EUROPOS SĄJUNGOS TARNAUTOJŲ TEISMO (plenarinė sesija) SPRENDIMAS

2010 m. sausio 13 d.( )

„Viešoji tarnyba — Pareigūnai — Ieškinys dėl panaikinimo — Nereikalingumas priimti sprendimą — Ieškinys dėl atsakomybės — Priimtinumas — Privilegijos ir imunitetai — Imuniteto nuo teismų jurisdikcijos panaikinimas — OLAF tyrimų konfidencialumas — IDOC tyrimai — Teisė susipažinti su medicininio pobūdžio dokumentais — Teisė susipažinti su asmens byla — Drausminė procedūra — Protingas terminas“

Sujungtose bylose F-124/05 ir F-96/06

dėl pagal EB 236 ir AE 152 straipsnius pareikštų ieškinių

A, buvęs Europos Komisijos pareigūnas, gyvenantis Port-Vendres (Prancūzija), iš pradžių atstovaujamas advokatų B. Cambier ir L. Cambier, vėliau advokatų B. Cambier, L. Cambier ir R. Born, vėliau advokatų B. Cambier ir A. Paternostre,

ieškovas byloje F-124/05,

G, buvęs Europos Komisijos pareigūnas, gyvenantis Port-Vendres (Prancūzija), iš pradžių atstovaujamas advokatų B. Cambier ir L. Cambier, vėliau advokatų B. Cambier, L. Cambier ir R. Born, vėliau advokatų B. Cambier ir A. Paternostre,

ieškovas byloje F-96/06,

prieš

Europos Komisiją, atstovaujamą J. Currall ir V. Joris, padedamų advokato D. Waelbroeck,

atsakovę,

TARNAUTOJŲ TEISMAS (plenarinė sesija),

kurį sudaro pirmininkas P. Mahoney (pranešėjas), kolegijos pirmininkas S. Gervasoni, teisėjai H. Kreppel, H. Tagaras ir S. Van Raepenbusch,

kanclerė W. Hakenberg,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. balandžio 1 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

1 Tarnautojų teismo kanceliarijai 2005 m. gruodžio 16 d. pateiktu ieškiniu, įregistruotu numeriu F-124/05, ieškovas prašo, viena vertus, panaikinti 2005 m. vasario 28 d. Komisijos sprendimą, kuriuo atmestas jo 2004 m. spalio 22 d. prašymas dėl jam 2004 m. sausio 16 d. sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas, arba sprendimas, kuriuo atsisakoma nutraukti drausminę procedūrą) iškeltos drausminės procedūros nutraukimo ir, kita vertus, priteisti iš Komisijos žalos atlyginimą.

2 2006 m. rugpjūčio 10 d. Tarnautojų teismo kanceliarijoje faksu gautu ieškiniu (originalas įteiktas 2006 m. rugpjūčio 17 d.), įregistruotu numeriu F-96/06, tas pats ieškovas prašo priteisti iš Komisijos žalos atlyginimą dėl įvairių jos padarytų pažeidimų.

Teisinis pagrindas

I – Nuostatos dėl privilegijų ir imuniteto

3 Pagal 1965 m. balandžio 8 d. Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų, pridedamo prie jungtinės Tarybos ir jungtinės Komisijos steigimo sutarties (OL 152, 1967, toliau – Protokolas dėl privilegijų ir imunitetų arba Protokolas), 12 straipsnį:

„Bendrijų pareigūnams ir kitiems tarnautojams, neatsižvelgiant į jų pilietybę, kiekvienos valstybės narės teritorijoje:

a) pagal Sutarčių nuostatas dėl pareigūnų ir kitų tarnautojų atsakomybės Bendrijoms ir dėl Teismo jurisdikcijos spręsti ginčus tarp Bendrijų ir jų pareigūnų bei kitų tarnautojų suteikiamas imunitetas nuo jurisdikcijos dėl jų veiksmų, atliktų einant pareigas, įskaitant pasakytas ar rašytines kalbas. Šis imunitetas lieka galioti ir jiems nustojus eiti pareigas;

b) <…>“

4 Pagal Protokolo dėl privilegijų ir imunitetų 18 straipsnį:

„Privilegijos, imunitetai ir lengvatos Bendrijų pareigūnams ir kitiems tarnautojams yra taikomos tiktai Bendrijos labui.

Kiekviena Bendrijų institucija privalo atšaukti savo pareigūno ar kito tarnautojo imunitetą, jei, šios institucijos nuomone, tokio imuniteto atšaukimas neprieštarauja Bendrijų interesams.“

5 Protokolo dėl privilegijų ir imunitetų 19 straipsnyje nustatyta:

„Taikydamos šį Protokolą, Bendrijų institucijos bendradarbiauja su atitinkamomis suinteresuotų valstybių narių valdžios institucijomis.“

6 Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 23 straipsnio pirmos pastraipos pirmame sakinyje primenama, kad privilegijos ir imunitetai, kuriais naudojasi pareigūnai, yra suderinti tik su Bendrijų interesais.

II – Nuostatos dėl tyrimų, atliekamų kovojant su sukčiavimu

7 1999 m. gegužės 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1073/1999 dėl Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) atliekamų tyrimų (OL L 136, 1999, p. 1) 10 konstatuojamojoje dalyje numatyta:

„kadangi šie tyrimai turi būti atliekami laikantis Sutarties, pirmiausia Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų, taip pat Pareigūnų tarnybos nuostatų ir kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų <...> ir visapusiškai gerbiant žmogaus teises ir pagrindines laisves, ypač sąžiningumo principą, atitinkamų asmenų teisei reikšti savo nuomonę apie su jais susijusius faktus, ir principą, kad tyrimų išvados gali būti grindžiamos tik įrodomąją vertę turinčiais faktiniais duomenimis; <...>“

8 Reglamento (EB) Nr. 1073/1999 8 straipsnio 2 dalyje nustatyta:

„Vidaus tyrimų metu siunčiamai ar gautai bet kurios formos informacijai taikomi profesinės paslapties reikalavimai ir ji saugoma atitinkamomis nuostatomis, kurios taikomos Europos Bendrijų institucijoms.

Tokia informacija gali būti perduota tik tiems asmenims, kurie dirba Europos Bendrijų institucijose arba valstybėse narėse ir kurie pagal savo pareigas turi būti susipažinę su ja, ir ši informacija negali būti naudojama kitais, o ne kovos su sukčiavimu, korupcija ar kita neteisėta veika tikslais.“

III – Nuostatos dėl drausminių procedūrų

9 Pagal iki 2004 m. balandžio 30 d. galiojusios Tarnybos nuostatų 88 straipsnio penktos pastraipos redakciją, jei pareigūnas už tuos pačius veiksmus, dėl kurių jam pradėta drausminė procedūra, patraukiamas baudžiamojon atsakomybėn, galutinis sprendimas priimamas tik tada, kai bylą išnagrinėjęs teismas priima galutinį sprendimą.

10 Tarnybos nuostatų IX priedo 25 straipsnyje pakartojamos iki 2004 m. balandžio 30 d. galiojusios 88 straipsnio penktos pastraipos nuostatos.

11 2004 m. balandžio 28 d. Komisijos sprendimo, nustatančio bendrąsias vykdymo sąlygas, susijusias su administracinių tyrimų ir drausminių procedūrų vykdymu (toliau – BVS, susijusios su administraciniais tyrimais ir drausminėmis procedūromis), 1 straipsnio 1 dalyje, pakartojančioje šiuo aspektu 2002 m. vasario 19 d. Komisijos sprendimą C(2002) 540, nustatyta, kad įsteigiama Komisijos tyrimų ir drausmės tarnyba (IDOC).

12 BVS, susijusių su administraciniais tyrimais ir drausminėmis procedūromis, 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:

„1. IDOC atlieka administracinius tyrimus. Šiose nuostatose „administraciniai tyrimai“ reiškia bet kokius veiksmus, kuriuos atlieka įgaliotas pareigūnas ir kuriais siekiama išaiškinti aplinkybes ir prireikus nustatyti, ar buvo pažeistos prievolės, kurių privalo laikytis Komisijos tarnautojai.

<…>

2. IDOC gali būti pavesta vykdyti ir kitokius tyrimus, kuriais siekiama patikrinti tam tikras aplinkybes, konkrečiai kalbant, pagal nuostatų 24, 73 ir 90 straipsnius.“

IV – Nuostatos dėl draudimo profesinių ligų ir nelaimingų atsitikimų atveju

13 Pagal nuostatų 73 straipsnio 1 ir 2 dalis:

„1. Nuo tarnybos pradžios pareigūnas yra apdraudžiamas profesinės ligos ir nelaimingų atsitikimų draudimu pagal taisykles, priimtas Bendrijos institucijų bendru sutarimu, pasikonsultavus su Tarnybos nuostatų komitetu. <…>

2. Išmokos yra tokios:

a) <…>

b) visiškos negalios atveju:

pareigūnui išmokama vienkartinė išmoka, sudaranti jo aštuonias metines bazines algas, apskaičiuotas pagal mėnesinį atlyginimą, gautą paskutinius 12 mėnesių iki nelaimingo atsitikimo;

c) dalinio nuolatinio invalidumo atveju:

pareigūnui išmokama b papunktyje nurodytos išmokos dalis, apskaičiuota pagal 1 dalyje nurodytose taisyklėse nurodytą skaičiavimo metodą.

<…>“

14 2005 m. gruodžio 13 d. Bendrijų institucijos priėmė bendras taisykles dėl Europos Bendrijų pareigūnų draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų, kurios įsigaliojo 2006 m. sausio 1 d. (toliau – draudimo taisyklės, arba naujosios draudimo taisyklės). Iki minėtos datos buvo taikomos bendros Bendrijų pareigūnų draudimo nuo nelaimingų atsitikimų ir profesinių ligų taisyklės su paskutiniu pakeitimu 1997 m. liepos 18 d. (toliau – ankstesnės draudimo taisyklės).

15 Naujųjų draudimo taisyklių 30 straipsnyje nustatytos tokios pereinamojo laikotarpio nuostatos:

„[Ankstesnės draudimo taisyklės] panaikinamos.

Tačiau jos ir toliau turi būti taikomos visiems sprendimo projektams, priimtiems pagal 20 straipsnio 1 dalį iki 2006 m. sausio 1 d. <…>.“

16 Naujųjų taisyklių 2 straipsnio 1 dalyje nelaimingas atsitikimas apibrėžiamas kaip bet koks fizinei ar psichinei apdraustojo sveikatai žalą sukėlęs staigus įvykis, kurio priežastis ar viena iš priežasčių kyla ne iš nukentėjusiojo organizmo. Ankstesniųjų taisyklių 2 straipsnio 1 dalyje nelaimingas atsitikimas apibrėžiamas kaip bet koks išorinis ir staigus ar šiurkštus arba neįprastas įvykis ar faktorius, sukėlęs žalą pareigūno fizinei ar psichinei sveikatai.

17 Pagal naujųjų draudimo taisyklių 11 straipsnio 1 dalį nuolatinis ar dalinis invalidumas vertinamas pagal žalą fizinei ir psichinei sveikatai (toliau – ŽFPS), kaip nurodyta Europos žalos fizinei ir psichinei sveikatai klasifikacijoje, pateiktoje minėtų taisyklių priede.

18 Naujųjų draudimo taisyklių 11 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad nuolatinio apdraustojo invalidumo, kilusio dėl nelaimingo atsitikimo ar profesinės ligos, atveju ŽFPS yra 100 %, ir apdraustajam sumokama Tarnybos nuostatų 73 straipsnio 2 dalies b punkte nustatyta išmoka. Pagal naujųjų draudimo taisyklių 11 straipsnio 3 dalį nuolatinio dalinio apdraustojo invalidumo, kilusio dėl nelaimingo atsitikimo ar profesinės ligos, atveju apdraustajam sumokama Tarnybos nuostatų 73 straipsnio 2 dalies b punkte nustatyta išmoka, kurios dydis nustatytas Europos ŽFPS įvertinimo klasifikacijoje.

19 Naujųjų draudimo taisyklių 15 straipsnyje nustatyta, kad pareigūnas, nukentėjęs dėl nelaimingo atsitikimo, ar jo teisių perėmėjai privalo pranešti apie nelaimingą atsitikimą institucijos, kurioje apdraustasis dirba, administracijai. Pranešime apie nelaimingą atsitikimą turi būti detaliai nurodytos nelaimingo atsitikimo diena ir valanda, priežastys ir aplinkybės bei galimų liudininkų ir trečiojo atsakingo asmens pavardės. Prie pranešimo turi būti pridėta medicinos pažyma, kurioje nurodomas sužeidimų pobūdis ir tikėtinos nelaimingo atsitikimo pasekmės. Pranešimas turi būti pateiktas per dešimt darbo dienų nuo nelaimingo atsitikimo dienos. Šioje nuostatoje iš esmės pakartojamas ankstesniųjų draudimo taisyklių 16 straipsnis.

20 Pagal naujųjų draudimo taisyklių 16 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį pareigūnas, kuris prašo, kad jam būtų pritaikytos minėtos taisyklės dėl profesinės ligos, per protingą terminą nuo ligos pradžios ar pirmosios medicininės diagnozės momento turi pateikti pranešimą administracijai. Šioje nuostatoje pakartotas ankstesniųjų draudimo taisyklių 17 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos pirmas sakinys.

