ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
55.

Be to, toks mechanizmas konkrečiai priimtas į Reglamentą Nr. 539/2001 ginčijamu reglamentu įterptame 1a straipsnyje. Kaip išdėstyta šios išvados 13 punkte, šiame straipsnyje numatyta sistema, pagal kurią leidžiama, nukrypstant nuo Reglamento Nr. 539/2001 1 straipsnio 2 dalies, susidarius ekstremaliajai situacijai, sustabdyti šešių mėnesių laikotarpiui, kuris gali būti pratęstas dar dvylikai mėnesių, vizos reikalavimo netaikymą trečiosios šalies, įtrauktos į II priede pateiktą sąrašą, piliečiams. Šį sustabdymą, kurio poveikis toks pats kaip ir numatytojo to paties reglamento 1 straipsnio 4 dalies f punkte ( 31 ), tačiau dėl kurio nereikia keisti reglamento teksto, nustato Komisija įgyvendinimo aktu, priimtu laikantis Reglamento Nr. 182/2011 5 straipsnyje nustatytos nagrinėjimo procedūros. Pirma nurodytame 1a straipsnyje numatytos procedūros skubos aspektas, kuriuo per teismo posėdį Parlamentas rėmėsi atsakydamas į Teisingumo Teismo užduotą klausimą, man atrodo, nepakankamai pagrindžia, kodėl taikant minėtą procedūrą pasitelkiami įgyvendinimo aktai. Iš tikrųjų, remiantis būtent priemonių, kurių imamasi, kad būtų įgyvendintas pagrindinis aktas, pobūdžiu ir poveikiu, vertinamas pasirinktos norminės priemonės tinkamumas. Todėl, pavyzdžiui, politinės priežastys, susijusios su sektoriaus, kurioms tos priemonės skirtos, jautrumu ( 32 ), neturi įtakos minėtam vertinimui, kaip galiausiai nagrinėjamu atveju sutiko ir pačios institucijos atsakovės ( 33 ). Tas pats pasakytina apie galimą aptariamų procedūrų skubos aspektą. Be to, šiuo atžvilgiu pažymiu, kad 2011 m. kovo 3 d. Pirmininkų sueigos patvirtinto Bendro susitarimo dėl deleguotųjų aktų, nustatančio praktinę tvarką, suderintus paaiškinimus ir prioritetus, taikomus teisėkūros įgaliojimų delegavimui pagal SESV 290 straipsnį, VI antraštinėje dalyje numatyta konkreti skubos procedūra, skirta deleguotiesiems aktams priimti ypatingais atvejais ir tam tikrose srityse, kaip antai: saugos, sveikatos apsaugos ir būtent išorės santykių, įskaitant humanitarines krizes. Pagal šią procedūrą priimtas aktas įsigalioja iš karto ir taikomas tol, kol Parlamentas ar Taryba pareiškia prieštaravimų iki teisėkūros procedūra priimtame akte nustatyto termino.
33.

Be to, kalbant apie Sprendimą 2003/193, jo 3 straipsnyje numatyta, kad „pagalba turi būti susigrąžinama nedelsiant ir pagal nacionalinėje teisėje įtvirtintas procedūras, jeigu pagal jas galima faktiškai ir nedelsiant įvykdyti sprendimą“, ir kad „į susigrąžintiną pagalbą įskaitomos palūkanos, kurios apskaičiuojamos nuo to momento, kai gavėjui buvo suteikta neteisėta pagalba, iki jos faktinio grąžinimo“; „palūkanos apskaičiuojamos pagal orientacinę palūkanų normą, taikomą regioninės pagalbos subsidijos ekvivalentui apskaičiuoti“. Nepaisant to, kad Sprendime 2003/193 patikslinta informacija dėl palūkanų apskaičiavimo laikotarpio ir orientacinės normos ( 14 ), jame nieko nepasakyta apie tai, ar palūkanos ( 15 ) turi būti apskaičiuojamos pagal paprastų, ar pagal sudėtinių palūkanų metodą.
23.

