ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Priteisti iš Dôvera zdravotná poisťovňa, a.s . bylinėjimosi išlaidas, Europos Komisijos patirtas nagrinėjant šiuos apeliacinius skundus ir per procesą Europos Sąjungos Bendrajame Teisme; ji taip pat padengia savo bylinėjimosi išlaidas, patirtas per šiuos procesus. Be to, priteisti iš Dôvera zdravotná poisťovňa bylinėjimosi išlaidas, kurias Slovakijos Respublika patyrė nagrinėjant šiuos apeliacinius skundus.
3

SESV 314 straipsnyje nustatyta: „Europos Parlamentas ir Taryba, priimdami sprendimą pagal specialią teisėkūros procedūrą, nustato Sąjungos metinį biudžetą pagal toliau pateikiamas nuostatas. <…> 3. Taryba priima savo poziciją dėl biudžeto projekto ir ją perduoda Europos Parlamentui ne vėliau kaip iki tų metų, po kurių tas biudžetas bus vykdomas, spalio 1 d. <…> 4. Jei per keturiasdešimt dvi dienas nuo tokio pranešimo gavimo Europos Parlamentas: <…> c) savo narių balsų dauguma priima pakeitimus, iš dalies keistas projektas perduodamas Tarybai ir Komisijai. Europos Parlamento pirmininkas, sutikus Tarybos pirmininkui, nedelsdamas sušaukia Taikinimo komiteto posėdį. <…> 5. Taikinimo komitetui, sudarytam iš Tarybos narių arba jų atstovų ir tiek pat narių, atstovaujančių Europos Parlamentui, keliama užduotis per dvidešimt vieną dieną nuo jo sušaukimo, remiantis Europos Parlamento ir Tarybos pozicijomis, kvalifikuota Tarybos narių arba jų atstovų balsų dauguma ir Europos Parlamentui atstovaujančių narių balsų dauguma pasiekti susitarimą dėl bendro projekto. <…> 6. Jei per 5 dalyje nurodytą dvidešimt vienos dienos laikotarpį Taikinimo komitetas susitaria dėl bendro projekto, Europos Parlamentas ir Taryba per keturiolika dienų nuo to susitarimo dienos turi kiekvienas atskirai patvirtinti bendrą projektą. 7. Jei per 6 dalyje nurodytą keturiolikos dienų laikotarpį: a) Europos Parlamentas ir Taryba patvirtina bendrą projektą arba nepriima sprendimo, arba jei viena iš šių institucijų patvirtina bendrą projektą, o kita nepriima sprendimo, biudžetas laikomas galutinai priimtu pagal bendrą projektą, arba b) Europos Parlamentas jį sudarančių narių balsų dauguma ir Taryba atmeta bendrą projektą arba jei viena iš šių institucijų atmeta bendrą projektą, o kita nepriima sprendimo, Komisija pateikia naują biudžeto projektą, arba <…> d) Europos Parlamentas patvirtina bendrą projektą, o Taryba jį atmeta, Europos Parlamentas per keturiolika dienų nuo Tarybos atmetimo dienos jį sudarančių narių balsų dauguma ir trijų penktadalių atiduotų balsų dauguma gali nuspręsti patvirtinti visus ar kai kuriuos 4 dalies c punkte nurodytus pakeitimus. Kai Europos Parlamento pakeitimas nepatvirtinamas, išlaikoma Taikinimo komitete sutarta pozicija dėl biudžeto eilutės, kuriai taikytas pakeitimas. Tuo remiantis, biudžetas laikomas galutinai priimtu. <…> 9. Užbaigus šiame straipsnyje nustatytą procedūrą, Europos Parlamento pirmininkas paskelbia, kad biudžetas galutinai priimtas. 10. Kiekviena institucija naudojasi šiuo straipsniu jai suteiktais įgaliojimais, vadovaudamasi Sutartimis ir jomis remiantis priimtais aktais, ypač atsižvelgdama į Sąjungos nuosavus išteklius ir pajamų bei išlaidų pusiausvyrą.“
16

