36

Šiomis aplinkybėmis Bundesverwaltungsgericht (Federalinis administracinis teismas, Vokietija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus: „1. Į ką reikia atsižvelgti teritoriniu požiūriu vertinant, ar palestiniečiui be pilietybės [UNRWA] apsaugos ar paramos teikimas nutrūko, kaip tai suprantama pagal Direktyvos [2011/95] 12 straipsnio 1 dalies a punkto antrą sakinį – vien į konkretų operacijos rajoną (Gazos Ruožas, Jordanija, Libanas, Sirija, Vakarų Krantas), kuriame asmuo be pilietybės iš tikrųjų gyveno prieš išvykdamas iš UNRWA veiklos teritorijos (šiuo atveju – Sirijos), ar ir į kitus UNRWA veiklos teritorijai priklausančius operacijos rajonus? 2. Jei turi būti atsižvelgiama ne tik į operacijos rajoną prieš išvykstant: ar visada ir nepriklausomai nuo kitų sąlygų turi būti atsižvelgiama į visus UNRWA veiklos teritorijos operacijos rajonus? Jeigu ne: ar į kitus operacijos rajonus turi būti atsižvelgiama tik tuo atveju, jei asmenį be pilietybės su šiuo operacijos rajonu sieja esminis (teritorinis) ryšys? Ar šiam ryšiui būtina – išvykstant esama arba ankstesnė – įprastinė gyvenamoji vieta šiame rajone? Ar vertinant esminį (teritorinį) ryšį reikia atsižvelgti į kitas aplinkybes? Jeigu taip, tai kokias? Ar turi reikšmės aplinkybė, ar asmeniui be pilietybės išvykstant iš UNRWA veiklos teritorijos pagrįstai įmanoma atvykti į atitinkamą operacijos rajoną? 3. Ar asmuo be pilietybės, išvykstantis iš UNRWA veiklos teritorijos dėl to, kad faktinės gyvenamosios vietos operacijos rajone jaučiasi labai nesaugus, o UNRWA neturi galimybės suteikti jam toje teritorijoje apsaugos ar paramos, gali ipso facto pasinaudoti Direktyvos 2011/95 12 straipsnio 1 dalies a punkto antrame sakinyje numatytomis lengvatomis ir tuo atveju, jei atvyko į šį operacijos rajoną, nors savo ankstesnės gyvenamosios vietos operacijos rajone nesijautė labai nesaugus, o pagal sienos perėjimo laikotarpiu buvusias sąlygas negalėjo tikėtis pasinaudoti UNRWA apsauga ar parama operacijos rajone, į kurį vyko, ir artimiausioje ateityje turėti galimybę grįžti į savo ankstesnės gyvenamosios vietos operacijos rajoną? 4. Ar svarstant klausimą, ar asmeniui be pilietybės ipso facto pabėgėlio statusas negali būti suteiktas, nes išvykus iš UNRWA veiklos teritorijos nebetenkinamos Direktyvos [2011/95] 12 straipsnio 1 dalies a punkto antro sakinio sąlygos, reikia atsižvelgti tik į paskutinės įprastinės gyvenamosios vietos operacijos rajoną? Jeigu ne: ar papildomai reikia atitinkamai atsižvelgti į rajonus, į kuriuos turi būti atsižvelgiama pagal 2 punktą nustatant išvykimo laiką? Jeigu ne: kokiais kriterijais remiamasi nustatant rajonus, į kuriuos turi būti atsižvelgiama priimant sprendimą dėl prašymo? Ar išnykus Direktyvos [2011/95] 12 straipsnio 1 dalies a punkto antro sakinio sąlygoms (valstybinės arba kvazivalstybinės) institucijos turi būti pasirengusios priimti (atgal) asmenį be pilietybės atitinkamame operacijos rajone? 5. Tuo atveju, jei siekiant nustatyti, ar yra įvykdytos arba nebetaikomos Direktyvos [2011/95] 12 straipsnio 1 dalies a punkto antro sakinio sąlygos, svarbus yra (paskutinės) įprastinės gyvenamosios vietos operacijos rajonas: kokie kriterijai yra lemiami siekiant nustatyti įprastinę gyvenamąją vietą? Ar asmuo šalyje turi gyventi teisėtai ir turėti gyvenamosios vietos šalies leidimą gyventi joje? Jeigu ne: ar operacijos rajono atsakingos institucijos turi bent sąmoningai toleruoti atitinkamo asmens be pilietybės buvimą šalyje? Jei taip: ar atsakingoms institucijoms turi būti žinoma apie konkretaus asmens be pilietybės buvimą, ar pakanka, jei institucijos sąmoningai toleruoja šio asmens, kaip didesnės asmenų grupės nario, buvimą? Jeigu ne: ar pakanka vien ilgesnio faktinio buvimo šalyje?“