GENERALINĖS ADVOKATĖS

ELEANOR SHARPSTON IŠVADA,

pateikta 2006 m. gegužės 4 d.( )

Byla C‑138/05

Stichting Zuid‑Hollandse Milieufederatie

prieš

Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit





1. Šioje byloje College van Beroep voor het bedrijfsleven (Prekybos ir pramonės administracinis teismas, Nyderlandai) Teisingumo Teismo prašo išaiškinti Direktyvos 91/414 dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką (toliau – Augalų apsaugos produktų direktyva arba direktyva)( ) 8 straipsnį.

2. Šis straipsnis nustato direktyvai įgyvendinti skirtas pereinamojo laikotarpio priemones.

3. Iš esmės kalbama apie toliau dėstomas faktines bylos aplinkybes. Augalų apsaugos produktų direktyva( ) valstybes nares įpareigoja, remiantis ja, nustatyti leidimų augalų apsaugos produktams suteikimo procedūras. Ji taip pat numato nacionalinės leidimų suteikimo sistemos tokiems produktams taikymą pereinamuoju laikotarpiu, kol atliekamas atitinkamų veikliųjų medžiagų vertinimas Bendrijos lygmeniu. Per šį pereinamąjį laikotarpį Nyderlandai tris kartus keitė savo nacionalinės teisės aktus dėl augalų apsaugos produktų (1962 m. Bestrijdingsmiddelenwet (Įstatymas dėl pesticidų; toliau – Bmw)): i) iš pradžių prieš pradedant vykdyti Bendrijos vertinimą, numatydami leidimų suteikimą tokiems produktams, remiantis tokiais pačiais kriterijais, kurie turėjo būti taikomi atliekant Bendrijos vertinimą; ii) vėliau nustatydami leidimų suteikimo „pagrindiniams žemės ūkio produktams“ procedūrą, pateikiant išsamius dokumentus, nes pirmasis požiūris lėmė rinkoje leidžiamų produktų skaičiaus sumažėjimą; iii) galiausiai papildydami Bmw 16aa straipsniu.

4. 16aa straipsnis numato, kad „esant neatidėliotiniems žemdirbių interesams“ kompetentingas ministras gali atleisti nuo pateikimo į rinką ir naudojimo draudimo taikymo arba padaryti šio draudimo išimtį, kuris kitu atveju būtų taikomas produktams, turintiems veikliosios medžiagos, kuri: a) buvo rinkoje iki 1993 m. liepos 26 d.; b) nėra nurodyta Augalų apsaugos produktų direktyvoje; ir c) dėl kurios pradedamas arba tęsiamas šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje nurodytas vertinimas.

5. Taip kompetentinga institucija pagal 16aa straipsnį priimtu sprendimu atleido nuo šio draudimo taikymo daug veikliųjų medžiagų. Stichting Zuid‑Hollandse Milieufederatie (Pietų Olandijos aplinkos asociacijos fondas, toliau – Fondas) ginčija šio sprendimo galiojimą, remdamasis tuo, kad 16aa straipsnis yra nesuderinamas su Augalų apsaugos produktų direktyva.

Taikytini Bendrijos teisės aktai

Augalų apsaugos produktų direktyva

6. Augalų apsaugos produktų direktyva reglamentuoja ir „augalų apsaugos produktus“, ir juose esančias „veikliąsias medžiagas“.

7. Augalų apsaugos produktai yra apibrėžiami kaip „veikliosios medžiagos ir preparatai, turintys vieną ar daugiau veikliųjų medžiagų tokio pavidalo, kokio jie tiekiami naudotojui“ (Pataisytas vertimas), iš esmės skirti apsaugoti augalams ar augaliniams produktams nuo kenksmingų organizmų( ). Taigi direktyva taikoma augalams naudojamiems pesticidams, fungicidams ir herbicidams.

8. Preambulėje įtvirtintos šios konstatuojamosios dalys:

„7) kadangi valstybės narės turi taikyti vienodas taisykles dėl leidimų suteikimo augalų apsaugos produktams sąlygų ir procedūrų;

8) kadangi tokios taisyklės turėtų numatyti, kad augalų apsaugos produktai neturėtų patekti į rinką arba neturėtų būti naudojami, kol jie nėra oficialiai leisti, ir turėtų būti naudojami tinkamai atsižvelgus į geros augalų apsaugos praktikos ir integruotos kenkėjų kontrolės principus;

9) kadangi nuostatos dėl leidimų suteikimo turėtų užtikrinti aukštą apsaugos standartą, kuris pirmiausia turi užkirsti kelią suteikti leidimus tiems augalų apsaugos produktams, kurie kelia pavojų sveikatai, požeminiam vandeniui ir aplinkai, o žmonių ir gyvūnų sveikata turėtų tapti prioritetu, palyginti su augalų auginimo gerinimo tikslu;

10) kadangi suteikiant leidimus augalų apsaugos produktams būtina įsitikinti, kad tinkamai naudojami jie yra pakankamai efektyvūs ir nedaro nepriimtino poveikio augalams ar augaliniams produktams, aplinkai, o svarbiausia neturi kenksmingo poveikio žmonių ar gyvūnų sveikatai arba požeminiam vandeniui;

<…>

14) kadangi Bendrijoje taikoma tvarka neturėtų trukdyti valstybėms narėms suteikti leidimus savo teritorijoje ribotą laikotarpį naudojamiems augalų apsaugos produktams, į kurių sudėtį įeina veikliosios medžiagos, kurios dar nėra įrašytos į Bendrijos sąrašą, jeigu tik suinteresuotoji šalis pateikė Bendrijos reikalavimus atitinkančius dokumentus, o valstybė narė nusprendė, kad veiklioji medžiaga ir augalų apsaugos produktai galėtų atitikti jiems nustatytas Bendrijos sąlygas;

18) kadangi vis dėlto valstybėms narėms turi būti leista suteikti leidimus augalų apsaugos produktams, neatitinkantiems anksčiau išvardytų sąlygų, iškilus nenumatytam pavojui, gręsiančiam augalų auginimui, kurio negalima įveikti kitomis priemonėmis; kadangi tokį leidimų suteikimą Bendrija turėtų peržiūrėti glaudžiai bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis Augalų sveikatos nuolatiniame komitete <...>.“ (Pataisytas vertimas)

9. 3 straipsnio 1 dalis įpareigoja valstybes nares numatyti, kad augalų apsaugos produktai negali būti pateikti į rinką ir naudojami šių valstybių narių teritorijoje, kol jiems nesuteiktas leidimas šioje direktyvoje nustatyta tvarka.

10. 4 straipsnio 1 dalis įpareigoja valstybes nares užtikrinti, kad augalų apsaugos produktams nebūtų suteikiamas leidimas, kol, pirma, jų veikliosios medžiagos neįrašytos į I priedo sąrašą ir neįvykdytos visos ten nustatytos sąlygos (4 straipsnio 1 dalies a punktas), ir, antra, neįvykdyti visi 4 straipsnio 1 dalies b–f punktuose numatyti reikalavimai. 4 straipsnio 1 dalies b–e punktai iš esmės yra susiję su produkto saugumu ir veiksmingumu jį naudojant. 4 straipsnio 1 dalies f punktas reikalauja, kad valstybės narės nustatytų didžiausius likučių kiekius ir apie juos praneštų Komisijai, o ši juos patvirtintų.