Šio sprendimo 2 straipsnyje numatyta: „1. Bulgarija, Kroatija, Kipras ir Rumunija gali toliau nurodytus valstybių narių, kurios įgyvendina visas Šengeno acquis nuostatas, išduotus dokumentus pripažinti lygiaverčiais savo nacionalinėms vizoms, neatsižvelgdami į dokumento turėtojo pilietybę, tranzito per jų teritoriją arba numatomo buvimo joje ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį tikslu: a) vienoda viza, kaip apibrėžta Vizų kodekso 2 straipsnio 3 punkte, kurią turint galima atvykti du ar daugiau kartų; b) ilgalaikė viza, kaip nurodyta [KĮŠS] 18 straipsnyje; c) leidimas gyventi, kaip apibrėžta [Šengeno sienų kodekso] 2 straipsnio 15 punkte. 2. Bulgarija, Kroatija, Kipras ir Rumunija taip pat gali pagal Vizų kodekso 25 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį išduotas riboto teritorinio galiojimo vizas pripažinti lygiavertėmis savo nacionalinėms vizoms tranzito per jų teritoriją arba numatomo buvimo joje ne ilgiau kaip 90 dienų per bet kurį 180 dienų laikotarpį tikslu. 3. Jeigu Bulgarija, Kroatija, Kipras ar Rumunija nusprendžia taikyti šį sprendimą, jos pripažįsta visus šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytus dokumentus nepriklausomai nuo juos išdavusios valstybės narės, išskyrus atvejus, kai jie tvirtinami prie kelionės dokumentų, kurių šios šalys nepripažįsta, arba kelionės dokumentų, kuriuos išdavė trečioji šalis, su kuria jos neturi diplomatinių santykių.“
(1)

Mokesčių kodekso 138 straipsnyje numatytais atvejais prekių tiekėjai arba paslaugų teikėjai tikslina apmokestinamąją vertę po to, kai tiekimas arba teikimas buvo įvykdytas, arba po to, kai buvo išrašyta sąskaita faktūra, net jeigu tiekimas arba teikimas nebuvo įvykdytas, bet Mokesčių kodekso 138 straipsnyje nurodyti įvykiai atsitiko jau išrašius sąskaitą faktūrą ir įtraukus mokestį į mokesčių mokėtojo buhalterinę apskaitą. Šiuo tikslu prekių tiekėjai ar paslaugų teikėjai privalo išrašyti sąskaitas faktūras su minuso ženklu („‐“), jeigu apmokestinamoji vertė sumažinama, arba sąskaitas faktūras be minuso ženklo („‐“), jeigu apmokestinamoji vertė padidinama, ir perduoti jas gavėjui. Šios dalies nuostatos yra taikomos ir tiekimams Bendrijos viduje.
–

Reliantco Investments LTD ir Reliantco Investments LTD Limassol Sucursala Bucureşti, atstovaujamos advokatų C. Stoica, L. Radu ir D. Aragea,
36

Šiuo klausimu primintina, kad pagal minėtos direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, nors įmonės ar įmonės dalies perdavimas pats savaime negali būti pagrindas, kuriuo remdamasis perdavėjas arba perėmėjas gali atleisti iš darbo, išskyrus 1 dalies antroje pastraipoje nurodytus atvejus, ši nuostata nekliudo atleisti iš darbo dėl ekonominių, techninių arba organizacinių priežasčių, susijusių su darbo jėgos pasikeitimu. Be to, šio 4 straipsnio 2 dalyje konkrečiai nurodyta, kad jeigu darbo sutartis nutraukiama dėl to, kad dėl perdavimo darbuotojo nenaudai iš esmės pasikeitė darbo sąlygos, darbo sutarties arba darbo santykių nutraukimas laikytinas įvykusiu dėl darbdavio veiksmų.
38

