ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11.

Šį sprendimą apmokestinamasis asmuo apskundė Rechtbank den Haag (Hagos apylinkės teismas, Nyderlandai). Antrosios instancijos teismas Gerechtshof Den Haag (Hagos apeliacinis teismas, Nyderlandai) sutiko su apmokestinamojo asmens argumentais ir nusprendė, kad nagrinėjamų prekių, kaip afrodiziakų, paskirtis neprieštarauja jų apmokestinimui pagal maisto produktams taikomą tarifą. Šis teismas atsižvelgė į tai, kad nagrinėjami produktai yra skirti vartoti per burną ir pagaminti iš sudedamųjų dalių, kurių gali būti maisto produktuose. Be to, teismas pažymėjo, jog teisės aktų leidėjo priimta maisto produktų apibrėžtis yra tokia plati, kad apima produktus, kurie nėra aiškiai siejami su maisto produktais, kaip antai saldumynais, kramtomąja guma ar sausainiais.
48.

Be to, nuotoliniai patikrinimai negali būti laikomi mažiau veiksmingais dėl to, kad šiam kontrolės metodui taikytinoms imtims vertinant vidurkį būdinga mažesnė pažeidimų tikimybė.
17.

Pirmosios instancijos teismas atmetė šį ieškinį, motyvuodamas tuo, kad pagal Reglamento Nr. 2100/94 96 straipsnį dėl šių veiksmų buvo suėjęs senaties terminas ( 5 ). Be to, šis teismas iš esmės nusprendė, kad neįvykdytos šio reglamento 13 straipsnio 3 dalyje nustatytos sąlygos, todėl veislės, kuriai suteikta teisinė apsauga, savininkas neturi teisės priešintis veiksmų su surinkta saugomos veislės augaline medžiaga atlikimui. Taigi, minėto teismo teigimu, savininkas neįrodė nei to, kad mandarinmedžių dauginimas medelyne vyko be jo leidimo, nei to, kad jis negalėjo pagrįstai pasinaudoti savo teisėmis šios veislės dauginamosios medžiagos dauginimo etapu.
20.

Bet kuriuo atveju Komisija mano, kad visiškas draudimas yra neproporcingas siekiamam tikslui. Be to, šios valstybės narės nurodytos priežastys, t. y. siekis vengti administracinės naštos, kurią lemtų priemonių ir vidaus procedūrų įgyvendinimas, siekiant apsaugoti apskaitininko nepriklausomumą ir nešališkumą, taip pat tariamai nepakankama ex post kontrolė, negali būti pateisintos.
38.

Sprendime Zh. ir O. ( 51 ) Teisingumo Teismas, be kita ko, dėl Direktyvos 2008/115 7 straipsnio 4 dalies, kurioje valstybėms narėms numatyta galimybė sutrumpinti savanoriško grįžimo terminą, jeigu atitinkamas asmuo kelia grėsmę viešajai tvarkai, nusprendė, kad pastaroji sąvoka turi būti vertinama atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį, siekiant patikrinti, ar atitinkamo trečiosios valstybės piliečio asmeninis elgesys kelia tikrą ir esamą grėsmę viešajai tvarkai ( 52 ). Atmesdamas bet kokią praktiką, kuri grindžiama bendrais sumetimais ar kokia nors prielaida, Teisingumo Teismas nusprendė, kad aplinkybė, jog trečiosios šalies pilietis „yra įtariamas padaręs pagal nacionalinę teisę baudžiamą nusikalstamą veiką arba už ją buvo nuteistas baudžiamąja tvarka, pati savaime negali pateisinti to, kad toks pilietis laikomas keliančiu pavojų viešajai tvarkai pagal Direktyvos 2008/115 7 straipsnio 4 dalį“ ( 53 ). Vis dėlto valstybė narė gali konstatuoti pavojaus viešajai tvarkai buvimą, kai asmuo yra nuteistas baudžiamąja tvarka, jei šis nuteisimas, „kartu atsižvelgus į kitas su atitinkamo asmens situacija susijusias aplinkybes, pateisina tokią išvadą“ ( 54 ). Be to, vien įtarimas, kad toks pilietis padarė pagal nacionalinę teisę baudžiamą nusikalstamą veiką, „greta kitų konkretaus atvejo veiksnių“ ( 55 ), gali pagrįsti išvadą, kad kyla grėsmė viešajai tvarkai, kaip tai suprantama pagal nagrinėjamą nuostatą. Taip Teisingumo Teismas priminė, kad valstybės narės, atsižvelgdamos į savo nacionalinius poreikius, iš esmės gali laisvai apibrėžti „viešosios tvarkos“ reikalavimus ( 56 ). Šiomis aplinkybėmis taikyti tai, kas buvo konstatuota Sprendime Bouchereau ( 57 ), atrodo pateisinama ne Sąjungos piliečių judėjimo laisvės išimtimi ar jų teise į šeimos susijungimą, o tuo, kad Direktyvoje 2008/115 įtvirtinta nuostata, leidžianti nukrypti nuo pareigos numatyti atitinkamą laikotarpį savanoriškai išvykti, nustatytos siekiant užtikrinti trečiųjų valstybių piliečių pagrindinių teisių paisymą juos išsiunčiant iš Sąjungos ( 58 ).
78.

