ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Byla C-388/07

The Queen, prašoma

The Incorporated Trustees of the National Council on Ageing

(Age Concern England),

prieš

Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

(High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Direktyva 2000/78 — Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje — Diskriminacija dėl amžiaus — Atleidimas iš darbo dėl išėjimo į pensiją — Pateisinimas“

Generalinio advokato J. Mazák išvada, pateikta 2008 m. rugsėjo 23 d. I ‐ 1573

2009 m. kovo 5 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas I ‐ 1598

Sprendimo santrauka

Socialinė politika – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – Direktyva 2000/78 (Tarybos direktyvos 2000/78 14 konstatuojamoji dalis, 1 straipsnis bei 3 straipsnio 1 dalies c punktas) Socialinė politika – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – Direktyva 2000/78 (Tarybos direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies a punktas ir 6 straipsnio 1 dalis) Socialinė politika – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – Direktyva 2000/78 (Tarybos direktyvos 2000/78 2 straipsnio 2 dalies b punktas ir 6 straipsnio 1 dalis)
Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo, iš dalies pakeistos Direktyva 2000/17, 18 straipsnio 1 dalies d punktas ir 22 straipsnis draudžia deklaracijų pataisymo ir PVM išieškojimo praktiką, pagal kurią neįvykdžius prievolių, susijusių, pirma, su nacionalinės teisės taikant šio 18 straipsnio 1 dalies d punktą nustatytais formalumais, ir, antra, apskaitos bei deklaravimo prievolių, išplaukiančių atitinkamai iš minėto 22 straipsnio 2 ir 4 dalių, baudžiama atsisakant suteikti teisę į atskaitą, kai taikoma atvirkštinio apmokestinimo tvarka.

Iš tiesų pažeidęs formalumus, kuriuos valstybės narės nustatė taikydamos Šeštosios direktyvos 18 straipsnio 1 dalies d punktą, apmokestinamasis asmuo neturi netekti savo teisės į atskaitą, nes pagal mokestinio neutralumo principą turi būtų suteikta teisė į pirkimo PVM atskaitą, jeigu esminiai reikalavimai yra tenkinami, net jei apmokestinamieji asmenys neįvykdė kai kurių formalių reikalavimų.

Be to, priemonės, kurių imasi valstybės narės, siekdamos užtikrinti, kad apmokestinamasis asmuo įvykdytų deklaravimo ir mokėjimo prievoles, ar numatyti kitas prievoles, kurios, jų manymu, reikalingos tinkamai rinkti PVM ir užkirsti kelią sukčiavimui, negali būti naudojamos taip, kad nuolat paneigtų teisę į PVM atskaitą. Tačiau pataisymo ir išieškojimo praktika, pagal kurią dėl to, kad apmokestinamasis asmuo nesilaiko atskaitos ir deklaravimo prievolių, jis netenka teisės į atskaitą, aiškiai viršija tai, kas būtina pasiekti tikslą užtikrinti, kad šios prievolės būtų teisingai taikomos Šeštosios direktyvos 22 straipsnio 7 dalies prasme, atsižvelgiant į tai, jog Bendrijos teise nedraudžiama valstybėms narėms prireikus nustatyti pažeidimo sunkumui proporcingą baudą ar piniginę sankciją, siekiant nubausti už šių prievolių neįvykdymą. Ši praktika taip pat viršija tai, kas būtina siekiant užtikrinti tinkamą PVM surinkimą ir kelio sukčiavimui užkirtimą, nes ją taikant galima apskritai prarasti teisę į atskaitą, jeigu mokesčių administratoriaus pataisymai deklaracijoje padaromi tik pasibaigus naikinamajam terminui, kuris nustatytas apmokestinamojo asmens teisei į atskaitą pasinaudoti.