Monso miestas, palaikomas Belgijos vyriausybės, tvirtina, kad Leidimų direktyva negali drausti nagrinėjamo mokesčio. Jis, be kita ko, pažymi, kad Teisingumo Teismas Sprendime Mobistar ir Belgacom Mobile (C‑544/03 ir C‑545/03, EU:C:2005:518) dėl Direktyvos 97/13 11 straipsnio 2 dalies (šios nuostatos formuluotė labai panaši į Leidimų direktyvos 13 straipsnio formuluotę) jau yra nusprendęs, kad direktyvos dėl leidimų teikti telekomunikacijų tinklus ir paslaugas suteikimo negali būti taikomos mokesčiams, kurie renkami ne dėl licencijos išdavimo. Be to, jis pabrėžia, kad šį mokestį privalo mokėti kiekvienas asmuo, kuriam priklauso bokštas arba stiebas, kurie negalėjo būti įrengti egzistuojančiose vietose, ir kad, kaip to reikalaujama Leidimų direktyvos 13 straipsnyje, jis visiškai nesusijęs su teisės naudoti radijo dažnius arba teisės įrengti įrenginius suteikimu mainais už kokią nors paslaugą.
65.

Tokia pozicija neatitiktų pirmiau pateiktų bendrų pastabų; be to, direktyvos tekste nėra nieko, kas patvirtintų šį požiūrį. Ji taip pat prieštarautų tikslui nustatyti konkretų savanoriško išvykimo terminą. Jeigu reikėtų atsižvelgti į galutinį apskundimą, 30 dienų termino (ir, aišku, 7 dienų terminui artimesnių terminų, nustatytų 7 straipsnio 1 dalyje) daugeliu atvejų būtų nesilaikoma dėl teismo proceso trukmės. Be to, taip būtų pakenkta 7 straipsnio 4 dalyje esančiai nukrypti leidžiančiai nuostatai – spartus grąžinimas trumpiau nei per 7 dienas bet kuriuo atveju nebūtų įmanomas, jeigu atitinkamas asmuo padavė apeliaciją.
55.

Tačiau W. Larcher darbo užmokesčio, siūlomo jam per darbo ne visą darbo laiką dėl priešpensinio amžiaus laikotarpį, įgytą Austrijoje, kompensaciją, žinoma, įskaitant darbo laiko sutrumpinimą papildomais 10 %, palyginti su tuo, kas reikalaujama pagal Vokietijos teisės aktus, visiškai prisiėmė Austrijos Respublika, o ne Vokietijos Federacinė Respublika. Be to, šis papildomas darbo laiko sutrumpinimas 10 % neturi reikšmingos įtakos senatvės pensijos dydžiui pasibaigus darbo ne visą darbo laiką dėl priešpensinio amžiaus laikotarpiui, palyginti su pensija, kuri būtų skiriama darbuotojui, sutrumpinusiam savo darbo laiką 50 % per darbo ne visą darbo laiką dėl priešpensinio amžiaus laikotarpį, išdirbtą Vokietijoje ar kitoje valstybėje narėje, pavyzdžiui, Austrijos Respublikoje.
15.

Kaip teigia Komisija, iš Sprendimo Marks & Spencer matyti, kad Sąjungos teisėje iš esmės nėra nustatytas reikalavimas, jog grupės privalo turėti galimybę pasinaudoti grupės lengvata tarpvalstybiniu lygmeniu. Bet išimtis esą galioja tuo atveju, kai, apmokestinant užsienio dukterinę bendrovę užsienyje, į jos patirtus nuostolius negalima atsižvelgti nei ankstesniais, nei vėlesniais mokestiniais laikotarpiais. Tiesa, CTA 119 straipsnio 4 dalyje esą numatyta, kad dar to mokestinio laikotarpio, per kurį atsirado nuostolių, pabaigoje turi būti nustatyta, ar egzistuoja kokia nors kita galimybė atsižvelgti į nuostolius ateityje. Tačiau, kaip mano Komisija, šiuo momentu tai nustatyti įmanoma tik tuomet, jei toje valstybėje, kurioje yra dukterinės bendrovės buveinė, apskritai neleidžiama perkelti nuostolių arba jei tais metais, kai atsirado nuostolių, pradedamas dukterinės bendrovės likvidavimas. Bet, Komisijos manymu, pirmiausia taip užkertamas kelias užskaityti nuostolius tuo atveju, jei dukterinės bendrovės veikla nutraukiama jau praėjus tiems metams, kuriais atsirado nuostolių. Todėl, kaip tvirtina Komisija, šios nuostatos leidžia pasinaudoti tik per vieną mokestinį laikotarpį patirtais nuostoliais. Tačiau, kaip matyti iš Sprendimo Marks & Spencer, galimybė kitokiu būdu atsižvelgti į nuostolius vėlesniais mokestiniais laikotarpiais esą turi būti įvertinta tik pateikus prašymą pritaikyti grupės lengvatą.
40.

