ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Tokia išmoka, kaip bedarbiui, kuris kreipėsi dėl draudimo išmokos pagal įstatyme įtvirtintą pensijų draudimo ar draudimo nuo nelaimingų atsitikimų sistemą dėl sumažėjusio darbingumo arba invalidumo, mokama avansinė išmoka, turi būti laikoma „bedarbio išmoka“ Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies g punkto prasme.

Visų pirma dėl šios išmokos prasmės ir tikslo pažymėtina, kad ja siekiama darbo neturinčiam ir jokių pajamų negaunančiam prašymą paskirti invalidumo pensiją pateikusiam asmeniui, kai aplinkybės leidžia numatyti tokios pensijos skyrimą, suteikti finansinių lėšų, kad jis galėtų patenkinti savo poreikius, laukdamas galutinio sprendimo dėl jo prašymo ir, be kita ko, laikotarpiu, kuriuo nėra aišku, ar šis prašymą pateikęs asmuo vėl galėtų grįžti į darbą. Ši išmoka, kurią taip pat moka nedarbo srityje kompetentingos institucijos, iš esmės skirta dėl nedarbo prarastam darbo užmokesčiui kompensuoti, siekiant materialiai padėti bedarbiui. Antra, dėl šios išmokos apskaičiavimo pagrindo pažymėtina, kad jos dydis nustatomas taip pat kaip bedarbio pašalpos. Galiausiai dėl šios išmokos skyrimo sąlygų reikia konstatuoti, jog, be to, kad jai taikytinos nuostatos numatytos teisės akte dėl nedarbo draudimo ir kad šią išmoką skiria nedarbo srityje kompetentingos valdžios institucijos, prašymą paskirti invalidumo pensiją pateikęs asmuo turi įvykdyti teisės į bedarbio pašalpas sąlygas, susijusias su draudimo laikotarpiu ir tuo, kad nėra pasibaigęs pašalpos mokėjimo terminas. Šiomis aplinkybėmis, nepaisant to, kad tokia išmoka susijusi su prašymu paskirti invalidumo pensiją, ji yra tiesiogiai susijusi su minėtame 4 straipsnio 1 dalies g punkte numatyta nedarbo rizika.

(žr. 23, 25, 29, 30, 35, 36 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
30

Komisija pirmiausia pabrėžia, jog dauguma argumentų dėl EB 81 straipsnio 1 dalies susiję su to paties straipsnio 3 dalimi, nes juose nagrinėjami tariami rinkos ypatumai, reikšmingi abiem šioms nuostatoms. Be to, ji teigia, jog šiuos argumentus reikia laikyti argumentais, pateiktais atsikertant į GSK apeliaciniame skunde pateiktus argumentus. Taip pat Komisija nurodo, jog nėra jokios nuostatos, remiantis kuria priešpriešinis apeliacinis skundas yra nepriimtinas, jei atskiras apeliacinis skundas jau pateiktas.
27

Kitų užklausų atžvilgiu šio įstatymo 22 straipsnyje numatyta teisė atitinkamą leidimą turintiems viešiesiems subjektams patiems tiesiogiai atlikti paiešką AZR naudojantis automatine procedūra. Tačiau ši teisė suteikiama tik griežtai apibrėžtose situacijose ir tik po to, kai Bundesamt palygino atitinkamo subjekto interesą su bendruoju interesu. Be to, tokia paieška negalima pagal užklausas apie grupes. Atitinkamą leidimą AZRG 22 straipsnio prasme turintys subjektai, vadovaujantis šio įstatymo 7 straipsniu, turi teisę duomenis ir informaciją į AZR įvesti ir tiesiogiai.
25

