ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
35

Šiuo klausimu visų pirma reikia atmesti GRDF argumentą, kad ginčų sprendimo institucijos sprendimai yra administraciniai sprendimai, kurie negali sukelti pasekmių iki ginčo tarp šalių atsiradimo. Toks aiškinimas prieštarautų Direktyvos 2009/73 tikslams ir pakenktų jos veiksmingumui. Kaip savo rašytinėse pastabose nurodo Europos Komisija, reikia priminti suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją, pagal kurią pareiga užtikrinti visišką Sąjungos teisės veiksmingumą, be kita ko, pašalinant Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes, tenka ne tik nacionaliniams teismams, bet ir visoms atitinkamos valstybės narės institucijoms, įskaitant administracines institucijas (šiuo klausimu žr. 1990 m. birželio 12 d. Sprendimo Vokietija / Komisija, C‑8/88, EU:C:1990:241, 13 punktą; 2004 m. sausio 7 d. Sprendimo Wells, C‑201/02, EU:C:2004:12, 64 punktą ir 2018 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality ir Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, 38 ir 39 punktus).
16

A. Bocero Torrico pareiškė ieškinį prieš INSS ir Bendrąjį socialinės apsaugos fondą Juzgado de lo Social no 2 de Ourense (Ourensės darbo bylų teismas Nr. 2), o J. Bode ieškinį prieš tas pačias institucijas pareiškė Juzgado de lo Social no 2 de A Coruña (Korunjos darbo bylų teismas Nr. 2, Ispanija); ieškiniai buvo atmesti. Šie teismai nusprendė, kad „gautina pensijos“ suma, kuri pagal LGSS 208 straipsnio 1 dalies c punktą turi būti didesnė nei minimalios pensijos dydis, priklausantis suinteresuotajam asmeniui, kai jam sukaktų šešiasdešimt penkeri metai, kad jis galėtų pasinaudoti išankstine pensija, yra faktinės pensijos, kurią privalėtų mokėti Ispanijos Karalystė, suma. Jie rėmėsi Ispanijos teisės aktais siekiamu tikslu, t. y. vengti asmenims, kuriems dar nesukako įstatymo nustatytas pensinis amžius, mokėti priemokas iki įstatymo nustatytos minimalios sumos, ir išlaikyti šiuos asmenis darbo rinkoje.
50

Šią išvadą patvirtina Reglamentu Nr. 1371/2007 siekiami tikslai. Viena vertus, pagal reglamento 1 straipsnio a punktą šiuo reglamentu, be kita ko, siekiama nustatyti vežimo sutarčių sudarymo taisykles. Kita vertus, minėto reglamento 1 konstatuojamojoje dalyje, be kita ko, pažymima, kad, atsižvelgiant į bendrą transporto politiką, svarbu užtikrinti geležinkelių keleivių teises. Be to, iš to paties reglamento 2 konstatuojamosios dalies matyti, kad turi būti pasiektas aukštas vartotojų apsaugos lygis transporto srityje, o remiantis jo 3 konstatuojamąja dalimi – turi būti užtikrintos geležinkelių keleivio teisės, nes jis yra silpnesnė vežimo sutarties dalis.
40

Be to, prašymuose priimti prejudicinį sprendimą bylose C‑585/18, C‑624/18 ir C‑625/18 juos pateikęs teismas mano, kad, atsižvelgiant, be kita ko, į aplinkybes, kuriomis turi būti paskirti nauji Drausmės bylų kolegijos teisėjai, kyla rimtų abejonių dėl to, ar ši kolegija ir jos nariai pakankamai atitiks nepriklausomumo ir nešališkumo reikalavimus.
14

