Keywords

Summary



Keywords

1. Valstybių teikiama pagalba – Administracinė procedūra – Komisijos galimybė pagrįsti savo sprendimą disponuojama informacija – Sąlyga – Ankstesnis pasinaudojimas teise duoti nurodymus atitinkamai valstybei narei – Faktinių aplinkybių nustatymo teisminė kontrolė – Apimtis

(EB 88 straipsnio 2 dalis; Tarybos reglamento Nr. 659/1999 5 straipsnio 2 dalis, 6 straipsnio 1 dalis, 10 straipsnio 3 dalis ir 13 straipsnio 1 dalis)

2. Valstybių teikiama pagalba – Komisijos patvirtinta valstybės pagalba – Pagalbos gavėjo netinkamas pagalbos panaudojimas – Vertinimo kriterijai

(EB 87 straipsnis ir EB 88 straipsnio 2 dalis; Tarybos reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio g punktas)

3. Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka – Pasinaudojimas viešąja garantija – Kvalifikavimas kaip pagalbos, atskiros nuo garantijos suteikimo – Sąlyga – Garanto reikalavimo teisės atsisakymas, skirtas sumažinti gavėjo skolą

(EB 87 straipsnis)

4. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Komisijos sprendimas valstybės pagalbos srityje

(EB 87 straipsnis ir EB 253 straipsnis)

5. Valstybių teikiama pagalba – Draudimas – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Nukrypti leidžiančios nuostatos apimtis – Griežtas aiškinimas – „Treuhandanstalt“ veikla – Privatizacijos sąvoka

(EB 87 straipsnio 1 dalis ir 2 dalies c punktas)

6. Valstybių teikiama pagalba – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas individualios pagalbos, suteiktos remiantis iš anksto patvirtinta bendra pagalbos schema, nesuderinamumas su bendrąja rinka – Pareiga motyvuoti – Apimtis

(EB 88 straipsnio 3 dalis)

7. Institucijų aktai – Motyvavimas – Faktinė klaida iš esmės pakankamuose sprendimo motyvuose – Įtakos sprendimo teisėtumui nebuvimas

(EB 253 straipsnis)

8. Valstybių teikiama pagalba – Esama pagalba ir nauja pagalba – Finansinė parama, panaudota kreditui, kuriam valstybės institucija suteikė garantiją, grąžinti – Kvalifikavimas kaip naujos pagalbos

(EB 88 straipsnis)

9. Valstybių teikiama pagalba – Neteisėtos pagalbos susigrąžinimas – Neteisingai panaudota pagalba – Komisijai žinomas neteisingas panaudojimas – Susigrąžinimas iš pagalbos gavėjo – Netaikymas

(EB 88 straipsnio 2 dalis)

10. Valstybių teikiama pagalba – Neteisėtos pagalbos susigrąžinimas – Taikymo sritis – Pagalba, suteikta įmonių grupei, kurioje perleidžiami aktyvai – Susigrąžinimas iš grupei priklausančios įmonės, kuri nebuvo pagalbos gavėja ir neturėjo jokios naudos iš aktyvų perleidimo – Netaikymas

(EB 88 straipsnio 2 dalis)

11. Valstybių teikiama pagalba – Neteisėtos pagalbos susigrąžinimas – Susigrąžinimas iš įmonės, kuri nebuvo pagalbos adresatė, bet įsigijo pagalbos gavėjo aktyvus ir tęsia jo veiklą – Sąlyga – Sprendimo, nurodančio susigrąžinti pagalbą, apėjimas – Konkretaus atvejo įvertinimas

(EB 88 straipsnio 2 dalis)

Summary

1. Per administracinę procedūrą valstybės pagalbos srityje Komisija gali priimti sprendimą, remdamasi disponuojama informacija, jei susiduria su valstybe nare, kuri nevykdo savo bendradarbiavimo pareigos ir nepateikia jai informacijos, kurios ji prašė, siekdama įvertinti pagalbos suderinamumą su bendrąja rinka. Vis dėlto, prieš priimdama tokį sprendimą, Komisija turi įvykdyti tam tikrus procedūrinius reikalavimus. Pirmiausia ji turi nurodyti valstybei narei per nustatytą terminą pateikti visus dokumentus, informaciją ir duomenis, reikalingus pagalbos suderinamumui su bendrąja rinka įvertinti. Tik tuomet, jei, nepaisant Komisijos nurodymo, valstybė narė nepateikia reikalaujamos informacijos, Komisija turi teisę užbaigti procedūrą ir priimti sprendimą, kuriuo pagalba pripažįstama suderinama ar nesuderinama su bendrąja rinka, remdamasi disponuojama informacija. Šie reikalavimai buvo atkartoti ir patikslinti Reglamento Nr. 659/1999 dėl EB sutarties 88 straipsnio taikymo 5 straipsnio 2 dalyje, 10 straipsnio 3 dalyje ir 13 straipsnio 1 dalyje.