11. 8 straipsnio pavadinimas – „Pereinamojo laikotarpio priemonės ir leidžiančios nukrypti nuostatos“. Jo dalyse iš eilės pateiktos nuostatos taikytinos naujiems produktams, savo sudėtyje turintiems dar nepatvirtintų ir į sąrašą neįrašytų veikliųjų medžiagų (8 straipsnio 1 dalis šiuo atveju netaikoma), jau egzistuojantiems produktams, savo sudėtyje turintiems tokių veikliųjų medžiagų (8 straipsnio 2 ir 3 dalys), ir produktams, reikalingiems ypatingomis aplinkybėmis pašalinant nenumatytą pavojų, kurio negalima įveikti kitomis priemonėmis (8 straipsnio 4 dalis).

12. 8 straipsnio 2 dalies pirmoji pastraipa numato, kad, nukrypstant nuo 4 straipsnio nuostatų ir nepažeidžiant 8 straipsnio 3 dalies, „valstybė narė gali per 12 metų nuo pranešimo apie šią direktyvą suteikti leidimus ir pateikti į vidaus rinką augalų apsaugos produktus, savo sudėtyje turinčius veikliųjų medžiagų, neįrašytų į I priedą, kurios jau dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos yra rinkoje“( ). (Pataisytas vertimas)

13. 8 straipsnio 2 dalies ketvirtoji pastraipa numato:

„Pirmojoje pastraipoje nurodytu 12 metų laikotarpiu 19 straipsnyje minėtam Komitetui įvertinus tokią veikliąją medžiagą, gali būti nuspręsta, laikantis tame straipsnyje nustatytos tvarkos, kad medžiaga gali būti įrašyta į I priedą arba <...> kad tokia veiklioji medžiaga nebus įrašyta į I priedą. Valstybės narės užtikrina, kad augalų apsaugos produktams būtų atitinkamai leidimai suteikiami, panaikinami ar prireikus taisomi per numatytą laikotarpį.“ (Pataisytas vertimas)

14. 8 straipsnio 3 dalis numato:

„Tuomet, kai valstybės narės peržiūri augalų apsaugos produktus, savo sudėtyje turinčius veikliosios medžiagos, pagal straipsnio 2 dalies nuostatas ir prieš tokį peržiūrėjimą jos gali taikyti 4 straipsnio 1 dalies b punkto i–v papunkčių ir c–f punktų nuostatas pagal nacionalines duomenų pateikimo nuostatas.“

15. 8 straipsnio 4 dalis numato:

„Toliau nukrypstant nuo 4 straipsnio, ypatingomis aplinkybėmis valstybė narė gali leisti ne ilgesniam kaip 120 dienų laikotarpiui pateikti į rinką 4 straipsnio nuostatų neatitinkančius augalų apsaugos produktus ribotam ir kontroliuojamam naudojimui, jeigu tokia priemonė pasirodo esanti būtina kilus nenumatytam pavojui, kurio negalima įveikti kitomis priemonėmis. Tokiu atveju minėta valstybė narė nedelsdama informuoja kitas valstybes nares ir Komisiją apie savo veiksmą. Turi būti nedelsiant nusprendžiama pagal 19 straipsnyje nustatytą tvarką, ar valstybės narės priimtas sprendimas gali būti pratęstas nurodytam laikotarpiui, atšauktas ar atmestas ir kokiomis aplinkybėmis tai turi būti padaryta.“

16. 8 straipsnio 2 dalyje nurodytas 12 metų laikotarpis buvo pratęstas iki 2006 m. gruodžio 31 d. veikliosioms medžiagoms, kurios įvertintos pagal Komisijos tokių medžiagų vertinimo programos pirmąjį etapą, iki 2007 m. rugsėjo 30 d. toms, kurios įvertintos pagal antrąjį etapą, ir iki 2008 m. gruodžio 31 d. toms, kurios įvertintos pagal trečiąjį etapą( ).

17. 13 straipsnio 1 dalis nurodo dokumentus, kurių valstybės narės turi reikalauti kartu su paraiška iš pareiškėjų, kurie kreipiasi dėl leidimo suteikimo augalų apsaugos produktui. 13 straipsnio 6 dalis numato:

„Nukrypdamos nuo šio straipsnio 1 dalies, veikliosioms medžiagoms, esančioms rinkoje jau dvejus metus po pranešimo apie šią direktyvą, valstybės narės gali, deramai atsižvelgusios į Sutarties nuostatas, toliau taikyti ankstesnes nacionalines taisykles dėl duomenų reikalavimų, kol tokios medžiagos nėra įrašytos į I priedą.“

18. 23 straipsnio 1 dalis per dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą įpareigoja valstybes nares priimti jai įgyvendinti reikalingus įstatymus ir kitus teisės aktus. Neginčijama, kad apie direktyvą buvo pranešta 1991 m. liepos 26 dieną.

Biocidinių produktų direktyva

19. Pateiktuose prejudiciniuose klausimuose taip pat trumpai paminėta 1998 m. vasario 16 d. Europos Tarybos ir Parlamento direktyva 98/8/EB dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką (toliau – Biocidinių produktų direktyva)( ).

20. Ši direktyva susijusi su leidimų suteikimu biocidiniams produktams ir jų pateikimu į rinką valstybėse narėse. Biocidiniai produktai yra suprantami kaip produktai, skirti cheminėmis arba biologinėmis priemonėmis sunaikinti, sulaikyti, padaryti nekenksmingą, išvengti poveikio arba kitaip kontroliuoti bet kurį kenksmingą organizmą, kurio buvimas nepageidautinas ir kurio poveikis žmonėms, jų veiklai arba jų vartojamiems ar gaminamiems produktams, taip pat gyvūnams ir aplinkai yra žalingas( ).

21. 3 straipsnio 1 dalis įpareigoja valstybes nares „nurodyti, kad biocidinis produktas nebus pateiktas į rinką ir naudojamas jų teritorijoje, jeigu jam nebuvo suteiktas leidimas pagal šios direktyvos nuostatas“ (Pataisytas vertimas).

22. 5 straipsnio 1 dalis numato, kad valstybės narės suteikia leidimą biocidiniam produktui tik tada, kai „jame esanti veiklioji medžiaga (‑os) įrašyta (‑os) į I arba IA priedus ir laikomasi visų šiuose prieduose nustatytų reikalavimų“ bei įvykdomos kitos tam tikros sąlygos.