Be to, kitoks aiškinimas sukeltų neaiškumų, atsižvelgiant į sunkumus, su kuriais gali susidurti vykdančioji teisminė institucija, kad nustatytų įvairias galimai reikšmingas šios teisės redakcijas, todėl prieštarautų teisinio saugumo principui. Be to, jeigu Europos arešto orderio vykdymas priklausytų nuo jo išdavimo momentu taikytinos teisės, būtų pažeisti nuspėjamumo reikalavimai, kylantys iš to paties teisinio saugumo principo.
40

Alba Aguilera ir kt. visų pirma teigia, kad apeliacinio skundo pirmasis pagrindas nepriimtinas. Pareiga priimti PTN X priedo 10 straipsnio BĮN, kurią Bendrasis Teismas priminė skundžiamo sprendimo 30–33 punktuose, grindžiama suformuota jurisprudencija, jos EIVT neginčijo pirmojoje instancijoje, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 25 punkto ir EIVT Bendrajam Teismui pateikto atsiliepimo į ieškinį 16 punkto. Iš skundžiamo sprendimo 27 punkto matyti, jog EIVT tik tvirtino, kad 2013 m. gruodžio 17 d. ir 2014 m. gruodžio 3 d. sprendimai yra šio priedo 10 straipsnio BĮN arba bent jau galėtų būti joms prilyginti. Tačiau Bendrasis Teismas nusprendė, kad jų prilyginti neįmanoma, nes EIVT negavo Tarnybos nuostatų komiteto nuomonės, kaip to reikalaujama pagal PTN 110 straipsnį; apeliaciniame skunde EIVT to neginčija. Be to, EIVT neteigia, kad skundžiamo sprendimo 25 punkte Bendrasis Teismas iškraipė jos argumentus.
35

Be to, Direktyvos 90/435 3 konstatuojamojoje dalyje, be kita ko, nurodyta, kad šia direktyva siekiama, nustatant bendrąją mokesčių sistemą, pašalinti bet kokias nepalankias skirtingų valstybių narių bendrovių bendradarbiavimo sąlygas, palyginti su tos pačios valstybės narės bendrovių bendradarbiavimo sąlygomis, ir taip palengvinti bendrovių grupavimą Sąjungos lygmeniu. Taigi šia direktyva siekiama užtikrinti, kad vienoje valstybėje narėje esančios patronuojamosios bendrovės išmokamas pelnas kitoje valstybėje narėje įsteigtai patronuojančiajai bendrovei mokesčių požiūriu būtų neutralus (2009 m. spalio 1 d. Sprendimo Gaz de France – Berliner Investissement, C‑247/08, EU:C:2009:600, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2017 m. kovo 8 d. Sprendimo Wereldhave Belgium ir kt., C‑448/15, EU:C:2017:180, 25 punktas).
18

Šiuo klausimu šis teismas pažymi, kad šios direktyvos versijoje proceso kalba 10 straipsnio 2 dalyje nurodyti pabėgėlio išlaikomi šeimos nariai („a menült eltartottjai“), o versijoje anglų kalba nurodyta, kad šioje nuostatoje kalbama apie nuo pabėgėlio priklausančius šeimos narius („dependent on the refugee“). Jis abejoja dėl to, ar šios frazės yra visiškai lygiavertės.
32

Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, Teisingumo Teismui ir nacionaliniams teismams bendradarbiaujant pagal SESV 267 straipsnį, tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečias bylos aplinkybes turi įvertinti tai, ar jo sprendimui priimti būtinas prejudicinis sprendimas, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Todėl iš principo Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tuo atveju, jei pateikiami klausimai susiję su Sąjungos teisės išaiškinimu (2018 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality ir Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, 26 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
17

Be to, remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, pagal SESV 258 straipsnio pirmą pastraipą prieš išsiųsdama oficialų pranešimą Komisija turi būti iš anksto nustačiusi, jog atitinkama valstybė narė neįvykdė jai tenkančio įsipareigojimo (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2001 m. vasario 15 d. Sprendimo Komisija / Prancūzija, C‑230/99, EU:C:2001:100, 32 punktą ir 2005 m. spalio 27 d. Sprendimo Komisija / Liuksemburgas, C‑23/05, EU:C:2005:660, 7 punktą).
11

