ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 344/43

2013 m. rugpjūčio 19 d.Bundesgerichtshof (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Andreas Grund, veikiantis kaip SR-Tronic GmbH turto administratorius bankroto byloje, ir kt. prieš Nintendo Co. Ltd. ir Nintendo of America Inc.

(Byla C-458/13)

2013/C 344/74

Proceso kalba: vokiečių

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Bundesgerichtshof

Šalys pagrindinėje byloje

Atsakovai ir kasatoriai: Andreas Grund, veikiantis kaip SR-Tronic GmbH turto administratorius bankroto byloje, Jürgen Reiser, Dirk Seidler

Ieškovės ir kitos kasacinio proceso šalys: Nintendo Co. Ltd., Nintendo of America Inc.

Prejudicinis klausimas

Ar Direktyvos 2001/29/EB (1) 1 straipsnio 2 dalies a punktas draudžia taikyti nacionalinę nuostatą (šioje byloje — UrhG (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte (Autorių ir gretutinių teisių apsaugos įstatymas)) 95a straipsnio 3 dalis), kuria į nacionalinę teisę perkelta Direktyvos 2001/29/EB 6 straipsnio 2 dalis, jei nagrinėjama technine priemone saugomi ne tik kūriniai ar kiti objektai, bet ir kompiuterinės programos?

(1) 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 252/22

2013 m. birželio 25 d.Augstākās tiesas Senāts (Latvija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Antonio Gramsci Shipping Corp. ir kt. prieš Aivars Lembergs

(Byla C-350/13)

2013/C 252/36

Proceso kalba: latvių

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Augstākās tiesas Senāts

Šalys pagrindinėje byloje

Pareiškėjos: Antonio Gramsci Shipping Corp., Apollo Holdings Corp., Arctic Seal Shipping Co. Ltd, Atlantic Leader Shipping Co. Ltd, Cape Wind Trading Co. Ltd, Clipstone Navigation SA, Dawnlight Shipping Co. Ltd, Dzons Rids Shipping Co., Faroship Navigation Co. Ltd, Gaida Shipping Co., Gevostar Shipping Co. Ltd, Hose Marti Shipping Co., Imanta Shipping Co. Ltd, Kemeri Navigation Co., Klements Gotvalds Shipping Co., Latgale Shipping Co. Ltd, Limetree Shipping Co. Ltd, Majori Shipping Co. Ltd, Noella Marītime Co. Ltd, Razna Shipping Co., Sagewood Trading Inc., Samburga Shipping Co. Ltd, Saturn Trading Co., Taganroga Shipping Co., Talava Shipping Co. Ltd, Tangent Shipping Co. Ltd, Viktorio Shipping Co., Wilcox Holding Ltd, Zemgale Shipping Co. Ltd, Zoja Shipping Co. Ltd

Atsakovas (kita proceso šalis): Aivars Lembergs

Prejudiciniai klausimai

1. Ar Reglamento „Briuselis I“ (1) 34 straipsnio 1 punktą reikia aiškinti taip, kad per užsienio teismo sprendimo pripažinimo procedūrą asmenų, kurie nėra pagrindinės bylos šalys, teisių pažeidimas gali būti pagrindas taikyti šio straipsnio 1 punkte numatytą viešosios tvarkos išlygą ir nepripažinti užsienio teismo sprendimo tiek, kiek jis turi pasekmių asmenims, kurie nėra pagrindinės bylos šalys?

2. Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Chartijos 47 straipsnį reikia aiškinti taip, jog pagal jame įtvirtintą teisingo bylos nagrinėjimo principą leidžiama, kad nustatant laikinąsias apsaugos priemones būtų apribotos asmens, kuris nedalyvavo procese, turtinės teisės, nors ir numatyta, jog bet kuris asmuo, kuriam nutartis dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo turi pasekmių, turi teisę bet kuriuo momentu kreiptis į teismą prašydamas pakeisti arba panaikinti šią nutartį, o pranešti apie nutartį suinteresuotiesiems asmenims būtų palikta pareiškėjams?