Kalbant apie tai, ar dėl to, kad gavėjas nesilaiko tokios pareigos, kompetentinga valdžios institucija gali visiškai atsisakyti išmokėti finansinę pagalbą, reikia priminti, kad proporcingumo principo, kuris yra bendrasis Bendrijos teisės principas ir kuris daug kartų buvo patvirtintas Teisingumo Teismo praktikoje, be kita ko, bendros žemės ūkio politikos srityje, turi laikytis tiek Bendrijos teisės aktų leidėjas, tiek nacionaliniai teisės aktų leidėjai ir teismai, kurie taiko Bendrijos teisę. Šis principas reikalauja, kad Bendrijos institucijų aktai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nagrinėjamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl kai galima rinktis tarp keleto tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausia suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi nurodytiems tikslams (žr. 2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Viamex Agrar Handel ir ZVK, C-37/06 ir C-58/06, Rink. p. I-69, 33 ir 35 punktus ir nurodytą teismo praktiką).
„61.

Vis dėlto, atsižvelgdamas į Airijos atsakymus į taikant proceso organizavimo priemones pateiktus klausimus, Pirmosios instancijos teismas savo iniciatyva iškėlė klausimą, ar šiuo atveju keturi ieškovai turėjo suinteresuotumą pareikšti ieškinį <…>. Būtent turima omeny Thomas Flaherty (T-224/03), Ocean Trawlers Ltd (T-226/03), Larry Murphy (T-236/03) ir O’Neill Fishing Co. Ltd (T-239/03).
27

Dėl bylos esmės FLH, reguliavimo institucija ir Vokietijos bei Jungtinės Karalystės vyriausybės mano, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas tinklas nėra nei perdavimo, nei paskirstymo tinklas ir dėl to nepatenka į Direktyvos 2003/54 taikymo sritį. Tai yra įmonės vidaus tinklas, sukurtas apsirūpinti energija pačiai, kuriame vartojimas menkas ir nedaro poveikio konkurencijai. Energetikos įstatymo 110 straipsnio 1 dalies 1 punktas yra viso labo diskrecinių įgaliojimų, kurių turėjo nacionalinis įstatymų leidėjas perkeliant Direktyvą 2003/54, išraiška. Be to, elektros energijos tiekimas yra šalutinė FLH veikla greta pagrindinės – oro uosto eksploatacijos – veiklos.
13

Motinystės apsaugos įstatymo (Mutterschutzgesetz, toliau – MSchG) 10 straipsnis išdėstytas taip: „1. Darbuotoja negali būti teisėtai atleista iš darbo per nėštumą ir keturis mėnesius po gimdymo, išskyrus atvejį, kai darbdavys nebuvo informuotas apie nėštumą ar gimdymą. 2. Taip pat atleidimas iš darbo yra neteisėtas, jei darbdavys informuojamas apie nėštumą ar gimdymą per penkias darbo dienas po pranešimo apie atleidimą iš darbo žodžiu ar raštu. Raštiškas pranešimas apie nėštumą ar gimdymą yra laikomas atliktas per tinkamą laiką, jei jis išsiųstas per penkias dienas. Jei darbuotoja praneša apie savo nėštumą ar gimdymą per penkias dienas, ji turi įrodyti savo nėštumą ar galimą nėštumą pateikdama medicinos pažymą ar vaiko gimimo liudijimą. <…>“
50

Be to, bazinė suma, iš kurios dauginami koeficientai, turi būti 600 EUR, gaunama indeksuojant Komisijos to paties pranešimo 15 punkte nustatytą 500 eurų sumą tam, kad būtų atsižvelgta į infliacijos pasikeitimą nuo 1997 m. pranešimo paskelbimo.
32