Direktyvos 2013/33 20 straipsnio, kuris yra vienintelė III skyriaus nuostata, pavadinimas yra „Materialinių priėmimo sąlygų apribojimas arba panaikinimas“. Šis straipsnis suformuluotas taip: „1. Valstybės narės gali apriboti arba išimtiniais ir tinkamai pagrįstais atvejais panaikinti materialines priėmimo sąlygas, kai prašytojas: a) palieka kompetentingos institucijos jam paskirtą gyvenamąją vietą, jos neinformavęs arba be leidimo, jei tokio reikia; arba b) nevykdo reikalavimo prisistatyti arba nepaiso prašymų suteikti informacijos ar atvykti asmeninio pokalbio, susijusio su prieglobsčio suteikimo procedūra, per pagrįstą laikotarpį, kuris nustatytas nacionalinėje teisėje; arba c) yra pateikęs paskesnį prašymą, kaip apibrėžta [2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos] direktyvos 2013/32/ES [dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos (OL L 180, 2013, p. 60)] 2 straipsnio q punkte. Kiek tai susiję su a ir b punktuose nurodytais atvejais, kai prašytojas surandamas arba pats savanoriškai prisistato kompetentingai institucijai, priimamas tinkamai pagrįstas sprendimas, kuris remiasi pasišalinimo priežastimis, dėl kai kurių arba visų materialinių priėmimo sąlygų, kurios buvo panaikintos ar apribotos, taikymo atnaujinimo. 2. Valstybės narės taip pat gali apriboti materialines priėmimo sąlygas, kai jos gali nustatyti, kad prašytojas be pateisinamos priežasties nepateikė tarptautinės apsaugos prašymo, kai tik tai praktiškai buvo įmanoma atvykus į tą valstybę narę. 3. Valstybės narės gali apriboti arba panaikinti [teisę į] materialines priėmimo sąlygas, jei prašytojas nuslėpė finansinius išteklius, taip nepagrįstai pasinaudodamas materialinėmis priėmimo sąlygomis. 4. Valstybės narės gali nustatyti taikytinas sankcijas už sunkius apgyvendinimo centrų taisyklių pažeidimus bei už akivaizdžiai agresyvų elgesį. 5. Sprendimai dėl materialinių priėmimo sąlygų apribojimo ar panaikinimo arba dėl šio straipsnio 1 ir 2, 3 ir 4 dalyse nurodytų sankcijų kiekvienu atveju priimami individualiai, objektyviai ir nešališkai bei pateikiant priežastis. Priimant sprendimus, dėmesys skiriamas konkrečiai to asmens padėčiai, ypač sprendžiant dėl tų asmenų, kuriems taikomas 21 straipsnis, atsižvelgiant į proporcingumo principą. Valstybės narės visais atvejais užtikrina galimybę gauti sveikatos priežiūrą pagal 19 straipsnį ir visiems prašytojams užtikrina orumo nežeminantį gyvenimo lygį. 6. Valstybės narės užtikrina, kad materialinės priėmimo sąlygos nebūtų panaikintos arba apribotos anksčiau nei priimtas sprendimas pagal 5 dalį.“
17

2018 m. kovo 13 d. sprendimu Raad van State (Valstybės Taryba) panaikino prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo 2016 m. liepos 15 d. sprendimą. Savo sprendime Raad van State (Valstybės Taryba) iš esmės nusprendė, kad 1980 m. gruodžio 15 d. įstatymo 12a straipsnio 2 dalyje numatyto termino praleidimas be išimčių reiškia leidimo atvykti ir apsigyventi šalyje suteikimą jo prašytojui, todėl pareiškėjai pagrindinėje byloje toks leidimas turėjo būti suteiktas nepaisant abejonių dėl jos santuokinio ryšio su F. S. M. Be to, Raad van State (Valstybės Taryba) grąžino bylą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nagrinėti iš naujo.
30