(1) 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 12, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 4 t., p. 42).
4.

Ar „valstybės institucija“ (emanation of the State) (kaip ji suprantama pagal Sprendimo Foster prieš British Gas plc (byla C-188/89) 20 punktą) neabejotinai yra asmuo, kuriam taikomas 2 straipsnio 2 dalies c punktas?
2.

Ar EB sutarties 43 ir 49 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad jais iš esmės taip pat draudžiamas toks valstybės narės reguliavimas, koks įtvirtintas 2006 m. liepos 4 d. Dekreto įstatymo Nr. 223, pertvarkyto į Įstatymą Nr. 248/2006, 38 straipsnio 2 dalyje … (1)? Klausimas dėl minėtos 38 straipsnio 2 dalies atitikties minėtiems Bendrijos teisės principams yra susijęs tik su tomis šios nuostatos dalimis, kuriose: a) bendrai užtikrinama iki teisės aktų pakeitimo suteiktų koncesijų apsauga; b) nustatytas reikalavimas naujus lažybų punktus įrengti ne arčiau nei per nustatytą atstumą nuo tų, kuriems jau išduota koncesija, o dėl to faktiškai galėtų būti garantuota, kad bus išsaugotos įgytos komercinės pozicijos. Be to, klausimas susijęs su bendru minėtos 38 straipsnio 2 dalies aiškinimu, kurį pateikė Amministrazione autonoma dei monopoli di Stato, į koncesijų suteikimo sutartis įtraukusi (23 straipsnio 3 dalis) minėtą laikinojo koncesijos galiojimo (vėlesnio panaikinimo galimybės) sąlygą tuo atveju, jei koncesininkas tiesiogiai ar netiesiogiai vykdo panašią tarpvalstybinę lošimų veiklą;
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 89/11

2011 m. gruodžio 27 d.Oberster Gerichtshof (Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Bundeswettbewerbsbehörde prieš Schenker und Co AG ir kt.

(Byla C-681/11)

2012/C 89/17

Proceso kalba: vokiečių

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Oberster Gerichtshof

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantai: Bundeswettbewerbsbehörde, Bundeskartellanwalt

Kitos apeliacinio proceso šalys: Schenker und Co AG, ABX Logistics (Austria) GmbH, Logwin Invest Austria GmbH, Logwin Road + Rail Austria GmbH, Alpentrans Spedition und Transport GmbH, Kapeller Internationale Spedition GmbH, Johann Strauss GmbH, Wildenhofer Spedition und Transport GmbH, DHL Express (Austria) GmbH, G. Englmayer Spedition GmbH, Internationale Spedition Schneckenreither Gesellschaft mbH, Leopold Schöffl GmbH & Co KG, Express-Interfracht Internationale Spedition GmbH, Rail Cargo, A. Ferstl Speditionsgesellschaft mbH, Spedition, Lagerei und Beförderung von Gütern mit Kraftfahrzeugen Alois Herbst GmbH & Co KG, Johann Huber Spedition und Transportgesellschaft mbH, Keimelmayr Speditions- u. Transport GmbH, „Spedpack“-Speditions- und Verpackungsgessellschaft mbH, Thomas Spedition GmbH, Koch Spedition GmbH, Maximilian Schludermann kaip įmonės Kubicargo Spedition GmbH bankroto administratorius, Kühne + Nagel GmbH, Lagermax Internationale Spedition Gesellschaft mbH, Morawa Transport GmbH, Johann Ogris Internationale Transport- und Speditions GmbH, Traussnig Spedition GmbH, Treu SpeditionsgesmbH, Spedition Anton Wagner GmbH, Gebrüder Weiss GmbH, Marehard u. Wuger Internat. Speditions- u. Logistik GmbH

