Tarnautojų teismo procedūros reglamento, įsigaliojusio 2014 m. spalio 1 d., 50 straipsnio 1 dalies e punkto formuluotė yra griežtesnė, nei anksčiau galiojusio šio teismo Procedūros reglamento 35 straipsnio 1 dalies e punktas, nes joje nustatyta, kad ieškinyje turi būti aiškiai išdėstytos svarbios faktinės aplinkybės, pateikiamos chronologine tvarka, ir atskirai, tiksliai ir struktūriškai išdėstyti teisiniai pagrindai bei argumentai, kuriais remiamasi. Taigi šiuo pakeitimu buvo siekiama, be kita ko, sustiprinti ieškovų pareigą aiškiai išdėstyti ieškinio pagrindus, reikalaujant, kad jie būtų grindžiami konkrečiu teisiniu pagrindu, kad kiekvieno ieškinio pagrindo argumentai būtų išimtinai siejami su šiuo teisiniu pagrindu ir kad kiekvienas ieškinio pagrindas būtų griežtai atskirtas nuo kitų, siekiant apsaugoti visų teisėsaugos institucijų, teisės subjektų, advokatų, atstovaujamųjų ir teisėjų interesus.

Naudojimasis diskrecija, kurią turi administracija paskyrimo ar įdarbinimo srityje, suponuoja tai, kad ji kruopščiai ir nešališkai nagrinėja visą svarbią su kiekvienu kandidatu susijusią informaciją bei sąžiningai laikosi pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytų reikalavimų, todėl ji privalo atmesti šių reikalavimų neatitinkančias kandidatų paraiškas. Pranešimas apie laisvą darbo vietą yra teisinis pagrindas, kurį administracija pati sau nustato ir turi griežtai vadovautis.

Vertinant galimą klaidą renkantis kandidatą, pažymėtina, kad tokia klaida turi būti akivaizdi ir viršyti didelę diskreciją, kurią pagal pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytą teisinį pagrindą turi administracija, kai lygina kandidatų nuopelnus ir vertina tarnybos interesus. Sąjungos teismo kontrolė turi apsiriboti klausimu, ar, atsižvelgiant į informaciją, kuria minėta administracija grindžia savo vertinimą, ji veikė protingai ir nenaudojo savo diskrecijos akivaizdžiai klaidingai arba siekdama kitų, nei jai pavestų, tikslų. Taigi Sąjungos teismas negali pakeisti administracijos atlikto kandidatų nuopelnų ir kvalifikacijos vertinimo savuoju, jeigu jokia byloje esanti informacija neleidžia teigti, kad administracija, vertindama šiuos nuopelnus ir kvalifikaciją, padarė akivaizdžią klaidą.

Šiuo atžvilgiu vien tai, kad kandidatas turi akivaizdžių ir pripažintų nuopelnų, nepaneigia to, kad lyginant kandidatų nuopelnus kitų kandidatų nuopelnai gali būti pripažinti didesniais. Be to, vien aplinkybės, kad kandidatas atitinka visus pranešime apie laisvą darbo vietą nurodytus kriterijus, nepakanka įrodyti, jog administracija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą.

Tai, kas išdėstyta, juo labiau galioja atsižvelgiant į didelę diskreciją lyginti kandidatų į laikinojo tarnautojo darbo vietą nuopelnus, kurią turi tarnyba, įgaliota sudaryti darbo sutartis. Taigi, naudodamasi savo diskrecija ir vidaus taisyklėmis, ji gali nuspręsti, kad apskritai tik kandidatai, surinkę didesnį balų skaičių nei tam tikra riba, gali būti pakviesti į pokalbį atrankos komitete.

Tai, kad kandidatas nebuvo atrinktas dalyvauti tolesniame įdarbinimo procedūros etape, savaime negali leisti daryti išvados, kad sprendimai šiuo klausimu yra diskriminuojantys arba šališki. Atvirkščiai, sprendimas atmesti jo paraišką yra atrankos komiteto atliekamo įvairių kandidatų nuopelnų palyginimo rezultatas. Be to, tai, kad šio kandidato profesinė patirtis kiekybiniu požiūriu galėjo būti didesnė už pasirinkto kandidato patirtį, savaime nėra reikšminga aplinkybė.

(žr. 29–31, 33, 34 ir 37 punktus)

Teisingumo Teismo praktika: 1974 m. spalio 30 d. Sprendimo Grassi / Taryba, 188/73, EU:C:1974:112, 26, 38 ir 41 punktai; 1987 m. vasario 4 d. Sprendimo Bouteiller / Komisija, 324/85, EU:C:1987:59, 6 punktas.

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1990 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Moritz / Komisija, T‑20/89, EU:T:1990:80, 29 punktas; 1998 m. vasario 19 d. Sprendimo Campogrande / Komisija, T‑3/97, EU:T:1998:43, 124 punktas; 1999 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Cendrowicz / Komisija, T‑143/98, EU:T:1999:340, 67 punktas; 2002 m. liepos 9 d. Sprendimo Tilgenkamp / Komisija, T‑158/01, EU:T:2002:180, 50, 59 punktai ir juose nurodyta teismo praktika; 2003 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Pappas / Regionų komitetas, T‑73/01, EU:T:2003:237, 54 punktas.

Tarnautojų teismo praktika: 2009 m. gegužės 6 d. Sprendimo Campos Valls / Taryba, F‑39/07, EU:F:2009:45, 43 punktas ir 2012 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Trentea / FRA, F‑112/10, EU:F:2012:179, 101, 102 ir 104 punktai.