Remdamasis tuo, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į rechtbank Noord-Holland (Šiaurės Olandijos apylinkės teismas, Nyderlandai) pateiktus prejudicinius klausimus: 1. Nei 2015 m. kovo 19 d. Bendrojo Teismo sprendimas City Cycle Industries / Taryba (T‑413/13, nepaskelbtas Rink. EU:T:2015:164), nei 2017 m. sausio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimas Maxcom / City Cycle Industries (sujungtos bylos C‑248/15 P, C‑254/15 P ir C‑260/15 P, EU:C:2017:62) neturėjo poveikio 2013 m. gegužės 29 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 501/2013, kuriuo Įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 990/2011 Kinijos Liaudies Respublikos kilmės dviračiams nustatyto galutinio antidempingo muito taikymas išplečiamas importuojamiems dviračiams, siunčiamiems iš Indonezijos, Malaizijos, Šri Lankos ir Tuniso ir deklaruojamiems arba nedeklaruojamiems kaip Indonezijos, Malaizijos, Šri Lankos ir Tuniso kilmės, teisėtumui, nes šis reglamentas susijęs su bendrovėmis Kelani Cycles (PVT) Ltd ir Creative Cycles (PVT) Ltd. 2. Tokia šių dviračių importuotoja, kokia yra Trace Sport, dėl kurios įrodyta, viena vertus, kad ji pakankamai susijusi su minėtais eksportuojančiais gamintojais, ir, kita vertus, kad ji bandė, nors ir nesėkmingai, įstoti į vengimo tyrimą dėl susijusių gamintojų, veikdama taip, tarsi jie atstovautų vieno ir to paties ūkio subjekto interesams todėl, kad, be jokios abejonės, turėjo teisę Bendrajame Teisme pareikšti ieškinį, siekdama, kad būtų panaikintas šiems produktams nustatytas antidempingo muitas, tačiau tokio ieškinio nepareiškė, negali vėliau remtis šio antidempingo muito neteisėtumu nacionaliniame teisme. Tokiu atveju nacionalinis teismas privalo atsižvelgti į galutinį antidempingo muitą, nustatytą 2011 m. spalio 3 d. Tarybos įgyvendinimo reglamente (ES) Nr. 990/2011, kuriuo, remiantis priemonių galiojimo termino peržiūra pagal Reglamento (EB) Nr. 1225/2009 11 straipsnio 2 dalį, importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės dviračiams nustatomas galutinis antidempingo muitas, pagal Įgyvendinimo reglamento Nr. 501/2013 1 straipsnį išplėstas dviračiams, siunčiamiems iš Indonezijos, Malaizijos, Šri Lankos ir Tuniso.
43.

Šiuo atžvilgiu manau, kad toks požiūris neturi praktinės prasmės. Be to, reikėtų aptarti ir keletą kitų Dorsch kriterijų, kurie yra labai ribotai arba visai nesusiję su nacionalinio teismo nustatyta faktine problema ir, be to, reikalauja įsigilinti į kai kuriuos nacionalinės teisės ypatumus, kurių paprasčiausiai nėra.
66.

Be to, teisme remdamasis liudytojų parodymais darbuotojas nukenčia nuo to, jog yra silpnoji darbo santykių grandis, todėl kolegos gali nenorėti liudyti prieš darbdavį bijodami atsakomųjų veiksmų.
54.