Prejudiciniai klausimai

1. Ar leidžiama už įmonės padarytus SESV 101 straipsnio pažeidimus skirti baudą, jei įmonė klydo dėl savo veiksmų teisėtumo ir dėl tos klaidos jos negalima kaltinti? Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai: 1a) Ar dėl klaidos, kiek tai susiję su veiksmų teisėtumu, negalima kaltinti, jei įmonė veikė remdamasi konkurencijos teisės srityje patyrusio teisės patarėjo patarimu, o patarimo neteisingumas nebuvo akivaizdus ir to nebuvo galima nustatyti atlikus patikrinimą, kurio būtų galima pareikalauti iš įmonės? 1b) Ar dėl klaidos, kiek tai susiję su veiksmų teisėtumu, negalima kaltinti, jei įmonė pasitikėjo nacionalinės konkurencijos institucijos, kuri vertintinus veiksmus išnagrinėjo atsižvelgdama tik į nacionalinę konkurencijos teisę ir padarė išvadą, kad jie teisėti, sprendimo teisingumu?
a)

taikytinas Reglamentas 1612/68 (1), taip pat Europos Teisingumo Teismo motyvai, išdėstyti Baumbast ir R prieš Secretary of State for the Home Department (C-413/99) [2002] ECR I-7091, London Borough of Harrow prieš Ibrahim (C-310/08) ir Teixeira prieš London Borough of Lambeth (C-480/08);
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 120/7

2011 m. vasario 22 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Sąjungos Taryba prieš Europos Parlamentą

(Byla C-77/11)

2011/C 120/12

Proceso kalba: prancūzų

Šalys

Ieškovė: Europos Sąjungos Taryba, atstovaujama G. Maganza ir M. Vitsentzatos

Atsakovas: Europos Parlamentas

Ieškovės reikalavimai

— Panaikinti 2010 m. gruodžio 14 d. Parlamento pirmininko aktą, kuriuo konstatuojama, kad 2011 finansinių metų Sąjungos biudžetas galutinai priimtas, nes šis aktas neatitinka šio biudžeto nustatymo akto.

— Alternatyviai, kiek šis skirtųsi nuo pirmojo akto, panaikinti tos pačios dienos Parlamento pirmininko aktą, skirtą patvirtinti 2011 finansinių metų Sąjungos biudžetą ir suteikti jam privalomąją galią institucijų ir valstybių narių atžvilgiu.

— Nepatenkinus šių reikalavimų, panaikinti Europos Parlamento pirmininko aktą, kuriuo konstatuojama, kad 2011 m. Sąjungos biudžetas galutinai priimtas, nes šis konstatavimas buvo padarytas nebaigus 2010 m. biudžeto priėmimo procedūros (2011 m. biudžetas).

— Nuspręsti, kad 2011 m. biudžetas galios tol, kol jis bus nustatytas Sutartis atitinkančiu įstatymo galią turinčiu aktu.

— Priteisti iš atsakovo bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Šiame ieškinyje Taryba teigia, kad 2009 m. gruodžio 1 d. įsigaliojus Sutarčiai dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV), metinis Europos Sąjungos biudžetas ir taisomieji biudžetai turi būti nustatyti bendru abiejų jį parengusių institucijų, būtent Europos Parlamento ir Tarybos, įstatymo galią turinčiu aktu. Pagal SESV 297 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą šį aktą turi pasirašyti šių institucijų pirmininkai.

Todėl Taryba nurodo, kad 2011 m. metinio biudžeto nustatymo aktas — nesvarbu, ar jis nesuderinamas su Europos Parlamento pirmininko teiginiu, kad 2011 m. biudžetas galutinai priimtas arba, ar jis laikytinas atskiru aktu — yra neteisėtas, nes tai netipinis ir įstatymo galios neturintis aktas, kurį priėmė ir pasirašė tik Europos Parlamento pirmininkas ir dėl to buvo pažeistas SESV 314 straipsnis, Sutarties 288 straipsnis, 289 straipsnio 2 dalis, 296 straipsnio pirma ir trečia pastraipos, taip pat Europos Sąjungos sutarties 13 straipsnio 2 dalis. Be to, Taryba nurodo, kad šis aktas yra neteisėtas dėl esminių procedūros reikalavimų pažeidimo ir SESV 314 straipsnio 9 dalies pažeidimo.