Be to, šio sprendimo 28 punkte pateiktą aiškinimą patvirtina šios direktyvos 21 straipsnio 3 dalies bendra struktūra. Konkrečiai kalbant, iš šios nuostatos trečio sakinio neigiamos formuluotės galima daryti išvadą, kad ja siekiama tik neleisti išimties taikyti energetikos produktų naudojimui, visiškai nesusijusiam su energetikos produktų gamyba. Iš to matyti, kad energetikos produktų naudojimui vien dėl jo būdų negali būti netaikoma minėta išimtis, jeigu šiuo naudojimu prisidedama prie energetikos produktų gamybos technologinio proceso.
„1.

Ar [Bendrojo susitarimo dėl darbo ne visą darbo dieną] 4 straipsnio 2 punkte įtvirtintą prorata temporis principą, siejamą su 4 straipsnio 1 punkte įtvirtintu nediskriminavimo principu, reikia taikyti įstatymo nuostatai, pagal kurią su Austrijos universiteto darbuotoja ar darbuotoju, kuri (-is) yra įdarbinta (-as) pagal trečiųjų šalių finansuojamus arba mokslinių tyrimų projektus, paeiliui nustatytų darbo santykių bendra trukmė, jeigu ji (jis) dirba visą darbo dieną, siekia 6 metus, o jeigu ne visą darbo dieną – 8 metus, be to, jei yra objektyvus pagrindas, pavyzdžiui, siekiant tęsti ar užbaigti mokslinių tyrimų projektus ar publikacijas, leidžiama darbo sutartį dar vieną kartą pratęsti, užtikrinant, kad bendras laikotarpis neviršys 10 metų, jei darbuotoja (-as) dirba visą darbo dieną, ir 12 metų darbo ne visą darbo dieną atveju?
57

Konkrečiai kalbant, pagal šiuos teisės aktus licencijos, leidžiančios teikti korespondencijos pristatymo paslaugas, turėtojas privalo formaliai įteikti procesinius dokumentus, neatsižvelgdamas į jų svorį, pagal administracinių aktų įteikimą reglamentuojančią procesinę tvarką ir įstatymus. Be to, licencijos turėtojo atlygiui taikomi reikalavimai, numatyti šiuose teisės aktuose, ir tam turi duoti leidimą kompetentinga nacionalinė institucija. Be to, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad nuo teismo sprendimų formalaus įteikimo pradedamas skaičiuoti senaties terminas ir tai reiškia su viešąja paslauga susijusių užduočių delegavimą, nes pagal Vokietijos teisės aktus, kai korespondencijos pristatymo paslaugų teikėjas vykdo formalaus įteikimo užsakymą, jis turi viešosios valdžios prerogatyvas tam, kad įvykdytų jam tenkančius įpareigojimus.
15

2015 m. birželio 8 d.First-tier Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Pirmosios instancijos teismas (Imigracijos ir prieglobsčio bylų skyrius), Jungtinė Karalystė) atmetė E. Bajratari skundą dėl Home Office (Vidaus reikalų ministerija) sprendimo. 2016 m. spalio 6 d.Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Aukštesnysis teismas (Imigracijos ir prieglobsčio bylų skyrius), Jungtinė Karalystė) atmetė antrąjį E. Bajratari skundą. Tada ji kreipėsi į Court of Appeal in Northern Ireland (Šiaurės Airijos apeliacinis teismas, Jungtinė Karalystė) su prašymu leisti pateikti apeliacinį skundą dėl Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (Aukštesnysis teismas (Imigracijos ir prieglobsčio bylų skyrius)) sprendimo.
43