21 Pagal naujųjų draudimo taisyklių 16 straipsnio 2 dalį administracija atlieka tyrimą visai būtinai informacijai surinkti, kad galėtų nustatyti ligos pobūdį, išsiaiškinti, ar ji kilo dėl apdraustojo profesijos, taip pat jos atsiradimo aplinkybes. Šioje nuostatoje pakartojama ankstesniųjų draudimo taisyklių 17 straipsnio 2 dalies pirma pastraipa.

22 Naujųjų taisyklių 18 straipsnyje nustatyta, kad sprendimus dėl įvykio pripažinimo nelaimingu atsitikimu ar dėl ligos pripažinimo profesine liga bei sprendimus dėl nuolatinio invalidumo laipsnio nustatymo priima Paskyrimų tarnyba (toliau – Paskyrimų tarnyba) pagal procedūrą, nustatytą šių taisyklių 20 straipsnyje, remdamasi institucijų paskirtų gydytojų pateiktomis išvadomis, ir jei apdraustasis to reikalauja, po konsultacijų su minėtų taisyklių 22 straipsnyje nurodyta medikų komisija. Šioje nuostatoje iš esmės pakartojamas ankstesniųjų draudimo taisyklių 19 straipsnis.

23 Naujųjų taisyklių 20 straipsnyje nustatyta:

„1. Prieš priimdama sprendimą pagal 18 straipsnį Paskyrimų tarnyba pateikia apdraustajam ar jo teisių perėmėjams sprendimo projektą bei institucijų paskirtų gydytojų išvadas. Apdraustasis ar jo teisių perėmėjai gali reikalauti, kad visa medicininė ataskaita būtų persiųsta pasirinktam gydytojui arba pateikta jiems.

2. Per šešiasdešimties dienų terminą apdraustasis ar jo teisių perėmėjai gali reikalauti, kad medikų komisija, nurodyta 22 straipsnyje, pateiktų savo nuomonę. Prašyme kreiptis į medikų komisiją turi būti nurodytas apdraustajam ar jo teisių perėmėjams atstovaujančio gydytojo pavardė bei pridėta šio gydytojo ataskaita su nurodytais ginčijamais institucijos paskirtų gydytojų medicinos klausimais dėl šių taisyklių taikymo.

3. Jei pasibaigus šiam terminui nepateikiamas joks prašymas dėl kreipimosi į gydytojų komisiją, Paskyrimų tarnyba priima sprendimą, atitinkantį jai pateiktą projektą.“

24 Pagal ankstesniųjų taisyklių 21 straipsnį pareigūnas galėjo reikalauti, kad visa medicininė ataskaita būtų perduota pasirinktam gydytojui. Be to, skirtingai nei naujųjų draudimo taisyklių 20 straipsnyje, ankstesniųjų draudimo taisyklių 21 straipsnyje nenumatyta galimybė pareigūnui reikalauti, kad medicininė ataskaita jam būtų pateikta tiesiogiai.

25 Naujųjų draudimo taisyklių 22 straipsnio 1 dalyje, kurioje dėl gydytojų komisijos sudarymo iš esmės pakartojama ankstesniųjų draudimo taisyklių 23 straipsnio 1 dalis, nustatyta:

„1. Gydytojų komisiją sudaro trys paskirti gydytojai:

– pirmąjį gydytoją skiria apdraustasis ar jo teisių perėmėjai,

– antrąjį – Paskyrimų tarnyba,

– trečiąjį gydytoją bendru sutarimu skiria du anksčiau nurodyti paskirti gydytojai.

<...>.“

26 Galiausiai pagal naujųjų draudimo taisyklių 19 straipsnio 3 dalį:

„Sprendimas, kuriuo nustatomas invalidumo laipsnis, priimamas įvertinus ir apibendrinus apdraustojo patirtus sužalojimus. Nelaimingo atsitikimo ar profesinės ligos pasekmės yra apibendrinamos, kuomet jos stabilizuojasi arba yra žinoma, kad jų poveikis mažės tik labai lėtai ar labai ribotai. <…>

Jei užbaigus medicininį gydymą invalidumo laipsnio negalima galutinai nustatyti, gydytojo ar gydytojų, nurodytų 18 straipsnyje, nuomonėje arba atitinkamu atveju 22 straipsnyje nurodytos gydytojų komisijos ataskaitoje turi būti nurodyta data, kada vėliausiai turi būti iš naujo išnagrinėta apdraustojo byla.“

V – Nuostatos dėl išmokų invalidumo atveju

A – Tarnybos nuostatai

27 Pagal Tarnybos nuostatų 53 straipsnį pareigūnas, kuriam Invalidumo komisija nusprendžia taikyti 78 straipsnio nuostatas, iš karto atsistatydina paskutinę mėnesio, kurį Paskyrimų tarnyba jį pripažįsta pareigūnu, nuolat negalinčiu atlikti savo pareigų, dieną.

28 Pagal Tarnybos nuostatų 59 straipsnio 4 dalį Paskyrimų tarnyba gali kreiptis į Invalidumo komitetą dėl bet kurio pareigūno, kurio bendra laikinojo nedarbingumo atostogų trukmė per bet kurį trejų metų laikotarpį viršija 12 mėnesių.

29 Tarnybos nuostatų 78 straipsnio pirmoje pastraipoje numatyta, kad:

„<…> jei dėl visiško nuolatinio invalidumo pareigūnas negali atlikti savo grupę ir postą atitinkančių pareigų, jis turi teisę gauti invalidumo pašalpą.“

30 Pagal Tarnybos nuostatų 78 straipsnio trečią pastraipą invalidumo pašalpa sudaro 70 % pareigūno paskutinio bazinio darbo užmokesčio.

31 Tarnybos nuostatų 78 straipsnio ketvirtoje pastraipoje nustatyta, kad nuo invalidumo pašalpos atskaitomi pensijos įnašai apskaičiuojami pagal tos pašalpos dydį.

32 Pagal Tarnybos nuostatų 78 straipsnio penktą pastraipą, jeigu invalidumas atsirado pareigūnui dėl profesinės ligos, visą įmokų pagal pensijų sistemą sumą moka institucija.

33 Pagal Tarnybos nuostatų VIII priedo 13 straipsnio 1 dalį:

„Atsižvelgiant į 1 straipsnio 1 dalį, 65 metų nesulaukęs pareigūnas, kuris bet kuriuo metu per laikotarpį, kuriuo jis įgyja teisę į pensiją, Invalidumo komiteto sprendimu buvo pripažintas kenčiančiu nuo visiško nuolatinio nedarbingumo, neleidžiančio jam atlikti jo pareigybę atitinkančių pareigų, ir kuris dėl to yra priverstas nutraukti tarnybą Bendrijose, turi teisę, kol toks nedarbingumas egzistuoja, į invalidumo pašalpą, kaip numatyta Tarnybos nuostatų 78 straipsnyje.“

B – Tarnybos nuostatų redakcija, taikyta iki 2004 m. balandžio 30 d.

34 Tarnybos nuostatų 53 straipsnio iki 2004 m. balandžio 30 d. taikyta redakcija yra identiška Tarnybos nuostatų 53 straipsniui.

35 Tarnybos nuostatų 78 straipsnio pirmos pastraipos iki 2004 m. balandžio 30 d. taikytoje redakcijoje nustatyta:

„Jei dėl visiško nuolatinio invalidumo pareigūnas negali atlikti savo pareigybę atitinkančių pareigų, jis turi teisę gauti invalidumo pašalpą“.

36 Pagal Tarnybos nuostatų 78 straipsnio antros pastraipos iki 2004 m. balandžio 30 d. taikytą redakciją, jei pareigūnas tapo invalidu dėl profesinės ligos, jo invalidumo pensija sudaro 70 % pareigūno bazinės algos.

37 Pagal Tarnybos nuostatų 78 straipsnio trečios pastraipos iki 2004 m. balandžio 30 d. taikytą redakciją, jei pareigūnas tapo invalidu dėl kokios nors kitos priežasties nei priežastys, nurodytos antroje minėto straipsnio dalyje, invalidumo pensija yra lygi senatvės pensijai, į kurią pareigūnas būtų turėjęs teisę sukakus 65 metams, jei būtų iki tokio amžiaus išdirbęs tarnyboje.

VI – Nuostatos dėl pareigūno asmens bylos

38 Pagal Tarnybos nuostatų 26 straipsnį:

„Pareigūno asmens bylą sudaro:

a) visi dokumentai, susiję su jo administraciniu statusu, ir visos ataskaitos apie jo sugebėjimus, naudingumą ir elgesį;

b) pareigūno pastabos dėl tų dokumentų.

Dokumentai registruojami, numeruojami ir klasifikuojami eilės tvarka; institucija negali naudoti arba remtis a punkte nurodytais dokumentais prieš pareigūną, jeigu jie jam nebuvo perduoti prieš juos suklasifikuojant.

Bet kokio dokumento perdavimas pareigūnui patvirtinamas jo parašu arba, jei to negalima padaryti, tai atliekama registruotu laišku, siunčiamu paskutiniu pareigūno praneštu adresu.

<...>

Kiekvienas pareigūnas turi tik vieną asmens bylą.

Net baigęs tarnybą, pareigūnas turi teisę sužinoti visą jo bylos dokumentuose nurodytą informaciją ir daryti jos kopijas.

Asmens byla yra konfidenciali ir pasižiūrėti ją galima tik administracijos biuruose arba saugiose elektroninėse laikmenose. Tačiau ji siunčiama [Europos Sąjungos] Teisingumo Teismui, jei Teisme pareiškiamas ieškinys dėl pareigūno.“

39 Tarnybos nuostatų 26 a straipsnyje nustatyta:

„Pareigūnai turi teisę susipažinti su savo medicininėmis bylomis tokia tvarka, kurią turi nustatyti institucijos.“

VII – Nuostatos dėl dokumentų viešumo

40 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43) 4 straipsnio 2 dalyje nustatyta:

„2. Institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais, dėl kurių atskleidimo nukentėtų apsauga:

– <…>

– patikrinimo, tyrimo ir audito tikslų,

nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis interesas.“

Faktinės bylos aplinkybės

41 Ieškovas yra buvęs AD 15 lygio pareigūnas. Pradėjęs dirbti Komisijoje 1979 m., jis šioje institucijoje užėmė įvairias pareigas.

42 Nuo 1995 m. gruodžio 21 d. iki 1997 m. liepos mėnesio ieškovas vadovavo Komisijos narės É. Cresson kabinetui, šias pareigas perėmęs iš F.Lamoureux.

43 Kadangi šio ginčo faktinės aplinkybės minėtu laikotarpiu susijusios su É. Cresson kabinetu, jas būtina trumpai priminti.

I – Cresson bylos kontekstas

44 É. Cresson buvo Komisijos narė nuo 1995 m. sausio 24 d. iki 1999 m. rugsėjo 8 dienos. Tuomet Komisijai vadovavo J.Santer. É. Cresson kompetencijai priklausė šios sritys: mokslas, mokslo tyrimai ir plėtra, žmogiškieji ištekliai, švietimas, mokymas ir jaunimo reikalai, taip pat Jungtinis tyrimų centras (toliau – JTC).

45 É. Cresson pradėjus eiti pareigas jos kabinetas jau buvo suformuotas. Nepaisant to, É. Cresson pareiškė norą įdarbinti vieną savo artimą pažįstamą R. Berthelot kaip „asmeninį patarėją“. Dėl savo amžiaus – faktinių bylos aplinkybių metu jam buvo 66 metai – R. Berthelot negalėjo būti įdarbintas kaip laikinasis tarnautojas dirbti Komisijos nario kabineto nariu. É. Cresson kabineto vedėjas F. Lamoureux pranešė jai, kad, atsižvelgdamas į R. Berthelot amžių, jis nemato jokių galimybių įdarbinti šį asmenį Komisijoje. Tuomet É. Cresson, kuri vis dėlto norėjo įdarbinti R. Berthelot kaip asmeninį patarėją, kreipėsi į administraciją, prašydama išsiaiškinti, kokiomis sąlygomis būtų galima įdarbinti interesantą. 1995 m. rugsėjo 1 d. R. Berthelot buvo įdarbintas Mokslo tyrimų generaliniame direktorate kaip kviestinis mokslininkas pradiniam šešių mėnesių laikotarpiui. Vėliau šis laikotarpis buvo pratęstas iki 1997 m. vasario pabaigos. Taikant kelių išmokų sutapimo vengimo taisyklę, nuo 1996 m. balandžio E. Berthelot mėnesio atlyginimas, kurį jis gaudavo kaip kviestinis mokslininkas, buvo sumažintas atsižvelgiant į jo Prancūzijoje gaunamos pensijos dydį. Netrukus po šio sumažinimo É. Cresson kabinete buvo išleista trylika įsakymų dėl E. Berthelot komandiruočių į Châtellerault miestą laikotarpiu nuo 1996 m. gegužės 23 d. iki 1996 m. birželio 21 d., išmokant jam apie 6 900 EUR. Nuo 1996 m. rugsėjo 1 d. R. Berthelot buvo perkeltas iš II į I kviestinių mokslininkų grupę. Jo mėnesinis atlyginimas, tuo metu buvęs apie 4 500 EUR, padidėjo apytikriai 1 000 EUR. Pasibaigus jo sutarčiai su Mokslo tyrimų generaliniu direktoratu, t. y. 1997 m. kovo 1 d., R. Berthelot buvo pasiūlyta kita kviestinio mokslininko sutartis su JTC vienų metų laikotarpiui iki 1998 m. vasario pabaigos.