(žr. 62, 63, 65–68, 72 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
50

Neatsižvelgiant į tai, kad pagal minėto reglamento 15 straipsnio 3 dalį vartojimo sutarčių jurisdikcijos taisyklės netaikomos vežimo sutartims, pagal to paties straipsnio 1 dalies c punktą jos taikomos sutartims, nepaisant jų dalyko, jei tik jos sudarytos tarp vartotojo ir asmens, kuris veikia siekdamas savo veiklos ar profesijos tikslų. Be to, palyginti su Briuselio konvencijos 13 straipsnio pirmosios pastraipos 3 punkto a ir b papunkčiuose aiškiai numatytomis konkrečiomis sutarčių taikymo sąlygomis, kurias jos turi atitikti, minėto reglamento 15 straipsnio 1 dalies c punkte taisyklės yra bendriau suformuluotos tam, kad vartotojai būtų geriau ginami atsižvelgiant į naujas komunikacijos priemones ir elektroninės komercijos plėtrą.
18

Be to, Ispanijos Karalystė tvirtina, kad ABĮ niekaip neleidžia nustatyti nepagrįstai mažesnės kainos nei naujų akcijų „rinkos vertė“. ABĮ 159 straipsnio 1 dalies c punkto pirmoji pastraipa tik įtvirtina paneigiamą (iuris tantum) prezumpciją, kad Vertybinių popierių biržoje listinguojamos bendrovės akcijos „protinga kaina“ atitinka jos „rinkos kainą“. Tačiau visuotinis susirinkimas gali nustatyti mažesnę nei „rinkos kaina“ emisijos kainą, kurios pagrįstumą pateisina dvi prieš tai esančiame šio sprendimo punkte paminėtos ataskaitos.
47

Apeliantai pagrindinėse bylose, kaip ir Lenkijos vyriausybė bei Komisija, mano, kad EB 82 straipsnio taikymas negali skirtis farmacijos produktų sektoriuje vien dėl to, kad šiame sektoriuje kainas – tiesiogiai ar netiesiogiai – nustato viešosios valdžios institucijos. Iš tikrųjų net tose valstybėse narėse, kur kainos yra mažesnės, vaisto kaina priklauso nuo derybų su farmacijos įmonėmis, kurios neparduotų savo vaistų, jeigu jų netenkintų siūlomos kainos. Be to, nėra priežastinio ryšio tarp lygiagrečios prekybos poveikio farmacijos įmonių pelnui ir jų investicijoms tyrimų ir plėtojimo srityje. Galiausiai lygiagreti prekyba vaistais duoda neabejotiną naudą pacientams ir nacionalinėms socialinės apsaugos sistemoms gali leisti sutaupyti lėšų.
187

Tačiau svarbu šiuo klausimu pažymėti, kad Komisija šiuo atžvilgiu savo atsiliepime niekur nevartoja žodžių „papildomas apeliacinis skundas“. Be to, vykstant procesui, būtent per teismo posėdį, pati Komisija aiškiai nurodė, kad ji visiškai neketino pareikšti papildomo apeliacinio skundo pateikdama savo „papildomas pastabas“.
19

Šiuo atžvilgiu minėtos ataskaitos B.7.1.1. punkte numatyta: „Komisijos tarnybos išnagrinėjo su 1999–2001 m. derliumi susijusius netikslumus, nustatytus naudojantis Belgijos administracinės kontrolės sistema. Akivaizdu, kad Belgijos geografinės informacijos sistema (GIS) buvo naudinga priemonė galimiems netikslumams ar pažeidimams nustatyti. Tačiau nors buvo nustatyti skirtumai tarp GIS duomenų ir ūkininkų deklaruotų plotų, ne visuomet imtasi atitinkamų priemonių. Vėlesni patikrinimai vietoje atlikti tik ribotais atvejais, kai skirtumas buvo didesnis nei 5 % kultūros grupėje. Tam tikrų pagalbos paraiškų, kurių atveju skirtumas viršijo 5 %, atžvilgiu nebuvo atlikti papildomi tyrimai, ir pagalba išmokėta remiantis deklaruotu plotu. Kai skirtumas buvo mažesnis nei 5 %, paraiškos visiškai nebuvo laikomos neteisėtomis, ir pagalba išmokėta be papildomo tyrimo pagal deklaruotą plotą. Be to, visais atvejais, kuriais nebuvo atlikti papildomi patikrinimai vietoje, ūkininko deklaruotas plotas įtrauktas į sistemą ir nurodytas parengtame bei atspausdintame paraiškos formuliare, kuris nusiųstas ūkininkui už ateinančius metus. <…> Belgijos valdžios institucijos paaiškino, kad, jų manymu, tik į sklypus, kurie buvo iš tikrųjų išmatuoti vietoje, gali būti atsižvelgta perskaičiuojant pagalbos sumą. Komisijos tarnybos nepritaria argumentui, kad skirtumai, nustatyti atlikus administracinį patikrinimą naudojantis GIS, negali būti naudojami teisiškai pagrįsti pagalbos sumažinimą; be to, jos mano, kad nebuvo pakankamai griežtai užtikrintas atlikus administracinius patikrinimus nustatytų netikslumų tyrimas. Dėl to, kad Belgijos valdžios institucijos nesumažino pagalbos sumos ir (arba) netaikė baudų, Fondas akivaizdžiai patyrė nuostolių“.
20