Tačiau ši aplinkybė turi tik nedidelės reikšmės. Pirmiausia reikia atkreipti dėmesį, kad jų aprašomosios dalies paskirtis, kaip matyti iš šių paaiškinimų formuluotės, tėra identifikuoti automobilius, kurių klasifikavimas kelia abejonių. Tačiau atitinkamų automobilių konstrukcijos charakteristikos išvardytos 8703 ir 8704 pozicijų SS paaiškinimų a–e punktuose. Be to, tipinei pikapo struktūrai būdinga kaip tik tai, kad yra uždara kabina ir atvira galinė platforma. Tai, be kita ko, patvirtina 8703 pozicijos 2007 m. KN paaiškinimai, kuriuose, nepaisant to, kad prancūziškoje kalbinėje versijoje pavartoti žodžiai „Du type camionnette“ (nedidelio sunkvežimio tipo), kalbama apie pikapų klasifikavimą, kaip tai aiškiai matyti iš kitų kalbinių versijų paaiškinimų formuluočių („Vom Typ Pick-up“, „Of the pick-up type“, „De tipo camionetta (pick-up)“, „del tipo pick-up“). Šiuose paaiškinimuose pikapas apibūdinamas kaip automobilis, turintis uždarą saloną žmonėms vežti ir atvirą arba dengtą platformą kroviniams vežti, o tai neužkerta kelio nagrinėjamo automobilio klasifikuoti šioje pozicijoje.
15

Pagal Reglamento Nr. 40/94 108 straipsnį: „1. Pareiškėjas Bendrijos prekių ženklui arba jo savininkas gali prašyti jo paraišką Bendrijos prekių ženklui arba Bendrijos prekių ženklą paversti paraiška nacionaliniam prekių ženklui: a) tokia apimtimi, kokia Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo atmesta, atšaukta arba laikoma atšaukta; b) tokia apimtimi, kokia nustojo galioti Bendrijos prekių ženklas. 2. Viena paraiška nepaverčiama kita: a) jeigu Bendrijos prekių ženklo savininko teisės buvo panaikintos dėl ženklo nenaudojimo, nebent toje valstybėje narėje, kurioje prašoma tokio pavertimo, Bendrijos prekių ženklą buvo imta naudoti taip, kad toks naudojimas pagal šios valstybės narės įstatymus yra laikomas tikru naudojimu; b) jeigu norima apsaugą įgyti toje valstybėje narėje, kurioje Tarnybos arba nacionalinio teismo sprendimu paraiškai Bendrijos prekių ženklui arba Bendrijos prekių ženklui yra taikomi atsisakymo registruoti, panaikinimo arba paskelbimo negaliojančiu pagrindai. 3. Paraišką Bendrijos prekių ženklui arba Bendrijos prekių ženklą pavertus paraiška nacionaliniam prekių ženklui, ši paraiška toje valstybėje narėje turi tos paraiškos ar to prekių ženklo padavimo arba prioriteto datą ir atitinkamais atvejais – 34 arba 35 straipsnyje nurodytą pirmenybę tos valstybės prekių ženklo atžvilgiu. 4. Jeigu paraiška Bendrijos prekių ženklui laikoma atsiimta, Tarnyba nusiunčia pareiškėjui pranešimą, kuriame nustato nuo tokio pranešimo dienos skaičiuojamą trijų mėnesių laikotarpį, per kurį galima paduoti prašymą atlikti pavertimą. 5. Jeigu paraiška Bendrijos prekių ženklui atsiimama arba, užregistravus atsisakymą arba nepratęsus Bendrijos prekių ženklo galiojimo laiko, jis netenka galios, prašymas atlikti pavertimą turi būti paduotas per tris mėnesius po tos dienos, kurią paraiška Bendrijos prekių ženklui atsiimama arba kurią baigiasi Bendrijos prekių ženklo registracijos galiojimas. 6. Jeigu paraiška Bendrijos prekių ženklui atmetama Tarnybos sprendimu arba jei Bendrijos prekių ženklas netenka galios Tarnybos arba Bendrijos prekių ženklų teismo sprendimu, prašymas atlikti pavertimą turi būti paduotas per tris mėnesius po tos dienos, kai toks sprendimas įgyja galutinio sprendimo galią. 7. Nepadavus prašymo per tam skirtą laiką, pasibaigia 32 straipsnyje nurodytas poveikis.“
16