46 Po Europos Parlamento narių pareiškimų, kuriuose É. Cresson kaltinama favoritizmu įdarbinant ir proteguojant du savo pažįstamus, įvairios institucijos atliko keletą tyrimų.

47 Nepriklausomų ekspertų komitetui, įsteigtam 1999 m. sausio 27 d. Europos Parlamento ir Komisijos iniciatyva, buvo pavesta parengti pirminę ataskaitą siekiant nustatyti, kiek Komisija, kaip kolegiali institucija, arba vienas ar keli jos nariai buvo atsakingi už parlamentinėse diskusijose minėtus nesenus sukčiavimo, netinkamo administravimo ar nepotizmo atvejus. Savo 1999 m. kovo 15 d. ataskaitoje šis komitetas padarė išvadą dėl akivaizdaus favoritizmo atvejo, kiek tai susiję su R. Berthelot.

48 1999 m. kovo 16 d. Komisija pateikė bendrą atsistatydinimo pareiškimą, tačiau toliau ėjo pareigas iki tų pačių metų rugsėjo 8 dienos.

49 1999 m. liepos 20 d. OLAF pradėjo vidaus tyrimą dėl R. Berthelot, kaip kviestinio mokslininko, įdarbinimo sąlygų. OLAF pateikė savo ataskaitą 1999 m. lapkričio 23 d. Šioje ataskaitoje daroma išvada: „kadangi R. Berthelot parengtos ar pasirašytos ataskaitos ir <...> komandiruotės gali būti kvalifikuojamos kaip klastojimas ir suklastotų dokumentų naudojimas, būtina [minėtą] ataskaitą <...> perduoti jurisdikciją turinčioms teisminėms institucijoms pagal Reglamento Nr. 1073/99 10 straipsnio nuostatas“.

50 OLAF ataskaita buvo perduota Personalo ir administracijos generalinio direktorato generaliniam direktoriui, kad būtų galima pradėti drausmines procedūras, bei Briuselio prokuratūros Karaliaus prokurorui. Šios ataskaitos pagrindu buvo pradėtos drausminės procedūros keliems Komisijos pareigūnams ir tarnautojams bei R. Berthelot nepagrįstai išmokėtų sumų išieškojimo procedūra. Šiame etape ieškovo atžvilgiu nebuvo pradėta jokia drausminė procedūra.

51 Personalo ir administracijos generalinis direktoratas (toliau – GD ADMIN), vėliau – IDOC, po jo įsteigimo 2002 m. vasario 19 d. sprendimu atliko du papildomus tyrimus dėl R. Berthelot, iš kurių vienas buvo susijęs su Mokslo tyrimų GD vaidmeniu, o kitas – su JTC dalyvavimu. 2002 m. vasario 22 d. IDOC pateikė papildomo administracinio tyrimo ataskaitą dėl R. Berthelot, kaip kviestinio mokslininko Mokslo tyrimų generaliniame direktorate ir JTC, darbo laikotarpio. IDOC ataskaitoje daroma išvada, jog „atsižvelgiant į visus atitinkamų papildomų tyrimų metu surinktus įrodymus ir pareiškimus atrodo, kad R. Berthelot darbas Komisijoje pridengė būtinybę atlyginti suinteresuotajam asmeniui už jo tiesioginę pagalbą, kurią iš jo, kaip asmeninio patarėjo, tikėjosi gauti É. Cresson“.

52 2003 m. sausio 21 d. Komisijos narių kolegija nusprendė nusiųsti É. Cresson pranešimą apie jai pareikštus kaltinimus, svarstant galimybę pradėti procedūrą pagal EB 213 straipsnio 2 dalį ir AE 126 straipsnio 2 dalį.

53 2003 m. kovo 18 d. ikiteisminio tyrimo teisėjas M. V. Briuselio pirmosios instancijos teisme pareiškė kaltinimus É. Cresson, R. Berthelot bei dar aštuoniems Komisijos pareigūnams ir tarnautojams, tarp jų ir ieškovui, dėl dokumentų klastojimo, suklastotų dokumentų naudojimo, sukčiavimo ar piktnaudžiavimo tarnybine padėtimi. 2003 m. rugsėjo 11 d. Komisija šioje byloje pareiškė civilinį ieškinį baudžiamojoje byloje, nagrinėjamoje Belgijos teisme.

54 2004 m. birželio 30 d. nutartimi Briuselio pirmosios instancijos teismo uždaroji kolegija, išklausiusi valstybės prokuroro kalbą ir atsižvelgusi į jo 2004 m. vasario 3 d. rašytinėse pastabose išdėstytus motyvus, nusprendė neperduoti bylos baudžiamajam teismui. Sprendime nurodyta, kad tyrimų medžiaga neleidžia abejoti kaltinimais dėl klastojimo ir sukčiavimo, tačiau nėra jokių konkrečių įrodymų kurio nors iš kaltinamųjų, dėl kurių buvo atliekamas tyrimas, atžvilgiu.

55 2004 m. spalio 7 d. Komisija savo ieškiniu prašė Teisingumo Teismo konstatuoti favoritizmo atvejį ar bent jau akivaizdų aplaidumą, kuriuo É. Cresson pažeidė EB 213 straipsnyje, taip pat AE 126 straipsnyje numatytus įsipareigojimus, ir atimti iš É. Cresson visą ar dalį pensijos ar kitas susijusias išmokas.

56 2006 m. liepos 11 d. Sprendimu Komisija prieš Cresson (C-432/04, Rink. p. I-6387, toliau – Sprendimas Komisija prieš Cresson) Teisingumo Teismas nusprendė, kad É. Cresson pažeidė su savo, kaip Europos Bendrijų Komisijos narės, pareigomis susijusius įsipareigojimus įdarbinant R. Berthelot ir nustatant jo darbo sąlygas. Tačiau dėl Komisijos pateikto prašymo atimti iš É. Cresson pensiją Teisingumo Teismas nusprendė, kad pats pažeidimo konstatavimas yra tinkama sankcija ir dėl tos priežasties tikslinga atleisti suinteresuotąjį asmenį nuo bausmės.

II – Aplinkybės, susijusios su ieškovu

57 Ieškovas vadovavo É. Cresson kabinetui nuo 1995 m. gruodžio 21 d. iki 1997 m. liepos mėnesio. 1996 m. gruodžio mėnesį jis buvo paskirtas į Mokslo tyrimų generalinio direktorato pirmojo patarėjo pareigas, į kurias buvo pateikęs savo kandidatūrą. Jis norėjo palikti É. Cresson kabinetą dėl įtemptų santykių su ja nuo 1996 m. gegužės mėnesio. Tačiau iš tikrųjų kabinetą jis paliko tik 1997 m. liepos mėnesį, kuomet É. Cresson priėmė jo atsistatydinimą, nes iki to laiko nebuvo atrinktas jį pakeisiantis kandidatas.

58 1999 m. rugsėjo 15 d. ieškovas buvo neformaliai apklaustas atliekant OLAF tyrimą. 1999 m. lapkričio 17 d. jam buvo pranešta, kad jo atžvilgiu pradėtas tyrimas. 1999 m. lapkričio 19 d. jis buvo formaliai apklaustas. 1999 m. lapkričio 23 d. OLAF ataskaitoje dėl ieškovo nurodyta, jog remiantis iš dalies sutampančiais pareigūnų parodymais, tikėtina, kad ieškovo biure vyko susirinkimas, kuriame aptarta galimybė perkelti R. Berthelot į I kviestinių mokslininkų grupę (OLAF ataskaitos 4.2.2 punktas). OLAF ataskaitos pagrindu ieškovo atžvilgiu nebuvo pradėta jokia drausminė procedūra.

59 2000 m. gruodžio 27 d. Belgijos radijas ir televizija prancūzų kalba (RTBF) transliavo didelę auditoriją turinčią laidą „Įstatymo vardu“, kuri buvo skirta „Cresson bylai“. Laidoje trumpai buvo paminėta ieškovo pavardė bei parodytas dokumentas, komentaruose pristatytas kaip ieškovo apklausos OLAF protokolas.

60 2001 m. vasario 7 d. raštu Personalo ir administracijos generalinis direktoratas informavo ieškovą apie Komisijos sprendimą panaikinti jo neliečiamybę, remiantis Briuselio pirmosios instancijos ikiteisminio tyrimo teisėjo M. V. prašymu, pateiktu Komisijos pirmininkui.

61 2002 m. vasario 22 d. IDOC ataskaitoje dėl ieškovo nurodyta, kad tyrimo elementų analizė leidžia teigti, jog susirinkimas, kuriame buvo aptariama galimybė perkelti R. Berthelot į I kviestinių mokslininkų grupę, vyko ieškovo biure laikotarpiu nuo 1996 m. lapkričio 21 d. iki 29 dienos (IDOC ataskaitos 4.4 punktas).

62 2003 m. kovo 18 d. (žr. 53 punktą) ieškovui pareikšti kaltinimai kaip organizatoriui ar bendrininkui, viena vertus, dėl dokumentų klastojimo, būtent dėl to, kad jis parengė ar nurodė parengti trylika įsakymų dėl komandiruočių ir trylika komandiruotės išlaidų ataskaitų, užrašydamas ar duodamas nurodymą užrašyti kiekviename iš jų neatitinkančius tikrovės faktus, kita vertus, dėl sukčiavimo dėl komandiruotės išlaidų, nurodytų minėtame kaltinime, padengimo. 2003 m. balandžio 7 d. ieškovas gavo ikiteisminio tyrimo teisėjo laišką, kuriuo pranešama apie jam pateikiamus kaltinimus.

63 Po šių kaltinimų ieškovas patyrė nervinę depresiją, dėl kurios kelis kartus buvo laikinai nedarbingas.

64 2003 m. liepos 25 d. ieškovas pateikė Komisijai „pranešimą dėl nelaimingo atsitikimo darbe / profesinės ligos“. Šiame pranešime, su kuriuo buvo pateikta ir ieškovo gydytojo ataskaita, institucija nebuvo aiškiai kaltinama psichologiniu priekabiavimu.

65 2003 m. liepos 31 d. Komisija patvirtino, kad gavo ieškovo 2003 m. liepos 25 d. pranešimą, ir pranešė jam, kad bus atliekamas tyrimas, siekiant nustatyti jo ligos pobūdį ir kilmę.

66 2003 m. rugsėjo mėnesį, savaitę po to, kuomet ieškovas grįžo į darbą po ligos, tyrimų programa, už kurią ieškovas buvo atsakingas, tariamai buvo „sustabdyta“ Personalo ir administracijos generalinio direktorato reikalavimu. Dėl šio įvykio ieškovas vėl tapo nedarbingas iki 2004 m. sausio mėnesio pradžios.

67 2004 m. sausio 16 d. Mokslo tyrimų generalinio direktorato generalinis direktorius ieškovui tariamai žodžiu pranešė, kad Paskyrimų tarnyba ketina atleisti jį iš darbo gindama institucijos interesus pagal Tarnybos nuostatų 50 straipsnį. 2004 m. sausio 20 d. šią informaciją ieškovui tariamai patvirtino Komisijos nario, atsakingo už mokslo tyrimus, kabineto vadovas, nors šis ketinimas niekada nebuvo įgyvendintas. Po šio pranešimo buvo konstatuota, kad ieškovui paūmėjo depresija, dėl ko jis vėl tapo nedarbingas nuo 2004 m. sausio 22 d. iki 2004 m. pabaigos.

68 2004 m. sausio 16 d. sprendimu Komisijos narys N. Kinnock, atsakingas už personalą ir administravimą, taigi atitinkamai ir už tyrimus bei drausmines procedūras, Paskyrimų tarnybos vardu ieškovo atžvilgiu pradėjo drausminę procedūrą ir sustabdė ją pagal iki 2004 m. balandžio 30 d. taikytų Tarnybos nuostatų 88 straipsnio penktos pastraipos redakciją, kol Belgijos baudžiamojo teismo nuosprendis taps galutinis. Šiame sprendime nurodyta, kad, be baudžiamųjų kaltinimų ieškovui, jis taip pat kaltinamas, pirma, tuo, kad, kaip É. Cresson kabineto vadovas, suvaidino aktyvų vaidmenį neteisėtai perkeliant R. Berthelot į I kviestinių mokslininkų grupę ir, antra, kad šį įdarbino kviestiniu mokslininku JTC, o tai irgi laikoma neteisėtu elgesiu.