Atsižvelgdama į tai, Komisija per teismo posėdį nurodė, kad „tarpvalstybinis“ grybų auginimas dirbtiniu būdu iš tikrųjų yra naujovė. Paaiškėjo, kad 2015 metais, kai buvo rengiamas Deleguotasis reglamentas 2015/2446, Komisija nemanė, kad reikėtų reglamentuoti tokio tipo gamybą. Per teismo posėdį paklausta, kodėl vis dar nėra priimtos šio gamybos būdo taisyklės, Komisija paaiškino, kad šis metodas dar nebuvo pakankamai apsvarstytas teisėkūros lygmeniu. Per tą patį posėdį Prime Champ savo ruožtu paaiškino, kad šį gamybos būdą taiko nuo 2012 metų ir kad ji nėra vienintelė, nes kitos įmonės taip pat gamyboje naudoja šį metodą.
26.

Teisingumo Teismas taip pat turėjo progą nustatyti, kokių konkrečių tikslų siekiama Reglamento Nr. 883/2004 11 straipsnio 3 dalies e punktu, ir jie yra nurodyti šios išvados 23 punkte. Iš tikrųjų Teisingumo Teismas nurodė, kad šia nuostata siekiama ne tik išvengti kelių valstybių nacionalinės teisės aktų taikymo konkrečiai padėčiai vienu metu ir dėl to galinčių kilti sunkumų, bet ir užtikrinti, kad į Reglamento Nr. 883/2004 taikymo sritį patenkantys asmenys neliktų be socialinio draudimo apsaugos dėl to, kad nėra jiems taikytinų teisės aktų ( 12 ). Tačiau šia nuostata nesiekiama nustatyti esminių sąlygų, kuriomis įgyjama teisė į socialinio draudimo išmokas, nes iš principo tokios sąlygos turi būti nustatytos valstybių narių teisės aktuose ( 13 ).
70.

Taigi, ir per vieną, ir per kitą procedūrą bendradarbiavimas, kuris turi vykti tarp prašytojo ir kompetentingos nacionalinės institucijos, grindžiamas tokia pat prielaida – tarptautinės apsaugos prašytojas arba asmuo, kuriam ši apsauga suteikta, negali turėti oficialių dokumentų, patvirtinančių, be kita ko, jo tapatybę, jo pilietybę ar šeimos ryšių buvimą, nes jis buvo priverstas pabėgti iš savo kilmės šalies.
51.

Be to, tokia išvada būtų abejotina, nes ja būtų iš anksto nulemiamas procedūros dėl prekių ženklo paskelbimo negaliojančiu registracijos panaikinimo procese rezultatas. Iš pirmo žvilgsnio tai prieštarautų Sprendimui Formula One Licensing / VRDT. Remiantis šiuo sprendimu, per protesto dėl registruoto Europos Sąjungos prekių ženklo procedūrą negalima konstatuoti, atsižvelgiant į žymenį, tapatų valstybėje narėje saugomam prekių ženklui, absoliutaus atmetimo pagrindo, kaip antai skiriamojo požymio nebuvimo. Nurodymas, jog žymuo yra apibūdinamasis arba bendrinis, prilygtų neigimui, kad jis turi skiriamąjį požymį ( 7 ).
63.

Antra, „[a]nother and far more important principle laid down in Article 15(1) is that this transfer can be for the benefit of any Member State’s court. The provision states that this transfer should concern a court “with which the child has a particular connection”, and the exact nature of these connections is listed in paragraph (3). However, Article 15(1) does not require that the designated court would otherwise have jurisdiction over the subject matter. Therefore, the transfer mechanism is <…> [one] allowing a competent court to transfer a case to any Member State court, provided that the particular connection is identified. This analysis implies that Article 15 is not only a court cooperation provision, but contains also a jurisdictional rule. The effect of this rule is to give jurisdiction to any Member State court, providing there is a particular connection between the court and the child“ ( 19 ), kaip, atrodo, ir yra nagrinėjamu atveju.
70.