23. 16 straipsnio 1 dalis numato:

„Valstybė narė, nukrypdama nuo 3 straipsnio 1 dalies, 5 straipsnio 1 dalies <...>, gali dar dešimt metų (nuo 2000 m. gegužės 14 d.) taikyti savo dabartinę biocidinių produktų pateikimo į rinką sistemą arba praktiką. Visų pirma, laikydamasi nacionalinių taisyklių, ji gali leisti pateikti į jos teritorijos rinką biocidinį produktą, turintį veikliosios medžiagos, kuri neįrašyta į I arba IA priedą šiai produktų grupei. (2000 m. gegužės 14 d.) tokios veikliosios medžiagos turi būti rinkoje kaip biocidinio produkto veikliosios medžiagos <…>“. (Pataisytas vertimas)

Taikytina nacionalinė teisė

Bmw

24. Bmw įsteigia College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen (Leidimų pesticidams suteikimo taryba; toliau – CTB) ir numato, kad, gavusi prašymą, sprendimus dėl leidimų suteikimo pesticidams arba jų registravimo priima ši institucija. Siekiant įgyvendinti Augalų apsaugos produktų direktyvą, 1994 m. Bmw buvo iš dalies pakeistas( ).

25. 2 straipsnio 1 dalis numato:

„Nyderlanduose draudžiama tiekti, laikyti ar sandėliuoti, įvežti ar naudoti bet kurį pesticidą, jei nenustatyta, kad dėl jo pateikimo į rinką suteiktas leidimas <...> pagal šį įstatymą“.

26. 3 straipsnyje nustatyta, kad augalų apsaugos produktui negali būti suteiktas leidimas, jei nėra įvykdytos nustatytos sąlygos. Šios sąlygos iš esmės atspindi įtvirtintąsias Augalų apsaugos produktų direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje.

27. 16a straipsnio 1 dalies a punktas numato, kad ypatingomis aplinkybėmis kompetentingas ministras gali atleisti nuo 2 straipsnio 1 dalies taikymo arba padaryti išimtį dėl jo ne ilgesnį kaip 120 dienų laikotarpį, „jeigu tokia priemonė pasirodo esanti būtina kilus nenumatytam pavojui, kurio negalima įveikti kitomis priemonėmis“ (pakartojama Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 4 dalies formuluotė).

28. 16aa straipsnio 1 dalis numato, kad „esant neatidėliotiniems žemdirbių interesams“ kompetentingas ministras gali atleisti nuo draudimo arba padaryti jo išimtį, kuris kitu atveju būtų taikomas augalų apsaugos produktams, kurių sudėtyje yra veikliosios medžiagos: a) kuri buvo rinkoje iki 1993 m. liepos 26 d.; b) kuri nebuvo nurodyta Augalų apsaugos produktų direktyvoje; ir c) dėl kurios po 2003 m. liepos 26 d. buvo pradėtas arba tęsiamas šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje nurodytas vertinimas.

29. 16aa straipsnio 2 dalis numato, kad šie atleidimai nuo taikymo arba šio taikymo išimtys leidžiami laikantis tam tikrų sąlygų arba apribojimų ir gali būti panaikinami bet kuriuo momentu. Tačiau reikia pažymėti, kad kita vertus tokie atleidimai ir išimtys nėra ribojami laiko atžvilgiu.

16aa straipsnio prielaidos

30. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad 1995 m. Nyderlandai nusprendė nesinaudoti pereinamojo laikotarpio nuostatomis, įtvirtintomis Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje, bet, laukdami veikliųjų medžiagų vertinimo Bendrijos lygmeniu, išnagrinėti augalų apsaugos produktų leistinumą, atsižvelgiant į Bendrijos kriterijus. Dėl to daugelio produktų leidimai, pasibaigus jų galiojimui, nebuvo atnaujinti. Todėl Nyderlandų augintojai galėjo naudoti mažiau produktų nei jų konkurentai kitose valstybėse narėse.

31. Siekiant pakeisti tokią situaciją, buvo iš dalies pakeistas Bmw, jį papildant 25c straipsniu, kuris numatė leidimų suteikimo tvarką „pagrindiniams žemės ūkio augalų apsaugos produktams“. Tačiau ši priemonė buvo akivaizdžiai neveiksminga( ) dėl išlaidų, susijusių su reikalavimu pateikti išsamius dokumentus. Fondas taip pat pažymi, kad pareiškėjų prašyta įrodyti, jog jų produktai tikrai buvo pagrindiniai ir jog nei vienam pareiškėjui to nepavyko padaryti.

32. Todėl 2002 m. 25c straipsnis buvo pakeistas 16aa straipsniu.

Pagrindinė byla ir Teisingumo Teismui pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą

33. 2004 m. balandžio 21 d. Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (Žemės ūkio, gamtos ir maisto kokybės ministras; toliau – ministras) priėmė 2004 m. Nutarimą dėl augalų apsaugos produktų atleidimo nuo nuostatų taikymo. Šis nutarimas, kuris buvo priimtas vadovaujantis Bmw 16aa straipsniu, nuo Bmw 2 straipsnio 1 dalyje nustatyto draudimo atleido jame nurodytus naudotojus ir aprašytas kultūras, jeigu bus laikomasi tam tikrų sąlygų. Nutarime buvo nurodyta, kad jis neteks galios 2005 m. sausio 1 dieną.

34. 2004 m. balandžio 28 d. ministras priėmė nutarimą, pakeičiantį pirmiau minėtą nutarimą, išplėsdamas jame esančio atleidimo taikymą specialiam tam tikrų augalų apsaugos produktų naudojimui.

35. 2004 m. birželio mėnesį Fondas pareiškė protestą dėl 2004 m. balandžio 28 d. Nutarimo.

36. 2004 m. spalio mėnesį ministras paskelbė, kad šis protestas iš dalies nepriimtinas ir iš dalies nepagrįstas.

37. Fondas pareiškė ieškinį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Šis teismas turi abejonių dėl tam tikrų Augalų apsaugos produktų direktyvos aiškinimo klausimų. Todėl jis sustabdė bylos nagrinėjimą ir Teisingumo Teismui pateikė šešis prejudicinius klausimus( ).

38. Rašytines pastabas pateikė Fondas, Danijos, Prancūzijos, Graikijos ir Nyderlandų vyriausybės bei Komisija. Nebuvo prašoma surengti posėdžio ir jis nebuvo surengtas.

Sprendimas Stichting ZHM I

39. Teisingumo Teismas jau yra pateikęs gairių dėl Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio kartu su Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsniu aiškinimo byloje C‑316/04 (toliau – Stichting ZHM I) dėl anksčiau Fondo pareikšto ieškinio( ).

40. Stichting ZHM I buvo susijusi su Bmw 25d straipsniu, kuriuo įstatymas taip pat buvo papildytas 2002 metais. Ši nuostata iš esmės numato leidimų atnaujinimą ex officio – ir todėl neatliekant išsamaus vertinimo, kuris kitaip būtų reikalaujamas pagal Bmw 3 straipsnio 1 dalį – produktams, kuriems anksčiau buvo suteikti leidimai ir kurių veikliosios medžiagos nurodytos CTB. Užuot atlikusi išsamų vertinimą, apibūdindama veikliąją medžiagą CBT privalo „atsižvelgti“ į tam tikrus jos poveikius.

41. Fondas apskundė nutarimą, kuriuo CBT apibūdino daugelį veikliųjų medžiagų. Taip augalų apsaugos produktams, kurių sudėtyje yra tokių veikliųjų medžiagų, buvo automatiškai suteikiami leidimai pagal Bmw 25d straipsnį.