69 2004 m. vasario 3 d. valstybės prokuroro baigiamajame akte (žr. kaltinamojo akto 54 punktą) dėl kaltinimų ieškovui klastojimu buvo nurodyta:

„Nors [ieškovas] buvo É. Cresson kabineto vadovas, jokie pareiškimai nėra susiję su juo nei tiesiogiai, nei netiesiogiai; joks daiktinis įrodymas, kaip antai pastaba ar parašas, neleidžia nustatyti jo dalyvavimo; jis pats pateikė įrodymų dėl komandiruočių įsakymų suklastojimo, pareikšdamas, kad antrasis kaltinamasis (R. Berthelot) antradieniais atvykdavo į Briuselį kartu su É. Cresson jos automobiliu ir išvykdavo ketvirtadieniais į Châtellerault (Prancūzija), nors šios dienos tiksliai atitinka komandiruočių į priešingą pusę dienas <...>.“

70 Valstybės prokuroro baigiamajame akte daroma išvada, kad nėra jokio kaltinimo ieškovui dėl klastojimo ir sukčiavimo.

71 2004 m. gegužės 25 d. laišku Komisijos skyriaus „Medicinos tarnyba (Briuselis)“ vadovas pranešė ieškovui, kad, atsižvelgdamas į ieškovo nedarbingumo dėl ligos dienas, jis ketina kreiptis į Paskyrimų tarnybą su prašymu pradėti jo atžvilgiu invalidumo procedūrą, ir klausė, ar ieškovas šiuo klausimu turi prieštaravimų.

72 2004 m. birželio 23 d. laišku ieškovas atsakė, kad neprieštarauja tokios procedūros pradžiai, su sąlyga, kad ji vyks išimtinai pagal Tarnybos nuostatų 78 straipsnio penktą pastraipą, susijusią su atveju, kuomet invalidumą sukelia profesinė liga.

73 2004 m. birželio 29 d. Komisijos skyriaus „Medicinos tarnyba (Briuselis)“ vadovas patvirtino ieškovui, kad gavo jo 2004 m. birželio 23 d. laišką. Jis taip pat atkreipė ieškovo dėmesį į tai, kad neįmanoma iš anksto numatyti Invalidumo komisijos išvadų dėl invalidumo profesinės kilmės, bet kad ši komisija tą klausimą turės nagrinėti.

74 2004 m. liepos 13 d. po Belgijos baudžiamojo teismo sprendimo, paskelbto 2004 m. birželio 30 d., nutraukti bylą ieškovo ir kitų kaltinamųjų atžvilgiu (žr. 54 punktą) Komisija ieškovui išsiuntė tokį laišką:

„Kaip Jums yra žinoma, drausminė procedūra prieš Jus buvo sustabdyta, kol Komisijos narių kolegija priims sprendimą dėl É. Cresson.

<…>

Kai [Belgijos baudžiamojo teismo] nutarties nebebus galima apskųsti ir kai ją išnagrinės teisės skyrius, visi klausimai dėl É. Cresson bus pateikti Komisijos narių kolegijai, kad ši priimtų sprendimą. Nedelsiant po to kitos bylos, įskaitant ir Jūsų bylą, bus iš naujo išnagrinėtos, atsižvelgiant į priimtą sprendimą ir bus dar kartą pateiktos Paskyrimų tarnybai.“

75 Iš karto įsigaliojusiu 2004 m. liepos 20 d. sprendimu Paskyrimų tarnyba perkėlė ieškovą į naujai sukurtas Mokslo tyrimų generalinio direktorato generalinio direktoriaus „pirmojo patarėjo, atsakingo už ekonominius klausimus“, pareigas (toliau – sprendimas dėl perkėlimo). Šio sprendimo pirmoje pastraipoje nurodyta, kad juo įgyvendinama aukštesniųjų pareigūnų mobilumo politika ir atsižvelgiama į tarnybos interesą.

76 2004 m. spalio 14 d. ieškovas pateikė Paskyrimų tarybai skundą, ginčydamas sprendimą dėl perkėlimo. 2005 m. kovo 15 d. sprendimu Pakyrimų tarnyba atmetė minėtą skundą. Ieškovas šio sprendimo teismui neapskundė.

77 2004 m. spalio 22 d. ieškovas pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 1 dalį pateikė prašymą nutraukti jo atžvilgiu pradėtą drausminę procedūrą. Savo prašymui pagrįsti jis taip pat pateikė Belgijos baudžiamojo teismo sprendimą nutraukti bylą.

78 2004 m. spalio 25 d. ieškovas pateikė Komisijai naują „nelaimingo atsitikimo darbe / profesinės ligos pranešimą“, kuriame nurodė, kad nervinė depresija, kuria jis serga, kilo dėl visų Komisijos prieš jį vykdytų priemonių, patvirtinančių siekį jam pakenkti bei psichologiškai priekabiauti.

79 2004 m. spalio 29 d. Invalidumo komisija pateikė savo išvadas. Jose nurodyta, kad ieškovas turi nuolatinį invalidumą, kuris laikytinas visišku, dėl kurio negali vykdyti jo kategoriją atitinkančių pareigų. Išvadose taip pat nurodyta, kad šiame etape Invalidumo komisija negali daryti išvados dėl galimo ryšio tarp nustatyto invalidumo ir profesinės ieškovo veiklos, „kol nebus prieinami reikiami duomenys iš ad hoc institucijų“.

80 2004 m. lapkričio 8 d. Paskyrimų tarnybos sprendimu, įsigaliojusiu 2004 m. lapkričio 30 d., ieškovas buvo ex officio išleistas į pensiją pagal Tarnybos nuostatų 53 straipsnį ir jam buvo suteikta teisė į invalidumo pensiją, nustatytą pagal Tarnybos nuostatų 78 straipsnio trečią pastraipą.

81 2004 m. lapkričio 25 d. Komisija patvirtino, jog gavo ieškovo 2004 m. spalio 25 d. laišką, ir jam nurodė, kad 2003 m. liepą pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį pradėta byla bus greitai užbaigta. Komisija taip pat informavo ieškovą, kad todėl, jog ieškovas pateikė teiginius dėl psichologinio priekabiavimo, prašymas pripažinti profesinį jo ligos pobūdį turėtų būti pateiktas IDOC, kuri vienintelė kartu su OLAF turi teisę atlikti administracinius tyrimus.

82 2004 m. gruodžio 24 d. ieškovas išsiuntė Komisijai laišką, prašydamas peržiūrėti Komisijos sprendimą perduoti tyrimą IDOC. Pagrįsdamas savo prašymą ieškovas nurodė, viena vertus, aplinkybę, kad toks tyrimas tik papildomai prailgintų procedūrą, kuri tęsiasi jau beveik dvejus metus, ir, kita vertus, nurodė, kad ši tarnyba nėra nešališka. Minėtame laiške ieškovas Komisijos taip pat prašė jam nurodyti, ar, pirma, dėl tokio sprendimo gali būti pateiktas skundas pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį, ir, antra, ar Komisija galutinai atmetė galimybę jį pripažinti nukentėjusiu nuo nelaimingo atsitikimo darbe.

83 2005 m. vasario 4 d. laišku Komisija ieškovui atsakė, kad sprendimo perduoti jo bylą IDOC apskųsti negalima ir kad abejojimas šios tarnybos nešališkumu nėra priimtinas. Komisija ieškovui taip pat nurodė, kad jis nepateikė pranešimo apie nelaimingą atsitikimą, nes savo 2003 m. liepos 25 d. pranešime aiškiai nurodė ankstesnių draudimo taisyklių 17 straipsnį (dėl pranešimo apie profesinę ligą), o ne minėtų taisyklių 16 straipsnį (dėl pranešimo apie nelaimingą atsitikimą).

84 2005 m. vasario 28 d. sprendimu Paskyrimų tarnyba atmetė 2004 m. spalio 22 d. ieškovo prašymą nutraukti prieš jį drausminę procedūrą. Paskyrimų tarnyba šį sprendimą grindė tuo, kad drausminė procedūra ir baudžiamoji byla viena nuo kitos nepriklauso, ir faktas, kad baudžiamoji byla Belgijos teisme buvo nutraukta, nereiškia, jog turi būti nutraukta drausminė procedūra. Paskyrimų tarnyba taip pat nurodė, kad drausminė procedūra ieškovo atžvilgiu turėjo būti sustabdyta dėl jos sąryšio su 2004 m. spalio 7 d. pradėta byla prieš É. Cresson. Drausminės procedūros ieškovo atžvilgiu sustabdymas buvo pagrįstas šitaip:

„Bet koks sprendimas iš esmės Jūsų byloje dėl bylos nutraukimo ar tęsimo yra susijęs su Teisingumo Teisme nagrinėjama byla prieš É. Cresson ir galėtų būti vertinamas kaip neleistinas bandymas daryti įtaką.

Nors [Teisingumo Teisme nagrinėjama byla prieš É. Cresson] nėra baudžiamoji, vis dėlto galima taikyti teismų praktiką, susijusią su drausminės procedūros sustabdymu vykstant baudžiamajam procesui pagal Tarnybos nuostatų IX priedo 25 straipsnį (pagal Tarnybos nuostatų <...> 88 straipsnio [penktos pastraipos] [redakciją, taikytą iki 2004 m. balandžio 30 d.]). [Pirmosios instancijos teismas] šiuo klausimu nusprendė, kad šio straipsnio tikslas taip pat yra „nesukurti atitinkamam pareigūnui, prieš kurį vykdomas baudžiamasis persekiojimas, blogesnės padėties nei ta, kurioje jis galėtų būti, jei tokio administracinės institucijos sprendimo nebūtų <...>“ (1998 m. [kovo] 19 d. Sprendimas Tzoanos prieš Komisiją, T-74/96, Rink. VT p. [I-A-129 ir ] II-343 <…>).“

85 2005 m. kovo 24 d. laišku ieškovas pateikė trečią „nelaimingo atsitikimo darbe / profesinės ligos pranešimą“.

86 2005 m. gegužės 12 d. laišku Komisija informavo ieškovą, kad jo naujasis pranešimas, kuriame nebuvo jokių esminių pakeitimų, bus tiesiog pridėtas prie jo bylos. Be to, ieškovui šiame laiške buvo nurodyta, kad 2005 m. kovo 16 d. IDOC persiuntė „Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo“ biuro (Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuro) „Draudimo ir profesinių ligų“ skyriui „medžiagą“, kuri leis užbaigti tyrimą, pradėtą pagal ankstesniųjų draudimo taisyklių 17 straipsnį (toliau – IDOC medžiaga).

87 2005 m. gegužės 19 d. laišku ieškovas pareikalavo, kad jam būtų pateikta minėta IDOC medžiaga.

88 2005 m. gegužės 20 d. ieškovas pateikė skundą dėl sprendimo, kuriuo atsisakyta jo prašymu nutraukti drausminę procedūrą.

89 2005 m. birželio 9 d. laišku Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuro „Draudimo ir profesinių ligų“ skyriaus vadovas atsisakė perduoti ieškovui pagal ankstesnių draudimo taisyklių 17 straipsnį pradėto tyrimo IDOC medžiagos kopiją. Tokį atsisakymą „iki vėlesnio sprendimo“ jis pagrindė dviem motyvais. Pirma, minėta medžiaga yra parengiamasis aktas, kurį institucijos paskirtas gydytojas turi gauti nesibaimindamas, kad jo atskleidimas galėtų turėti įtakos ataskaitos išvadoms, kurias jis privalėjo parengti. Antra, yra taikytina išimtis, numatyta Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje, leidžianti institucijoms atsisakyti leisti susipažinti su dokumentu, jeigu jo atskleidimas galėtų pažeisti inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugą.

90 2005 m. liepos 4 d. ieškovas 2005 m. birželio 29 d. laišku Paskyrimų tarnybai pateikė prašymą dėl visos žalos, kurią jis patyrė dėl, jo teigimu, įvairių Komisijos padarytų pažeidimų, atlyginimo.

91 2005 m. gegužės 20 d. skundas buvo atmestas 2005 m. rugsėjo 26 d. Paskyrimų tarnybos sprendimu.

92 2005 m. birželio 29 d. prašymas buvo atmestas 2005 m. lapkričio 10 d. Paskyrimų tarnybos sprendimu. 2006 m. sausio 23 d. ieškovas 2006 m. sausio 19 d. laišku pateikė skundą dėl šio paskutinio sprendimo. Šis skundas buvo tariamai atmestas pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą.

93 Priėmus 2005 m. rugsėjo 26 d. sprendimą, kuriuo buvo atmestas 2005 m. gegužės 20 d. skundas (žr. 88 ir 91 punktus), 2005 m. gruodžio 16 d. ieškovas pateikė ieškinį, įregistruotą numeriu F-124/05.

94 Sprendimas Komisija prieš Cresson buvo paskelbtas 2006 m. liepos 11 dieną.

95 Tariamai atmetus 2006 m. sausio 19 d. skundą (žr. 92 punktą), 2006 m. rugpjūčio 10 d. ieškovas pateikė ieškinį, įregistruotą numeriu F-96/06.

96 2006 m. spalio 16 d. Komisijos pirmininko pavaduotojas S. Kallas pranešė ieškovui, kad detaliai išnagrinėjęs Sprendimą Komisija prieš Cresson jis nusprendė nutraukti ieškovo atžvilgiu pradėtą drausminę procedūrą.

97 2007 m. kovo 16 d. Komisija pateikė ieškovui sprendimo projektą, kuriuo, atsižvelgiant į institucijos paskirto gydytojo išvadas, atsisakoma pripažinti profesinį jo ligos pobūdį.

98 2007 m. gegužės 3 d. ieškovas pareikalavo sudaryti medicininę komisiją, numatytą draudimo taisyklių 22 straipsnyje.