Be to, nors reglamento „Briuselis I“ preambulėje aiškiai nenurodyta, man atrodo nepaneigiama, kad jo 15 konstatuojamojoje dalyje įtvirtinti bendrieji tikslai ( 49 ) taip pat sudaro jurisdikcijos taisyklių, numatytų Reglamente Nr. 4/2009 ( 50 ), pagrindą. Tačiau šie tikslai, t. y. „užtikrinti išlaikymo kreditorių interesų gynimą“ ir „skatinti tinkamą teisingumo vykdymą Europos Sąjungoje“ ( 51 ), iš esmės būdingi ir pastarajam reglamentui ir jais Teisingumo Teismas turi vadovautis pateikdamas išaiškinimą šioje byloje. Nereikia pamiršti, kad siekis sustiprinti visų išlaikymo kreditorių teisėtų interesų apsaugą ( 52 ) iš tikrųjų buvo viena iš svarbiausių priežasčių, dėl kurių Europos teisės aktų leidėjas nusprendė neįtraukti išlaikymo prievolių į reglamento „Briuselis I“, susijusio su turtinėmis prievolėmis apskritai, taikymo sritį ir priimti specialų dokumentą, t. y. Reglamentą Nr. 4/2009 ( 53 ). Be to, minėtas siekis aiškiai matyti iš jo nuostatų ( 54 ).
53.

Be to, kai kompetentinga įstaiga siekia apriboti ar panaikinti asmeniui pagal jos teisės aktus mokamas išmokas dėl to, kad asmuo perkėlė savo gyvenamąją vietą į kitą valstybę narę, man atrodo, jog pagal Reglamento Nr. 987/2009 3 straipsnio 4 dalį in fine, siejamą su šio reglamento 11 straipsnio 1 dalimi, ir bendrai pagal 20 straipsnį ( 25 ) ir ESS 4 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą lojalaus bendradarbiavimo principą tokia bendradarbiavimo pareiga taip pat atsiranda santykiuose su kitų susijusių valstybių narių įstaigomis ( 26 ). Šioms įstaigoms turi būti suteikiama galimybė nurodyti, ar jos sutinka su išvada, kad atitinkamas asmuo pakeitė gyvenamąją vietą, nes akivaizdu, jog dėl tokios išvados šios įstaigos gali turėti finansinių pasekmių. Priešingas požiūris lemtų, kad Reglamento Nr. 987/2009 11 straipsnio 1 dalis netektų prasmės, nes ja būtent siekiama išspręsti dviejų ar daugiau valstybių narių įstaigų nesutarimus dėl asmens gyvenamosios vietos.
6.

Tačiau nustatyta sąlyga, kad „abu apmokestinamieji asmenys yra įsteigti Nyderlanduose“ (Pelno mokesčio įstatymo 15 straipsnio 3 dalies c punktas). Pelno mokesčio įstatymo 15 straipsnio 4 dalyje numatyta išimtis: „<…> Be to, apmokestinamasis asmuo, kuris <...> nėra įsteigtas Nyderlanduose, tačiau vykdo veiklą per Nyderlanduose esančią nuolatinę buveinę, įgyvendinamajame teisės akte apibrėžtomis sąlygomis gali būti apmokestinamojo vieneto dalis <…>“
26.

Tačiau per teismo posėdį Italijos vyriausybė nurodė, ir niekas tam neprieštaravo, kad pagal Įstatyminio dekreto Nr. 387 11 straipsnio 13 dalį šiuo dekretu nustatyta nauja kilmės garantijų sistema buvo visiškai pakeista ankstesnė 1999 m. lapkričio 11 d. Ministro dekretu nustatyta sistema, be to, šis ministro dekretas aiškiai buvo panaikintas 2005 m. spalio 24 d. dekretu.
10.