Karjeros tarnautojai per vasaros atostogas pagal aplinkybes turi pasirengti kitiems mokslo metams, o laikinieji tarnautojai tuo turėtų užsiimti tik tokiu atveju, jeigu būtų paskirti dar vieniems mokslo metams. Tačiau abi mokytojų kategorijos vasaros mėnesius turėtų išnaudoti kvalifikacijai kelti. Laikinieji tarnautojai, kaip ir karjeros tarnautojai, taip pat galėtų dalyvauti mokiniams perlaikant egzaminus. Per teismo posėdį šiuo klausimu patvirtinta, kad mokinių egzaminavimas jokiu būdu nėra tik karjeros tarnautojų prerogatyva – šia veikla be jokių problemų galėtų užsiimti ir laikinieji tarnautojai, visų pirma trumpesniais laikotarpiais, kai nevyksta mokslai, per mokslo metus. Todėl skirtingas požiūris negali būti pagrįstas remiantis nepalankesnėje padėtyje esančių laikinųjų tarnautojų vykdomų užduočių pobūdžiu.
85.

PPF yra tokia įstaiga. Jis, konkrečiu atveju nustatydamas konkretų apsaugos lygį ir, jei reikia, perimdamas atsakomybę už darbuotojų reikalavimus, vykdo direktyvoje numatytus viešojo intereso uždavinius ( 58 ). Be to, jis, kaip ir nustatyta pirma pateiktoje apibrėžtyje, turi specialius įgaliojimus ( 59 ), nes gali apmokestinti registruotas bendrovių papildomas pensijų sistemas ir pagal Pensions Act 2004 154 straipsnį turi teisę uždaromoms papildomoms bendrovių pensijų sistemoms duoti būtinus nurodymus. Be to, per teismo posėdį paaiškėjo, kad šalys sutaria dėl to, jog PPF yra valdžios institucija.
31.

Be to, VTB Bank primena, kad pagal CRR 395 straipsnio 5 dalį tam tikromis sąlygomis leidžiama viršyti to paties straipsnio 1 dalyje nustatytas ribas. Todėl nacionalinės teisės aktų leidėjas negali priimti sprendimo, dėl kurio ši Sąjungos teisės aktų leidėjo nuostata netektų veiksmingumo.
29.

Visų pirma reikia priminti, kad iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, jog Direktyvoje 95/46 apibrėžta jos taikymo sritis yra labai plati ir kad pagal ją, be kita ko, apsaugos taisyklių taikymas nepriklauso nuo to, ar duomenų tvarkymas iš tikrųjų susijęs su laisvu judėjimu tarp valstybių narių ( 16 ). Be to, Teisingumo Teismas yra priminęs, kad direktyvoje nenustatyti jokie jos taikymo srities papildomi apribojimai, išskyrus tuos, kurie nustatyti jos 3 straipsnyje ( 17 ). Turint omenyje, kad Direktyva 95/46 siekiama užtikrinti aukštą fizinių asmenų pagrindinių teisių ir laisvių, ypač jų privataus gyvenimo, apsaugos lygį tvarkant asmens duomenis ( 18 ), ta apsauga reikalauja, kad „asmens duomenų apsaugos išimtys ir jos apribojimai neviršytų to, kas yra griežtai būtina“ ( 19 ). Direktyvos 95/46 3 straipsnio 2 dalies pirma įtrauka, kaip ir bet kokia nukrypti leidžianti nuostata, turi būti aiškinama siaurai.
47.

Be to, atrodo pakankamai akivaizdu, kad tokia skolų perleidimo praktika, atitinkanti valstybių narių civilinėje teisėje gerai žinomą galimybę, negali būti prilyginama sutarties sąlygoms, nurodytoms Direktyvos 93/13 priede, susijusiame su jos „3 straipsnio 3 dalies f punkte nurodytomis sąlygomis“, t. y. sąlygomis, kurių tikslas arba rezultatas visų pirma yra „sudaryti sąlygas pardavėjui ar tiekėjui savo nuožiūra nutraukti sutartį“. Be to, pagrindinėje byloje nagrinėjamos skolos perleidimas aiškiai skiriasi nuo to paties priedo p punkte nurodytų sąlygų, nes jis negali „sumažinti vartotojo garantij[ų] negavus pastarojo sutikimo“ ( 12 ). Iš tiesų šis skolos perleidimas yra neutralus skolininko atžvilgiu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo minėta aplinkybė, kad skola buvo perleidžiama „grobuoniškų fondų“, veikiančių spekuliaciniais tikslais, naudai gerokai mažesne ar net minimalia kaina, palyginti su pradine skola, nėra būdinga pačios vartotojui tenkančios sutartinės prievolės pobūdžiui ( 13 ).
60.