99 2007 m. gruodžio 5 d. gydytojų komisija pateikė savo ataskaitą, kurioje vienbalsiai pripažino profesinį ieškovo ligos pobūdį. Medicininės komisijos ataskaitos išvados buvo šios:

„1. Dėl psichologinio šoko, kurį patyrė 2003 m. [balandžio 7 d.] vykdydamas savo profesinę veiklą, [ieškovas] patyrė visiško laikinojo nedarbingumo būklę nuo 2003 m. balandžio 10 d. iki mažiausiai 2003 m. rugpjūčio 31 dienos.

2. Vėliau [ieškovas] du kartus trumpai bandė vėl pradėti dirbti, tačiau nesėkmingai, kaskart patirdamas visiško laikinojo nedarbingumo būklę, kuri akivaizdžiai susijusi su pradiniu patologiniu procesu.

3. Medicininės ekspertizės užbaigimo momentu [ieškovas] vis dar yra laikinai nedarbingas ir neatrodo, kad tai gali stabilizuotis.

4. Apytikriai po dvejų metų [ieškovas] turės būti vėl tikrinamas pagal rūpestingesnės šalies reikalavimą.

<...>.“

100 Be to, medicininės komisijos ataskaitos dalyje „diskusija“ nurodyta:

„Šiomis aplinkybėmis gydytojų komisija vienbalsiai mano, kad [ieškovo] psichologinė būklė turi būti vertinama kaip nuolatos kintanti ir šiuo metu nėra stabili.

Atsižvelgdama į šiuos skirtingus elementus, gydytojų komisija vienbalsiai mano, kad yra tinkamas pagrindas nuo 2003 m. [kovo 18 d.] [ieškovą] pripažinti nedarbingu daugiau kaip 66 %.“

101 2008 m. kovo 28 d. Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuro „Draudimo ir profesinių ligų“ skyriaus vadovas nusiuntė ieškovui laišką, kuriame nurodė, kad, atsižvelgdamas į medicininės komisijos 2007 m. gruodžio 5 d. ataskaitą, jis gali pripažinti profesinį ieškovo ligos pobūdį. Prie šio laiško buvo pridėta 2007 m. gruodžio 5 d. medicininės komisijos ataskaita.

102 2008 m. balandžio 8 d. ieškovas išsiuntė laišką Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuro „Draudimo ir profesinių ligų“ skyriaus vadovui, reikalaudamas nedelsiant priimti sprendimą dėl Tarnybos nuostatų 73 straipsnio 2 dalies b punkto taikymo.

103 2008 m. balandžio 28 d. Individualių išmokų administravimo ir mokėjimo biuro „Draudimo ir profesinių ligų“ skyriaus vadovas ieškovui atsakė: kadangi 2007 m. gruodžio 5 d. medicininės komisijos ataskaitoje nurodyta, jog ieškovo būklė dar nėra „stabili“ ir turi būti iš naujo įvertinta po apytikriai dvejų metų, šiuo metu jis negali nuspręsti dėl Tarnybos nuostatų 73 straipsnio 2 dalies b punkto taikymo.

104 2008 m. birželio 9 d. Invalidumo komisija vėl susirinko ir, atsižvelgdama į medicininės komisijos 2007 m. gruodžio 5 d. ataskaitą, nusprendė, kad ieškovo invalidumą lėmė profesinio pobūdžio liga.

105 2008 m. birželio 16 d. sprendimu, panaikinančiu ir pakeičiančiu 2004 m. lapkričio 8 d. sprendimą, Paskyrimų tarnyba, atsižvelgdama į Invalidumo komisijos 2008 m. birželio 9 d. išvadas, skyrė ieškovui nustatyto dydžio invalidumo pensiją nuo ieškovo pripažinimo invalidu dienos, t. y. nuo 2004 m. lapkričio 30 d., pagal Tarnybos nuostatų 78 straipsnio penktos pastraipos nuostatas.

106 2009 m. vasario 18 d. ieškovas pateikė trečią ieškinį Tarnautojų teisme, įregistruotą numeriu F-12/09, A prieš Komisiją, kuriuo prašo, pirma, panaikinti Komisijos 2008 m. balandžio 28 d. sprendimą, kuriuo atsisakoma spręsti dėl Tarnybos nuostatų 73 straipsnio 2 dalies b punkto ir, antra, atlyginti žalą, kurią patyrė, jo teigimu, dėl visų Komisijos padarytų pažeidimų vykdant jo ligos pripažinimo profesine liga procedūras.

Procesas

I – Byloje F-124/05, prieš ją sujungiant su byla F-96/06

107 Atskiru aktu, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2006 m. balandžio 12 d., Komisija pareiškė prieštaravimą dėl ieškinio priimtinumo pagal Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalį, kuris mutatis mutandis taikomas Tarnautojų teismui pagal 2004 m. lapkričio 2 d. Tarybos sprendimo 2004/752/EB, Euratomas, įsteigiančio Europos Sąjungos tarnautojų teismą (OL L 333, p. 7), 3 straipsnio 4 dalį, kol įsigalios Tarnautojų teismo procedūros reglamentas.

108 Laiške, kurio faksimilę Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2008 m. sausio 21 d. (originalas gautas 2006 m. sausio 24 d.), ieškovas pateikė pastabas dėl prieštaravimo dėl priimtinumo.

109 2006 m. birželio 29 d. nutartimi Tarnautojų teismas prijungė prieštaravimą dėl priimtinumo prie bylos pagrindo pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą.

110 Priėmus sprendimą, kuriuo buvo nutraukta drausminė procedūra ieškovo atžvilgiu, Komisija atskiru aktu, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2006 m. spalio 18 d. faksu (originalas pateiktas 2006 m. spalio 19 d.), pateikė prašymą dėl nereikalingumo priimti sprendimą remdamasi Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalimi.

111 Aktu, kurį Tarnautojų teismo kanceliarija gavo 2006 m. lapkričio 2 d. faksu (originalas pateiktas 2006 m. lapkričio 6 d.), ieškovas pateikė savo pastabas dėl prašymo dėl nereikalingumo priimti sprendimą.

112 2006 m. lapkričio 22 d. nutartimi Tarnautojų teismas prijungė prašymą dėl nereikalingumo priimti sprendimą dėl esmės remdamasis Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnio 4 dalies pirma pastraipa.

113 Komisija pateikė savo atsiliepimą į ieškinį 2007 m. sausio 8 d. faksu (originalas pateiktas 2007 m. sausio 11 d.).

114 2007 m. kovo 27 d. nutartimi Tarnautojų teismas sustabdė procesą bendru šalių prašymu, kol bus užbaigtas ieškovo pradėtas procesas pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį, arba vėliausiai iki 2007 m. birželio 30 d. pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 77 straipsnio c punktą. 2007 m. liepos 24 d. ir 2007 m. spalio 26 d. nutartimis procesas vėl sustabdytas tuo pačiu pagrindu, bendru šalių prašymu, kol bus užbaigtas ieškovo pradėtas procesas pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį, arba vėliausiai iki atitinkamai 2007 m. spalio 31 d. ir 2008 m. kovo 1 dienos.

115 Įgyvendindamas proceso organizavimo priemones Tarnautojų teismas paprašė šalių atsakyti į tam tikrus raštu pateiktus klausimus ir pateikti tam tikrus dokumentus. Šis prašymas buvo šalių patenkintas per nustatytą laikotarpį.

116 2008 m. liepos 9 d. Tarnautojų teismas nusprendė perduoti bylą nagrinėti plenarinei sesijai.

II – Byloje F-96/06, prieš ją sujungiant su byla F-124/05

117 Komisija pateikė savo atsiliepimą į ieškinį 2006 m. lapkričio 20 d. faksu (originalas pateiktas 2006 m. lapkričio 22 d.).

118 2007 m. kovo 27 d. nutartimi Tarnautojų teismas sustabdė procesą bendru šalių prašymu, kol bus užbaigtas ieškovo pradėtas procesas pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį, arba vėliausiai iki 2007 m. birželio 30 d. pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 77 straipsnio c punktą. 2007 m. liepos 24 d. ir 2007 m. spalio 26 d. nutartimis procesas vėl sustabdytas tuo pačiu pagrindu, bendru šalių prašymu, kol bus užbaigtas ieškovo pradėtas procesas pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį, arba vėliausiai iki atitinkamai 2007 m. spalio 31 d. ir 2008 m. kovo 1 dienos.

119 Įgyvendindamas proceso organizavimo priemones Tarnautojų teismas paprašė šalių atsakyti į tam tikrus raštu pateiktus klausimus ir pateikti tam tikrus dokumentus. Šis prašymas buvo šalių patenkintas per nustatytą laikotarpį.

120 2008 m. liepos 9 d. Tarnautojų teismas nusprendė perduoti bylą nagrinėti plenarinei sesijai.

III – Sujungtose bylose F-124/05 ir F-96/06

121 2009 m. sausio 22 d. Tarnautojų teismo pirmininko nutartimi bylos F-124/05 ir F-96/06 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas galutinis sprendimas pagal procedūros reglamento 46 straipsnį.

122 Įgyvendindamas proceso organizavimo priemones Tarnautojų teismas paprašė šalių atsakyti į tam tikrus raštu pateiktus klausimus ir pateikti tam tikrus dokumentus. Šis prašymas buvo šalių patenkintas per nustatytą laikotarpį.

Šalių reikalavimai

I – Byloje F-124/05

123 Ieškovas Tarnautojų teismo prašo:

– panaikinti sprendimą, kuriuo atsisakoma nutraukti drausminę procedūrą,

– panaikinti 2005 m. rugsėjo 26 d. Komisijos sprendimą, kuriuo atmetamas 2005 m. gegužės 20 d. ieškovo skundas,

– nuspręsti, kad ieškovo 2004 m. spalio 22 d. reikalavimas turi būti nagrinėjamas ir yra pagrįstas,

– pripažinti, kad priimdama sprendimą, kuriuo atsisakoma nutraukti drausminę procedūrą, ir 2005 m. rugsėjo 26 d. sprendimą Komisija padarė pažeidimus,

– priteisti iš Komisijos ieškovo bei jo šeimos naudai 3 163 602 eurų,

– nurodyti, kad pagal 1994 m. gegužės 3 d. Nurodymų Pirmosios instancijos teismo kancleriui 17 straipsnio 4 dalį jo tapatybė nebūtų atskleista skelbiant bet kokią šio ginčo medžiagą,

– nurodyti Komisijai padengti visas bylinėjimosi išlaidas.

124 Komisija Tarnautojų teismo prašo:

– palikti ieškinį nenagrinėtą,

– nepatenkinus pirmojo reikalavimo – atmesti ieškinį kaip nepriimtiną,

– nepatenkinus pirmųjų reikalavimų, pripažinti ieškinį nepagrįstu,

– priimti tinkamą sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų arba atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą, kol bus priimtas sprendimas byloje, įregistruotoje numeriu F-96/06.

II – Byloje F-96/06

125 Ieškovas Tarnautojų teismo prašo:

– pripažinti Komisiją kalta dėl jos padarytų pažeidimų,

– priteisti iš Komisijos ieškovo bei jo šeimos naudai 3 163 602 eurų,

– nurodyti, kad pagal 1994 m. gegužės 3 d. Nurodymų Pirmosios instancijos teismo kancleriui 17 straipsnio 4 dalį jo tapatybė nebūtų atskleista skelbiant bet kokią šio ginčo medžiagą,

– įpareigoti Komisiją apmokėti visas bylinėjimosi išlaidas.

126 Komisija Tarnautojų teismo prašo:

– pripažinti ieškinį iš dalies nepriimtinu arba bent jau nepagrįstu,

– priimti tinkamą sprendimą dėl bylinėjimosi išlaidų.

Dėl teisės

I – Dėl ieškinio F-124/05

127 Pirmiausia būtina išnagrinėti Komisijos prašymą dėl nereikalingumo priimti sprendimą.

A – Šalių argumentai

128 Komisija grindžia savo prašymą dėl nereikalingumo priimti sprendimą dviem argumentais. Pirma, nebėra ieškovo intereso reikalauti panaikinti sprendimą, kuriuo atsisakoma nutraukti drausminę procedūrą, nes dėl byloje Komisija prieš Cresson priimto sprendimo 2006 m. spalio 16 d. Paskyrimų tarnyba priėmė sprendimą, kuriuo minėta drausminė procedūra buvo nutraukta. Antra, F-124/05 bylos reikalavimai atlyginti žalą yra iš esmės tapatūs F-96/06 ieškinio reikalavimams.

129 Ieškovas nurodo, jog neginčija, kad ieškinys neteko dalyko, kiek tai susiję su sprendimu, kuriuo atsisakoma nutraukti drausminę procedūrą. Tačiau, ieškovo nuomone, jo reikalavimas atlyginti žalą visiškai neprarado svarbos. Jo nuomone, kadangi byla F-124/05 buvo pradėta anksčiau nei byla F-96/06, Tarnautojų teismas pirmiausia turėtų priimti sprendimą pirmojoje byloje ir paskui į jį atsižvelgti priimant sprendimą antrojoje byloje.

B – Tarnautojų teismo vertinimas

130 2004 m. spalio 22 d. ieškovo reikalavimo dalykas buvo drausminės procedūros jo atžvilgiu nutraukimas. 2006 m. spalio 16 d. sprendimu Paskyrimų tarnyba nutraukė minėtą bylą. Taigi šis sprendimas užtikrino ieškovui jo siektą rezultatą.