2005 m. rugpjūčio mėn. Jungtinės Karalystės pranešėjas išplatino dokumentą, pavadintą „Addendum to the May 2004 Environmental Risk Assessment Report for DecaBDE“ (2004 m. gegužės mėn. DecaBDE pavojų aplinkai vertinimo ataskaitos priedas). Šiame dokumente buvo padaryta išvada, kad nėra būtina keisti minėtos ataskaitos dėl laikui bėgant paaiškėjusių naujų duomenų.
16

Fernwärme Wien, kuri turi juridinio asmens statusą, visiškai priklauso Vienos miestui, kuris skiria ir atleidžia administraciją bei stebėtojų tarybą. Be to, per Vienos miesto kontrolės tarnybą (Kontrollamt der Stadt Wien) savivaldybė taip pat gali kontroliuoti šios įmonės ūkinę ir finansinę veiklą.
47

Direktyvos 2002/58 5 straipsnio 1 dalies nuostatos numato, kad valstybės narės užtikrina pranešimų ir su jais susijusių srauto duomenų, perduodamų per viešųjų ryšių tinklą ir teikiant viešai teikiamas elektroninių ryšių paslaugas, konfidencialumą, ir visų pirma turi iš principo uždrausti kitiems nei naudotojai asmenims kaupti šiuos duomenis be atitinkamų naudotojų sutikimo. Išimtys taikomos tik asmenims, kuriems teisėtai suteiktas leidimas pagal šios direktyvos 15 straipsnio 1 dalį, ir techniniam saugojimui, kuris būtinas perduoti pranešimą. Be to, dėl srauto duomenų Direktyvos 2002/58 6 straipsnio 1 dalyje numatyta, jog saugomi duomenys turi būti sunaikinti arba pakeisti taip, kad taptų anoniminiais, kai jie nebėra reikalingi pranešimui perduoti, jeigu nepažeidžiamos šio straipsnio 2, 3 ir 5 dalių ir 15 straipsnio 1 dalies nuostatos.
22

Be to, Finanzamt ir Vokietijos vyriausybė patikslina, kad su 50 % pajamų atleidimo nuo mokesčio procedūra susijusi naujoji sistema dividendus paskirstančios bendrovės lygmeniu iš principo pradėta taikyti nuo 2001 metų. Tačiau akcininko lygmeniu 2001 m. dar buvo taikyta visiškos atskaitos procedūra, jei pajamos iš dividendų buvo pagrįstos įprastu bendrovės rezidentės pelno už 2000 metus paskirstymu. Tačiau užsienio dividendų gavėjams 50 % pajamų atleidimo nuo mokesčio procedūra buvo taikyta be pereinamojo laikotarpio, nes pagal anksčiau taikytą teisę jiems nebuvo taikoma visiškos atskaitos procedūra.
Be to, nacionalinio teismo pateiktų prejudicinių klausimų svarbos prezumpcija gali būti paneigiama tik išimtiniais atvejais, būtent jei akivaizdu, kad prašomas šiuose klausimuose nurodytų Bendrijos teisės normų išaiškinimas nesusijęs su pagrindinės bylos faktais arba dalyku. Taip yra kalbant apie klausimus, kurių atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo ryšio tarp nacionalinės teisės nuostatų ir Bendrijos teisės nuostatų, kurių išaiškinimo yra prašoma, ir nepaaiškina, kuo Teisingumo Teismo atliktas Gydytojų etikos kodekso ir išaiškinimų reklamos medicininio-chirurginio gydymo estetinės priežiūros srityje klausimais patikrinimas būtų svarbus nagrinėjant ginčą pagrindinėje byloje.