Šiuo atžvilgiu, kadangi priėmus sprendimą pradėti formalaus tyrimo procesą, numatytą reglamento 6 straipsnio 1 dalyje, ir paskelbus jį Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje , valstybė narė ir kiti suinteresuotieji asmenys informuojami apie faktines aplinkybes, kuriomis Komisija ketina pagrįsti savo galutinį sprendimą, jei šie asmenys mano, jog tam tikros sprendime pradėti formalaus tyrimo procesą pateiktos aplinkybės yra neteisingos, jie privalo apie tai pranešti Komisijai per administracinę procedūrą, nes kitaip negalės ginčyti šių aplinkybių vykstant teismo procesui. Nesant priešingos suinteresuotųjų asmenų pateiktos informacijos, Komisija, priimdama galutinį sprendimą, vis dėlto turi teisę remtis disponuojama informacija apie faktines aplinkybes, net jei ji neteisinga, jeigu šios faktinės aplinkybės buvo Komisijos nurodymo valstybei narei pateikti jai reikalingą informaciją objektas. Tačiau, jei Komisija nenurodo valstybei narei pateikti jai informacijos dėl faktinių aplinkybių, į kurias ji ketina atsižvelgti, vėliau ji negali pateisinti galimų faktinių klaidų tuo, kad, priimdama sprendimą, kuriuo buvo užbaigtas formalaus tyrimo procesas, ji turėjo teisę atsižvelgti tik į tuos duomenis, kuriais tuo metu disponavo.

Komisija nėra atleista nuo bet kurios teisminės kontrolės, kiek tai susiję su faktinių aplinkybių konstatavimu. Jei valstybė narė visiškai atlieka savo pareigą perduoti Komisijos prašomą informaciją, jai, pasitelkus savo per procesą pateiktą informaciją, bus labai nesunku įrodyti, kad ji nekalta dėl galimų faktinių ginčijamo sprendimo klaidų. Be to, jei Komisija grindžia sprendimą disponuojama informacija apie tam tikras faktines aplinkybes, nepaisydama šiuo atveju teismų praktikoje pripažintų ir į Reglamentą Nr. 659/1999 perkeltų procedūrinių reikalavimų, Pirmosios instancijos teismas gali nagrinėti klausimą, ar atsižvelgimas į šias faktines aplinkybes galėjo nulemti vertinimo klaidą, dėl kurios ginčijamas sprendimas taptų neteisėtas.

(žr. 73, 88–89 punktus)

2. Iš EB 88 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos ir Reglamento Nr. 659/1999 dėl EB 88 straipsnio taikymo 1 straipsnio g punkto išplaukia, kad, siekdama įrodyti, jog pagal patvirtintą pagalbos schemą suteikta pagalba buvo panaudota netinkamai, Komisija turi įrodyti, kad pagalba buvo panaudota pažeidžiant tokią schemą, kokią ją patvirtino Komisija, t. y. pažeidžiant nacionalines schemą reglamentuojančias taisykles ar papildomas sąlygas, kurioms valstybė narė buvo pritarusi per schemos patvirtinimo procedūrą Komisijoje.

Šiuo atžvilgiu paprastos papildomos sąlygos, kurią vienašališkai buvo nustatęs pagalbos teikėjas ir kuri nebuvo aiškiai numatyta Komisijos patvirtintose šią schemą reglamentuojančiose nacionalinėse taisyklėse, pažeidimo nepakanka netinkamam pagalbos panaudojimui EB 88 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos prasme konstatuoti.