Be to, dėl patentinių patikėtinių bendrovių Komisija teigia, jog, pirma, iš PAG 29a straipsnio 7 punkto matyti, kad bent vienas iš patentinių patikėtinių bendrovės dalininkų turi turėti savo biurą šios bendrovės buveinėje. Antra, iš PAG 2 straipsnio 1 dalies c punkto matyti, jog į patentinių patikėtinių sąrašą įrašoma pateikus įrodymą, kad nuolatinė biuro buveinė yra Austrijoje. Tuo remdamasi ši institucija daro išvadą, kad patentinių patikėtinių bendrovių ir jų dalininkų buveinė turi būti Austrijoje, o tai prilygsta diskriminacijai dėl paslaugų teikėjo ir jo dalininkų buveinės vietos. Komisija mano, kad pagal minėtas PAG nuostatas tiesiogiai diskriminuojama dėl bendrovės registruotos buveinės vietos ir netiesiogiai – dėl jos dalininkų pilietybės.
19

Visų pirma, šiam teismui kyla klausimas dėl to, ar Reglamento Nr. 1215/2012 53 straipsnyje nustatyta, kad teismas, kurio prašoma išduoti pažymą, privalo kilmės valstybėje priimtą sprendimą perkelti į šią pažymą identiškai, ar jis gali ex officio informuoti atsakovą vartotoją, kurio atžvilgiu sprendimas turi būti vykdomas kitoje valstybėje narėje nei kilmės valstybė, apie galimą jurisdikcijos taisyklių, nustatytų šio reglamento II skyriaus 4 skirsnyje, pažeidimą, taigi ir apie galimybę prieštarauti to sprendimo pripažinimui, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 45 straipsnio 1 dalies e punktą.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (mokesčių ir muitų administratorius, Jungtinė Karalystė, toliau – mokesčių administratorius) ir The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge (toliau – Kembridžo universitetas) ginčą dėl šio administratoriaus atsisakymo leisti Kembridžo universitetui atskaityti pridėtinės vertės mokestį (PVM), susijusį su išlaidomis, patirtomis dėl investavimo veiklos, kuriai netaikoma PVM direktyva, bet iš kurios uždirbtos pajamos buvo naudojamos šio universiteto bendros veiklos išlaidoms padengti.
24

FedEx sumokėjo importo muitus ir importo apyvartos mokestį, kaip to reikalauta penkiuose sprendimuose. Vis dėlto 2011 m. lapkričio mėn. ši bendrovė paprašė grąžinti šiuos muitus ir mokestį, motyvuodama, be kita ko, tuo, kad tai yra Sąjungos teisei prieštaraujantis dvigubas apmokestinimas. Šiuo klausimu FedEx nurodė, kad nagrinėjamos prekės, po to, kai buvo atvežtos į Atėnus, buvo išleistos į laisvą apyvartą ir kad muito mokesčiai, įskaitant Graikijos importo apyvartos mokestį, buvo sumokėti. 2013 m. balandžio 9 ir 10 d. sprendimais Vokietijos pagrindinė muitinės įstaiga atmetė šiuos prašymus dėl grąžinimo.
24

Šiuo klausimu Teisingumo Teismas konstatavo, be kita ko, kad toks mokestis nėra taikomas bendrai visiems sandoriams, kurių objektą sudaro prekės ar paslaugos, ir nėra renkamas per gamybos ir platinimo procesą, numatant, jog per kiekvieno jo etapą iš mokesčio gali būti atskaitytos sumos, sumokėtos per minėto proceso ankstesnį etapą (šiuo klausimu žr. 2008 m. lapkričio 27 d. Sprendimo Renta, C‑151/08, neskelbtas Rink., EU:C:2008:662, 41 ir 43 punktus).
15