Taigi senosios redakcijos BBesG 27 straipsnyje nustatyta, kad darbo užmokestis skaičiuojamas pagal pakopas, jei darbo užmokesčio skalėse nenurodyta kitaip. Pakopomis kylama remiantis su atskaitos amžiumi siejamu stažu ir pasiekimais. Tarnautojui ar kariui mokamas bent pradinis pagrindinis darbo užmokesčio grupės, kuriai jis priskirtas, darbo užmokestis. Minėtame straipsnyje taip pat nustatyta, kad iki penktos pakopos pagrindinis darbo užmokestis kyla kas dveji metai, vėliau iki devintos pakopos – kas treji metai, o nuo aukštesnių pakopų – kas ketveri metai. Be to, darbo užmokesčio A skalei priskirtam tarnautojui ar kariui, kuris ilgą laiką labai gerai atlieka savo pareigas, nustatytas kitos laipteliu aukštesnės pakopos pagrindinis darbo užmokestis gali būti pradėtas mokėti anksčiau (pasiekimų pakopa). Per kalendorinius metus ne daugiau kaip 15 % pas tą patį darbdavį dirbančių darbo užmokesčio A skalei priskirtų tarnautojų ar karių, dar nepasiekusių didžiausio pagrindinio darbo užmokesčio, gali būti priskirti pasiekimų pakopai. Jei nustatoma, kad tarnautojo ar kario pasiekimai neatitinka vidutinių jo pareigoms nustatytų reikalavimų, jis lieka priskirtas atitinkamai pakopai, kol jo pasiekimai tampa priskyrimą laipteliu aukštesnei pakopai leidžiančio pateisinti lygio.
140.

Be to, dėl argumento, susijusio su tuo, kad įrodymų apimtis vertinant EB 81 straipsnio 3 dalyje nustatytas sąlygas turi būti apribota tikimybių palyginimu, pirmiausia primintina, jog Reglamento Nr. 1/2003 2 straipsnyje nurodyta, kad įmonei, siekiančiai pasinaudoti EB 81 straipsnio 3 dalies nuostatomis, tenka pareiga įrodyti, kad yra įvykdytos šioje straipsnio dalyje nustatytos sąlygos, tačiau nėra apibrėžta dėl to reikalaujama įrodymų apimtis.
63.

Be to, reitingų agentūrų metodais ir duomenimis Komisija rėmėsi būtent siekdama teisingai apibrėžti ginčijamos garantijos ekonominį kontekstą. Šiuo klausimu manau, kad jei šioje byloje netaikytinas privataus investuotojo kriterijus, instrumentų, kuriais Komisija gali remtis motyvuodama savo vertinimą, ratas turėtų būti labai platus. Todėl reikia pripažinti, kad buvo palankesnės kreditų sąlygos, paremtos reitingų agentūrų duomenimis. Be to, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 115–117 punktuose teisėtai patvirtino jų reikšmingumą ir atmetė kaltinimus, kad jam buvo pateikti išvadas su prielaidomis sutapatinantys argumentai. Kadangi šis kaltinimas susijęs su Komisijos taikyto metodo klausimu, siekiant įrodyti pranašumo egzistavimą valstybės garantijų atvejais, ketinu vėliau prie jo grįžti obiter dictum.
44.

Galiausiai, pamėginsiu šioje išvadoje pateikti nuoseklų kriterijų, kuriais remiantis ES piliečio, pasinaudojusio teisėmis laisvai judėti, tačiau nebūtinai pasinaudojusio (visomis) teisėmis apsigyventi kitoje valstybėje narėje, šeimos nariams trečiųjų šalių piliečiams suteikiamos išvestinės teisės apsigyventi šalyje, paaiškinimą. Jeigu būtų pateiktas ad hoc sprendimas ir nebūtų aiškiai numatyti svarbūs kriterijai, juo remdamasis nacionalinis teismas galėtų išspręsti šias keturias atskiras bylas, tačiau kiltų grėsmė sustiprinti dabar praktikuojantiems teisininkams ir nacionalinėms administracijoms kylančias abejones dėl to, ar galima (arba negalima) remtis ES teise; be to, galėtų būti dar ne kartą prašoma priimti panašius sprendimus, nes nacionaliniai teismai toliau teikia prašymus ir taip siekia gauti papildomų išaiškinimų.
14.