Galiausiai Taryba Teisingumo Teismo prašo palikti šiuo atveju galioti Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtą biudžetą tol, kol šis biudžetas bus nustatytas remiantis minėtais Sutarties straipsniais.
2.

Ar, atsižvelgiant į iš pagrindų sprendimo 1 straipsnio 2 dalies išplaukiantį principą ir į Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 1 dalį bei Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos nuostatas, pagrindų sprendimą reikia aiškinti taip, kad be jo 3 ir 4 straipsniuose įtvirtintų atsisakymo pagrindų, atsižvelgiant į jo 12 ir 13 konstatuojamąsias dalis, atsisakyti perduoti galima ir kitais pagrindais, paremtais minėtose konstatuojamosiose dalyse įvardytomis aplinkybėmis? a) Jei pagrindų sprendimas turi būti aiškinamas šia prasme, kokiais motyvais gali ar turi remtis vykdančioji valstybė narė? Ar ji gali remtis Europos žmogaus teisių konvencijos aiškinimo principais, įtvirtintais Europos žmogaus teisių teismo praktikoje dėl ekstradicijos? Ar valstybė narė taip pat gali remtis motyvais, išplečiančiais atsisakymo pagrindus palyginti su Europos žmogaus teisių teismo praktikoje įtvirtintais aiškinimo principais? b) Jei pagrindų sprendimas turi būti aiškinamas taip, kad atsisakyti vykdyti arešto orderį galima ir kitais pagrindais, nei įtvirtinti jo 3 ir 4 straipsniuose, ar tai reiškia, kad pagrindų sprendimu valstybei narei leidžiama atsisakyti vykdyti bausmės atlikimo tikslu išduotą arešto orderį dėl motyvų, susijusių su orderį išdavusioje valstybėje narėje priimto nuosprendžio turiniu ar motyvais arba su teismo proceso, kuriame priimtas šis nuosprendis, teisėtumu, ir reikalaujančių ištirti šiuo klausimu pareikštus priekaištus vykdančiojoje valstybėje narėje? Kokiomis konkrečiomis sąlygomis ir pagrindais yra galimas toks tyrimas (pranc. révision au fond)? c) Ar pagrindų sprendimas turi būti aiškinamas taip, kad juo valstybei narei be kita ko leidžiama atsisakyti perduoti asmenį pagal bausmės atlikimo tikslu išduotą arešto orderį, jei kyla pagrįstų įtarimų, kad teismo procesas, kuriame buvo paskirta bausmė nebuvo teisingas, nes nuteistasis tapo teismo valstybės pareigūnų parsekiojimų auka ir tai pasireiškė diskriminaciniu kaltinimu?
1.