42. Teisingumo Teismas sprendimą byloje Stichting ZHM I priėmė po to, kai nagrinėjamoje byloje buvo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą ir pastabos. Kaip bus matyti toliau, tame sprendime tiesiogiai arba netiesiogiai buvo atsakyta į daugelį pateiktų prejudicinių klausimų.

43. Tačiau šioje stadijoje būtų tikslinga paminėti kelis Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 ir 3 dalių aspektus, kurie išplaukia iš byloje Stichting ZHM I priimto sprendimo. Abi šios nuostatos taikytinos pereinamuoju laikotarpiu.

44. 8 straipsnio 2 dalis leidžia valstybėms narėms suteikti leidimus augalų apsaugos produktams, buvusiems rinkoje 1993 m. liepos 26 d., net jeigu jie savo sudėtyje turi Bendrijos lygmeniu dar neištirtų veikliųjų medžiagų. Teisingumo Teismas nusprendė, kad valstybės narės, suteikdamos tokius leidimus, neprivalo laikytis direktyvos 4 straipsnio( ).

45. Tačiau, vadovaujantis 8 straipsnio 2 dalimi, leidimas nebūtinai liks galioti, kol atitinkama veiklioji medžiaga bus įvertinta Bendrijos lygmeniu. Taip yra todėl, kad 8 straipsnio 3 dalis leidžia valstybėms narėms savo iniciatyva peržiūrėti leidimus augalų apsaugos produktams, kurie buvo suteikti vadovaujantis 8 straipsnio 2 dalimi, jeigu yra kokių nors požymių, kad nebevykdomi jiems suteikikti nurodyti reikalavimai. Toks peržiūrėjimas turi būti atliekamas, kol dar galioja pagal 8 straipsnio 2 dalį suteiktas leidimas. Priimdamos sprendimą, ar reikia atlikti tokį peržiūrėjimą, valstybės narės privalo vadovautis direktyvos 4 straipsnio 1 dalies reikalavimais( ); šiame kontekste nacionalinės teisės normos turi nustatyti, kokius duomenis reikia pateikti( ).

46. Bendrosios įžanginės pastabos dėl 8 straipsnio vietos direktyvoje taip pat gali būti naudingos. Akivaizdu, kad įstatymų leidėjas 8 straipsnyje ketino numatyti visus skirtingus atvejus, kuriais būtų galima pateisinti ribotą ir (arba) laikiną nukrypimą nuo kitų direktyvoje nustatytų išsamių ir vienodų taisyklių. Nors šios nuostatos ir leidžia nukrypti nuo įprastų taisyklių, iš jų bendros sistemos aišku, kad vis dėlto, kiek tai įmanoma, turi būti atsižvelgiama į bendrus direktyvos tikslus ir siekius.

Priimtinumas

47. Prancūzija pirmiausia pateikė klausimą dėl pirmųjų dviejų pateiktų prejudicinių klausimų priimtinumo. Kadangi bet kuriuo atveju į šiuos klausimus jau buvo atsakyta sprendime Stichting ZHM I, nepaisant ten Prancūzijos (nesėkmingai) iškeltų analogiškų priimtinumo klausimų( ), aš manau, kad Teisingumo Teismas neturėtų toliau nagrinėti šio punkto.

Pirmasis klausimas

48. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo pirmuoju klausimu klausia, ar nacionalinis teismas gali taikyti Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnį, pasibaigus jos 23 straipsnyje nurodytam laikotarpiui. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aiškiai matyti, kad yra klausiama, ar 8 straipsnis turi tiesioginį veikimą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad tik tuomet, jeigu į šį klausimą būtų atsakyta teigiamai, jis galėtų vertinti, ar Bmw 16aa straipsnis yra suderinamas su minėta nuostata.

49. Pirmasis klausimas sutampa su byloje Stichting ZHM I pateikto pirmojo klausimo pirma dalimi.

50. Teisingumo Teismas savo sprendime toje byloje pažymėjo, kad „nacionalinis teismas, taikydamas vidaus teisę, ypač, pvz., šioje byloje nagrinėjamas teisės aktų nuostatas, specialiai priimtas įgyvendinti direktyvos reikalavimams, turi aiškinti nacionalinės teisės aktus kuo labiau atsižvelgdamas į susijusios direktyvos tekstą ir tikslą, kad būtų pasiektas joje numatytas tikslas ir kartu būtų laikomasi EB 249 straipsnio trečiosios pastraipos“( ).

51. Generalinis advokatas F. G. Jacobs savo išvadoje toje byloje laikėsi tos pačios nuomonės ir pažymėjo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui reikia taikytinų Augalų apsaugos produktų direktyvos ir Biocidinių produktų direktyvos nuostatų išaiškinimo, neatsižvelgiant į tai, ar joms būdingas tiesioginis veikimas, ar ne. Todėl, jo nuomone, nebuvo būtina atsakyti į pirmąjį prejudicinį klausimą tokį, koks jis suformuluotas, nes nacionaliniam teismui turėjo pakakti gairių iš į likusius klausimus pateiktų atsakymų( ).

52. Matyt, dėl tos pačios priežasties Teisingumo Teismas taip pat tiesiogiai neatsakė į pirmąjį klausimą.

53. Mano nuomone, į šios bylos pirmąjį klausimą turi būti atsakyta taip pat.

Antrasis klausimas

54. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo antruoju klausimu klausia, ar Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalis turi tą pačią reikšmę kaip ir Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnis. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio 1 dalis numato, jog pereinamuoju laikotarpiu valstybė narė gali „taikyti savo dabartinę biocidinių produktų pateikimo į rinką sistemą arba praktiką“. Iš esmės jis klausia, ar Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip pat kaip ir tą nuostatą, kuri (jo nuomone) leidžia valstybei narei pereinamuoju laikotarpiu išlaikyti „savo dabartinę sistemą arba praktiką“, kad ir kaip ši sistema arba praktika veiktų.

55. Šis klausimas yra identiškas byloje Stichting ZHM I pateiktam antrajam prejudiciniam klausimui( ).

56. Teisingumo Teismas savo sprendime toje byloje nusprendė, kad Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio 1 dalis turi tokią pačią reikšmę kaip ir Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalis( ).

Trečiasis ir ketvirtasis klausimai

57. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo trečiuoju klausimu klausia, ar Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalis reiškia pareigą neveikti, t. y. tai, kad valstybė narė gali pakeisti savo egzistuojančią sistemą ar praktiką tik tiek, kiek tai leidžia augalų apsaugos produkto išankstinis vertinimas, jam suteikiant leidimą pagal šią direktyvą. Ketvirtuoju klausimu, jei į trečiąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, jis klausia, ar 8 straipsnio 2 dalis nustato nacionalinių taisyklių dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką pakeitimų apribojimus, ir, jei taip, tai kokius. Todėl abu šiuos klausimus galima nagrinėti kartu.

58. Byloje Stichting ZHM I prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausė, ar Augalų apsaugos produktų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti kaip pareigą neveikti ir, jei į šį klausimą būtų atsakyta neigiamai, ar ši nuostata numato kitus valstybių narių teisės keisti egzistuojančias leidimų suteikimo sistemas pereinamuoju laikotarpiu apribojimus.