Be to, Komisija mano, kad į trečiąją valstybę eksportuojamos prekės turi būti atleistos nuo visų mokesčių, kai jos išgabenamos iš Bendrijos teritorijos, o tai reikalauja neapmokestinti suteiktos frachtavimo paslaugos, nesvarbu, ar tai būtų visiškas, ar dalinis frachtavimas. Galiausiai atleidimo nuo mokesčio taikymas tik visiškam frachtavimui lemtų tai, kad šis atleidimas nuo mokesčio priklausytų nuo frachtavimo sandorį vykdančio laivo dydžio, t. y. to paties dydžio krovinys galėtų būti atleistas nuo mokesčio arba ne, atsižvelgiant į minėto laivo kroviniams skirtą plotą.
Byla C-462/06

Glaxosmithkline ir Laboratoires Glaxosmithkline

prieš

Jean-Pierre Rouard

(Cour de cassation (Prancūzija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Reglamentas (EB) Nr. 44/2001 — II skyriaus 5 skirsnis — Jurisdikcija, susijusi su individualiomis darbo sutartimis — Minėto skyriaus 2 skirsnis — Speciali jurisdikcija — 6 straipsnio 1 punktas — Keli atsakovai“

Generalinio advokato M. Poiares Maduro išvada, pateikta 2008 m. sausio 17 d. I - 3967

2008 m. gegužės 22 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas I - 3978

Sprendimo santrauka

Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymas – Reglamentas Nr. 44/2001 – Jurisdikcija individualių darbo sutarčių bylose – Keli atsakovai

(Tarybos reglamento Nr. 44/2001 6 straipsnio 1 punktas)

Reglamento Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 6 straipsnio 1 punkte numatyta specialios jurisdikcijos taisyklė negali būti taikoma ginčui, priskirtinam šio reglamento II skyriaus 5 skirsniui, kuriuo reglamentuojamos jurisdikcijos taisyklės, taikytinos individualių darbo sutarčių bylose.

Iš šio reglamento 18 straipsnio 1 dalies ir pažodinio minėto 5 skirsnio aiškinimo, kurį patvirtina jo travaux préparatoires, aišku, kad teismas, kompetentingas nagrinėti bylas, susijusias su individualia darbo sutartimi, turi būti nustatomas remiantis šiame skirsnyje numatytomis jurisdikcijos taisyklėmis, kurias dėl jų specifinio ir išsamaus pobūdžio gali pakeisti ar papildyti kitos tame pačiame reglamente skelbiamos jurisdikcijos taisyklės, tik jei tai aiškiai nurodoma šiame skirsnyje.

Galimybė, kad tik darbuotojas gali pasinaudoti reglamento 6 straipsnio 1 punktu, neatitiktų nei šios nuostatos, nei šio reglamento II skyriaus 5 skirsnio formuluočių. Bendrijos teismo atliktas specialių jurisdikcijos taisyklių, skirtų tam, kad būtų palengvintas geras teisingumo vykdymas, pakeitimas vienašalėmis jurisdikcijos taisyklėmis, saugančiomis silpnesniąją šalį, peržengtų interesų pusiausvyros, kurią Bendrijos teisės aktų leidėjas įtvirtino dabartinėje teisėje, ribas. Be to, toks aiškinimas sunkiai suderinamas su teisinio saugumo principu, kuris yra vienas iš reglamento tikslų ir kuris, be kita ko, reikalauja, kad jurisdikcijos taisyklės būtų lengvai numatomos.

(žr. 19–24, 32, 33 ir 35 punktus bei rezoliucinę dalį)
Nors Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies b–d punktuose numatytų atitinkamų absoliučių atsisakymo registruoti prekių ženklą pagrindų taikymo sritys iš dalies sutampa, pagal nusistovėjusią teismų praktiką Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalyje išvardyti atsisakymo registruoti pagrindai yra nepriklausomi vieni nuo kitų ir turi būti nagrinėjami atskirai. Be to, šie atmetimo pagrindai turėtų būti aiškinami atsižvelgiant į bendrąjį interesą, kuriuo grindžiamas kiekvienas iš jų, o nagrinėjant kiekvieną atmetimo pagrindą bendrasis interesas, į kurį atsižvelgiama, gali ar net privalo atspindėti įvairius vertinimus, nelygu konkretus atmetimo pagrindas.