EB 43 straipsnis ir EB 49 straipsnis, skaitomi kartu su EB 48 straipsniu ir EB 55 straipsniu, turi būti aiškinami taip, jog su jais nesuderinamos nacionalinės teisės nuostatos, draudžiančios medicininio ir chirurginio gydymo estetinės priežiūros srityje, kurį atlieka privačios gydymo įstaigos, reklamą per nacionalinės televizijos kanalus, tačiau tokią reklamą su tam tikromis sąlygomis leidžiančios per regioninės televizijos kanalus.

Iš tikrųjų tokia reklamos sistema numato draudimą, kuris yra griežtesnis už draudimą, įtvirtintą Direktyvos 89/552 dėl valstybių narių įstatymuose ir kituose teisės aktuose išdėstytų nuostatų, susijusių su televizijos programų transliavimu, derinimo 14 straipsnio 1 dalyje. Nors šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalis suteikia valstybėms narėms galimybę šios direktyvos reguliuojamose srityse nustatyti išsamesnes ar griežtesnes taisykles, įgyvendindamos tokią kompetenciją jos privalo atsižvelgti į EB sutartimi garantuojamas pagrindines laisves.

Taigi tokia reklamos sistema gali riboti arba daryti mažiau patrauklų EB 43 straipsnyje ir EB 49 straipsnyje garantuojamų pagrindinių laisvių įgyvendinimą. Todėl ne aptariamoje, bet kitose valstybėse narėse įsisteigusioms bendrovėms toks draudimas yra rimta kliūtis vykdyti veiklą per filialą, įsteigtą šioje valstybėje narėje, ir todėl apsunkina tokių ūkio subjektų patekimą į minėtos valstybės narės rinką. Be to, tokia reklamos sistema tiek, kiek ji trukdo kitų valstybių narių bendrovėms naudotis reklamos transliavimo per televiziją paslaugomis, yra laisvės teikti paslaugas apribojimas.

Nors iš principo medicininio ir chirurginio gydymo, kurį atlieka privačios gydymo įstaigos, reklamos reglamentavimas gali būti pateisinamas visuomenės sveikatos apsaugos tikslu, tačiau sistema, kuri draudžia medicininio ir chirurginio gydymo reklamą per nacionalinės televizijos kanalus ir tokią reklamą su tam tikromis sąlygomis leidžia transliuoti per regioninės televizijos kanalus, yra nenuosekli ir todėl ja negalima tinkamai siekti nurodyto pageidaujamo tikslo.

(žr. 31–33, 37–39 punktus ir rezoliucinę dalį)
Byla C-499/06

Halina Nerkowska

prieš

Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Koszalinie

(Sąd Okręgowy w Koszalinie prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Civilėms karo ar represijų aukoms skirta invalidumo pensija — Gyvenimo nacionalinėje teritorijoje sąlyga — EB 18 straipsnio 1 dalis“

Generalinio advokato M. Poiares Maduro išvada, pateikta 2008 m. vasario 28 d. I - 3995

2008 m. gegužės 22 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas I - 4004

Sprendimo santrauka

Europos Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Socialinės lengvatos

(EB 18 straipsnis)

EB 18 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama kaip draudžianti tokias valstybės narės teisės nuostatas, pagal kurias jos piliečiams absoliučiai ir bet kokiomis sąlygomis atsisakoma mokėti civilėms karo ar represijų aukoms skirtą išmoką vien dėl to, kad jie neturi gyvenamosios vietos šios valstybės teritorijoje per visą šios išmokos mokėjimo laikotarpį ir gyvena kitoje valstybėje narėje.

Iš tiesų, ir siekis taikyti solidarumo su civilėmis karo ar represijų aukomis įsipareigojimą tik tokiems asmenims, kurie turi sąsają su atitinkamos valstybės narės tauta, numačius gyvenamosios vietos sąlygą, laikomą šių asmenų sąsajos su šia visuomene patvirtinimu, ir būtinybė patikrinti, ar pastarasis tebetenkina šios išmokos skyrimo sąlygas, yra objektyvūs bendrojo intereso pagrindai, galintys pateisinti tai, kad tokios išmokos skyrimo ar mokėjimo sąlygos galėtų turėti įtakos šios valstybės narės piliečių judėjimo laisvei.