59. Pateikdamas šiuos klausimus, nacionalinis teismas iš esmės klausė( ), ar įsigaliojus Augalų apsaugos produktų direktyvai valstybė narė gali keisti egzistuojančią sistemą ar praktiką: i) tik tuo atveju, jei augalų apsaugos produkto vertinimas jam suteikiant leidimą atliekamas pagal šią direktyvą; ar ii) tik tuo atveju, jei pakeitimai neturėjo įtakos egzistuojančios sistemos ir praktikos schemai; arba iii) be jokių apribojimų, išskyrus tuos, kurie pagal EB 10 straipsnį, remiantis sprendimu Inter-Environnement Wallonie, yra taikomi įgyvendinimo laikotarpiu( ).

60. Sprendime Inter-Environnement Wallonie Teisingumo Teismas konstatavo, kad direktyvos įgyvendinimo laikotarpiu valstybės narės privalo susilaikyti nuo bet kokių nuostatų, kurios galėtų labai pažeisti direktyva siekiamą tikslą, priėmimo ir kad nacionalinis teismas turi pareigą įvertinti, ar taip yra nagrinėjamų nacionalinių teisės nuostatų atveju( ).

61. Sprendime Stichting ZHM I Teisingumo Teismas nusprendė, kad Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio 1 dalis nenustato „neveikimo“ pareigos. Tačiau valstybių narių teisė dėl jų leidimų pateikti į rinką biocidinius produktus sistemos pakeitimo neturėtų būti laikoma neapibrėžta. Teisingumo Teismo sprendime Inter-Environnement Wallonie perkėlimo laikotarpio atžvilgiu suformuluotas principas yra taikytinas mutatis mutandis pereinamuoju laikotarpiu, numatytu Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio 1 dalyje, per kurį valstybėms narėms leidžiama toliau taikyti savo nacionalines sistemas, nors tos sistemos neatitinka šios direktyvos. Vadinasi, nacionalinio teismo pareiga yra įvertinti, ar tai yra nacionalinių nuostatų, už kurių teisėtumo nagrinėjimą jis yra atsakingas, atvejis( ).

62. Teisingumo Teismas savo sprendime Stichting ZHM I taip pat konstatavo, kad Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje ir Biocidinių produktų direktyvos 16 straipsnio 1 dalyje numatyta pereinamojo laikotarpio tvarka turi tą pačią reikšmę, nes šių abiejų nuostatų tikslas yra leisti valstybėms narėms per šiose abiejose direktyvose nurodytą pereinamąjį laikotarpį taikyti egzistuojančią nacionalinę leidimų pateikti į rinką produktus, kuriems taikomos šios direktyvos ir kurių sudėtyje yra veikliųjų medžiagų, dar neįvertintų Bendrijos lygmeniu, suteikimo tvarką( ).

63. Iš šios analizės darau toliau nurodytas išvadas. Pirma, Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalį taip pat reikia aiškinti kaip nenustatančią neveikimo pareigos. Antra, EB 10 straipsnio antroji pastraipa ir EB 249 straipsnio trečioji pastraipa nustato, kad per 8 straipsnio 2 dalyje numatytą pereinamąjį laikotarpį valstybės narės turi susilaikyti nuo nuostatų, galinčių labai pažeisti Augalų apsaugos produktų direktyvos siekiamą tikslą, priėmimo. Trečia, nacionalinio teismo pareiga yra įvertinti, ar taip yra nacionalinių nuostatų, kurių teisėtumą jis turi patikrinti, atsižvelgdamas į visus kitus Teisingumo Teismo pateiktus atitikties vertinimo kriterijus, atveju.

Penktasis klausimas

64. Penktuoju klausimu, į kurį prašoma atsakyti, jei į ketvirtąjį klausimą bus atsakyta neigiamai, klausiama, kokiais kriterijais remdamasis nacionalinis teismas turi įvertinti, ar egzistuoja priemonės, galinčios labai pažeisti Augalų apsaugos produktų direktyvos siekiamą tikslą.

65. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad nacionalinis teismas ypač norėtų sužinoti, ar EB 10 straipsnis arba Augalų apsaugos produktų direktyvos nuostatos draudžia valstybei narei pakeisti savo pradinį sprendimą įgyvendinti šią direktyvą, nustatant naują leidimų suteikimo išimtį, jei nesinaudojama šios nuostatos suteikta teise išlaikyti egzistuojančią sistemą ar praktiką.

66. Fondas remiasi tuo, kad Augalų apsaugos produktų direktyvos devinta konstatuojamoji dalis nustato aukštą apsaugos standartą ir aiškiai parodo, jog aplinkos ir žmonių bei gyvūnų sveikata turėtų tapti prioritetu, palyginti su augalų auginimo gerinimo tikslu. Leidimų suteikimo procesas turi didžiausią reikšmę, turint omenyje, kad pats leidimų suteikimas turi turėti tinkamą kokybinį standartą. Taigi leidimo suteikimas turi apimti tinkamą rizikos vertinimą. Iš tikrųjų tai yra vienintelis reikalavimo turėti leidimą paaiškinimas( ). Netinkamas vertinimas kelia pavojų daugeliui direktyvos siekiamų tikslų, kiek tai įmanoma, nuo 1993 m. – pirmiausia pasiekti aukštą sveikatos ir aplinkos apsaugos standartą bei užkirsti kelią suteikti leidimus pateikti į rinką augalų apsaugos produktus, dar jų tinkamai neįvertinus.

67. Fondas abejoja, ar taikant Bmw 16aa straipsnį atliekamas tinkamas vertinimas. „Neatidėliotini žemės ūkio interesai“ atrodo esantys svarbiausi. Praktiškai 16aa straipsnis palieka kompetentingam ministrui nuspręsti: atsižvelgti ar ne į ekologinius kriterijus ir kitus interesus. Niekas jo neįpareigoja atlikti rizikos vertinimo. Faktiškai augalų apsaugos produktams buvo suteikta išimtis net tuomet, kai jie neatitiko vieno ar daugiau ekologinių kriterijų. Todėl 16aa straipsnis tiesiogiai prieštarauja direktyvos tikslams ir kelią pavojų jų įgyvendinimui.

68. Nyderlandų vyriausybė, žinoma, yra priešingos nuomonės. Ji remiasi tuo, kad (pagal analogiją su generalinio advokato F. G. Jacobs Biocidinių produktų direktyvos analize byloje Stichting ZHM I)( ) Augalų apsaugos produktų direktyva numato: i) naudojimui skirtų augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką taisyklių sistemą, kurių pagrindą sudaro leidimų suteikimo procedūra; ii) abipusį leidimų pripažinimą; ir iii) leistinų veikliųjų medžiagų, kurios gali būti naudojamos augalų apsaugos produktams, sąrašo sudarymą Bendrijos lygmeniu. Šiame kontekste ji pažymi toliau nurodytus aspektus.

69. Pirma, be teigiamo administracinio sprendimo Nyderlanduose augalų apsaugos produktams negali būti suteiktas leidimas. Taip pat yra augalų apsaugos produktų, turinčių rinkoje esančių veikliųjų medžiagų, dėl kurių dar nebuvo atliktas vertinimas Bendrijos lygmeniu, atveju.