2000 m. lapkričio 23 d.Vreemdelingwet 2000 (2000 m. Užsieniečių įstatymas) (Stb. 2000, Nr. 495), iš dalies pakeisto 2013 m. gruodžio 11 d.Wet tot wijziging van de Vreemdelingenwet 2000 in verband met de uitbreiding van het gebruik van biometrische kenmerken in de vreemdelingenketen in verband met het verbeteren van de identiteitsvaststelling van de vreemdeling (Įstatymas, kuriuo keičiamas 2000 m. Užsieniečių įstatymas, kiek tai susiję su platesniu biometrinių identifikatorių naudojimu bendradarbiaujant užsieniečių klausimais kompetentingoms institucijoms, siekiant pagerinti užsienio piliečių tapatybės nustatymą) (Stb. 2014, Nr. 2) (toliau – Užsieniečių įstatymas), 106a straipsnio 1 dalyje nurodyta: „Įgyvendinant šį įstatymą gali būti nuskaitomas ir tvarkomas užsienio piliečio veido atvaizdas ir dešimties pirštų atspaudų atvaizdas, siekiant nustatyti jo tapatybę tuomet, kai Europos reglamentuose dėl 1 straipsnyje numatytų biometrinių duomenų tokia galimybė nenumatyta. Veido ir pirštų atspaudų atvaizdai lyginami su atvaizdais, saugomais užsieniečių registre.“
39

Galiausiai pažymėtina, kad, kaip tvirtina Vokietijos vyriausybė, pagal šio sprendimo 35–38 punktuose išdėstytą Šeštosios direktyvos 11 straipsnio A skirsnio 1 dalies a punkto aiškinimą užtikrinama, kad bus išlaikytas mokesčių neutralumas. Jeigu gamintojas įsigytų turtą savo veiklai vykdyti tiesiogiai iš šio turto objekto gamintojo, nedalyvaujant organizacijai, kuriai pirmasis priklauso, ir be išmokų iš šios organizacijos įsteigto veiklos fondo, šis tiekimas būtų visiškai apmokestinamas PVM. Tačiau jeigu PVM už tokio turto pirkimą būtų sumažintas proporcingai šio veiklos fondo finansuojama dalimi, gamintojas, įsigijęs tokį turtą per minėtą gamintojų organizaciją, būtų apmokestintas mažesniu mokesčiu nei gamintojas, kuris perka atitinkamą turtą be jos dalyvavimo. Taigi, tai būtų nevienodas vertinimas, prieštaraujantis mokesčių neutralumo principui.
28

Institutas ginčija Teisingumo Teismo kompetenciją nagrinėti šį klausimą, remdamasis tuo, kad nacionalinis teismas siekia ne to, kad Teisingumo Teismas išaiškintų Sąjungos teisę, bet kad priimtų sprendimą dėl Vengrijos teisės atitikties Sąjungos teisei. Šiuo klausimu pirmiausia reikia priminti, kad, be abejo, vykstant SESV 267 straipsnyje numatytai procedūrai Teisingumo Teismas neturi vertinti nacionalinės teisės aktų atitikties Sąjungos teisei ir aiškinti nacionalinių įstatymų ar kitų teisės aktų (2012 m. kovo 1 d. Sprendimo Ascafor ir Asidac, C‑484/10, EU:C:2012:113, 33 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2015 m. spalio 6 d. Sprendimo Consorci Sanitari del Maresme, C‑203/14, EU:C:2015:664, 43 punktas). Vis dėlto Teisingumo Teismas turi kompetenciją prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nurodyti visus Sąjungos teisės aiškinimo aspektus, kurie leistų šiam teismui įvertinti tokį suderinamumą ir priimti sprendimą nagrinėjamoje byloje (2012 m. kovo 1 d. Sprendimo Ascafor ir Asidac, C‑484/10, EU:C:2012:113, 34 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija ir 2017 m. liepos 26 d. Sprendimo Europa Way ir Persidera, C‑560/15, EU:C:2017:593, 35 punktas).
25

Iš Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalies įvairių kalbinių versijų lyginamosios analizės negalima tiksliai nustatyti bendros kredito kainos sumažinimo, kurį ji numato, apimties. Iš tiesų, viena vertus, pagal šios nuostatos versijas nyderlandų, lenkų ir rumunų kalbomis numatyta galimybė sumažinti išlaidas, susijusias su likusiu sutarties trukmės laikotarpiu („een verlaging van de totale kredietkosten, bestaande uit de interesten en de kosten gedurende de resterende duur van de overeenkomst“, „obniżki całkowitego kosztu kredytu, na którą składają się odsetki i koszty przypadające na pozostały okres obowiązywania umowy“ ir „o reducere a costului total al creditului, care constă în dobânda și în costurile aferente duratei restante a contractului“). Kita vertus, šios nuostatos versijos vokiečių ir anglų kalbomis yra šiek tiek dviprasmiškos ir leidžia manyti, kad išlaidos, susijusios su šiuo laikotarpiu, yra pagrindas apskaičiuojant sumažinimą („das Recht auf Ermäßigung der Gesamtkosten des Kredits, die sich nach den Zinsen und den Kosten für die verbleibende Laufzeit des Vertrags richtet“ ir „reduction consisting of the interest and the costs for the remaining duration of the contract“). Tos pačios nuostatos versijoje italų kalba, kaip ir versijoje prancūzų kalba, kalbama apie „mokėtinas“ („dus“, „dovuti“) likusio sutarties trukmės laikotarpio palūkanas ir išlaidas. Galiausiai pagal Direktyvos 2008/48 16 straipsnio 1 dalies versiją ispanų kalba reikalaujama sumažinti išlaidas, atitinkančias likusį sutarties trukmės laikotarpį („una reducción del coste total del crédito, que comprende los intereses y costes correspondientes a la duración del contrato que quede por transcurrir“).
38

Be to, 2004 m. birželio 24 d. Sprendimo Heidelberger Bauchemie (C‑49/02, EU:C:2004:384) 33 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad dviejų ar kelių abstrakčiai ir be kontūrų nurodytų spalvų grafinis pavaizdavimas turi apimti sisteminį išdėstymą, kuriame spalvos susiejamos iš anksto nustatytu ir nuosekliu būdu, o to sprendimo 34 punkte pažymėjo, kad paprastas dviejų ar daugiau spalvų, kurios pavaizduotos abstrakčiai ir be kontūrų, pateikimas viena šalia kitos ar dviejų arba daugiau spalvų paminėjimas „visomis įmanomomis formomis“ neturi pagal Reglamento Nr. 40/94 4 straipsnį (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 4 straipsnis) reikalaujamų tikslumo ir nuoseklumo požymių. Iš tiesų, kaip Teisingumo Teismas pažymėjo to sprendimo 35 punkte, toks pateikimas suteiktų galimybę atsirasti daugeliui skirtingų kombinacijų, neleidžiančių vartotojui suvokti ir įsiminti konkrečios kombinacijos, pagal kurią jis galėtų užtikrintai įsigyti tokį patį pirkinį, taip pat kompetentingoms valdžios institucijoms ir ūkio subjektams žinoti prekių ženklo savininkui suteiktų teisių apsaugos apimtį.
24

Kaip matyti iš Reglamento Nr. 805/2004 12 straipsnio, galimybei pripažinti teismo sprendimą Europos vykdomuoju raštu taikomos dvi kumuliacinės sąlygos. Pirma, toks sprendimas turi būti priimtas dėl „neginčytino“ reikalavimo, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b arba c punktus. Taip yra tuomet, kai per teisminį bylos nagrinėjimą nebuvo pateikta jokių prieštaravimų dėl reikalavimų ir su juo buvo numanomai sutikta, nes skolininkas nepasirodė arba jam nebuvo atstovaujama teismo posėdyje dėl šio reikalavimo. Antra, teismo procesas, per kurį buvo priimtas aptariamas sprendimas, turi atitikti šios reglamento III skyriuje numatytus minimalius procesinius reikalavimus.
28

Be to, remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, pagal bendrąjį Sąjungos teisės vienodo požiūrio principą reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, jei toks vertinimas negali būti objektyviai pagrįstas (2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimo Arcelor Atlantique et Lorraine ir kt., C‑127/07, EU:C:2008:728, 23 punktas ir nurodyta jurisprudencija).
39

Be to, tokia taisyklė, kokia numatyta Viešųjų pirkimų kodekso 80 straipsnio 5 dalies c punkte, aiškiai neskatina konkurso laimėtojo, dėl kurio buvo priimtas sprendimas nutraukti ankstesnę viešojo pirkimo sutartį, imtis taisomųjų priemonių. Dėl to tokia taisyklė gali prieštarauti Direktyvos 2014/24 57 straipsnio 6 dalies reikalavimams.
6

2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/54/EB dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo (nauja redakcija) (OL L 204, 2006, p. 23) 30 konstatuojamojoje dalyje nustatyta: „Užtikrinant veiksmingą vienodo požiūrio principo įgyvendinimą, svarbus vaidmuo tenka taisyklių dėl įrodinėjimo pareigos priėmimui. Teisingumo Teismas nusprendė, kad dėl to reikėtų numatyti nuostatą, skirtą užtikrinti, kad prima facie diskriminacijos bylos atveju įrodinėjimo pareiga atitektų atsakovui, išskyrus procesinius veiksmus, kai faktines aplinkybes turi ištirti teismas arba kita kompetentinga nacionalinė institucija. Vis dėlto reikia patikslinti, kad faktus, pagal kuriuos galima daryti prielaidą, jog buvo tiesiogiai ar netiesiogiai diskriminuojama, įvertina kompetentingos nacionalinės institucijos pagal nacionalinės teisės aktus ar praktiką. Be to, pačios valstybės narės bet kuriame procesinių veiksmų etape turi įvesti įrodymų taisykles, kurios yra palankesnės ieškovams.“
17

Šiomis aplinkybėmis Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacijaus regiono administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą: „Ar Sąjungos teisės teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principai, siejami su laisvo prekių judėjimo, įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas principais, kurie įtvirtinti [SESV], ir iš jų kylantys principai, kaip antai vienodo požiūrio, nediskriminavimo, tarpusavio pripažinimo, proporcingumo ir skaidrumo principai, įtvirtinti Direktyvoje [2014/24], neleidžia taikyti tokios nacionalinės teisės normos, kaip antai iš [Viešųjų pirkimų kodekso 95 straipsnio 10 dalies ir 83 straipsnio 9 dalies] išplaukiančios Italijos teisės normos, pagal kurią įmonė, savo finansiniame pasiūlyme per viešojo pirkimo procedūrą atskirai nenurodžiusi darbo sąnaudų, bet kuriuo atveju šalinama iš viešojo pirkimo procedūros nesuteikiant galimybės ištaisyti trūkumų (soccorso istruttorio), net jei pareiga atskirai nurodyti tas sąnaudas nebuvo nurodyta konkurso dokumentuose ir net nepaisant to, kad pasiūlymas iš tiesų atitinka minimalių darbo sąnaudų reikalavimus, kaip, be to, nurodė pirkimo dalyvis tuo tikslu pateiktame specialiame pareiškime?“
28

Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamus pastatus Mydibel naudojo nepertraukiamai ir ilgai savo profesinėje veikloje. Be to, remiantis informacija, pateikta šiame sprendime, nors pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamus sale and lease back (pardavimas ir atgalinė nuoma) sandorius Mydibel turėjo nedelsiant gauti mokestį, ji pati įsipareigojo atitinkamoms finansų institucijoms 15 metų kas ketvirtį mokėti nuompinigius, kurių bendra suma atitiko minėto mokesčio sumą su palūkanomis. Paaiškėjo, kad ši bendrovė ir toliau naudojasi aptariamų pastatų statybos, rekonstrukcijos ar renovacijos tikslais sudarytais sandoriais savo apmokestinamiesiems pardavimo sandoriams. Tai reiškia, su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kad pateikus PVM deklaraciją, nepasikeitė veiksniai, kuriais remiantis buvo apskaičiuota atskaitytina suma.
39

Be to, Teisingumo Teismas patvirtino, kad valstybių narių tarpusavio pripažinimo ir pasitikėjimo principų apribojimai gali būti nustatyti „išimtinėmis aplinkybėmis“ (2016 m. balandžio 5 d. Sprendimo Aranyosi ir Căldăraru, C‑404/15 ir C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, 82 punktas ir 2018 m. liepos 25 d. Sprendimo Minister for Justice and Equality (Teismų sistemos trūkumai), C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 43 punktas).
31