131 Be to, ieškovas pats pripažįsta, kad Komisijai priėmus sprendimą, kuriuo nutraukiama drausminė procedūra jo atžvilgiu, reikalavimas panaikinti sprendimą neteko dalyko. Toks pripažinimas gali būti aiškinamas kaip ieškovo minėtų reikalavimų atsisakymas.

132 Iš to, kas pasakyta, aišku, jog nėra reikalo priimti sprendimą dėl reikalavimų panaikinti sprendimą.

133 Tačiau ieškinio reikalavimai dėl žalos atlyginimo tebeturi savo dalyką.

134 Pirmiausia, būtina pabrėžti, kad aštuntajame ieškinio, įregistruoto numeriu F-96/06, pagrinde daroma nuoroda į visus argumentus, nurodytus ieškinyje, įregistruotame numeriu F-124/05, ir, antra, kad ieškinio, įregistruoto numeriu F-96/06, reikalavimai yra tapatūs reikalavimams atlyginti žalą, nurodytiems ieškinyje, įregistruotame numeriu F-124/05.

135 Taip pat būtina pabrėžti, kad jei ieškinyje šalys, dalykas ir argumentai sutampa su anksčiau pateikto ieškinio šalimis, dalyku ir argumentais, pagal nusistovėjusią teismų praktiką (1973 m. gegužės 17 d. Teisingumo Teismo sprendimas Perinciolo prieš Tarybą, 58/72 ir 75/72, Rink. p. 511, 3–5 punktai; 1985 m. rugsėjo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimas Hoogovens Groep prieš Komisiją, 172/83 ir 226/83, Rink. p. 2831, 9 punktas ir 1988 m. rugsėjo 22 d. Teisingumo Teismo sprendimas Prancūzija prieš Parlamentą, 358/85 ir 51/86, Rink. p. 4821, 12 punktas; 2006 m. rugsėjo 19 d. Tarnautojų teismo nutartis Vienne ir kt. prieš Parlamentą, F-22/06, Rink. VT p. I-A-1-101 ir II-A-1-377, 12 punktas) jis turi būti atmestas kaip nepriimtinas.

136 Tačiau, nepaisant to, kad ieškinys F-124/05 buvo įregistruotas anksčiau nei ieškinys F-96/06, atsižvelgiant į tai, jog bylos F-124/05 ir F-96/06 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis ir priimtas galutinis sprendimas, Tarnautojų teismo nuomone, siekiant gero teisingumo administravimo, tinkamiau spręsti dėl ieškovo reikalavimų atlyginti žalą ne nagrinėjant ieškinį, įregistruotą numeriu F-124/05, o nagrinėjant ieškinį, įregistruotą numeriu F-96/06.

137 Todėl reikia visiškai patenkinti Komisijos prašymą dėl nereikalingumo priimti sprendimą.

II – Dėl ieškinio F-96/06

A – Dėl priimtinumo

1. Šalių argumentai

138 Posėdyje Komisija nurodė, jog ieškinys dėl žalos atlyginimo yra per ankstyvas ir todėl nepriimtinas dėl ieškovo pradėto proceso, kuriuo jis siekia, kad būtų pripažintas profesinis jo ligos pobūdis. Komisija remiasi 1999 m. gruodžio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu Latino prieš Komisiją (T-300/97, Rink. VT p. I-A-259 ir II-1263, 94 ir 95 punktai), kuriame buvo nuspręsta, kad pareigūno prašymas dėl moralinės žalos atlyginimo, kilusios dėl jo profesinės ligos, yra per ankstyvas, nes ieškinio pateikimo metu nebuvo įmanoma įvertinti teisės aktuose numatyto žalos atlyginimo tinkamumą, į kurį suinteresuotas asmuo turi teisę. Nagrinėjamu atveju Komisija atkreipė dėmesį, jog medicininės komisijos ataskaitoje buvo nurodyta, kad neįmanoma nustatyti ieškovo invalidumo laipsnio, kol jo sveikatos būklė nestabili, ir kad suinteresuoto asmens atvejis turi būti iš naujo išnagrinėtas po apytikriai dvejų metų. Komisijos nuomone, nežinant pakartotino tyrimo rezultato neįmanoma nustatyti, kokią sumą ieškovas turi teisę gauti pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnio 2 dalį. Ši informacija yra būtina Tarnautojų teismui, siekiant nustatyti, ar pagal minėtą nuostatą ieškovo gaunamas žalos atlyginimas yra pakankamas jo patirtai žalai atlyginti.

139 Ieškovas atsako, jog tam, kad Paskyrimų tarnyba galėtų priimti sprendimą pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnio 2 dalį, nėra būtina, kad medicininė komisija nustatytų invalidumo laipsnį. Iš tiesų pagal naujųjų draudimo taisyklių 11 straipsnio 2 dalį apdraustojo visiško nuolatinio invalidumo atveju, atsiradusio dėl nelaimingo atsitikimo ar profesinės ligos, ŽFPS yra 100 % ir Tarnybos nuostatų 73 straipsnio 2 dalies b punkte nustatyta suma išmokama suinteresuotam asmeniui. Be to, 2004 m. spalio 29 d. Invalidumo komisija nustatė, kad ieškovas turi visišką nuolatinį invalidumą.

140 Ieškovas nurodo, jog, be kita ko, Pirmosios instancijos teismas 2008 m. gruodžio 10 d. Sprendime Nardone prieš Komisiją (T-57/99, Rink. VT p. I-A-2-83 ir II-A-2-505), nusprendė, kad taisyklė, nustatyta minėtame Sprendime Latino prieš Komisiją, pagal kurią galimas žalos, kilusios dėl institucijos kaltės, atlyginimas, tik papildo Tarnybos nuostatuose numatytą sumą ir taikoma tik tuomet, jei nustatoma, kad šiuo pagrindu gautų sumų nepakanka, nėra taikytina visais atvejais. Ieškovo nuomone, sprendimas, nurodytas minėtame Sprendime Nardone prieš Komisiją, turėtų būti taikomas jo atveju tiek, kiek pratęsus nepagrįstą procesą, pradėtą pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį, toliau tęstųsi situacijos, kurioje ieškovas yra jau kelerius metus, neapibrėžtumas ir tai trukdytų stabilizuotis jo sveikatos būklei. Tačiau Komisija atsisako jam atlyginti žalą, kol jo sveikatos būklė nebus stabili. Ieškovo nuomone, taip dėl Komisijos veiksmų jis patektų į „užburtą ratą“, „pragaro spiralę“, o tokią situaciją galima būtų nutraukti tik Tarnautojų teismui nusprendus, kad institucija jam turi nedelsiant atlyginti žalą.

141 Komisija į šį argumentą atsako, kad nagrinėjamu atveju nėra tokių išimtinių aplinkybių, kuriomis buvo priimtas Sprendimas Nardone prieš Komisiją.

2. Tarnautojų teismo vertinimas

142 Visų pirma Tarnautojų teismas pastebi, jog savo atsiliepime į ieškinį, pateiktame byloje F-96/06, Komisija nereikalavo, kad ieškinys būtų pripažintas nepriimtinu kaip per ankstyvas, o rėmėsi šiuo argumentu, pirmiausia tik savo atsiliepime į ieškinį, pateiktą byloje F-124/05, nurodydama, kad šis argumentas taip pat taikomas ir byloje F-96/06; vėliau šiuo argumentu ji rėmėsi savo 2008 m. vasario 25 d. laiške, atsakydama į Tarnautojų teismo įgyvendinamą proceso organizavimo priemonę dėl dviejų bylų; galiausiai šiuo argumentu Komisija rėmėsi bendrame abiejų bylų posėdyje.

143 Tačiau tai, kad Komisija nenurodė šio pagrindo dėl nepriimtinumo savo atsiliepime į ieškinį byloje F-96/06, nedraudžia Tarnautojų teismui jo išnagrinėti, atsižvelgiant į pagal Tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsnius pateiktų ieškinių priimtinumo kriterijus (2008 m. gruodžio 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Belgija ir Komisija prieš Genette, T-90/07 P ir T-99/07 P, Rink. p. II-3859, 87 punktas ir nurodyta teismų praktika). Be to, nagrinėjamu atveju būtina atsižvelgti į dvi sujungtas bylas (šiuo klausimu žr. 1980 m. kovo 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo Forges de Thy-Marcinelle ir Monceau prieš Komisiją, 26/79 ir 86/79, Rink. p. 1083, 4 punktą) ir į aplinkybę, kad šalys galėjo diskutuoti šiuo klausimu bendrame abiejų bylų posėdyje.

144 Nagrinėjamu atveju ne visa ieškovo nurodyta žala kyla dėl žalos jo sveikatai ir negali būti a priori vertinama, kad ji turėtų būti visiškai atlyginta pradėjus procesą dėl profesinės jo ligos kilmės nustatymo. Kai kurie ieškovo nurodyti pagrindai susiję su atvejais, kuomet pareigūnui gali būti padaryta moralinė žala, net nesant profesinės ligos.

145 Konkrečiai kalbant, daugelis ieškovo nurodytų teisės į gynybą pažeidimų galėjo jam sukelti moralinę žalą, kuri nesusijusi su žala sveikatai ir kuri dėl to negali būti atlyginta išmokant sumą, nustatytą Tarnybos nuostatų 73 straipsnyje.

146 Ieškovas taip pat reikalauja atlyginti moralinę žalą, kurią patyrė dėl per ilgos drausminės procedūros jo atžvilgiu trukmės.

147 Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad drausminė procedūra bet kuriam pareigūnui sukuria neapibrėžtumo dėl jo profesinės karjeros situaciją, jam, be abejo, sukeldama tam tikrą stresą ir baimę. Jei šis neapibrėžtumas tęsiasi per ilgai, pareigūno streso ir baimės lygis pakyla daugiau, nei tai būtų galima pateisinti. Taigi, jei drausminė procedūra yra per ilga, galima daryti prielaidą, kad ji sukelia moralinę žalą suinteresuotam asmeniui.

148 Tokioje visiškai neapibrėžtoje situacijoje, kuri tęsiasi ilgau nei protingą laiką, žmonės elgiasi skirtingai, pavyzdžiui, tai priklauso nuo jų psichologinio pažeidžiamumo. Taigi nepagrįstai ilga drausminės procedūros trukmė gali sukelti psichines kančias arba sunkiausiais atvejais – tikrą psichinę ligą ar lemti jau buvusios psichinės ligos komplikacijas.

149 Taigi dėl moralinės žalos, kuri gali kilti dėl per ilgos drausminės procedūros, būtina atskirti, viena vertus, moralinę žalą, sukeltą bet kuriam pareigūnui ar tarnautojui, kuri nepriklauso nuo galimos ligos, ir, kita vertus, žalą dėl galimos psichinės ligos ar tokios ligos pasunkėjimo, kurią lemia per ilga minėtos bylos trukmė (pagal analogiją žr. 2007 m. gegužės 2 d. Tarnautojų teismo sprendimo Giraudy prieš Komisiją, F-23/05, Rink. VT p. I-A-121 ir II-A-1-657, 197–202 punktus).

150 Todėl prašymas atlyginti pirmojo tipo žalą yra priimtinas neatsižvelgiant į tai, kokios stadijos yra pareigūno inicijuotas procesas pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį.

151 Priešingai, pagal teismų praktiką, pareigūno prašymas atlyginti žalą, kuriuo siekiama, kad būtų atlyginta turtinė ar moralinė žala, kilusi dėl profesinės ligos, paprastai nėra priimtinas, kol nėra baigtas procesas pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį.

152 Šiuo klausimu būtina pabrėžti, jog Tarnybos nuostatų 73 straipsnyje nustatyta, kad išmoka žalai atlyginti nelaimingo atsitikimo arba profesinės ligos atveju išmokama nereikalaujant, kad suinteresuotasis pareigūnas įrodytų institucijos klaidą. Taip pat iš teismų praktikos aišku, kad tik tuo atveju, jeigu atsižvelgus į aplinkybes matyti, jog pagal Tarnybos nuostatus negalima tinkamai atlyginti pareigūno patirtos žalos, jis turi teisę prašyti papildomos kompensacijos (šiuo klausimu žr. 1986 m. spalio 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Leussink prieš Komisiją, 169/83 ir 136/84, Rink. p. 2801, 13 punktą ir 1999 m. rugsėjo 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Lucaccioni prieš Komisiją, C-257/98 P, Rink. p. I-5251, 22 punktą; 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lucaccioni prieš Komisiją, T-165/95, Rink. VT p. I-A-203 ir II-627, 71 punktą ir minėto Sprendimo Latino prieš Komisiją 94 punktą).

153 Todėl buvo nuspręsta, kad prašymas, kuriuo pareigūnas prašo atlyginti žalą, jo teigimu, patirtą dėl profesinės ligos, ir kuris buvo pateiktas anksčiau, nei buvo užbaigtas pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį pradėtas procesas, yra per ankstyvas, nes ieškinio pateikimo metu neįmanoma nustatyti, kokią atlygintinos žalos sumą ieškovas turi teisę gauti (minėto Sprendimo Latino prieš Komisiją 94 ir 95 punktai).