70. Antra, Bmw 16aa straipsnis taikomas tiktai augalų apsaugos produktams, savo sudėtyje turintiems rinkoje esančių veikliųjų medžiagų, dėl kurių dar nebuvo atliktas vertinimas Bendrijos lygmeniu. Remiantis šia nuostata suteikiami leidimai praktikoje yra išduodami tik keliems mėnesiams ir bet kuriuo atveju ne ilgiau negu vieneriems metams. Be to, toks leidimas gali būti suteikiamas tik tuomet, jeigu produktas nekelia pavojaus visuomenės ar subjekto, kuris jį naudoja, sveikatai ir kai nėra nepriimtino pavojaus aplinkai. Tai, kad 16aa straipsnis neįpareigoja pareiškėjo pateikti direktyvos 13 straipsnio 1 dalyje nurodytos informacijos, nepažeidžia direktyvos, nes 13 straipsnio 6 dalis valstybėms narėms leidžia toliau taikyti ankstesnes nacionalines taisykles dėl duomenų reikalavimo.

71. Trečia, jei Komisija nusprendžia neįrašyti veikliosios medžiagos į I priedo sąrašą arba numato tokio įrašymo sąlygas, laikinas leidimas yra pakeičiamas arba atšaukiamas per terminą, kurį šiuo tikslu Komisija nustato savo sprendime. Pagal Nyderlandų teisę ministras bet kuriuo momentu gali atšaukti leidimą (16aa straipsnio 2 dalis). Be to, remiantis 16aa straipsnio 1 dalies c punktu, jis gali būti įpareigotas tai padaryti, nes leidimas pagal 16aa straipsnį gali būti suteikiamas tik augalų apsaugos produktams, turintiems veikliųjų medžiagų, dėl kurių Komisija dar nepradėjo vertinimo.

72. Galiausiai EB 10 straipsnis valstybei narei nedraudžia atšaukti savo pradinio sprendimo netaikyti pereinamojo laikotarpio tvarkos a fortiori, kai toks sprendimas yra vilkinimo Bendrijos lygmeniu rezultatas.

73. Komisija mano, kad Bmw 16aa straipsniu nustatyta tvarka yra leidimo suteikimas de facto, o ne „peržiūrėjimas“ direktyvos 8 straipsnio 3 dalies prasme. Todėl 16aa straipsnyje numatyta sistema turi būti vertinama remiantis 8 straipsnio 2 dalimi (direktyvos 8 straipsnio 4 dalis netaikoma, nes 16aa straipsniu nesiekiama leisti pateikti į rinką augalų apsaugos produktų, iškilus nenumatytam pavojui). Direktyva nenustato leidimų tokiems produktams suteikimo specialių sąlygų, taikytinų pereinamuoju laikotarpiu. Komisija pažymi, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi omenyje, jog pavojus žmonėms ir aplinkai yra priimtino lygio. Todėl atrodo, kad direktyvoje nurodytas tikslas nėra labai pažeistas.

74. Kadangi direktyvos įgyvendinimo terminas baigėsi prieš kurį laiką, Danijos vyriausybė siūlo, kad valstybių narių diskrecija pereinamuoju laikotarpiu būtų vertinama remiantis tiktai direktyvos nuostatomis, ypač 8 straipsniu kartu su atitinkamomis 4 straipsnio nuostatomis, atsižvelgiant į 23 straipsnyje numatytą įgyvendinimo terminą. EB 10 straipsnis netaikomas. Dėl penktojo klausimo nei Prancūzijos, nei Vokietijos vyriausybės atskirų pastabų nepateikė.

75. Dėl penktojo klausimo nei Prancūzijos vyriausybė, nei Vokietijos vyriausybė atskirų pastabų nepateikė.

76. Aš pritariu Fondui, kad direktyvos konstatuojamosios dalys( ) parodo, jog visa leidimų sistema, kurią ji nustato, yra pagrįsta aukštu sveikatos, požeminio vandens ir aplinkos apsaugos lygiu. Darytina prielaida, kad Bendrijos įstatymų leidėjas nesitikėjo, jog valstybėms narėms suteikta diskrecija pagal įvairias 8 straipsnyje įtvirtintas pereinamojo laikotarpio nuostatas gali pažeisti šį tikslą.

77. 14 konstatuojamoji dalis apibrėžia valstybės narės teisės numatomą apimtį leisti „savo teritorijoje ribotą laikotarpį naudoti“ – laikotarpį, kurį aš laikau nuoroda į 8 straipsnyje numatytą pereinamąjį laikotarpį, – „augalų apsaugos produktus, turinčius veikliųjų medžiagų, kurios dar nėra įrašytos į Bendrijos sąrašą“. Konstatuojamoje dalyje ši teisė apibrėžiama numatant du reikalavimus. Suinteresuotoji šalis privalo pateikti „Bendrijos reikalavimus atitinkančius dokumentus“, ir valstybė narė turi nuspręsti, „kad veiklioji medžiaga ir augalų apsaugos produktai gali atitikti jiems nustatytas Bendrijos sąlygas“( ).

78. Taigi iš šios konstatuojamosios dalies matyti, kad valstybėms narėms nebuvo ketinama suteikti visiškos veiksmų laisvės per pereinamąjį laikotarpį. Tiksliau sakant, nors valstybės narės gali toliau taikyti nacionalines procedūras: i) tos nacionalinės procedūros privalo būti tokios, kad leistų tinkamai ištirti produktą ir jo veikliąsias medžiagas; ir ii) valstybė narė turi (iš tikrųjų) atlikti vertinimą, kuris panašus į būsimą vertinimą Bendrijos lygmeniu, ir suteikti leidimą veikliajai medžiagai arba produktui tiktai tuomet, jeigu ji pagrįstai įsitikinusi, kad jie būtų laikomi priimtinais pagal Bendrijos standartus.

79. Šiomis aplinkybėmis pradėsiu nagrinėti materialias normas, atspindinčias 14 konstatuojamąją dalį. Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad 8 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip: jei valstybė narė pagal šią nuostatą leidžia savo teritorijoje pateikti į rinką produktą, ji neprivalo laikytis atitinkamų Augalų apsaugos produktų direktyvos 4 straipsnio arba 8 straipsnio 3 dalies nuostatų( ). 8 straipsnio 3 dalyje nustatyta peržiūrėjimo procedūra skiriasi nuo leidimų suteikimo procedūros, numatytos 8 straipsnio 2 dalyje( ). Ši peržiūrėjimo procedūra gali būti taikoma (atrodo, bet kuriuo metu) produktams, kuriems jau suteikti leidimai pagal 8 straipsnio 2 dalį( ), ir, kai tai taikoma, valstybės narės iš tikrųjų privalo laikytis direktyvos 4 straipsnio 1 dalies b punkto i–v papunkčių ir c–f punktų reikalavimų( ).