Dėl MK 220 straipsnio 2 dalies b punkto (1) Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas: Taikydamas Muitinės kodekso (MK) 220 straipsnio 2 dalies b punktą, Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į šio straipsnio išaiškinimą 2006 m. kovo 9 d. Teisingumo Teismo sprendime (2), visų pirma, kiek tai susiję su įrodinėjimo našta, kad netinkami dokumentai buvo išduoti eksportuotojui pateikus neteisingus duomenis; remiantis minėtu sprendimu ne tik pati įrodinėjimo našta tenka institucijoms, norinčioms papildomai išieškoti muitus, bet ir, be to, įrodymai turi būti objektyvūs, pateikiant originalius dokumentus. Tokiu būdu Pirmosios instancijos teismas neteisingai įvertino MK 220 straipsnio 2 dalies b punktą ir todėl klaidingai pritaikė, t. y. pažeidė, Bendrijos teisę. Todėl Teisingumo Teismas turi įgaliojimus pašalinti šią teisės taikymo klaidą. Antrasis apeliacinio skundo pagrindas: Vertindamas jam pateiktą įrodymą, Pirmosios instancijos teismas visais atžvilgiais laikėsi klaidingos nuomonės, nes šis įrodymas neatitiko MK 220 straipsnio 2 dalies b punkto reikalavimų, kaip juos 2006 m. kovo 9 d. Sprendime (3) išnagrinėjo ir išaiškino Teisingumo Teismas. Tokiu būdu Pirmosios instancijos teismas teisiniu požiūriu klaidingai įvertino pateiktą išaiškinimą ir todėl pažeidė Bendrijos teisę. (4) Be to, vertindamas įrodymą, Pirmosios instancijos teismas priėmė nenuoseklių ir todėl prieštaringų sprendimų, viena vertus, nusprendęs, jog šio įrodymo pakanka siekiant įvykdyti Komisijai tenkančią pareigą pateikti atitinkamus įrodymus, kad netinkami dokumentai buvo išduoti eksportuotojui pateikus neteisingus duomenis, ir, kita vertus, vadovaudamasis tomis pačiomis taisyklėmis, atmetęs šį įrodymą kaip nepakankamą siekiant patvirtinti apeliantės įrodytiną aplinkybę, kad Tailando muitinės institucijos žinojo arba bent jau turėjo žinoti, jog prekėms negali būti taikomas lengvatinis tarifų režimas. Teisingumo Teismas turėtų nuspręsti, kad klaidos, kurias padarė Pirmosios instancijos teismas vertindamas ir nagrinėdamas kaip įrodymas pateiktus procedūrinius dokumentus, lemia motyvavimo stoką. (5)
1.

a) Ar EB 43 ir EB 49 straipsniai aiškintini taip, kad jie iš principo draudžia tokį valstybės narės reguliavimą, koks įtvirtintas Austrijos Glückspielgesetz (Azartinių lošimų įstatymas) 3 straipsnyje kartu su 14f ir 21 straipsniais, pagal kurį: — koncesija loterijoms (pvz., elektroninėms loterijoms ir t. t.) laikotarpiui iki 15 metų gali būti išduota tik vienam koncesijos konkurso dalyviui, kuris, be kita ko, turi būti nacionalinėje teritorijoje buveinę turinti kapitalo bendrovė, negali steigti filialų už Austrijos ribų, turi turėti mažiausiai 109 000 000,- EUR apmokėtą įstatinį kapitalą ir pagal aplinkybes tikėtina, kad federacijai sumokės daugiausiai mokesčių; — koncesija steigti lošimo namus laikotarpiui iki 15 metų gali būti išduota tik daugiausiai dvylikai koncesijos konkurso dalyvių, kurie, be kita ko, turi būti nacionalinėje teritorijoje buveinę turinti akcinė bendrovė, negali steigti filialų už Austrijos ribų, turi turėti mažiausiai 22 000 000,- EUR apmokėtą įstatinį kapitalą ir pagal aplinkybes tikėtina, kad administraciniams teritoriniams vienetams sumokės daugiausiai mokesčių? Šie klausimai kyla visų pirma dėl to, kad Casinos Austria AG yra visų dvylikos koncesijų steigti kazino, išduotų 1991 m. gruodžio 18 d. daugiausiai 15 metų laikotarpiui ir vėliau pratęstų be viešojo pirkimo arba paskelbimo, turėtoja. b) Jeigu atsakymas būtų teigiamas, ar toks reguliavimas gali būti pateisinamas dėl bendrojo intereso apriboti lošimų veiklą ir tuomet, kai koncesininkai, esant beveik monopolinei struktūrai, intensyviai naudodami reklamos priemones vykdo ekspansionistinę politiką azartinių lošimų srityje? c) Jeigu atsakymas būtų teigiamas, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas, atlikdamas tokio reglamentavimo, kuriuo siekiama užkirsti kelią nusikaltimams kontroliuojant šioje srityje veikiančius ūkio subjektus ir azartinių lošimų veiklai nustatant apribojimus taip, kad ji būtų kontroliuojama, proporcingumo patikrinimą, turi atsižvelgti į tai, kad tai susiję ir su paslaugas daugiau nei vienoje valstybėje teikiančiais paslaugų teikėjais, kuriems įsisteigimo valstybėje ir taip taikomi su jų koncesija susiję griežti įpareigojimai ir kontrolė?
1.

