendina, valstybės institucijos draudimo procese arba baudžiamojoje byloje teigs, kad teisės aktuose įtvirtintas draudimas išduoti leidimą privatiems paslaugų teikėjams būtų netaikomas, jeigu būtų gautas prašymas išduoti leidimą organizuoti lažybas arba joms tarpininkauti toje federalinėje žemėje? c) Ar ES teisės principai, ypač laisvė teikti paslaugas, taip pat Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimas byloje C‑186/11 turi būti aiškinami kaip prieštaraujantys nuolatiniam, tariamai „prevenciniam“ draudimui tarpininkauti sporto lažybose tarptautiniu mastu ar sankcijų už šią veiklą taikymui, kai argumentuojama tuo, kad uždraudusi įstaiga priimdama sprendimą negalėjo „akivaizdžiai, t. y. be tolesnio tyrimo, nustatyti“, ar tarpininkavimo veikla atitiks visas esmines leidimo sąlygas, nekalbant apie valstybės monopolio išlygą? 2. Ar Direktyva [98/34] turi būti aiškinama kaip prieštaraujanti sankcijų taikymui už tarpininkavimą sporto lažybose ne ES valstybės narės licenciją turinčio lažybų organizatoriaus lošimo automatais be Vokietijos leidimo, kai valstybės kišimasis grindžiamas atskiros federalinės žemės įstatymu, apie kurį nebuvo pranešta Europos Komisijai ir kuriame įtvirtintos pasibaigusios [GlüStV] nuostatos? Dėl antrojo kaltinimo, apimančio laikotarpį nuo 2012 m. liepos 3. Ar SESV 56 straipsnis, skaidrumo pareiga, lygybės principas ir ES teisėje įtvirtintas nepotizmo draudimas turi būti aiškinami kaip prieštaraujantys sankcijų taikymui už tarpininkavimą ne ES valstybės narės licenciją turinčio lažybų organizatoriaus sporto lažybose be Vokietijos leidimo, kai devyneriems metams parengta [GlüÄndStV] įtvirtina „eksperimentinę sporto lažybų išlygą“, numatančią teorinę galimybę per septynerius metus išduoti daugiausia 20 koncesijų, taip pat ir nevyriausybiniams lažybų organizatoriams, o kaip būtina tarpininkavimo leidimo sąlyga nurodomas legalizavimas visose Vokietijos federalinėse žemėse, kai: a) koncesijų išdavimo procedūrą vykdo ir su ja susijusiuose ginčuose dalyvauja koncesijas išduodanti tarnyba kartu su advokatų kontora, kuri reguliariai konsultuodavo daugelį federalinių žemių ir jų loterijų bendroves dėl ES teisei prieštaraujančio sporto lažybų monopolio, be to, atstovaudavo joms nacionaliniuose teismuose prieš privačius lažybų paslaugų teikėjus, taip pat kuriai buvo pavesta atstovauti valstybinėms institucijoms per prejudicinių sprendimų procedūras priimant [sprendimus] Stoß [ir kt., C‑316/07, C‑358/07, C‑359/07, C‑360/07, C‑409/07 ir C‑410/07, ECLI:EU:C:2010:504], Carmen Media [Group, C‑46/08, ECLI:EU:C:2010:505] ir Winner Wetten [C‑409/06, ECLI:EU:C:2010:503]; b) 2012 m. rugpjūčio 8 d. ES oficialiajame leidinyje paskelbto koncesijos konkurso sąlygose nedetalizuojami nei minimalūs teikiamų programų reikalavimai, nei kitų reikalaujamų pareiškimų ir pažymų turinys, nei daugiausia 20 koncesininkų atrankos kriterijai, o išsamesnė informacija vadinamajame „informaciniame memorandume“ ir daugelyje kitų dokumentų buvo pateikta tik pasibaigus prašymų pateikimo terminui ir tik tiems kandidatams, kurie pateko į „antrąjį koncesijos procedūros etapą“; c) praėjus aštuoniems mėnesiams nuo procedūros pradžios, priešingai, nei buvo nurodyta skelbiant konkursą, koncesijas išduodanti tarnyba pakvietė tik 14 prašymų koncesijai gauti teikėjų asmeniškai pristatyti savo socialines ir saugumo programas, nes tik tiek pareiškėjų esą 100 % įvykdę minimalius reikalavimus koncesijai gauti, o praėjus 15 mėnesiui nuo procedūros pradžios pranešė, kad nė vienas iš kandidatų nepateikė „tikrų“ įrodymų, kad įvykdė minimalius reikalavimus; d) valstybinių loterijos bendrovių konsorciumą apimanti valstybinė įmonė, prašymo koncesijai gauti teikėja (Ods Deutschland Sportwetten GmbH, toliau – Ods), yra viena iš tų 14 kandidatų, kurie buvo pakviesti į koncesijas išduodančią tarnybą pristatyti savo programas, tačiau vargu ar jai gali būti išduota koncesija dėl jos organizacinių sąsajų su sporto renginių organizatoriais, nes teisės aktai (GlüÄndStV 21 straipsnio 3 dalis) reikalauja griežtos takoskyros tarp aktyvaus sporto ir jį organizuojančių asociacijų bei sporto lažybų organizatorių ir jų tarpininkų; e) vienas iš reikalavimų siekiant koncesijos – pateikti „teisėtą lėšų, reikalingų planuojamoms sporto lažyboms rengti, kilmę“; f) koncesijas išduodanti tarnyba ir sprendimus dėl koncesijų išdavimo priimanti azartinių lošimų komisija, kurią sudaro federalinių žemių atstovai, nesinaudoja galimybe suteikti koncesiją privatiems lažybų organizatoriams, tačiau valstybinėms loterijų bendrovėms leidžiama be koncesijos organizuoti sporto lažybas, loterijas ir kitus azartinius lošimus, platinti ir reklamuoti juos visą šalį apimančiame komercinių priėmimo punktų tinkle dar vienus metus po galimos koncesijos išdavimo datos?“