Atrodo, tai, kad jos nusprendė ribotai pasinaudoti šia galimybe, nuspręsdamos, kad tikslinimas priklauso nuo to, ar tiekėjas grąžina gavėjui prieš tai sumokėtas sumas, priskiriama pagal PVM direktyvos 185 straipsnio 2 dalį ir 186 straipsnį valstybėms narėms suteiktai diskrecijai. Be to, manau, kad ši sąlyga yra pagrįsta. Ja neleidžiama, kad apmokestinamieji asmenys iš tikrųjų gautų naudą iš nepagrįsto praturtėjimo dėl atskaitos taikymo ir kartu atgautų prieš tai sumokėtus pinigus. Be to, jei pinigai negrąžinami, ši sąlyga užtikrina, kad apmokestinamasis asmuo, kuris sutinka atlikti apmokėjimą iš anksto, nepatirtų pernelyg didelės rizikos tokiomis aplinkybėmis, kai jis nežino ir negali žinoti apie savo tiekėjo nesąžiningus ketinimus ( 24 ).
38.

Be to, pagal 28 straipsnio 4 dalį per 90 dienų nuo su produktu susijusių dokumentų gavimo suinteresuotosios valstybės narės juos patvirtina ir apie tai informuoja leidimą išdavusią valstybę narę. Leidimą išdavusi valstybė narė įregistruoja susitarimą, užbaigia procedūrą ir informuoja pareiškėją.
15.

Pagal Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju, Uradni list RS (Finansinių sandorių, nemokumo procedūrų ir priverstinio likvidavimo įstatymas Nr. 126/07, Uradni list RS, Nr. 126/07, toliau – ZFPPIPP) 214 straipsnio 1 dalį priėmus galutinį sprendimą dėl susitarimo su kreditoriais išnyksta kreditorių teisė pateikti mokėjimo reikalavimą per teismo procesą arba per kitą procedūrą kompetentingoje viešosios valdžios institucijoje, t. y. reikalaujant sumokėti: – šio įstatymo 212 straipsnio 4 dalyje numatytą paprastą skolą, kurios suma yra didesnė už sumas, nustatytas per susitarimo su kreditoriais procedūrą ir prieš sueinant per procedūrą dėl susitarimo su kreditoriais nustatytiems mokėjimo terminams, ir – palūkanas nuo įsiskolinimų sumos, kurios yra didesnės, nei nustatytosios per procedūrą dėl susitarimo su kreditoriais.
30.

Ginčų kyla dėl apie 50 % ekspozicinių prekių, kurios faktiškai panaudojamos pagal paskirtį: jos neperparduodamos, tačiau naudojamos kaip verslo priemonė, skirta kitiems pardavimams didinti. Jeigu kaip PVM mokėtojai įregistruoti mažmenininkai sumokėtų PVM už šiuos nupirktus produktus, jie paprastai galėtų atskaityti pirkimo mokestį. Tačiau į šias sąnaudas neatsižvelgiama tais atvejais, kai taikoma nukrypti leidžianti nuostata. Todėl PVM suma tais atvejais, kai prekės parduodamos per neįregistruotas Avon merginas, yra didesnė nei PVM suma tais retais atvejais, kai prekės parduodamos per kaip PVM mokėtojos įregistruotas Avon merginas. Be to, ji didesnė ir už apmokestinimo lygį tais atvejais, kai prekes galutiniams vartotojams parduoda registruoti pardavėjai.
158.

Dublike apeliantė nurodo vienodo požiūrio į valstybines ir privačias įmones nesilaikymą. Taip teigiama pavėluotai jau vien dėl to, kad SNCF rašytiniuose dokumentuose, pateiktuose Bendrajam Teismui, apie tai neužsimenama. Bet kuriuo atveju man sunku nustatyti tokį nesilaikymą. SNCF atstovas per posėdį Teisingumo Teisme savo argumentus išdėstė taip: valstybinė įmonė, kuri sumoka neigiamą kainą perleidžiant turtą, nesilaiko Sprendimo Sernam 2 3 straipsnio 2 dalies, o tai lemia jau žinomas teisines pasekmes, susijusias su pradinės pagalbos suderinamumu, be to, tokiu atveju ši įmonė kaltinama tuo, kad suteikė naują valstybės pagalbą; privati įmonė, kuriai valstybė, kaip viešosios valdžios subjektas, remdamasi Komisijos sprendimu nurodo įgyvendinti kompensacines priemones, sumokėdama neigiamą kainą taip pat nesilaiko su suderinamumu susijusios sąlygos, ir tai lemia tokias pačias teisines pasekmes; tačiau privati įmonė bet kuriuo atveju nebūtų kaltinama tuo, kad suteikė naują pagalbą, nes ši neigiama kaina būtų buvusi sumokėta iš privačių lėšų. Kitaip tariant, jei kompensacines priemones įgyvendintų privati įmonė, naujos pagalbos net negalėtų būti – tuo ir pasireiškia skirtingas požiūris.
9.