80. Aš manau, kad būtų labai keista 8 straipsnio 2 dalį suprasti kaip leidžiančią valstybei narei pagal šią nuostatą taikyti leidimo suteikimo procedūrą, kurioje išvengiama reikalavimo pateikti išsamius dokumentus, apibūdinančius produktą ir jo veikliąsias medžiagas. Nelabai aišku, kaip, nepateikus tokių dokumentų, iš tikrųjų galėtų būti atliktas 14 konstatuojamojoje dalyje numatyto tipo vertinimas. Jeigu ir kol valstybė narė atliktų peržiūrėjimą pagal 8 straipsnio 3 dalį, (potencialiai) būtų labai mažai svarbios vertinimą ir leidimo suteikimą pagrindžiančios informacijos.

81. Taip pat būtų keista, jeigu 8 straipsnio 2 dalis leistų leidimo suteikimo procedūrą, kurioje nebūtų privalomo reikalavimo kompetentingai institucijai atsižvelgti į produkto poveikį sveikatai, požeminiam vandeniui ir aplinkai. Ir vėl nelabai aišku, kaip nesant tokio reikalavimo ir jeigu arba kol atliekamas peržiūrėjimas pagal 8 straipsnio 3 dalį, galėtų būti užtikrinamas direktyvos tikslų laikymasis.

82. Aš sutinku, kad praktikoje atitinkamas ministras, įgyvendindamas jam Bmw 16aa straipsnio suteiktas galias, gali prieš suteikdamas leidimą produktui iš tikrųjų atidžiai ir tinkamai atsižvelgti į aplinkosauginius reikalavimus( ). Vis dėlto Bmw 16aa straipsniu nustatyta sistema nėra tokia, kuri struktūriškai įpareigotų jį tai daryti.

83. Todėl darau išvadą, kad nacionalinis teismas, vertindamas, ar priimtos nuostatos galėtų labai pažeisti Augalų apsaugos produktų direktyvos siekiamą tikslą, inter alia, turėtų atsižvelgti į nacionalinės teisės nustatytos sistemos struktūrą. Nuostatos, numatančios sistemą, kuri nereikalauja pateikti dokumentų ir nenumato privalomo reikalavimo kompetentingai institucijai atsižvelgti į produkto poveikį sveikatai, požeminiam vandeniui ir aplinkai, laikomos nuostatomis, kurios gali labai pažeisti direktyvos siekiamą tikslą.

84. Be to, nacionalinis teismas taip pat prašo gairių, ypač dėl atskiro, tačiau susijusio klausimo, ar EB 10 straipsnis arba Augalų apsaugos produktų direktyva draudžia valstybei narei atšaukti savo pradinį sprendimą įgyvendinti direktyvą, nustatant naują leidimų suteikimo išimtį. Į šį klausimą gali būti atsakoma labai trumpai.

85. Pagal EB 249 straipsnio 3 dalį direktyva yra privaloma kiekvienai valstybei narei nuo jos įsigaliojimo dienos( ). Jei valstybė narė pasinaudojo teise pasirinkti direktyvos įgyvendinimo per pereinamąjį laikotarpį priemones, vėliau ji nebegali pakeisti šių priemonių naujomis priemonėmis, įgyvendinsiančiomis direktyvą mažesne dalimi.

86. Tai išplaukia iš EB 10 straipsnyje nustatytos lojalumo pareigos. Pereinamasis laikotarpis reiškia Bendrijos įstatymų leidėjo pripažinimą, kad direktyvos tikslai realiai negali būti pasiekti iš karto. Per tokį pereinamąjį laikotarpį valstybės narės beveik nevaržomos gali laipsniškai derinti savo nacionalinius teisės aktus taip, kad, pasibaigus pereinamajam laikotarpiui, būtų tinkamai ir visiškai laikomasi materialių direktyvos reikalavimų. Tačiau, mano nuomone, jos negali vėliau „atgaline“ data pakeisti savo teisės aktų, t. y. įtvirtinti naujų nuostatų, kurios yra labiau nutolusios nei artimesnės tam, ko direktyva galiausiai reikalauja( ).

87. Man atrodo, kad nėra svarios priežasties, kodėl kitoks principas turėtų būti taikomas Augalų apsaugos produktų direktyvos atveju.

88. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Nyderlanduose taikoma tvarka rinkoje esantiems produktams buvo keičiama tris kartus( ). Dabartinė redakcija (Bmw 16aa straipsnis) įsigaliojo gerokai po to, kai baigėsi dvejų metų pereinamasis laikotarpis( ). Man atrodo, kad jeigu valstybės narės privalo per direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę laikotarpį „susilaikyti nuo bet kokių nuostatų, kurios galėtų labai pažeisti direktyvos siekiamą tikslą, priėmimo“( ), – tai yra pareiga, kuri išplaukia iš EB 10 straipsnio ir 249 straipsnio 3 dalies ir kuri juo labiau turėtų būti taikoma, kai perkėlimo laikotarpis yra pasibaigęs.

89. Be to, direktyvos 13 straipsnio 6 dalis (nukrypstant nuo įprastos taisyklės pagal 13 straipsnio 1 dalį, kad pareiškėjai dėl leidimo suteikimo augalų apsaugos produktui kartu su paraiška turi pateikti dokumentus) nurodo, kad „veikliosioms medžiagoms, esančioms rinkoje jau dvejus metus po pranešimo apie šią direktyvą, valstybės narės gali <...> toliautaikyti ankstesnes nacionalines taisykles dėl duomenų reikalavimų, kol tokios medžiagos nėra įrašytos į I priedą“. Neatsakydama į klausimą, ar valstybė narė gali taikyti naujas nacionalines taisykles, kurios labiau atspindi direktyvos reikalavimus, šią nuostatą suprantu kaip draudžiančią vėlesnius atitinkamų nacionalinių taisyklių pakeitimus atgaline data. A fortiori taip būtų tuo atveju, kai tokį pakeitimą sudarytų reikalavimo pateikti dokumentus panaikinimas ir kompetentingai institucijai neprivalomo reikalavimo atsižvelgti į produkto ir jo veikliųjų medžiagų poveikį sveikatai, požeminiam vandeniui ir aplinkai neįtraukimas.

90. Todėl darau išvadą, kad pasibaigus Augalų apsaugos produktų direktyvos įgyvendinimo laikotarpiui, nors ir per pereinamąjį laikotarpį valstybė narė negali pakeisti savo pradinio sprendimo įgyvendinti šią direktyvą, nustatydama naują leidimų suteikimo išimtį, kuri blogiau atspindi direktyvos tikslus ir siekius negu ankstesnės nuostatos. Tokia nuostata gali labai pažeisti šioje direktyvos nurodytą tikslą.

Šeštasis klausimas

91. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo šeštuoju klausimu klausia, ar Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad kai valstybė narė suteikia leidimą savo teritorijoje pateikti į rinką augalų apsaugos produktus, turinčius veikliųjų medžiagų, neįrašytų į direktyvos I priedą, kurios jau dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos yra rinkoje, taip pat turi būti atsižvelgiama į direktyvos 4 straipsnio ir (arba) 8 straipsnio 3 dalies nuostatas.