Šiuo atžvilgiu bendrojo intereso sąvoka, kuria grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktas, yra akivaizdžiai neatsiejama nuo esminės prekių ženklo paskirties – garantuoti vartotojui ar galutiniam naudotojui prekių ženklu žymimos prekės ar paslaugos kilmės tapatybę ir leisti neklystant atskirti šią prekę ar paslaugą nuo kitos kilmės prekių ir paslaugų.

Todėl prekių ženklo skiriamasis požymis negali būti vertinamas atliekant tik jo apibūdinančio pobūdžio 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme analizę, atskirai visiškai nenagrinėjant 7 straipsnio 1 dalies b punkte numatyto atmetimo pagrindo. Atliekant tokią analizę neatsižvelgiama į bendrąjį interesą, kurį šia nuostata konkrečiai siekiama apsaugoti, t. y. prekių ženklu žymimos prekės ar paslaugos kilmės tapatybės garantiją.

Be to, nors šis kriterijus, pagal kurį iš apibūdinamųjų elementų sudarytas prekių ženklas galėtų atitikti registracijos sąlygas, jeigu žodis paplito šnekamojoje kalboje ir įgijo tik jam būdingą reikšmę, yra svarbus taikant Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą, jis nėra tas, kurio pagrindu turi būti aiškinamas tos pačios nuostatos b punktas. Iš tiesų, nors šis kriterijus leidžia užkirsti kelią, kad prekių ženklas būtų naudojamas prekei arba paslaugai apibūdinti, jis neleidžia nustatyti, ar prekių ženklas gali vartotojui ar galutiniam naudotojui garantuoti juo žymimos prekės ar paslaugos kilmės tapatybę.

(žr. 54–56, 58, 59, 61, 62 punktus)
Byla C-444/06

Europos Bendrijų Komisija

prieš

Ispanijos Karalystę

„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas — Direktyva 89/665/EB — Viešieji prekių ir darbų pirkimai — Peržiūros procedūra sudarant viešojo pirkimo sutartis“

2008 m. balandžio 3 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas I - 2047

Sprendimo santrauka

Teisės aktų derinimas – Peržiūros procedūros sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis – Direktyva 89/665 – Valstybių narių pareiga numatyti sprendimų sudaryti viešojo pirkimo sutartis peržiūros procedūrą

(Tarybos direktyvos 89/665 2 straipsnio 1 dalies a ir b punktai bei 6 dalies antroji pastraipa)

Valstybė narė, kurios teisės aktuose nenumatomas nei imperatyvus terminas, per kurį perkančioji organizacija visiems konkurso dalyviams turi pranešti apie sprendimą sudaryti sutartį, nei imperatyvaus laukimo terminas tarp sprendimo sudaryti sutartį ir jos sudarymo, neįvykdo įsipareigojimų pagal Direktyvos 89/665 dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su peržiūros procedūrų taikymu sudarant viešojo prekių pirkimo ir viešojo darbų pirkimo sutartis, derinimo, iš dalies pakeistos Direktyva 92/50, 2 straipsnio 1 dalies a ir b punktus.