Tačiau, nors gyvenamosios vietos sąlyga yra tokią sąsają patvirtinti galintis kriterijus, vis dėlto nagrinėjamą išmoką skiriančios valstybės narės pilietybės turėjimo bei daugiau kaip dvidešimties metų gyvenimo šioje valstybėje aplinkybės gali pakakti sąsajai tarp šios valstybės ir teisės gauti šią išmoką turėtojo įrodyti. Tokiomis aplinkybėmis gyvenamosios vietos per visą minėtos išmokos mokėjimo laikotarpį reikalavimas laikytinas neproporcingu, nes jis viršija tai, kas būtina tokiai sąsajai užtikrinti. Be to, kalbant apie būtinybę patikrinti, ar teisės turėtojas tebetenkina išmokos skyrimo sąlygas, gyvenamosios vietos sąlyga taip pat viršija tai, kas būtina, siekiant įgyvendinti šį tikslą, ir todėl neatitinka proporcingumo principo.

(žr. 35, 37, 39–47 punktus ir rezoliucinę dalį)
Šiuo atžvilgiu Direktyvos 92/85 10 straipsnyje nustatyta apsauga nuo atleidimo iš darbo taikoma darbuotojai dėl teisinio saugumo priežasčių. Iš tiesų prieš įvedamos į atitinkamos moters gimdą šios kiaušialąstės gali būti kai kuriose valstybėse narėse trumpiau ar ilgiau saugomos; aptariami nacionalinės teisės aktai šiuo atveju numato galimybę apvaisintas kiaušialąstes saugoti daugiausia dešimt metų. Todėl Direktyvos 92/85 10 straipsnyje numatytos apsaugos nuo atleidimo iš darbo taikymo poveikis darbuotojai iki apvaisintų kiaušialąsčių įvedimo galėtų būti toks, kad ši apsauga būtų taikoma, net jei įvedimas būtų atidėtas dėl tam tikrų priežasčių keleriems metams arba jo visiškai atsisakyta, apvaisinimą in vitro atliekant tik dėl paprasto atsargumo.

Direktyva 92/85 dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo ir būtent jos 10 straipsnio 1 punkte numatytas draudimas atleisti iš darbo nėščią darbuotoją turi būti aiškinami taip, kad ši direktyva netaikoma darbuotojai, kuriai buvo atliktas apvaisinimas in vitro, jeigu pranešimo apie atleidimą iš darbo metu jos kiaušialąstės jau buvo in vitro apvaisintos partnerio spermatozoidais, bet dar neįvestos į jos gimdą.

Direktyvos 76/207 dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo taikymo įsidarbinimo, profesinio mokymo, pareigų paaukštinimo ir darbo sąlygų atžvilgiu 2 straipsnio 1 dalis ir 5 straipsnio 1 dalis draudžia atleisti iš darbo darbuotoją, kurios apvaisinimo in vitro procedūros yra ne pradiniame etape, t. y. jos pasiekė stadiją tarp folikulo punkcijos ir nedelsiamo in vitro apvaisintų kiaušialąsčių įvedimo į gimdą, jeigu įrodyta, kad atleidimas iš darbo iš esmės paremtas aplinkybe, jog suinteresuotajai toks apvaisinimas buvo atliktas.

Žinoma, abiejų lyčių darbuotojai laikinai gali neatlikti savo darbo dėl jiems atliekamų medicinos procedūrų. Tačiau folikulo punkcija ir per šią punkciją išimtų kiaušialąsčių įvedimas į moters gimdą iš karto po apvaisinimo yra tiesiogiai susijęs tik su moterimis. Iš to išplaukia, kad darbuotojos atleidimas iš darbo iš esmės dėl aplinkybės, jog jai atliekama ši svarbi apvaisinimo in vitro dalis, yra tiesioginė diskriminacija dėl lyties.