154 Tačiau neseniai paskelbtame sprendime Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog dėl neužbaigtos medicininės procedūros negalima automatiškai daryti išvados, kad prašymas atlyginti žalą, tariamai kilusią dėl institucijos kaltės, yra per ankstyvas (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Nardone prieš Komisiją 56 punktą). Šiame sprendime nustatyta, jog nors dažniausiai pareigūnui yra greičiau ir pigiau įrodyti, kad jis turi teisę į Tarnybos nuostatų 73 straipsnyje nustatytą kompensaciją, nei įrodyti, kad yra visos aplinkybės, lemiančios Bendrijos deliktinės atsakomybės atsiradimą, taip yra ne visuomet (Sprendimo Nardone prieš Komisiją 56 punktas). Atsižvelgdamas į proceso ekonomijos principą, pagal kurį kiekvienu atskiru atveju turi būti įvertinti įvairūs veiksniai, Pirmosios instancijos teismas savo minėtame Sprendime Latino prieš Komisiją nusprendė, kad ieškinio dėl žalos atlyginimo pagal bendrąją teisę priimtinumas priklauso nuo Tarnybos nuostatų 73 straipsnyje nustatytos kompensavimo procedūros priemonių išnaudojimo (minėto Sprendimo Nardone prieš Komisiją 56 punktas).

155 Šiuo atžvilgiu dėl žalos, kilusios dėl profesinės ligos, nustatymo ir įvertinimo, galima pabrėžti, kad Tarnybos nuostatų 73 straipsnyje nustatyta procedūra turi būti vertinama kaip lex specialis bendrosios deliktinės atsakomybės teisės atžvilgiu (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Giraudy prieš Komisiją 193–196 punktus).

156 Daugeliu atvejų priežastiniam ryšiui tarp pareigų atlikimo sąlygų ir nagrinėjamos žalos nustatyti bei minėtai žalai įvertinti būtina atlikti medicininę ekspertizę, todėl minėto ryšio ir minėtos žalos nustatymas Europos teisme anksčiau, nei bus baigta Tarnybos nuostatų 73 straipsnyje nustatyta procedūra, būtų beprasmis ar net neįmanomas.

157 Taip yra ir nagrinėjamu atveju, todėl minėto Sprendimo Nardone prieš Komisiją išvadų taikyti negalima.

158 Šis sprendimas buvo priimtas siekiant proceso ekonomijos „išimtinėmis [šios] bylos aplinkybėmis“ (minėto Sprendimo Nardone prieš Komisiją 57 punktas). Iš tiesų šioje byloje medicininė ekspertizė nebuvo būtina siekiant įvertinti A. Nardone patirtą moralinę žalą ir buvo remtasi tuo, kad A. Nardone dirbo dulkinoje ir nešvarioje aplinkoje (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo Nardone prieš Komisiją 98–123 punktus).

159 Tačiau nagrinėjamoje byloje, siekiant nustatyti fizinę ir psichologinę žalą, kilusią dėl ieškovo profesinės veiklos aplinkybių, medicininė ekspertizė yra būtina.

160 Be to, kaip per posėdį nurodė Komisija, atrodo, kad ieškovo pradėta procedūra pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį bus greitai baigta. Iš tiesų 2007 m. gruodžio 5 d. medicininės komisijos ataskaitoje nurodyta, kad apytikriai po dvejų metų ieškovas turės būti vėl tikrinamas pagal anksčiausiai prašymą pateikusios šalies reikalavimą.

161 Be to, reikia priminti, kad draudimo taisyklių 19 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje nustatyta, kad tuo atveju, jei nutraukus medicininį gydymą invalidumo laipsnio dar neįmanoma galutinai nustatyti, medicininės komisijos ataskaitoje turi būti nurodyta data, kada vėliausiai reikia iš naujo peržiūrėti apdraustojo bylą. Šią nuostatą būtina aiškinti siaurai. Iš tiesų, jei medikų komisija galėtų keletą kartų nukelti datą, kada turi būti iš naujo peržiūrėta apdraustojo byla, kai kurie apdraustieji būdami gyvi niekada negautų Tarnybos nuostatų 73 straipsnyje nustatytos kompensacijos. Be to, plačiu šios nuostatos aiškinimu nebūtų atsižvelgta į draudimo taisyklių 19 straipsnio 3 dalyje nustatytą konsolidavimo sąvoką, pagal kurią nelaimingo atsitikimo ar profesinės ligos pasekmės yra konsoliduotos, kuomet jos stabilizuojasi arba mažėja tik labai lėtai ar labai ribotai. Taigi, atsižvelgiant į konsolidavimo sąvoką, ji reiškia ne tai, kad paciento būklė gali visiškai nekisti, bet tai, kad ji turi stabilizuotis arba tik labai lėtai kisti.

162 Iš viso to, kas pasakyta, išplaukia, kad nagrinėjamu atveju pagal proceso ekonomijos principą būtina užbaigti specialiąją procedūrą, nustatytą Tarnybos nuostatų 73 straipsnyje.

163 Todėl ieškovo prašymas, kiek jis susijęs su žalos, kilusios dėl jo profesinės ligos, atlyginimu, yra per ankstyvas ir todėl turi būti atmestas kaip nepriimtinas, ir nėra būtinybės priimti sprendimo dėl ieškovo prieštaravimų dėl procedūros, pradėtos pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį, eigos, įskaitant šio sprendimo 139 punkte nurodytus prieštaravimus dėl naujųjų draudimo taisyklių 11 straipsnio 2 dalies netaikymo. Tačiau ieškovo prašymas dėl žalos atlyginimo, kiek jis susijęs su moraline žala, kuri nepriklauso nuo ieškovo ligos, yra priimtinas.

B – Dėl esmės

164 Ieškovas teigia, kad Komisija padarė daug pažeidimų, kurie patvirtina psichologinį priekabiavimą jo atžvilgiu. Dėl šių įvairių pažeidimų ieškovas susirgo nervine depresija, kuri keletą kartų atsinaujino, dėl ko jis pripažintas invalidu. Taigi jis dėl to patyrė materialinę žalą, kurią sudaro skirtumas tarp pareigūno algos ir jo invalidumo pašalpos, bei ypač didelę moralinę žalą.

165 Pirmiausia reikia pripažinti, kad savo pareiškime ieškovas prašė paskirti ekspertą, kuris nustatytų ieškovo patirtos materialinės ir moralinės žalos dydį. Per posėdį ieškovas šio reikalavimo nebekėlė ir pateikė atnaujintą jo patirtos žalos įvertinimą, nurodydamas 3 163 602 eurų sumą. Tai turėtų būti vertinama kaip ieškovo prašymo skirti ekspertą atsisakymas.

166 Pagal nusistovėjusią teismų praktiką pareigūnui pateikus prašymą atlyginti žalą Bendrijos atsakomybė kyla tik kai yra įvykdytos visos sąlygos, susijusios su institucijų veiksmų neteisėtumu, žalos realumu ir veiksmų bei nurodytos žalos priežastiniu ryšiu (2008 m. vasario 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Girardot, C-348/06 P, Rink. p. I-833, 52 punktas ir minėta teismų praktika; 2009 m. gegužės 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo M prieš EMEA, T-12/08 P, Rink. VT p. I-B-1-31 ir II-B-1-159, 98 punktas).

167 Pirmiausia būtina nustatyti, ar Komisija padarė pažeidimą, sukeliantį jos atsakomybę.

1. Dėl pažeidimų, kuriais kaltinama Komisija

168 Ieškovas nurodo aštuonis pagrindus, grindžiančius prašymą dėl žalos atlyginimo. Iš esmės jis tvirtina, kad:

– jam pareikšti kaltinimai byloje Berthelot buvo tariamai nepagrįsti (pirmasis pagrindas),

– buvo įvairių administracinių tyrimų trūkumų ir teisės į gynybą pažeidimų (antrasis pagrindas),

– buvo pažeistas OLAF tyrimų konfidencialumo principas (trečiasis pagrindas),

– ieškovo imuniteto nuo teismo proceso atšaukimas buvo neteisėtas (ketvirtasis pagrindas),

– ieškovo sprendimas dėl perkėlimo buvo neteisėtas (penktasis pagrindas),

– buvo įvairių procedūros, susijusios su profesinės ieškovo ligos kilmės pripažinimu, pažeidimų (šeštasis pagrindas),

– 2004 m. spalio 29 d. Invalidumo komisijos nuomonė buvo neteisėta (septintasis pagrindas),

– drausminės procedūros pradėjimas ir vykdymas ieškovo atžvilgiu buvo neteisėtas (aštuntasis pagrindas).

a) Dėl pirmojo pagrindo, jog pareikšti kaltinimai ieškovui byloje Berthelot buvo tariamai nepagrįsti

Šalių argumentai

169 Pirmajame pagrinde ieškovas tvirtina, kad jam pareikšti kaltinimai byloje Berthelot tariamai visiškai nepagrįsti. Nesant jokių įrodymų, laikydama ieškovą pagrindiniu bylos Berthelot iniciatoriumi, „be jokio pagrindo pateikdama tokius sunkius kaltinimus [ieškovui], nuslėpdama nuo Belgijos teisminių institucijų esmines [ieškovo pateiktas] pastabas, tokį ilgą laiką laikydamasi tų kaltinimų net nemėgindama jų patikrinti bent atlikdama tyrimą ir net pradėdama drausminę procedūrą [ieškovo] atžvilgiu“ Komisija pažeidė savo rūpestingumo ir pagalbos suteikimo pareigas, gero administravimo principą, taip pat suinteresuotojo asmens teisėtus lūkesčius bei Reglamento Nr. 1073/1999 10 konstatuojamąją dalį, kurioje nustatyta, kad OLAF tyrimų išvados gali būti grindžiamos tik įrodomąją vertę turinčiais faktiniais duomenimis.

170 2005 m. lapkričio 10 d. sprendime, kuriuo buvo atmestas ieškovo prašymas, Paskyrimų tarnyba nurodė, kad ieškovo argumentus, pateiktus šiame pirmajame pagrinde, reikia nagrinėti atsižvelgiant į drausminės procedūros esmę.

171 Atsakydamas į šį argumentą ieškovas savo ieškinyje nurodė, kad šis pagrindas yra platesnis nei aštuntasis ieškinio pagrindas, susijęs su pažeidimais drausminėje byloje.

Tarnautojų teismo vertinimas

172 Kadangi šiame pagrinde nurodyti argumentai glaudžiai susiję su aštuntuoju pagrindu dėl drausminės bylos iškėlimo pagrįstumo, šie argumentai bus išnagrinėti nagrinėjant šį pagrindą.

173 Kadangi nagrinėjamas pagrindas gali būti suprantamas kaip prieštaraujantis tam, jog OLAF ir IDOC tyrimai buvo pradėti ieškovo atžvilgiu, būtina pabrėžti, kad institucija turi didelę diskreciją pradėti ir vykdyti administracinius tyrimus, jei yra pagrįstas įtarimas, jog buvo padarytas drausmės pažeidimas.

174 Nagrinėjamu atveju ieškovas vadovavo Komisijos narės É. Cresson kabinetui tuo metu, kai R. Berthelot buvo neteisėtai priskirtas prie lygio ir neteisėtai įdarbintas JTC. Be to, ieškovas buvo minimas kai kurių pareigūnų ir tarnautojų liudijimuose. Konkrečiai kalbant, JTC asistentė T teigė siuntusi ieškovui jo aiškiu prašymu galimybių studiją dėl R. Berthelot priskyrimo prie lygio ir dėl galimo jo įdarbinimo kviestiniu mokslininku JTC.

175 Taigi OLAF ir IDOC atlikdamos tyrimus teisėtai aiškinosi, ar ieškovas, kaip kabineto vadovas, dalyvavo nustatytuose pažeidimuose, ir, jei taip, koks buvo jo vaidmuo.

176 Atsižvelgiant į bylos Berthelot elementus, dėl kurių galėjo kilti pagrįstų įtarimų ieškovo atžvilgiu, pagrindas, kiek jis susijęs su tyrimų ieškovo atžvilgiu pradžia ir vykdymu, turi būti atmestas.

b) Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo administracinių tyrimų trūkumais ir teisės į gynybą pažeidimais

Šalių argumentai

177 Antrąjį pagrindą sudaro dvi dalys. Pirmoje pagrindo dalyje ieškovas kaltina dėl įvairių administracinių tyrimų trūkumų ir teisės į gynybą pažeidimų. Antroje pagrindo dalyje ieškovas kaltina administracinius tyrimus vykdžiusias institucijas šališkumu.

178 Pirmoje pagrindo dalyje ieškovas pateikia toliau nurodytus argumentus.

179 Pirmiausia ieškovas buvo „išstumtas į scenos priekį“, nors kiti asmenys, net prisidėję prie R. Berthelot priskyrimo prie lygio ir jo įdarbinimo JTC, nebuvo apkaltinti.

180 Antra, kai kurie ieškovo pateikti parodymai nesukėlė nė menkiausio tyrimus vykdančių atsakingų tarnybų susidomėjimo. Pirmiausia OLAF atsisakė priimti darbo kalendorių, kurį ieškovas norėjo pateikti. Antra, Komisija, OLAF ir IDOC nesiekė patikrinti Mokslo tyrimų generalinio direktorato personalo ir administravimo direktorato direktoriaus L pateikto atsakymo į klausimą, kodėl trijų pareigūnų atėjimas į Breydel pastatą Briuselyje, į tariamai 1996 m. lapkričio mėnesį vykusį susirinkimą, nebuvo pažymėtas ad hoc registre. Trečia, tyrėjai iš viso neapklausė M, kuri nagrinėjamų įvykių metu buvo kabineto vadovo sekretoriato vedėja. Ketvirta, nebuvo atsižvelgta į įvairių parodymų prieštaravimus ir nesutapimus.