Iš tiesų Direktyvos 89/665 2 straipsnio 1 dalies a ir b punktų bei 6 dalies antrosios pastraipos nuostatos kartu turi būti aiškinamos taip, kad, kalbant apie sprendimą, kurį perkančioji organizacija priima prieš sutarties sudarymą ir kuriuo ji pasirenka viešojo pirkimo procedūroje dalyvavusį asmenį, su kuriuo sudarys sutartį, valstybės narės bet kuriuo atveju turi numatyti peržiūros procedūrą, leidžiančią pareiškėjui pasiekti, kad šis sprendimas būtų panaikintas, jeigu įvykdomos panaikinimo sąlygos, nepaisant galimybės gauti nuostolių atlyginimą, kai sutartis jau buvo sudaryta. Be to, visiška teisinė apsauga, kuri turi būti užtikrinta iki sutarties sudarymo pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalį, būtent apima pareigą informuoti dalyvius apie sprendimą sudaryti sutartį dar prieš sutarties sudarymą, kad jie turėtų realią galimybę inicijuoti peržiūrą. Siekiant tos pačios apsaugos reikalaujama numatyti pašalintam dalyviui galimybę per tinkamą laiką išnagrinėti sprendimo sudaryti sutartį galiojimo klausimą. Atsižvelgiant į Direktyvos 89/665, kurios tikslas yra užtikrinti, kad neteisėti perkančiųjų organizacijų sprendimai būtų kuo greičiau veiksmingai peržiūrėti, veiksmingumo reikalavimus, turi praeiti protingas terminas nuo tada, kai pašalintiems dalyviams pranešama apie sprendimą sudaryti sutartį, iki sutarties sudarymo, kad jie galėtų, be kita ko, pateikti prašymą taikyti laikinąsias apsaugos priemones iki šio sudarymo.

(žr. 37–39, 44, 58 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
17

Pirma, ginčijamų nuostatų 1 dalies a ir b punktuose pateikiamomis nuorodomis atitinkamai į „šalinimo ar panaudojimo veiklą“ ir į „šalinimo ir panaudojimo operacijas“, patikslinant, kad šios operacijos vykdomos „pagal (Įstatyminio dekreto Nr. 22/97) B ir C priedus“, daromas skirtumas tarp bendrai numatytų šalinimo ir panaudojimo operacijų ir tų, kurios aiškiai numatytos šio įstatyminio dekreto B ir C prieduose. Be to, visi Įstatyminio dekreto Nr. 22/97 A priede numatyti medžiagos, junginiai ar produktai, kuriuos turėtojas pateikia ar ketina pateikti kitoms nei šio įstatyminio dekreto B priede numatytos šalinimo operacijoms arba kitoms nei jo C priede numatytos panaudojimo operacijoms, nėra laikomi atliekomis ir todėl jiems netaikomi atliekų tvarkymą reglamentuojantys teisės aktai.
15

Pagal aprašančiojo priedo 3.2 punktą „Expected results and main activities“ projekto paskirtis – padėti Filipinų valdžios institucijoms pasiekti šiuos tikslus: „1. Promotion of best international border management standards through review/validation of ongoing national policies and practices. 2. Intelligence information is efficiently shared among agencies involved in BM (border management) through a linked and secured IT system <…> (analysing and processing the information). 3. Circulation of false identity documents is prevented through increased capacity to detect false documents and public awareness on the importance of holding correct identity documents. 4. Capacity of Border Management senior and technical staff is increased through appropriate training activities (gender and culturally-sensitive).“
52

Be to, Columbus teigia, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos AStG nuostatos iškreipia skirtingų įsisteigimo formų pasirinkimą. Ji išvengtų šių nuostatų taikymo, jeigu pasirinktų savo veiklą Belgijoje vykdyti per kapitalo bendrovės dukterinę įmonę, o ne per tokią įmonę, kokia yra pagrindinėje byloje.
53

Komisija posėdyje pažymėjo, kad pagrindinėje byloje neaišku, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ex officio turėjo iškelti klausimą dėl tarpusavio ryšio. Iš tikrųjų prašydami pripažinti pirkimo–pardavimo sutartį negaliojančia ir dėl to nutraukti kredito sutartį, sutuoktiniai Rampion rėmėsi šių dviejų sutarčių tarpusavio ryšiu. Be to, atsižvelgus į nagrinėjant šią bylą K par K ir Franfinance pateiktus gynybos argumentus, gali iškilti klausimas, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dar nebuvo susipažinęs su šiuo tarpusavio ryšiu susijusiu argumentavimu.
Vokietijos senatvės pensijų, iš pradžių grindžiamų suinteresuotųjų asmenų įmokų mokėjimo laikotarpiais už Vokietijos Federacinės Respublikos ribų esančios teritorijos dalyse, kuriose atitinkamu laikotarpiu buvo taikomi Vokietijos Reicho socialinės apsaugos įstatymai, minėti mokėjimo laikotarpiai tokiais laikomi ne dėl karo, o todėl, kad įmokos buvo mokėtos pagal Vokietijos senatvės draudimo įstatymus. Kaip ir pensijos, grindžiamos laikotarpiais, susijusiais su dabartinės Vokietijos Federacinės Respublikos teritorija, minėtos išmokos yra finansuojamos šiuo metu dirbančių apdraustųjų asmenų įmokomis. Be to, tokių išmokų mokėjimas už Vokietijos Federacinės Respublikos ribų gyvenantiems asmenims nėra diskrecinis bent jau tiek, kiek senatvės pensijos draudimo teisinė sistema nurodo, kad pensijos, grindžiamos įmokų mokėjimo laikotarpiais teritorijos dalyse, kuriose buvo taikomi Vokietijos Reicho socialinės apsaugos įstatymai, paprastai mokamos užsienyje, kai iki 1950 m. gegužės 19 d. gimę asmenys, turintys teisę gauti pensiją, iki 1990 m. gegužės 19 d. nuolat įsikūrė užsienyje. Todėl tokios išmokos, atsižvelgiant į jų savybes, turi būti laikomos senatvės išmokomis arba išmokomis išlaikytiniams Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies c ir d punktų prasme.

Be to, nors socialinės apsaugos sistemos finansinės darnos rimto pažeidimo pavojus gali pateisinti panašius apribojimus, Vokietijos vyriausybė neįrodė, kodėl gyvenamosios vietos perkėlimas iš Vokietijos gali apsunkinti Vokietijos socialinės apsaugos sistemos finansinius įsipareigojimus.

Išmoka gali būti laikoma socialinės apsaugos išmoka tada, kai ji suteikiama gavėjams neatsižvelgiant į individualų ir diskrecinį asmeninių poreikių vertinimą, remiantis teisės aktais apibrėžta situacija, ir kai ji yra susijusi su viena iš Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalyje aiškiai išvardytų sričių.

Išmokų, grindžiamų įmokų mokėjimo pagal Vokietijos įstatymą dėl teisių į pensiją, įgytų mokant įmokas užsienyje, laikotarpiais, atveju šio įstatymo tikslas yra asmenis, kurie mokėjo įmokas šio įstatymo prasme, integruoti į Vokietijos pensijos draudimo teisinę sistemą, nes šie apdraustieji vertinami taip, lyg jie tuos laikotarpius būtų įgiję Vokietijoje. Be to, nors gali būti atvejų, kai pagal šį įstatymą mokamos išmokos gali būti laikomos skirtomis palengvinti sunkią padėtį, kilusią dėl su nacionalsocialistiniu režimu ir Antruoju pasauliniu karu susijusių įvykių, taip nėra pagrindinės bylos atveju. Be to, šių išmokų mokėjimas gavėjams, negyvenantiems Vokietijos Federacinės Respublikos teritorijoje, nėra diskrecinis bent jau dėl to, kad senatvės pensijos teisinė sistema numato, jog pensijos už įmokų mokėjimo pagal Vokietijos įstatymą dėl teisės į pensiją, įgytos mokant įmokas užsienyje, laikotarpius paprastai mokamos užsienyje, jei gavėjai gimė iki 1950 m. gegužės 19 d. ir iki 1990 m. gegužės 19 d. nuolat įsikūrė užsienyje. Todėl tokios išmokos, atsižvelgiant į jų savybes, turi būti laikomos senatvės išmokomis ir išmokomis išlaikytiniams Reglamento Nr. 1408/71 4 straipsnio 1 dalies c ir d punktų prasme.

(žr. 107, 110–112 ir 114 punktus)