Ar 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo (1) 28b straipsnio F skirsnio pirmoji pastraipa turi būti aiškinama taip, kad: a) iš žmogaus paimtas kremzlės audinys („biopsatas“), kuris perduodamas įmonei, siekiant padauginti ląsteles ir po to jas grąžinti kaip implantą atitinkamam pacientui, yra „kilnojamasis materialusis turtas“ šios nuostatos prasme, b) sąnario kremzlės ląstelių išskyrimas iš kremzlės audinio ir po to atliekamas ląstelių dauginimas yra „darbas“, panaudojant kilnojamąjį materialųjį turtą šios nuostatos prasme, c) gavėjui paslauga buvo suteikta „pagal jo pridėtinės vertės mokesčio identifikavimo numerį“ ir tuo atveju, jeigu šis numeris, dėl kurio naudojimo nebuvo aiškiai susitarta raštu, yra nurodytas paslaugos teikėjo sąskaitoje faktūroje?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 90/11

2009 m. sausio 29 d. VAT and Duties Tribunal, Mančesteris (Jungtinė Karalystė), pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Astra Zeneca UK Limited prieš Her Majesty's Revenue and Customs

(Byla C-40/09)

2009/C 90/17

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

VAT and Duties Tribunal, Mančesteris

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Astra Zeneca UK Limited

Atsakovai: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Prejudiciniai klausimai

1. Ar šios bylos aplinkybėmis, kai darbuotojas pagal savo darbo sutarties sąlygas turi teisę pasirinkti dalį atlyginimo atsiimti nominalios vertės kuponais, Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB (1) 2 straipsnio 1 dalį (dabar – Pagrindinės PVM direktyvos 2 straipsnio 1 dalies c punktas) reikia aiškinti taip, kad darbdavio atliktas kupono perdavimas darbuotojui yra paslaugų teikimas už atlygį?

2. Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą yra neigiamas, ar 6 straipsnio 2 dalies b punktą (dabar – 26 straipsnio 1 dalies b punktas) reikia aiškinti taip, kad jis reikalauja darbdavio pagal darbo sutartį atliktą kupono perdavimą darbuotojui laikyti paslaugų tiekimu tuo atveju, jei kuponas skirtas darbuotojo privatiems poreikiams?

3. Jeigu kupono perdavimas nėra nei paslaugų teikimas už atlygį 2 straipsnio 1 dalies prasme, nei turi būti laikomas paslaugų teikimu pagal 6 straipsnio 2 dalies b punktą, ar 17 straipsnio 2 dalį (dabar – 168 straipsnis) reikia aiškinti taip, kad ji leidžia darbdaviui susigrąžinti pridėtinės vertės mokestį, kurį jis sumokėjo pirkdamas ir perduodamas kuponą darbuotojui pagal darbo sutartį, tuo atveju, jei kuponas skirtas darbuotojo privatiems poreikiams?

(1) 1977 m. gegužės 17 d. Šeštoji Tarybos direktyva dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23).
3.

Ar Komisijos reglamento (EB) Nr. 1535/2003 (2) 2 straipsnio 1 punktas gali būti aiškinimas taip, kad KN ex 2008 70 61, ex 2008 70 69, ex 2008 70 71, ex 2008 70 79, ex 2008 70 92, ex 2008 70 94 ir ex 2008 70 99 subpozicijoms priskiriami produktai taip pat yra gatavi produktai reglamento prasme?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 107/20

2008 m. vasario 21 d.Court of Appeal (Civil Division) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje The Queen on the application of Christopher Mellor prieš Secretary of State for Communities and Local Government

(Byla C-75/08)

(2008/C 107/31)

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal (Civil Division)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovas: Christopher Mellor

Atsakovė: Secretary of State for Communities and Local Government

Prejudiciniai klausimai

1. Ar pagal Tarybos direktyvos 85/337/EEB (1), iš dalies pakeistos direktyvomis 97/11/EB (2) ir 2003/35/EB (3) (toliau — direktyva), 4 straipsnį valstybės narės privalo informuoti visuomenę apie priimto sprendimo, kad II priede išvardytų projektų atžvilgiu nėra reikalavimo juos įvertinti pagal direktyvos 5–10 straipsnius, motyvus?

2. Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, ar 2006 m. gruodžio 4 d.Secretary of State rašto turinys atitiko šį reikalavimą?

3. Jei atsakymas į antrąjį klausimą būtų neigiamas, kokia yra reikalavimo pateikti motyvus šiame kontekste apimtis?

(1) 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyva 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 175, p. 40).

(2) OL L 73, p. 5.

(3) 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/35/EB nustatanti visuomenės dalyvavimą rengiant tam tikrus su aplinka susijusius planus ir programas ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvas 85/337/EEB ir 96/61/EB dėl visuomenės dalyvavimo ir teisės kreiptis į teismus (OL L 156, p. 17).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 79/18

2008 m. sausio 17 d.MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor pateiktas apeliacinis skundas dėl 2007 m. lapkričio 8 d. priimto sprendimo byloje T-459/05 MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)

(Byla C-17/08)

(2008/C 79/31)

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Ieškovė: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor, atstovaujama advokato W. Göpfert

Kita proceso šalis: Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)

Ieškovės reikalavimai

— Panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo buvo atmestas ieškinys pagal Pirmosios instancijos teismui pateiktus reikalavimus.

— Panaikinti 2005 m. spalio 19 d. Antrosios apeliacinės tarybos sprendimą byloje R 1059/2004-2 ir

— Priteisti iš atsakovės bylinėjimosi apeliacinėje instancijoje išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliacinis skundas paremtas skundžiamame Pirmosios instancijos teismo sprendime pateiktu klaidingu Bendrijos prekių ženklo reglamento 7 straipsnio 1 dalies b ir c punktų išaiškinimu.

Šis klaidingas aiškinimas lėmė neteisingą rezultatą — žodinio Bendrijos prekių ženklo „manufacturing score card“ paraiškos atmetimą. Visų pirma Pirmosios instancijos teismas ne tik klaidingai įvertino teisės normų turinį, bet ir padarė grubių klaidų aiškindamas Europos Bendrijų Teisingumo Teismo praktikoje įtvirtintas su Bendrijos prekių ženklo paraiška ir suinteresuotąja visuomene susijusias skiriamųjų požymių ir reikalavimo neapriboti panaudojimo galimybių taikymo sąlygas.

Pirmosios instancijos teismas neleistinai išskaidė paraiškoje nurodytą žodžių junginį į atskiras dalis ir tuo pagrindė savo atsisakymą jį įregistruoti. Toks išskaidymas neatitinka to, kaip „normali“ suinteresuotoji visuomenė, suvokdama visą prekių ženklą, jį vertina ir interpretuoja. Be to, Pirmosios instancijos teismas suklydo skiriamojo požymio nebuvimą ir reikalavimą neapriboti panaudojimo galimybių grįsdamas tuo, kad žodžių junginys yra sudarytas iš sudedamųjų dalių, kurios prekyboje paprastai naudojamos atitinkamos paslaugos tikslui ir funkcijai atskleisti. Tačiau ši suinteresuotoji visuomenė iš trijų angliškų žodžių sudarytoje kombinacijoje Bendrijos prekių ženklo paraiškoje „manufacturing score card“ neįžvelgtų jokios iš karto akivaizdžios reikšmės. Todėl prašomas įregistruoti prekių ženklas turi reikalaujamą minimalų skiriamąjį požymį ir juo nebūtų aprašomi prekių ar paslaugų požymiai pagal Bendrijos prekių ženklo reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktą.