Tačiau, atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį, su jais susijusių sankcijų pobūdį ir griežtumo laipsnį, teisė į teisingą bylos nagrinėjimą taikoma, be kita ko, procedūroms dėl įmonėms taikytinų konkurencijos taisyklių pažeidimų, per kurias gali būti skirtos vienkartinės arba periodinės baudos.

Be to, Sąjungos konkurencijos teisės srityje Komisija nėra „teismas“, kaip tai suprantama pagal EŽTK 6 straipsnį ar pagal Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio antrą pastraipą. Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 5 dalyje aiškiai nustatyta, kad Komisijos sprendimai skirti baudas už konkurencijos teisės pažeidimus nėra baudžiamojo pobūdžio.

Trečia, remiantis Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsniu, EB 230 straipsnyje numatytą teisėtumo kontrolę papildo pasinaudojant neribota jurisdikcija vykdoma kontrolė, kuri, be sankcijos teisėtumo kontrolės, teismui suteikia teisę pakeisti Komisijos vertinimą savuoju, todėl ir panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtos vienkartinės ar periodinės baudos dydį.

Pirma, Bendrasis Teismas yra nepriklausomas ir nešališkas teismas, įsteigtas siekiant, be kita ko, pagerinti teisės subjektų teisminę apsaugą, kiek tai susiję su ieškiniais, kurių sudėtingas faktines aplinkybes reikia nagrinėti išsamiai.

Be to, bet kokio Komisijos sprendimo, kuriame konstatuojamas konkurencijos taisyklių pažeidimas ir nustatoma bausmė už jį, veiksmingos teisminės kontrolės reikalavimas yra bendrasis Sąjungos teisės principas, kylantis iš valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų. Šis principas nuo šiol įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje.

Visų pirma pagal Sąjungos teisę Komisijai tenka priežiūros funkcija – ji turi vykdyti administracinę procedūrą dėl EB 81 straipsnio 1 dalies ir 82 straipsnio pažeidimų, per kurią privalo laikytis Sąjungos teisėje numatytų procedūrinių garantijų. Pagal Reglamentą Nr. 1/2003 jai suteikiama teisė priimti sprendimus skirti pinigines sankcijas įmonėms ir įmonių asociacijoms, kurios tyčia arba dėl neatsargumo pažeidė šias nuostatas.

Nekaltumo prezumpcijos principas, nuo šiol įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 48 straipsnio 1 dalyje, taikomas, be kita ko, administracinėms procedūroms ir teismo procesams dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimų, per kuriuos gali būti skirtos vienkartinės arba periodinės baudos.

Iš Komisijos pareigos pateikti tikslių ir nuoseklių įrodymų, kurie pagrįstų įsitikinimą, kad pažeidimas buvo padarytas, ir iš to, kad kilus abejonių Sąjungos teismas tikrindamas sprendimus, kuriais Komisija konstatuoja EB 81 straipsnio pažeidimą, turėtų jas spręsti įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai, matyti, kad nekaltumo prezumpcijos principas neužkerta kelio kaltinamojo asmens atsakomybę už konkretų Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimą nustatyti per procedūrą, kuri vyksta EB 81 straipsnio, Reglamento Nr. 1/2003 ir Komisijos reglamento (EB) Nr. 773/2004 dėl bylų nagrinėjimo Komisijoje pagal EB 81 ir 82 straipsnius nuostatose įtvirtinta tvarka ir per kurią galima visiškai pasinaudoti teise į gynybą.

Bet kuriuo atveju teisė į nekaltumo prezumpciją iš principo neprieštarauja tam, kad kol administracinės institucijos skirtos baudžiamojo pobūdžio sankcijos netapo galutinės užbaigus apskundimo procedūrą teisme, jos gali būti vykdomos su sąlyga, kad laikantis protingų ribų nustatoma teisinga atitinkamų interesų pusiausvyra, o asmuo, kuriam skirta sankcija, gali atkurti savo pradinę padėtį, jei jo ieškinys patenkinamas.

(žr. 97, 100–102, 104 punktus)