92. Šis klausimas sutampa su byloje Stichting ZHM I pateiktu ketvirtuoju klausimu. Kaip jau pažymėjau, Teisingumo Teismas toje byloje nusprendė, kad Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip: jei valstybė narė leidžia savo teritorijoje pateikti į rinką augalų apsaugos produktus, turinčius veikliųjų medžiagų, neįrašytų į šios direktyvos I priedą, kurios jau dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos yra rinkoje, ji neprivalo laikytis šios direktyvos 4 straipsnio arba 8 straipsnio 3 dalies nuostatų.

Septintasis klausimas

93. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas septintuoju klausimu iš esmės klausia, ar sprendimas dėl atleidimo nuo taikymo arba jo išimties, grindžiamas Bmw 16aa straipsniu, reiškia „peržiūrėjimą“ Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 3 dalies prasme bent jau tuomet, kai tai susiję su rinkoje esančio augalų apsaugos produkto nauju taikymu, atsižvelgiant į tai, kad toks atleidimas suteikiamas remiantis vertinimu, kuriame, nukrypstant nuo veikiančios sistemos, yra tik nagrinėjama, ar egzistuoja nepriimtinas pavojus naudotojui arba darbuotojui, žmogaus sveikatai ir aplinkai.

94. Šis klausimas yra panašus, tačiau ne toks pats kaip byloje Stichting ZHM I pateiktas septintasis klausimas, kuriuo taip pat buvo klausiama dėl „peržiūrėjimo“ sąvokos apimties Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 3 dalies prasme. Teisingumo Teismas toje byloje nusprendė, kad „peržiūrėjimas“ 8 straipsnio 3 dalies prasme leidžia manyti, jog dėl nagrinėjamo augalų apsaugos produkto jau suteiktas leidimas ir kad jis dar galioja peržiūrėjimo momentu. Šio peržiūrėjimo tikslas yra ne atskiros veikliosios medžiagos vertinimas iš naujo. Veikiau tai yra galutinio augalų apsaugos produkto vertinimas iš naujo. Atitinkamo produkto peržiūrėjimas atliekamas nacionalinių institucijų, o ne suinteresuotųjų privačių asmenų iniciatyva. Todėl nacionalinio teismo pareiga yra įvertinti, ar nacionalinis vertinimo procesas (toje byloje vertinimas numatytas Bmw 25d straipsnyje) atitinka visus „peržiūrėjimo“ požymius 8 straipsnio 3 dalies prasme( ).

95. Todėl šioje byloje nacionalinis teismas taip pat privalo įvertinti, ar Bmw 16aa straipsnyje nurodytas vertinimas atitinka visus „peržiūrėjimo“ požymius 8 straipsnio 3 dalies prasme, kaip Teisingumo Teismas nustatė sprendime Stichting ZHM I.

96. Atsižvelgdama į tai pažymiu, kad nutartyje dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija, papildyta Nyderlandų vyriausybės pastabomis, leidžia manyti, jog Bmw 16aa straipsnyje numatytas vertinimas nėra „peržiūrėjimas“ 8 straipsnio 3 dalies prasme. Iš to matyti, kad: i) pagal 16aa straipsnį atleidimas nuo taikymo arba to išimtis suteikiami suinteresuotosios šalies prašymu, o ne kompetentingos institucijos iniciatyva; ir ii) procedūra buvo skirta būtent augalų apsaugos produktams, kuriems dar nebuvo suteiktas galiojantis leidimas, kai buvo pateiktas šis prašymas.

Aštuntasis klausimas

97. Nacionalinis teismas savo aštuntuoju klausimu iš esmės klausia, ar Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 3 dalies taisyklės taikomos tik duomenų pateikimui prieš peržiūrėjimą ar taip pat ir būdui, kaip turėtų būti organizuojamas ir vykdomas peržiūrėjimas.

98. Šis klausimas sutampa su byloje Stichting ZHM I pateiktu šeštuoju klausimu, dėl kurio Teisingumo Teismas nusprendė, kad Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 3 dalis apima tiktai nuostatas, susijusias su duomenų pateikimu prieš peržiūrėjimą.

Išvada

99. Todėl aš manau, kad į College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nyderlandai) pateiktus klausimus turi būti atsakoma taip:

Pirmasis klausimas:

Nacionalinis teismas, taikydamas vidaus teisę, ypač, pvz., šioje byloje nagrinėjamas teisės aktų nuostatas, specialiai priimtas įgyvendinti direktyvos reikalavimus, turi aiškinti nacionalinės teisės aktus kuo labiau atsižvelgdamas į susijusios direktyvos tekstą ir į jos tikslą, kad būtų pasiektas direktyvoje numatytas tikslas ir kartu laikomasi EB 249 straipsnio trečiosios pastraipos.

Antrasis klausimas:

1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką (Augalų apsaugos produktų direktyva) 8 straipsnio 2 dalis turi tą pačią reikšmę kaip 1998 m. vasario 16 d. Europos Tarybos ir Parlamento direktyvos 98/8/EB dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką 16 straipsnio 1 dalis.

Trečiasis ir ketvirtasis klausimai:

Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalis neturi būti suprantama kaip pareiga neveikti. Tačiau EB 10 straipsnio antroji pastraipa ir EB 249 straipsnio trečioji pastraipa įpareigoja valstybes nares 8 straipsnio 2 dalyje numatytu pereinamuoju laikotarpiu nepriimti nuostatų, galinčių labai pažeisti Augalų apsaugos produktų direktyvos tikslą. Nacionalinis teismas privalo nustatyti, ar taip yra nacionalinių nuostatų, kurių teisėtumą jis turi patikrinti, atsižvelgdamas į visus kitus Teisingumo Teismo pateiktus atitikties vertinimo kriterijus, atvejus.

Penktasis klausimas:

Jeigu pasibaigus Augalų apsaugos produktų direktyvos perkėlimo laikotarpiui, nors ir per pereinamąjį laikotarpį, valstybė narė pakeičia savo pradinį sprendimą įgyvendinti šią direktyvą, nustatydama naują leidimų suteikimo išimtį, kuri blogiau atspindi direktyvos tikslus ir siekius negu ankstesnės nuostatos, tokia nuostata gali labai pažeisti šioje direktyvoje nurodytą tikslą.

Šeštasis klausimas:

Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad jei valstybė narė leidžia savo teritorijoje pateikti į rinką augalų apsaugos produktus, turinčius veikliųjų medžiagų, neįrašytų į šios direktyvos I priedą, kurios jau dvejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos yra rinkoje, ji neprivalo laikytis šios direktyvos 4 straipsnio arba 8 straipsnio 3 dalies nuostatų.

Septintasis klausimas:

Nacionalinio teismo pareiga yra įvertinti, ar 1962 m. Bestrijdingsmiddelenwet (Įstatymas dėl pesticidų) 16aa straipsnyje numatytas vertinimas atitinka visus „peržiūrėjimo“ požymius Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 3 dalies prasme, kaip Teisingumo Teismas nustatė byloje C‑316/04, Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie I.

Aštuntasis klausimas:

Augalų apsaugos produktų direktyvos 8 straipsnio 3 dalis apima tiktai nuostatas, susijusias su duomenų pateikimu prieš peržiūrėjimą.