EBU pateikė prašymą Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Jos Didenybės mokesčių ir muitų tarnyba) susigrąžinti PVM, kuris sumokėtas už šiuos dalyvio mokesčius, teigdama, kad šie mokesčiai pagal PVM direktyvos 132 straipsnio 1 dalies m punktą neapmokestinami PVM. 2014 m. vasario 12 d. sprendimu Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs atmetė šiuos prašymus. EBU apskundė tokį sprendimą. First‑tier Tribunal (Pirmosios instancijos teismas) atmetė EBU skundą, tačiau leido apskųsti sprendimą Upper Tribunal (Apeliacinis teismas). Įvykus 2015 m. liepos 14 d. posėdžiui, 2015 m. liepos 23 d.Upper Tribunal paskelbė sprendimą, kuriame konstatavo, jog tam, kad jis galėtų priimti sprendimą apeliacinėje byloje, būtinas sprendimas dėl 132 straipsnio 1 dalies m punkto išaiškinimo. 2015 m. rugsėjo 1 d. jis pateikė Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus: „1. Kokių esminių savybių turi turėti veikla, kad būtų „sportas“, kaip tai suprantama pagal [PVM direktyvos] 132 straipsnio l dalies m punktą? Pirmiausia, ar tokiai veiklai turi būti būdingas reikšmingas (arba ne mažareikšmis) fizinio aktyvumo elementas, svarbus rezultatui pasiekti, ar pakanka, kad būtų reikšmingas protinio aktyvumo elementas, svarbus rezultatui pasiekti? 2. Ar dvigubas kontraktinis bridžas (angl. duplicate contract bridge) yra „sportas“ pagal <…> PVM direktyvos 132 straipsnio l dalies m punktą?“
9.

Vykstant šiam procesui Uber France teigė, kad prieš ją negalima remtis Transporto kodekso L. 3124‑13 straipsniu, nes tai yra techninis reglamentas (paslaugų taisyklė), apie kurį nebuvo pranešta, ir dėl to buvo pažeista Direktyvos 98/34 su pakeitimais 8 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa. Be to, neginčijama, kad apie šią nuostatą nebuvo pranešta. Diskutuojama dėl to, ar ji gali būti laikoma „techniniu reglamentu“.
59.

Aukščiausiojo Teismo manymu, išnaudojant administracines teisių gynimo priemones gali būti padidinamas veiksmingumas, nes taip administracinei institucijai suteikiama galimybė nutraukti skundžiamą neteisėtą intervenciją ir išvengti netikėto teismo proceso. Per šią pirminę procedūrą taip pat patikslinamas šalių ginčo statusas, todėl vėliau teismams lengviau nagrinėti bylą. Be to, išnaudojant administracines teisių gynimo priemones teismai išvengia nereikalingų procesų, o teisinį sutarimą galima pasiekti ir tuo, kad atitinkama šalis pvz., atsižvelgusi į įtikinamesnius motyvus, be teismo proceso sutinka su intervencija. Galiausiai administracinės teisių gynimo priemonės paprastai visoms šalims gerokai pigesnės negu teisminės teisių gynimo priemonės.
32.

Rašytines pastabas pateikė CNB, Prancūzijos vyriausybė ir Europos Komisija. Be to, jos visos buvo išklausytos per 2017 m. sausio 11 d. įvykusį posėdį.
64.

Be to, neabejotina, kad, kaip per teismo posėdį pripažino Nyderlandų vyriausybė, pareiga įrodyti, jog faktiškai buvo pateikta oficiali informacija, tenka išduodančiosios valstybės narės valdžios institucijoms. Galiausiai, kaip matyti iš Komisijos pastabų, pateiktų per teismo posėdį, antrajai iš dviejų galimybių taikomi didesni reikalavimai, susiję su pasiektinu rezultatu, nes naudojantis šia galimybe yra daug būdų šiam rezultatui pasiekti.
54.