Be to, reikia konstatuoti, kad Įgyvendinimo reglamento Nr. 1329/2014 1–3 ir 5 prieduose nėra nuorodos į neprivalomą šiuose prieduose pateiktų formų naudojimą. Tik IV priedo dalyje „Informacija pareiškėjui“ nurodytas neprivalomas šios formos pobūdis. Be to, tokia nuoroda yra įtvirtinta kitose šio priedo kalbinėse versijose, be kita ko, ispanų, anglų, prancūzų, italų ir rumunų kalbinėse versijose.
49

Be to, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad ginčai pagrindinėse bylose susiję, be kita ko, su tuo, kad N. S. Dimitrova ir M. S. Dimitrov, remdamiesi Direktyvos 2011/83 27 straipsniu, ginčija jiems šilumos energijos tiekėjo išrašytas sąskaitas dėl to, kad jie asmeniškai neužsakė šio šilumos energijos tiekimo ir jos nenaudoja.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Privacy International ginčą su Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs (Užsienio reikalų ir tautų sandraugos ministras, Jungtinė Karalystė), Secretary of State for the Home Departement (Vidaus reikalų ministras, Jungtinė Karalystė), Government Communications Headquarters (Vyriausybės ryšių centrinis biuras, Jungtinė Karalystė, toliau – GCHQ), Security Service (Saugumo tarnyba, Jungtinė Karalystė, toliau – MI5) ir su Secret Intelligence Service (Slaptoji žvalgybos tarnyba, Jungtinė Karalystė, toliau – MI6) dėl teisės aktų, kuriais saugumo ir žvalgybos tarnyboms leidžiama gauti ir naudoti masinius ryšio duomenis (bulk communications data), teisėtumo.
38

Be to, aplinkybė, kad UrhG 87g straipsnio 4 dalis yra nacionalinės teisės akto, susijusio su autorių teisėmis ar gretutinėmis teisėmis, dalis, negali paneigti šio vertinimo. Iš tiesų, nėra aiškiai nustatyta, kad techniniai reglamentai intelektinės nuosavybės srityje nepatenka į Direktyvos 98/34 1 straipsnio 5 punkto taikymo sritį, kitaip nei reglamentai, kuriems taikomos ES taisyklės telekomunikacijų ar finansinių paslaugų srityje. Be to, remiantis 2007 m. lapkričio 8 d. Sprendimu Schwibbert (C‑20/05, EU:C:2007:652), nacionalinės intelektinės nuosavybės teisės nuostatos gali būti laikomos „techniniu reglamentu“, apie kurį reikia pranešti pagal minėtos direktyvos 8 straipsnio 1 dalį.
12

Be to, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad, kadangi skolininkė nesumokėjo taip jai nustatyto dydžio, šiame teisme PNC pareiškė ieškinį dėl priverstinio vykdymo, siekdama, kad jos skolinis reikalavimas, kuris kartu siekė 170859,62 EUR, būtų įvykdytas išieškant skolą pagal to paties teismo sprendimą.
48

Be to, kaip matyti iš tos pačios direktyvos 32 konstatuojamosios dalies, šias išimtis ir apribojimus valstybės narės privalo taikyti nuosekliai. Tačiau šių išimčių ir apribojimų įgyvendinimo nuoseklumo reikalavimas negalėtų būti užtikrintas, jei valstybės narės galėtų laisvai numatyti tokias išimtis ir apribojimus, kurie nėra aiškiai nurodyti Direktyvoje 2001/29 (šiuo klausimu žr. 2015 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Hewlett-Packard Belgium, C‑572/13, EU:C:2015:750, 38 ir 39 punktus), be to, Teisingumo Teismas jau yra pabrėžęs, kad jokioje Direktyvos 2001/29 nuostatoje nenumatyta galimybė valstybėms narėms išplėsti minėtų išimčių ar apribojimų taikymo sritį (šiuo klausimu žr. 2014 m. balandžio 10 d. Sprendimo ACI Adam ir kt., C‑435/12, EU:C:2014:254, 27 punktą).
2

Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant Fashion ID GmbH & Co. KG ir Verbraucherzentrale NRW eV ginčą, kilusį dėl to, kad Fashion ID į savo interneto svetainę integravo Facebook Ireland Ltd socialinį modulį.
99