(žr. 50, 52, 54 punktus ir rezoliucinę dalį)
Byla C-294/06

The Queen

Ezgi Payir ir kt. prašymu

prieš

Secretary of State for the Home Department

(Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas — Laisvas darbuotojų judėjimas — Asociacijos tarybos sprendimas Nr. 1/80 — 6 straipsnio 1 dalies pirma įtrauka — Darbuotojas, priklausantis teisėtai darbo rinkai — Leidimas įvažiuoti kaip studentui ar au pair — Įtaka teisei apsigyventi“

Generalinės advokatės J. Kokott išvada, pateikta 2007 m. liepos 18 d. I - 205

2008 m. sausio 24 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas I - 226

Sprendimo santrauka

Tarptautiniai susitarimai – EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas – Laisvas asmenų judėjimas – Darbuotojai – Turkijos piliečių teisė į leidimo apsigyventi pratęsimą

(EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalis)

Aplinkybė, jog Turkijos piliečiui buvo leista įvažiuoti į valstybės narės teritoriją kaip au pair ar studentui, neatima iš šio piliečio „darbuotojo“ statuso ir nėra kliūtis jam priklausyti šios valstybės narės „teisėtai darbo rinkai“ EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 dėl asociacijos plėtros 6 straipsnio 1 dalies prasme. Ši aplinkybė negali sutrukdyti šiam piliečiui remtis šia nuostata, siekiant atnaujinti savo darbo leidimą ir pasinaudoti su juo susijusia teise apsigyventi.

Iš tiesų norint patikrinti, ar Turkijos piliečiai atitinka nagrinėjamo sprendimo 6 straipsnio 1 dalies sąlygas, nereikia atsižvelgti į tai, kokiu tikslu suinteresuotiesiems asmenims buvo leista atvykti į atitinkamos valstybės narės teritoriją, nes šis straipsnis nesieja jame darbuotojams iš Turkijos suteikiamų teisių su kokia nors sąlyga susijusia su motyvu, dėl kurio jiems iš pradžių buvo suteikta teisė įvažiuoti, dirbti ir apsigyventi.

Jei Turkijos piliečiai dėl savo statuso įvykdo Sprendimo Nr. 1/80 6 straipsnio 1 dalies trijose įtraukose nurodytas sąlygas, iš jų negalima atimti galimybės pasinaudoti teisėmis, kurias jiems ši nuostata suteikia laipsniškai didėjant darbo stažui.

Šiomis aplinkybėmis negalima teigti, jog studentas ar au pair galėtų apeiti priimančiosios valstybės narės įstatymus, kad laipsniškai įgytų neribotą prieigą prie pastarosios darbo rinkos, jei jie tiesiog naudosis Sprendime Nr. 1/80 jiems aiškiai suteiktomis teisėmis. Kitaip būtų, tik jei šie asmenys apgaulės būdu būtų įgiję teisę atvykti į valstybės narės teritoriją, nurodydami melagingus ketinimus mokytis ar vykdyti au pair veiklą. Tačiau kai jų ketinimų tikrumą įrodo realūs mokslai ar vykdyta au pair veikla, jie teisėtai gavo darbą priimančiojoje valstybėje narėje ir atitinka aptariamo sprendimo 6 straipsnio 1 dalyje numatytas sąlygas, suinteresuotieji asmenys be apribojimų gali naudotis šios nuostatos jiems suteikiamomis teisėmis.

(žr. 40, 45, 46, 49 punktus ir rezoliucinę dalį)
EB 90 straipsnis taikomas vidaus mokesčiams, kuriais apmokestinamas importuotų produktų naudojimas, kai pastarieji iš esmės skirti tokiam naudojimui ir vien tik dėl jo importuoti. Be to, mokestis, kuris nustatytas ne patiems gaminiams, o tam tikrai įmonės veiklai, susijusiai su gaminiais, ir kuris apskaičiuojamas, remiantis pirmiausia aptariamų gaminių svoriu, patenka į EB 90 straipsnio taikymo sritį ir dėl to, kad daro tiesioginį poveikį vidaus bei importuotų gaminių kainai, turi būti taikomas importuotiems gaminiams taip, kad jų nediskriminuotų. Šiuo požiūriu, kalbant apie pašalinti skirtas atliekas, esminis kriterijus vertinant galimus prekių judėjimo laisvės apribojimus yra mokesčio poveikis ūkio subjektų už atliekų atsikratymą mokamai kainai, nes vieninteliai komerciniai sandoriai, galintys būti sudaryti dėl tokių atliekų, yra susiję su jų šalinimu arba kaupimu sąvartyne.