Dėl esmės, kiek tai susiję su bendrais Komisijos argumentais, pabrėžtina, jog dauguma šalių nesutinka, kad tarp SESV 290 ir 291 straipsnių egzistuoja hierarchija, ir tvirtina, kad teisės aktų leidėjas gali pasirinkti vieną ar kitą kelią, nes abiem atvejais priimami reglamentuojamojo pobūdžio aktai. Be to, yra „neaiškių atvejų“ ir dėl jų atitinkamas šių dviejų teisės nuostatų taikymo sritis sudėtinga abstrakčiai atskirti; viskas priklauso nuo teisėkūros procedūra priimto akto, dėl kurio Komisija turi imtis veiksmų (t. y. jį „papildyti“ arba „įgyvendinti“, ir nuo to priklauso, ar šis laipsnis bus mažesnis, ar didesnis) išsamumo. Galiausiai jos taip pat nesutinka, kad žodžių junginio „papildyti ar iš dalies keisti neesmines teisėkūros procedūra priimto akto nuostatas“ negalima suvokti plačiai, nes tokiu atveju SESV 291 straipsnis prarastų savo veiksmingumą.
11.

Imigracijos nuostatų 18 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad Secretary of State for the Home Department (toliau – Secretary of State) leidimo nuolat gyventi šalyje kortelę turi išduoti per šešis mėnesius nuo tos dienos, kai atitinkamas asmuo pateikė dėl to prašymą ir įrodė, kad turi tokią teisę.
111.

Taryba ir kai kurios šalys, įstojusios į bylą jos pusėje, teigia, kad ši teismo praktika po Lisabonos sutarties įsigaliojimo nebėra reikšminga, nes pagal SESV 3 straipsnio 2 dalį išimtinė Sąjungos kompetencija išorės veiksmų srityje buvo susiaurinta. Tačiau šis argumentas atmestinas. Nėra jokių įrodymų, kad Lisabonos sutarties autoriai būtų norėję nustatyti tokį apribojimą. Be to, per žodinį nagrinėjimą Teisingumo Teisme, man paprašius, Taryba nepagrindė savo teiginio konkrečiais įrodymais – pavyzdžiui, susijusiais su Europos konvento parengiamaisiais darbais dėl Sutarties dėl Konstitucijos Europai arba su Lisabonos sutarties parengiamaisiais darbais.
127.

Komisija visų pirma teigia, kad Groupe Gascogne pagrindas yra nepriimtinas, nes ji klausimo dėl bylos neišnagrinėjimo per kuo trumpesnį laiką neiškėlė per posėdį Bendrajame Teisme. Antra, skundžiamas sprendimas neturėtų būti panaikintas visas, nes GSD nesiskundžia, kad jos teisė į gynybą buvo pažeista dėl to, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo GSD bylos per kuo trumpesnį laiką. Trečia, net jei Teisingumo Teismas konstatuotų, kad procesas Bendrajame teisme vyko per ilgai, GSD nepatyrė jokios turtinės žalos dėl to, kad procesas pernelyg užsitęsė. Ketvirta, tinkama teisių gynimo priemonė tokiomis aplinkybėmis būtų atskiras GSD ieškinys dėl žalos atlyginimo. Penkta, tuo atveju, jei Teisingumo Teismas per apeliacinį procesą nuspręstų priteisti kompensaciją, ji turėtų būti tik simbolinė.
12.

2010 m. vasario 23 d. redakcijos 2006 m. lapkričio 20 d. įsakymo dėl 2006 m. birželio 19 d. dekreto 2006‑710 taikymo 7 straipsnis papildo šią nuostatą dėl apskaičiavimo tvarkos ir aiškiai nustato, kad ataskaitiniu laikotarpiu laikytini paskutiniai metai, kuriais dar nebuvo taikomos agrarinės aplinkosaugos priemonės. Tačiau šiais metais negali būti ankstesni nei 1993 m.: „1. Kai ūkininkui trejų metų referenciniu laikotarpiu kiekvienais metais taikomas vienas iš 3 straipsnyje nustatytų agrarinės aplinkosaugos priemonių įpareigojimų, sumažinimo dydis, apskaičiuotas siekiant taikyti minėtą 2006 m. birželio 19 d. dekreto 1 straipsnio 9 dalį, yra lygus santykiui tarp: — skirtumo, gauto iš pagalbos sumos, gautos per paskutinius metus, kuriais nebuvo taikomas agrarinės aplinkosaugos priemonių įpareigojimas, atėmus per referencinį laikotarpį gautų paramos sumų vidurkį, — ir šio skirtumo ir referencinės sumos, apskaičiuotos pagal minėto 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamento Nr. 1782/2003 37 straipsnio nuostatas, bendros sumos. <...> 2. Kai pagal 1 dalį apskaičiuotas sumažinimo dydis pasiekia minėto 2006 m. birželio 19 d. dekreto 1 straipsnio 9 dalyje numatytą 20 % ribą, prie referencinės sumos, apskaičiuotos pagal minėto 2003 m. rugsėjo 29 d. Reglamento Nr. 1782/2003 <...> 37 straipsnį, pridedama tam tikra suma. Ši suma lygi skirtumui, gautam iš per paskutiniais metais, kai nebuvo taikomas agrarinės aplinkosaugos priemonių įpareigojimas, gautos pagalbos sumos, apskaičiuotos pagal 1 dalies paskutinę pastraipą, atėmus referenciniu laikotarpiu gautų pagalbos sumų vidurkį. 3. Taikant šį straipsnį, paskutiniai metai, kuriais nebuvo taikomas agrarinės aplinkosaugos įpareigojimas, negali būti ankstesni nei 1992 m.“
49.