Be to, net darant prielaidą, kad ši nuostata numato nevienodą vertinimą kitose valstybėse narėse, ne Vokietijoje, registruotų transporto priemonių savininkų ir vairuotojų nenaudai, jis pateisinamas tikslu užtikrinti veiksmingą mokėtinos infrastruktūros naudojimo rinkliavos sumokėjimą. Iš tiesų, be to, kad šia nuostata leidžiama pasiekti šį tikslą, kitose valstybėse narėse, ne Vokietijoje, registruotų transporto priemonių savininkams ir vairuotojams nustatyta pareiga pažeidimo atveju sumokėti infrastruktūros naudojimo rinkliavą, kurios suma siekia metinės vinjetės sumą arba skirtumą tarp metinės vinjetės ir jau sumokėtos sumos, nėra neproporcinga, atsižvelgiant į tai, kad Vokietijos valdžios institucijos, kurios per atsitiktinę patikrą konstatuoja pareigos įsigyti vinjetę tam, kad būtų galima naudotis Vokietijos greitkeliais, pažeidimą, negali apskritai žinoti, kiek laiko pažeidėjas važinėja šiais keliais be reikiamos vinjetės.
6

To paties reglamento 51 straipsnio „Panaikinimo pagrindai“ pirmoje dalyje nustatyta: „[Europos Sąjungos] prekių ženklo savininko teisės paskelbiamos panaikintomis padavus [EUIPO] prašymą arba priešieškinį teisių pažeidimo byloje: a) jeigu penkerius metus iš eilės prekių ženklas [Sąjungoje] iš tikrųjų nebuvo naudojamas žymėti prekėms arba paslaugoms, kurioms jis buvo įregistruotas, ir nėra [tinkamų] priežasčių jo nenaudoti; tačiau niekas negali reikalauti panaikinti savininko teis[ių] į [Sąjungos] prekių ženklą, jeigu laikotarpiu tarp penkerių metų laikotarpio pabaigos ir prašymo ar priešieškinio padavimo buvo pradėta arba vėl imta iš tikrųjų naudoti prekių ženklą; į naudojimo pradėjimą arba atnaujinimą neatsižvelgiama, jei tai įvyko per tris mėnesius iki prašymo arba priešieškinio padavimo dienos, prasidėjusius ne anksčiau kaip pasibaigus penkerių metų trukmės nenaudojimo laikui, jeigu pasiruošimas naudojimo pradėjimui arba atnaujinimui prasidėjo tik po to, kai savininkas sužinojo, kad gali būti paduotas prašymas arba priešieškinis; <…>“
18

Be to, tas teismas klausia, ar galima atsižvelgti ir į Šeštosios direktyvos 9 straipsnio 2 dalies e punkto dvyliktoje įtraukoje ir PVM direktyvos 56 straipsnio 1 dalies k punkte numatytą specialią tvarką, taikomą elektroniniu būdu teikiamoms paslaugoms. Šiuo klausimu, remiantis Reglamento Nr. 1777/2005 11 straipsnio 1 dalimi, galima daryti išvadą, kad prie šios rūšies paslaugų priskiriamos tik paslaugos, kurių teikimas reikalauja minimalaus žmogaus įsikišimo ir yra neįmanomas be informacinių technologijų panaudojimo. Taigi pagrindinėje byloje nagrinėjamos paslaugos nėra elektroniniu būdu teikiamos paslaugos, nes sesijos transliuojamos realiu laiku ir yra interaktyvios, todėl reikalingas žmogaus įsikišimas ir būtinas interneto panaudojimas.
60

Iš to matyti, kaip Komisija pažymėjo per teismo posėdį, kad reglamento „Dublinas III“ 23 straipsnio 1 dalyje ir 24 straipsnio 1 dalyje terminas „atsakinga“ vartojamas kitokia reikšme nei to paties reglamento 21 straipsnio 1 dalyje, nes jis nėra konkrečiai susijęs su atsakomybe nagrinėti tarptautinės apsaugos prašymą. Be to, iš minėto reglamento 18 straipsnio 2 dalies ir 20 straipsnio 5 dalies aišku, kad asmens perdavimu valstybei narei, turinčiai pareigą atsiimti, nebūtinai siekiama, kad būtų galima baigti nagrinėti šį prašymą.
7

