Keywords

Summary



Keywords

1. Socialinė politika – Darbuotojai vyrai ir moterys – Įsidarbinimo galimybės ir darbo sąlygos – Vienodas požiūris – Įrodinėjimo pareiga diskriminacijos bylose

(Tarybos direktyvos 97/80 4 straipsnio 1 dalis)

2. Socialinė politika – Darbuotojai vyrai ir moterys – Įsidarbinimo galimybės ir darbo sąlygos – Vienodas požiūris

(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/73 1 straipsnio 3 punktas; Tarybos direktyvos 76/207 4 straipsnis)

3. Socialinė politika – Darbuotojai vyrai ir moterys – Įsidarbinimo galimybės ir darbo sąlygos – Vienodas požiūris – Įrodinėjimo pareiga diskriminacijos bylose

(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 95/46 ir 2002/58; Tarybos direktyva 97/80)

4. Prejudiciniai klausimai – Kreipimasis į Teisingumo Teismą – Pareiga pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą

(SESV 267 straipsnio 3 dalis)

Summary

1. Direktyvos 97/80/EB dėl įrodinėjimo pareigos diskriminacijos dėl lyties bylose 4 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti kaip nenumatančią pareiškėjo, pateikusio paraišką dėl profesinio mokymo ir manančio, kad jam nebuvo leista gauti šio mokymo, nes jo atžvilgiu nesilaikyta vienodo požiūrio principo, teisės susipažinti su šio mokymo organizatoriaus turima informacija apie kitų pareiškėjų, pateikusių paraiškas dėl to paties mokymo, kvalifikaciją tam, kad pareiškėjas galėtų įrodyti „faktines aplinkybes, leidžiančias daryti prielaidą, kad buvo tiesioginė ar netiesioginė diskriminacija“ pagal minėtą nuostatą.

Vis dėlto negalima atmesti tikimybės, kad dėl atsakovo atsisakymo suteikti informaciją įrodinėjant tokias faktinės aplinkybes gali kilti pavojus, jog bus pakenkta minėta direktyva siekiamo tikslo įgyvendinimui, ir taip, be kita ko, jos 4 straipsnio 1 dalis gali tapti neveiksminga, o tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

(žr. 38 ir 39 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)

2. Direktyvos 76/207/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo taikymo įsidarbinimo, profesinio mokymo, pareigų paaukštinimo ir darbo sąlygų atžvilgiu 4 straipsnį arba Direktyvos 2002/73/EB, iš dalies keičiančios Direktyvą 76/207, 1 straipsnio 3 punktą reikia aiškinti kaip nenumatančius pareiškėjo, pateikusio paraišką dėl profesinio mokymo, teisės susipažinti su šio mokymo organizatoriaus turima informacija apie kitų pareiškėjų, pateikusių paraiškas dėl to paties mokymo, kvalifikaciją, kai šis pareiškėjas mano, kad jam nebuvo leista gauti šio mokymo remiantis tais pačiais kriterijais kaip ir kitiems pareiškėjams ir jis buvo diskriminuojamas dėl lyties, kaip tai numatyta šiame 4 straipsnyje, arba kai šis pareiškėjas skundžiasi, kad buvo diskriminuojamas dėl lyties, kaip tai numatyta 1 straipsnio 3 punkte, kiek tai susiję su galimybe gauti šį profesinį mokymą.

(žr. 48 punktą, rezoliucinės dalies 2 punktą)

3. Jei pareiškėjas, pateikęs paraišką dėl profesinio mokymo, gali remtis Direktyva 76/207 dėl įrodinėjimo pareigos diskriminacijos dėl lyties bylose, kad gautų šio mokymo organizatoriaus turimą informaciją apie kitų pareiškėjų, pateikusių paraiškas dėl to paties mokymo, kvalifikaciją, šiai teisei gauti informaciją gali turėti įtakos konfidencialumą reglamentuojančios Sąjungos teisės nuostatos.

Be to, vertindami, ar atsakovui atsisakius suteikti informaciją įrodinėjant faktines aplinkybes, leidžiančias daryti prielaidą, kad esama diskriminacijos, gali kilti pavojus, kad bus pakenkta Direktyva 97/80 siekiamo tikslo įgyvendinimui, ir taip, be kita ko, minėto 4 straipsnio 1 dalis gali būti padaryta neveiksminga, nacionaliniai teismai arba kitos kompetentingos institucijos turi atsižvelgti į iš Sąjungos teisės aktų išplaukiančias konfidencialumo taisykles, kaip antai į Direktyvą 95/46 dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, ir Direktyvą 2002/58 dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje (Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių). Asmens duomenų apsauga taip pat numatyta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 8 straipsnyje.

(žr. 54–56 punktus, rezoliucinės dalies 3 punktą)

4. SESV 267 straipsnio 3 dalyje numatytos pareigos pobūdis nesiskiria pagal tai, ar atitinkamoje valstybėje narėje yra dispozityvumo principu grindžiama teisinė sistema, ar inkvizicinė teisinė sistema.

SESV 267 straipsniu nacionaliniams teismams suteikiama galimybė, o prireikus nustatoma pareiga pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kai tik teismas pats ar atsižvelgęs į šalies prašymą konstatuoja, kad ginčo esmė susijusi su šio straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytu klausimu, kurį reikia išspręsti. Iš to išplaukia, kad nacionaliniai teismai didžiausią diskreciją kreiptis į Teisingumo Teismą turi tuomet, kai mano, kad jų nagrinėjama byla kelia Sąjungos teisės nuostatų aiškinimo arba jų galiojimo įvertinimo klausimų, dėl kurių jie turi priimti sprendimą.

Be to, prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra dviejų teismų dialogas, kurio pradžia visiškai priklauso nuo to, ar nacionalinis teismas nuspręs, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra tinkamas ir būtinas. Nors nacionalinis teismas turi įvertinti, ar būtina išaiškinti Sąjungos teisės nuostatą tam, kad jis galėtų išspręsti nagrinėjamą bylą, atsižvelgiant į SESV 267 straipsnyje numatytą procedūrą, tas pats teismas taip pat turi nuspręsti, kaip šiuos klausimus reikia suformuluoti. Nors minėtas teismas gali paprašyti nagrinėjamos bylos šalių pasiūlyti prejudicinių klausimų formuluotę, vis dėlto tik jis pats galiausiai turi nuspręsti dėl jų formos ir turinio.

(žr. 61, 63–66 punktus, rezoliucinės dalies 4 punktą)