Sprendimų poveikio laiko atžvilgiu ribojimo išimtinis pobūdis logiškai išplaukia iš to, kaip įgyvendinamas Teisingumo Teismo sprendimų poveikis. Teisingumo Teismo sprendimų poveikis iš esmės atsiranda ex tunc. Pagal nusistovėjusią jurisprudenciją, kuri kartojama pagal SESV 267 straipsnį priimamuose prejudiciniuose sprendimuose, ES teisės normos išaiškinimas, kurį pateikia Teisingumo Teismas, paaiškina ir patikslina šios normos prasmę ir apimtį, kaip ji turi arba turėjo būti suprantama ir taikoma nuo įsigaliojimo momento. Iš to išplaukia, kad taip išaiškinta norma gali ir turi būti taikoma net teisiniams santykiams, atsiradusiems ir susidariusiems iki sprendimo, kuriame išnagrinėtas prašymas dėl išaiškinimo, jei, be to, yra patenkintos sąlygos, leidžiančios kompetentinguose teismuose pareikšti ieškinį, susijusį su šios normos taikymu ( 21 ). Todėl Teisingumo Teismas savo sprendimų poveikį riboja tik esant išimtinėms aplinkybėms ( 22 ). Bet kuriuo atveju Teisingumo Teismas tai gali padaryti tik pačiame sprendime, kuriuo pateikiamas prašytas išaiškinimas ( 23 ).
13.

Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonė, ar Nyderlandus galima laikyti valstybe nare, kurioje X paprastai dirbo pagal darbo sutartį per nemokamas atostogas, atsižvelgiant į darbą pagal darbo sutartį Austrijoje. Bylai reikšmingu laikotarpiu pagal nacionalinę teisę ji dirbo Nyderlandų darbdaviui, nors buvo išėjusi nemokamų atostogų ir faktiškai nedirbo jokio darbo Nyderlanduose. Tačiau kyla klausimas, ar pagal Reglamento Nr. 1408/71 14 straipsnio 2 dalį X reikia laikyti „paprastai“ dirbančia pagal darbo sutartį dviejose valstybėse narėse. Kyla dar vienas klausimas – ar darbo vietą reikėtų vertinti per ilgesnį laikotarpį, pavyzdžiui, kalendorinius metus. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad, jei būtų taikomas trumpesnis laikotarpis, būtų dažnai iš naujo vertinama draudimo situacija ir galbūt dažnai keičiami taikytini teisės aktai, tad dėl to atitinkamam asmeniui tektų administracinė našta.
35.

Pirmiausia norėčiau nurodyti, kad per teismo posėdį ieškovas pagrindinėje byloje, be kita ko, tvirtino, jog vaiko V nuolatinė gyvenamoji vieta yra ne Nyderlanduose, o Lietuvoje. Jo teigimu, nuo tada, kai teismo sprendimu vaiko gyvenamoji vieta nustatyta su vienu iš tėvų, nuolatine gyvenamąja vieta turi būti laikoma ši „juridinė“ gyvenamoji vieta. Tačiau pagal nusistovėjusią teismo praktiką „nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal [šio] reglamento 8 straipsnio 1 dalį, atitinka vietą, kur vaikas tam tikru būdu integravosi į socialinę ir šeiminę aplinką. Nustatyti šią vietą turi nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į visas kiekvienam konkrečiam atvejui būdingas faktines aplinkybes“ ( 5 ). Teisingumo Teismas pridūrė, kad „[k]albant apie kriterijus, į kuriuos atsižvelgdamas nacionalinis teismas turi nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą, reikia nurodyti, be kita ko, vaiko gyvenimo valstybės narės teritorijoje sąlygas ir priežastis bei jo pilietybę <…>. Be to, kaip Teisingumo Teismas nurodė [2009 m. balandžio 2 d. Sprendimo A ( 6 )] 38 punkte, nustatant vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą, be fizinio jo buvimo tam tikroje valstybėje narėje, reikia atsižvelgti ir į kitus papildomus veiksnius, galinčius atskleisti, kad toks buvimas visai nėra laikinas ar atsitiktinis“ ( 7 ).