(žr. 41, 43 punktus)
67

Šios priemonės būtų leistinos, tik jeigu jomis būtų siekiama Sutartį atitinkančio teisėto tikslo ir jos būtų pateisinamos viršesniais bendrojo intereso pagrindais, be to, kai nėra Bendrijos suderinimo priemones, numatančios šių interesų apsaugai užtikrinti būtinas priemones. Be to, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką šios ribojančios priemonės gali būti pateisinamos, tik jeigu jos būtinos interesų, kuriuos jomis siekiama užtikrinti, apsaugai, ir šių tikslų negalima pasiekti mažiau ribojančiomis priemonėmis (2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Komisija prieš Austriją, C-257/05, 23 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
55

Be to, priešingai, nei teigia Italijos Respublika, negalima tvirtinti, kad Bendrijos ir nacionalinės teisės aktai maisto saugos srityje turi pirmenybę direktyvos atžvilgiu. Net jeigu kai kurių šių teisės aktų nuostatų tikslai gali sutapti su direktyvos tikslais, iš esmės jie skiriasi. Be to, išskyrus direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje aiškiai numatytus atvejus, joje nėra jokios nuostatos, numatančios, kad ji negali būti taikoma kartu su kitais teisės aktais.
29

Be to, Komisija teigia, kad Viklou grafystės taryba negalėjo ignoruoti to, jog nesant apsauginio barjero skystis, susidarantis vandeniui prasisunkus pro atliekas (toliau – filtratas), pasieks Avoką, nes prieš pradedant eksploatuoti sąvartyną 1987 m. atlikta hidrogeologinė studija (Cullen K. T., „Ballymurtagh Open Pit: Report on the Hydrogeological Survey of a Proposed Waste Disposal Site“, 1987 m. kovo 10 d., toliau – hidrogeologinė studija) šiuo klausimu parodė, jog buvo galima pasirinkti arba filtrato atskiedimą ir išsklaidymą, arba daubos pagrindo sandarinimą. Tačiau Viklou grafystės taryba pasirinko filtrato atskiedimą ir išsklaidymą, o tai tik galėjo užteršti kitą vandens sistemą.
43

Nors iš šių elementų matyti, kad privačių įstaigų veiklą sudaro ne tik paprastos ekologinio žemės ūkio produktų atitikties kontrolės organizavimas, bet ir įgaliojimų padaryti su patikrinimu susijusias išvadas vykdymas, vis dėlto reikia pabrėžti, kad Reglamentas Nr. 2092/91 numato, jog už šias įstaigas atsakinga kompetentinga viešosios valdžios institucija. Šio reglamento 9 straipsnio 4 dalyje nurodyta, kad ši institucija prižiūri minėtas įstaigas. Be kitų nuostatų, to paties straipsnio 6 dalyje pateikiamos išsamios šios priežiūros vykdymo taisyklės, ypač numatant, kad ši institucija, be įgaliojimų suteikti patvirtinimą ir jį atšaukti, užtikrina privačių įstaigų vykdomos kontrolės objektyvumą ir tikrina jos veiksmingumą. Be to, šio reglamento 9 straipsnio 8 dalies a punkte šioms įstaigoms nustatytas reikalavimas sudaryti kompetentingai institucijai sąlygas patikrinimo tikslais nekliudomai lankytis savo administracinėse ir gamybinėse patalpose.
40

Be to, pagal Direktyvos 2 straipsnį informacija keičiamasi gavus atitinkamos valstybės narės kompetentingos institucijos prašymą. Kaip išplaukia iš šios direktyvos 3 straipsnio, valstybių narių kompetentingos institucijos tam tikrais direktyvoje numatytais atvejais taip pat reguliariai keičiasi informacija be išankstinio prašymo arba pagal minėtos direktyvos 4 straipsnį savaime.