P. Bosworth ir C. Hurley yra Šveicarijoje gyvenantys Jungtinės Karalystės piliečiai, kurie, klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms, buvo grupės Arcadia atitinkamai chief executive officer ir chief financial officer. Be to, jie buvo Arcadia London, Arcadia Singapore ir Arcadia Switzerland vadovai ir buvo saistomi su viena iš šių bendrovių jų pačių parengta ar pagal jų nurodymus parengta darbo sutartimi.
10

2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/95/ES dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų (OL L 337, 2011, p. 9, toliau – Direktyva 2011/95) 2 straipsnyje nustatyta: „Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys: a) tarptautinė apsauga – pabėgėlio statusas ir papildomos apsaugos statusas <…> <…> d) pabėgėlis – trečiosios šalies pilietis, kuris dėl visiškai pagrįstos persekiojimo dėl rasės, religijos, tautybės, politinių pažiūrų ar priklausymo prie tam tikros socialinės grupės baimės yra už šalies, kurios pilietis jis yra, ribų ir negali arba dėl tokios baimės nepageidauja naudotis tos šalies apsauga, arba asmuo be pilietybės, kuris dėl minėtų priežasčių būdamas už šalies, kurioje yra jo ankstesnė įprastinė gyvenamoji vieta, ribų negali ar dėl tokios baimės nepageidauja į ją grįžti ir kuriam netaikomas 12 straipsnis; e) pabėgėlio statusas – valstybės narės pripažinimas, kad trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės yra pabėgėlis; f) papildomą apsaugą galintis gauti asmuo – trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės, kuris negali būti laikomas pabėgėliu, tačiau apie kurį pagrįstai galima manyti, kad jei jis būtų grąžintas į savo kilmės šalį arba – asmens be pilietybės atveju – į šalį, kurioje yra jos ankstesnė įprastinė gyvenamoji vieta, jam kiltų realus pavojus patirti 15 straipsnyje apibrėžtą didelę žalą, kuriam netaikomos 17 straipsnio 1 bei 2 dalys ir kuris negali arba dėl tokio pavojaus nepageidauja naudotis tos šalies apsauga; g) papildomos apsaugos statusas – valstybės narės pripažinimas, kad trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės yra papildomą apsaugą galintis gauti asmuo; h) tarptautinės apsaugos prašymas – trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės pateiktas prašymas dėl valstybės narės apsaugos, kuris, kaip galima suprasti, siekia pabėgėlio statuso arba papildomos apsaugos statuso ir kuris aiškiai neprašo kitokios rūšies apsaugos, kuriai netaikoma ši direktyva ir kurios galima prašyti atskirai; <…>“
42

Be to, kaip generalinis advokatas iš esmės pažymėjo savo išvados 43–46 punktuose, pirma, tai, kad tokia paskolos sutartis siūloma savo darbuotojams, jiems taip suteikiant lengvatinę galimybę įsigyti nekilnojamąjį turtą, naudojama siekiant pritraukti ir išsaugotus kvalifikuotus ir kompetentingus darbuotojus, taip palengvinant darbdavio profesinės veiklos vykdymą. Šiomis aplinkybėmis tai, kad šis darbdavys pagal šią sutartį gauna arba negauna tiesioginių pajamų, nėra svarbu siekiant pripažinti minėtą darbdavį „pardavėju ar tiekėju“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 2 straipsnio c punktą. Kita vertus, plačiai aiškinant sąvoką „pardavėjas ar tiekėjas“, kaip tai suprantama pagal minėtą nuostatą, įgyvendinamas šios direktyvos tikslas – apsaugoti vartotoją kaip silpnąją sutarties su „pardavėju ar tiekėju“ šalį ir atkurti sutarties šalių lygybę (šiuo klausimu žr. 2018 m. gegužės 31 d. Sprendimo Sziber, C‑483/16, EU:C:2018:367, 32 punktą).