(žr. 113–114, 144–145, 149 punktus)

3. Ir pagalbos buvimas, ir jos dydis turi būti vertinami atsižvelgiant į jos teikimo momentu susiklosčiusią situaciją. Todėl aplinkybė, kad naudą gavusiai įmonei nesumokėjus kredito buvo pasinaudota viešąja garantija, neturi jokios įtakos šios garantijos pobūdžiui EB 87 straipsnio požiūriu ir nelemia naujos pagalbos atsiradimo.

Vis dėlto tam tikrais atvejais aplinkybė, jog viešasis garantas vienašališkai atsisako reikalavimų, kuriuos, pasinaudojus garantija, jis turi naudos gavėjo atžvilgiu, gali sudaryti pagalbą. Taip pirmiausia yra tuomet, kai viešasis garantas nesielgia kaip racionaliai mąstantis ūkio subjektas, imdamasis visų galimų priemonių, kad atgautų sumas, kurias jis turėjo sumokėti pagal garantiją. Be to, paaiškėjus, kad atsisakius iš pradžių kredito garantija užtikrinto reikalavimo po to, kai pagal garantiją buvo atliktas mokėjimas, šis atsisakymas yra galutinis ir tai tiesiogiai lemia naudos gavėjo įsiskolinimo sumažėjimą, toks atsisakymas iš esmės gali sudaryti atskirą pagalbą, kai kredito garantijos ir mokėjimo pagal garantiją atžvilgiu jis suteikia papildomos ekonominės naudos.

(žr. 125–126 punktus)

4. EB 253 straipsnyje įtvirtinta pareiga motyvuoti reikalauja pačiame akte aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti Bendrijos institucijos, kuri priėmė ginčijamą aktą, jį priimti paskatinusias priežastis, kad suinteresuotieji asmenys, siekdami apginti savo teises, žinotų, kodėl priimtos priemonės, o Bendrijos teismas galėtų vykdyti teisminę priežiūrą.

Komisijos sprendimo valstybės pagalbos srityje atveju reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas visų pirma atsižvelgiant į ginčijamo akto adresato ar kito su juo tiesiogiai ir konkrečiai EB 230 straipsnio prasme susijusio asmens suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Taigi matyti, kad pareiga motyvuoti sprendimą valstybės pagalbos srityje negali būti nustatoma remiantis tik valstybės narės, kuriai skirtas sprendimas, suinteresuotumu gauti informaciją, nes dėl ypatingų priežasčių, susijusių su tuo, ar per administracinę procedūrą ji ginčijo tam tikras teisines ar faktines aplinkybes, šis jos suinteresuotumas gali būti labai mažas, o apima visas sprendimą pagrindžiančias faktines ir teisines aplinkybes.

(žr. 127, 156 punktus)

5. Komisijos patvirtintos Treuhandanstalt veiklą reglamentuojančios taisyklės numato daugelį nuostatų, leidžiančių nukrypti nuo bendrojo valstybės pagalbos nesuderinamumo su bendrąja rinka principo, įtvirtinto EB 87 straipsnio 1 dalyje. Patvirtindama šias nuostatas Komisija siekė palengvinti Treuhandanstalt , kuri savo prigimtimi yra unikali institucija, užduotį restruktūrizuoti buvusios Vokietijos Demokratinės Respublikos įmones ir užtikrinti jų perėjimą iš planinės į rinkos ekonomiką.

Iš to išplaukia, kad taikant Treuhandanstalt pagalbos schemas sąvoka „privatizavimas“, kaip nuo bendrojo valstybės pagalbos nesuderinamumo su bendrąja rinka principo, įtvirtinto EB 87 straipsnio 1 dalyje, nukrypstančių taisyklių taikymo sąlyga, aiškintina siaurai. Taip aiškinant šią sąvoką, pagal šias schemas privatizavimas iš principo gali būti leidžiamas tik tuomet, kai privatus investuotojas įsigyja jau egzistuojančios valstybinės įmonės kapitalo dalis, leidžiančias jam kontroliuoti šią įmonę.

Taigi naujos įmonės sukūrimas, kurios tikslas pradėti naują ūkinę veiklą ir veikti kaip bendrajai buvusios Vokietijos Demokratinės Respublikos įmonei ir Vokietijos Federacinės Respublikos įmonės įmonei, negali būti kvalifikuojamas kaip privatizavimas minėtų Treuhandanstalt schemų prasme. Priešingai nei šiose schemose numatytas privatizavimas, kuriuo siekiama padėti įmonei pereiti iš planinės į rinkos ekonomiką, naujosios įmonės sukūrimas leidžia iš naujo vystyti verslo planą pasitelkiant naujas priemones ir imantis naujos ūkinės veiklos.