Šiomis aplinkybėmis Curtea de Apel București (Bukarešto apeliacinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus: „1. Ar [PVM] direktyvos 148 straipsnio c punktas, siejamas su to paties straipsnio a punktu, turi būti aiškinamas taip, kad neapmokestinimas PVM tam tikromis sąlygomis taikomas keliamųjų gręžimo atviroje jūroje platformų tiekimui, t. y. ar, vadovaujantis minėta Sąjungos teisės norma, keliamoji gręžimo atviroje jūroje platforma patenka į „laivo“ sąvoką tiek, kiek šia norma reglamentuojamas, kaip matyti iš [PVM] direktyvos 7 skyriaus pavadinimo, „neapmokestinimas PVM, susijęs su tarptautiniu transportu“? 2. Jei į [pirmąjį] klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar [PVM direktyvos] 148 straipsnio c punktas, siejamas su to paties straipsnio a punktu, turi būti aiškinamas taip, kad pagrindinė neapmokestinimo PVM sąlyga yra tai, kad naudojimo (komercinėje ir (arba) pramoninėje veikloje) metu atviroje jūroje esanti keliamoji gręžimo platforma privalo būti mobili, plūduriuoti, jūroje nuplaukti nuo vieno taško iki kito ir tai daryti ilgesnį laiką nei būti stacionari ir nemobili dėl atviroje jūroje vykdomos gręžimo veiklos, t. y. ar navigacijos veikla iš tikrųjų turi būti dominuojanti, palyginti su gręžimo veikla?“
24

Šis principas taikomas pagal šio pagrindų sprendimo 1 straipsnio 2 dalį, kurioje įtvirtinta taisyklė, jog valstybės narės privalo vykdyti bet kurį Europos arešto orderį, remdamosi šiuo principu ir vadovaudamosi minėto pagrindų sprendimo nuostatomis. Todėl vykdančiosios teisminės institucijos iš esmės gali atsisakyti vykdyti tokį arešto orderį tik remdamosi nevykdymo pagrindais, kurie išsamiai išvardyti to paties pagrindų sprendimo 3, 4 ir 4a straipsniuose. Be to, Europos arešto orderio vykdymas gali būti susietas tik su viena iš šio pagrindų sprendimo 5 straipsnyje išsamiai išvardytų sąlygų. Todėl Europos arešto orderio vykdymas yra principas, o atsisakymas jį vykdyti yra jo išimtis, kurią reikia aiškinti siaurai (šiuo klausimu žr. 2018 m. liepos 25 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality (Teismų sistemos trūkumai), C-216/18 PPU, EU:C:2018:586, 41 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
12

Pagal to kodekso 56 straipsnį ieškovas laikomas dėl jurisdikcijos susitariančiu numanomai dėl to, jog kreipiasi į atitinkamos apylinkės teismus ir pareiškia ieškinį, o atsakovas – dėl to, kad atvykęs į teismą imasi bet kokių veiksmų, išskyrus prieštaravimo dėl jurisdikcijos pareiškimą. Taip pat laikoma, kad atsakovas numanomai susitaria dėl jurisdikcijos, kai jis, gavęs teismo šaukimą, į teismą neatvyksta arba tai padaro pasibaigus teisei pareikšti prieštaravimą dėl jurisdikcijos.
40

Be to, priešingai, nei savo rašytinėse pastabose tvirtina Prancūzijos vyriausybė, APA ir PCH negali būti priskirtos prie „specialių neįmokinių išmokų pinigais“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnio 3 dalį. Iš tiesų, kadangi iš to, kas išdėstyta, ir iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išvadų, apie kurias priminta šio sprendimo 26 punkte, matyti, kad šio sprendimo 32 punkte nurodytos kumuliacinės sąlygos yra įvykdytos ir kad APA bei PCH turi būti priskirtos prie „socialinio draudimo išmokų“, nereikia tikrinti, ar šios dvi išmokos taip pat gali būti priskirtos prie „specialių neįmokinių išmokų pinigais“, nes Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad šios dvi išmokų kategorijos yra alternatyvios (šiuo klausimu žr. 2006 m. vasario 21 d. Sprendimo Hosse, C‑286/03, EU:C:2006:125, 36 punktą ir 2015 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo Komisija / Slovakija, C‑433/13, EU:C:2015:602, 45 punktą).