Dėl argumento, susijusio su minėto metodo patikimumu, reikia pripažinti, kad atpažinimas lyginant pirštų antspaudus nėra 100 % patikimas tapatybės nustatymo metodas, taigi pasižymi didesniu nei 0 % paklaidos koeficientu ( 39 ). Be to, niekas nedrįstų teigti, kad neįmanoma suklastoti paso, kurio techniniai požymiai aprašyti iš dalies pakeistame Reglamente Nr. 2252/2004. Vis dėlto aišku, kad pastangos apsunkinti dokumentų klastotojų darbą pridedant du biometrinius duomenis ir labiau suderinant apsaugines savybes patenka į Sąjungos teisės aktų leidėjo funkcijas. Kitaip tariant, dėl to, kad taikant pasirinktą biometrinį metodą gali atsirasti klaidų ir paso nepadaro visiškai nesuklastojamo ar bet kokį bandymą sunaikinti atlaikančiu dokumentu, minėtas metodas nėra netinkamas įgyvendinti siekiamą tikslą, nes – primintina – dar nėra sukurtas metodas, kurį taikant visiškai neatsirastų klaidų. Be to, tam tikrais atžvilgiais ši klaidų tikimybė kompensuojama švelnesne pareiga pateikti pirštų antspaudus. Pavyzdžiui, dėl atvejų, kai pirštų antspaudų paėmimas nėra pakankamas tapatybei nustatyti, pirmiausia vaikų tapatybei, Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė minėto įpareigojimo netaikymo sistemą ( 40 ).
8.

2008 m. gruodžio 17 d. Taryba leido ieškovei susipažinti su prašomu dokumentu iš dalies: ji panaikino visas nuorodas, susijusias su valstybių narių, kurios pateikė kiekvieną atskirą pasiūlymą, tapatybe. Pateisindama tokį atsisakymą suteikti visą informaciją, Taryba nurodė, kad atskleidus tokius duomenis būtų rimtai pakenkta sprendimų priėmimo procesui, be to, to nereikalavo viršesnis viešasis interesas, kuriuo remiantis galiausiai būtų galima taikyti Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 3 dalyje nustatytos teisės susipažinti su dokumentais išimtį.
7.

2008 m. sprendimo dėl įvykdymo 16 ir 17 punktuose Teisingumo Teismas nurodė, kad, atsižvelgiant į 2004 m. sprendimo dėl įsipareigojimų neįvykdymo rezoliucinės dalies tekstą, siekiant išsiaiškinti, ar Portugalijos Respublika priėmė priemones, leidžiančias įvykdyti šį sprendimą, reikia nustatyti, ar Dekretas įstatymas Nr. 48 051 buvo panaikintas. Todėl minėto sprendimo 19 punkte jis pripažino, kad, pasibaigus 2005 m. liepos 13 d. pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui, Portugalijos Respublika dar nebuvo panaikinusi šio dekreto įstatymo. Be to, to paties sprendimo 36 straipsnyje Teisingumo Teismas pastebėjo, kad, kaip per 2007 m. liepos 5 d. posėdį patvirtino Portugalijos vyriausybės atstovas, minėtas dekretas įstatymas tada dar galiojo.
46.

Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą šiuo klausimu patikslinama, kad pagal Italijos teisės aktą optikas verčiasi pagalbine sveikatos priežiūros profesija tiekdamas, kontroliuodamas ir derindamas regos sutrikimų korekcijos priemones: lęšius, akinių rėmelius, kontaktinius lęšius ir pagalbines regos priemones silpnaregiams asmenims. Pagal šį teisės aktą jis gali atlikti įprastus regos tyrimus. Be to, turėdamas reikiamą išsilavinimą optikas optometrininkas gali taip pat gydyti regos sutrikimus naudodamas korekcines optikos priemones. Naudodamasis specialia įranga optikas optometrininkas įvertina regos kokybę ir nustato jos defektus; taigi atsižvelgdamas į paciento poreikius jis parenka, išrašo ir pateikia tinkamiausią korekcinę priemonę. Be to, optikas optometrininkas vykdo prevencinę regos sutrikimų veiklą. Galiausiai pagrindinė optikos parduotuvių veikla – tai akinių ir kontaktinių lęšių pardavimas pagal gydytojo receptą.
25.

Airija tvirtina, kad sąvoka „grupavimas“, kuria remiasi Komisija, tėra aiškinamoji ir pačioje PVM direktyvoje nėra vartojama. Todėl ja negalima remtis aiškinant PVM direktyvos 11 straipsnį. Be to, nors teoriškai PVM mokėtojų grupė gali būti sudaryta vien iš neapmokestinamųjų asmenų, tai yra mažai tikėtina, be to, aiškiai uždrausta Airijos teisės aktais ( 9 ).
24.

Be to, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką, aplinkybė, kad laisvu darbuotojų judėjimu remiasi ne jis pats, bet jo buvęs darbdavys, neužkerta galimybės taikyti ES teisę. Iš tiesų, kaip jau yra pabrėžęs Teisingumo Teismas, tam, kad darbuotojų teisė būti priimtiems į darbą ir vykdyti veiklą be diskriminacijos būtų veiksminga ir naudinga, ji būtinai turi apimti darbdavių teisę priimti darbuotojus į darbą, laikantis su laisvu darbuotojų judėjimu susijusių taisyklių. Priešingu atveju valstybės narės galėtų lengvai nukrypti nuo šių taisyklių, nustatydamos darbdaviams priėmimo į darbą sąlygas, kuriomis ribojamas šios laisvės, kuria darbuotojas gali pasinaudoti, įgyvendinimas ( 12 ).
18.

Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas sustabdė pagrindinės bylos nagrinėjimą ir pateikė Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą: „Ar Reglamento <...> Nr. 1408/71 <...> 79 straipsnio 1 dalimi pažeidžiami lygybės ir nediskriminavimo principai, įtvirtinti, be kita ko, 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 14 straipsnyje, prireikus taikomi kartu su <...> [SESV 20, SESV 45 ir (arba) SESV 49] straipsniais, kai ji aiškinama taip, kad pagal ją draudimo, darbo pagal sutartį ar savarankiško darbo laikotarpių lygiavertiškumo taisykles, numatytas Reglamento <...> Nr. 1408/71 <...> 72 straipsnyje, galima taikyti tik atsižvelgiant į mirusio vieno iš tėvų padėtį, o tai reiškia, kad pagal Konsoliduoto <...> įstatymo <...> 56bis straipsnio 1 dalį likęs gyvas iš tėvų, kuris, neatsižvelgiant į jo pilietybę, yra valstybės narės pilietis ar patenka į Reglamento <...> Nr. 1408/71 <...> taikymo asmenų atžvilgiu sritį ir Konsoliduoto <...> įstatymo <...> 56bis straipsnio 1 dalyje nurodytu dvylikos mėnesių laikotarpiu dirbo kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje, negali pateikti įrodymų, kad atitinka sąlygą, pagal kurią, kaip reikalavimo teisę turintis asmuo, kaip tai suprantama pagal Konsoliduoto <...> įstatymo <...> 51 straipsnio 3 dalies 1 punktą, per dvylika mėnesių iki mirties būtų galėjęs reikalauti šešių nustatyto dydžio mėnesinių pašalpų, nors likusiam gyvam iš tėvų, Belgijos arba kitos Europos Sąjungos valstybės narės piliečiui, kuris Konsoliduoto <...> įstatymo <...> 56bis straipsnio 1 dalyje nurodytu dvylikos mėnesių laikotarpiu dirbo tik Belgijoje, tam tikrais atvejais dėl to, kad jis niekada nebuvo išvykęs iš Belgijos teritorijos, būtų leidžiama pateikti tokius įrodymus?“