(žr. 176–177 punktus)

6. Motyvuodama sprendimą, kuriuo konstatuojamas individualios valstybės pagalbos, suteiktos remiantis iš anksto patvirtinta bendra pagalbos schema, pripažinimas nesuderinama su bendrąja rinka, Komisija gali apsiriboti aplinkybe, kad valstybės pagalba neatitinka tvirtinant valstybės pagalbą nustatytų sąlygų, jeigu per administracinę procedūrą nebuvo pateikta atitinkamos valstybės narės įrodytinų duomenų, kad tai nebuvo pagalba arba kad bet kuriuo atveju ši pagalba buvo suderinama su bendrąja rinka bei nebuvo taikyta netinkamai.

(žr. 180 punktą)

7. Netgi tuomet, kai vienoje iš ginčijamo akto konstatuojamųjų dalių padaryta faktinė klaida, šis trūkumas gali nenulemti tokio akto panaikinimo, jei kitose ginčijamo sprendimo konstatuojamosiose dalyse pateikiami motyvai, įrodantys sprendimo pagrįstumą.

(žr. 191 punktą)

8. Vien aplinkybė, kad valstybės institucijos įmonei suteikta finansinė parama buvo panaudota daliai šia garantija padengtų kreditų grąžinti, neleidžia daryti išvados, kad tai yra priemonė pagal šią garantiją, o ne nauja valstybės pagalba.

(žr. 247, 281 punktus)

9. Komisija neturi teisės reikalauti susigrąžinti neteisėtą valstybės pagalbą iš ją gavusios įmonės, jeigu priimdama atitinkamą sprendimą ji žino ar negali nežinoti, kad pagalba nesuteikė naudos šiai įmonei.

Šiuo atžvilgiu sprendimas, kuriuo reikalaujama susigrąžinti pagalbą iš ją gavusios įmonės, neatitinka neteisėtos pagalbos susigrąžinimą reglamentuojančių principų, jeigu bent jau priimdama sprendimą Komisija disponavo daugeliu reikšmingų ir vienas kitą atitinkančių įrodymų, iš kurių išplaukė, kad ši įmonė negavo realios naudos iš didelės šios pagalbos dalies dėl to, kad pagalba buvo neteisingai panaudota, ir jeigu šie įrodymai, kad ir tik apytikriai, leido nustatyti netinkamo pagalbos panaudojimo mastą. Siekdama pagrįsti savo sprendimą, Komisija neturi teisės kaip pretekstą nurodyti aplinkybę, kad atitinkamos valstybės narės institucijos nepateikė jai konkrečių paaiškinimų dėl neteisingai panaudotos valstybės pagalbos, jei ji nepasinaudojo savo turimais įgaliojimais tam, kad šie duomenys jai būtų pateikti.

(žr. 321–323 punktus)

10. Įmonė, priklausanti susijusių įmonių grupei su vidiniais aktyvų perleidimo mechanizmais, negali būti įpareigojama grąžinti neteisėtą valstybės pagalbą, nepaisant to, kad nebuvo jos gavėja, dėl to, jog priklausydama grupei ji iš pagalbos gavo realios naudos, jeigu neginčijama, kad mechanizmai buvo panaudoti tik šios įmonės nenaudai.

(žr. 324 punktą)

11. Aplinkybės, kad kuri nors įmonė įsigijo dalį neteisėtos pagalbos gavėjo aktyvų ir tęsia jo ūkinę veiklą, nebūtinai pakanka išvadai apie sandorį siekiant išvengti Komisijos sprendimo, kuriuo reikalaujama susigrąžinti pagalbą, pasekmių. Siekiant nustatyti, ar iš tikrųjų buvo bandoma apeiti sprendimą, būtina atsižvelgti į tokias aplinkybes, kaip antai įsigijimo sąlygos ir visų pirma sumokėta kaina, tolesnis tam tikros aktyvų dalies priklausymas gavėjo turtui ir sandorio ekonominė logika.

(žr. 326–343 punktus)