181 Trečia, ieškovo teisės į gynybą buvo pažeistos, suteikus RTBF žurnalistų grupei teisę patekti į OLAF patalpas ir filmuoti tiesiogiai ieškovą apkaltinančius konfidencialius dokumentus, siekiant juos parodyti 2000 m. gruodžio 27 d. didelę auditoriją turinčioje laidoje „Įstatymo vardu“.

182 Ketvirta, 2002 m. kovo 18 d. ieškovo raštas, kuriame pateikiamos jo pastabos, nebuvo pridėtas prie 2002 m. vasario 22 d. papildomo administracinio tyrimo ataskaitos.

183 Antroje pagrindo dalyje ieškovas atskleidžia už tyrimą atsakingos D požiūrį, kuri, pirma, nepridėjo suinteresuotojo asmens apklausos ataskaitos prie 2001 m. kovo 27 d. rašto, antra, pateikė kaip įrodytus ieškovą kaltinančius faktus É. Cresson adresuotame 2001 m. lapkričio 23 d. laiške ir, trečia, nepridėjo jo 2002 m. kovo 18 d. rašto prie 2002 m. vasario 22 d. papildomo administracinio tyrimo ataskaitos.

184 Pirmiausia Komisija primena, kad pareigūnų vienodo vertinimo principas negali būti aiškinamas taip, kad pareigūnas, nubaustas už nuostatų pažeidimą ir siekdamas išvengti jam taikomos priemonės, gali remtis aplinkybe, jog kitas pareigūnas, pažeidęs minėtas nuostatas, nebuvo nubaustas. Nagrinėjamu atveju šis principas turi būti taikomas a fortiori, nes ieškovas nebuvo nubaustas.

185 Antra, Komisija ginčija ieškovo argumentą, kad nebuvo atsižvelgta į jo pateiktus faktinius įrodymus. Iš tiesų tyrimų ataskaitos parašytos hipotetiniais, o ne tvirtinančiais teiginiais, ir visi skirtumai tarp apklaustų pareigūnų pareiškimų yra paminėti.

186 Trečia, Komisija tvirtina, kad 2002 m. kovo 18 d. ieškovo rašte iš esmės pakartojami teiginiai, pateikti 2001 m. rugsėjo 12 d. ieškovo ieškinyje, pridėtame prie IDOC tyrimo ataskaitos. Taigi ieškovui pastaboms pateiktas ataskaitos projektas dėl šio rašto neturėjo būti pakeistas, nes į rašte buvusius elementus atsižvelgta jau rengiant minėtą ataskaitą.

187 Dėl antros pagrindo dalies Komisija atsako, kad É. Cresson adresuotame 2001 m. lapkričio 23 d. rašte D nereiškia savo nuomonės, bet pakartoja liudijimus. Todėl šiame rašte nėra jokio pažeidimo, susijusio su šališkumu. Dėl 2002 m. kovo 18 d. ieškovo rašto Komisija pateikia nuorodą į savo argumentus, pateiktus dėl pirmosios pagrindo dalies.

Tarnautojų teismo vertinimas

188 Pirmiausia dėl argumento, kad nebuvo pareikšti kaltinimai kitiems prie R. Berthelot priskyrimo prie lygio ir jo įdarbinimo JTC prisidėjusiems asmenims, būtina pabrėžti, kad institucija turi didelę diskreciją pradėti ir vykdyti administracinius tyrimus, jei yra pagrįstas įtarimas, kad buvo padarytas drausmės pažeidimas (žr. šio sprendimo173 punktą).

189 Pirma, atsižvelgiant į šią didelę diskreciją ir, antra, į elementus, dėl kurių gali kilti pagrįstų įtarimų ieškovo atžvilgiu (žr. šio sprendimo 176 punktą), ieškovo argumentas, kad kai kuriems pareigūnams nebuvo iškeltos administracinės bylos, nėra vertintinas kaip pirmajame pagrinde nurodytas teisių į gynybą trūkumas ar pažeidimas.

190 Antra, dėl ieškovo argumento, kad už tyrimą atsakingos tarnybos neatsižvelgė į kai kuriuos jo parodymus, pažymėtina, kad suinteresuotasis asmuo neįrodė, jog minėtos tarnybos nepridėjo prie bylos ir nenagrinėjo įrodymų, kuriuos jis pateikė.

191 Trečia, dėl ieškovo argumento, kad 2002 m. kovo 18 d. raštas nebuvo pridėtas prie IDOC papildomo administracinio tyrimo ataskaitos, būtina pabrėžti, kad atsižvelgiant į suinteresuotojo asmens parodymus, kurie buvo pridėti prie minėtos ataskaitos, šiame rašte nebuvo pateikta jokių naujų faktinių elementų. Be to, pareigūno teisė reikšti savo nuomonę apie su juo susijusius faktus nesuponuoja tyrėjų pareigos keisti ataskaitos išvadas, atsižvelgiant į apklausiamo pareigūno reikalavimus.

192 Galiausiai, ketvirta, ieškovo argumentai dėl tyrimus vykdžiusių institucijų šališkumo turi būti atmesti. Iš tiesų, pirma, tai, kad už tyrimą atsakinga D prie savo 2001 m. kovo 27 d. rašto nepridėjo ieškovo apklausos ataskaitos, nėra tokio nešališkumo įrodymas, nes minėta ataskaita buvo pridėta prie galutinės IDOC ataskaitos. Antra, kaip teisingai tvirtina Komisija, klaidinga teigti, kad 2001 m. lapkričio 23 d. laiške, adresuotame É. Cresson, D pateikė kaip įrodytus ieškovą kaltinančius faktus. Iš tiesų šiame laiške D tik prašė buvusio Komisijos nario paaiškinimų, konkrečiai kalbant, dėl JTC asistentės T parodymų. Trečia, dėl argumento, kad 2002 m. kovo 18 d. raštas nebuvo pridėtas prie IDOC papildomo administracinio tyrimo ataskaitos, jau buvo nurodyta, kad pareigūno teisė reikšti savo nuomonę apie su juo susijusius faktus nesuponuoja tyrėjų pareigos keisti ataskaitos išvadas, atsižvelgiant į apklausiamo pareigūno reikalavimus.

193 Argumentas dėl tariamo leidimo, kurį Komisija suteikė RTBF žurnalistų grupei filmuoti konfidencialų dokumentą, susijusį su ieškovu, bus išnagrinėtas nagrinėjant trečiąjį pagrindą dėl OLAF tyrimų konfidencialumo principo pažeidimo, kuriame pateikiami tie patys faktai.

194 Todėl, išskyrus, kiek tai susiję su šiuo paskutiniu argumentu, kurį Tarnautojų teismas vertins nagrinėdamas trečiąjį pagrindą, teisės į gynybą pažeidimai, kuriuos antrajame pagrinde kelia ieškovas, nėra pagrįsti.

c) Dėl trečiojo pagrindo, grindžiamo OLAF tyrimų konfidencialumo principo pažeidimu

Šalių argumentai

195 Trečiasis pagrindas susijęs su OLAF tyrimų konfidencialumo principo pažeidimu. Ieškovas teigia, kad OLAF ir (arba) Komisija suteikė leidimą RTBF 2000 metais patekti į OLAF patalpas, susipažinti su griežtai konfidencialiais su ieškovu susijusiais dokumentais ir kai kuriuos jų nufilmuoti. Taip ieškovo apklausos OLAF protokolas, priskirtas prie „slaptų“ dokumentų, 2000 m. gruodžio 27 d. buvo parodytas didelę auditoriją turinčioje laidoje „Įstatymo vardu“, viešai apkaltinant ieškovą.

196 Be to, Komisija tariamai pažeidė savo pareigą teikti ieškovui pagalbą, nes nesiėmė nė menkiausių veiksmų nustatyti už šio dokumento parodymą atsakingus asmenis ir atkurti ieškovo reputaciją.

197 Komisija ginčija šio pagrindo priimtinumą, nes jį ieškovas jau buvo iškėlęs savo 2004 m. spalio 14 d. skunde, kuriame ginčijamas sprendimas dėl perkėlimo. Komisija tvirtina, kad šis skundas buvo atmestas 2005 m. kovo 15 d. Paskyrimų tarnybos sprendimu, kurio ieškovas neapskundė per Tarnybos nuostatų 91 straipsnyje nustatytą terminą.

198 Papildomai Komisija mano, kad šis pagrindas nėra pagrįstas, ir neigia davusi leidimą RTBF susipažinti su ieškovu susijusiais dokumentais.

199 Visų pirma Komisija nurodo, kad OLAF pagal bendrąjį interesą informuoti visuomenę apie savo komunikacijos strategiją pateikia audiovizualinei žiniasklaidai bendrus savo patalpų vaizdus vaizdų banko forma ir leidžia filmuoti bendrus vaizdus OLAF patalpose, nesuteikdama galimybės susipažinti su dokumentais ar patekti į svarbias patalpas.

200 Antra, Komisija tvirtina, kad ieškovo apklausos OLAF protokolas buvo perduotas Belgijos teisminėms institucijoms ir kadangi jį gavo Komisijai nepavaldžios institucijos, negalima teigti, jog Komisija leido RTBF žurnalistams susipažinti su šiuo dokumentu.

201 Taigi Komisija ginčija bet kokį ryšį tarp bendrų OLAF patalpų vaizdų ir nagrinėjamo konfidencialaus dokumento parodymo. Komisija apgailestauja, kad informacija buvo paskleista, tačiau neigia, kad yra už tai atsakinga, ir pabrėžia, kad įrodinėjimo pareiga tenka ieškovui.

202 Dėl tariamo pareigos padėti pažeidimo Komisija tvirtina, kad ieškovas jai nepateikė prašymo pagal Tarnybos nuostatų 24 straipsnį.

Tarnautojų teismo vertinimas

– Dėl pagrindo priimtinumo

203 Tiesa, kad konfidencialių dokumentų paskelbimas 2000 m. gruodžio 27 d. televizijos laidoje buvo paminėtas ieškovo 2004 m. spalio 14 d. skunde, kuris buvo atmestas Paskyrimų tarnybos sprendimu ir kurio ieškovas neapskundė pagal Tarnybos nuostatų 91 straipsnį. Šiame ieškinyje ieškovas vienu sakiniu paminėjo tariamai konfidencialių su juo susijusių dokumentų paskelbimą laidoje „Įstatymo vardu“ tam, kad pademonstruotų „daugelį priekabiavimo priemonių“, nuo kurių jis nukentėjo, susijusių su byla Cresson, o jo perkėlimas buvo tik vienas iš priekabiavimo aspektų.

204 Tačiau vienintelis šio skundo dalykas buvo prašymas atšaukti sprendimą dėl perkėlimo. Juo nebuvo siekiama atlyginti žalą suinteresuotajam asmeniui dėl Komisijos tariamai įvykdytų pažeidimų.

205 Pareigūnas gali teisėtai remtis tuo pačiu pagrindu, tuo pačiu argumentu ar tuo pačiu faktu grįsdamas kelis reikalavimus, kurių dalykas teisės požiūriu yra skirtingas (pagal analogiją žr. 2008 m. rugsėjo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Chassagne prieš Komisiją, T-253/06 P, Rink. VT p. I-B-1-43 ir II-B-1-295, 149 punktą).

206 Todėl Komisijos prašymas dėl nepriimtinumo turi būti atmestas.

– Dėl pagrindo pagrįstumo

207 Prieš analizuojant šio pagrindo pagrįstumą būtina trumpai apžvelgti ginčijamą laidos „Įstatymo vardu“ dalį.

208 Laidoje buvo trumpai paminėtas ieškovo vardas ir parodytas vaizdas, kuris komentuojant laidos vaizdus pristatytas kaip OLAF vykdytos ieškovo apklausos protokolas.

209 Ieškovo vardas minimas vykstant pokalbiui su bendrovės H vadovu H. Ponas H aiškina, kad jis be kvietimo atvyko į É. Cresson kabinetą, norėdamas paprašyti, kad É. Cresson biuras perimtų buto, kuriame gyvena R. Berthelot, nuomą, kurią iki šiol mokėjo bendrovė H. Jis teigia nustebęs, kad kabineto vadovas buvo pasikeitęs ir naujasis vadovas, t. y. ieškovas, jį nemandagiai išprašė lauk, klausdamas, ką reiškia šis pokštas. Paskui buvo parodyti keli OLAF patalpų vaizdai, tada ekrane trumpai parodytas neįskaitomas dokumentas, kurį žurnalistas pristatė kaip OLAF vykdytos ieškovo apklausos protokolą, kuris buvo taip pakomentuotas:

„OLAF tyrimo ataskaitoje yra [ieškovo] apklausa. Ji patvirtina, kad lydimas pono H R. Berthelot buvo atvykęs į É. Cresson sekretoriatą vieną ar du kartus.“

210 Toliau laidoje nagrinėjamas kitas bylos aspektas.

211 Taigi aptariamoje laidoje ieškovo vardas ir OLAF vykdytos jo apklausos protokolo dalis buvo trumpai ir netiesiogiai paminėti, ieškovo asmeniškai neapkaltinant.

212 Net jei ieškovas ir nebuvo asmeniškai apkaltintas, labai gaila, kad dokumentas, laidos vaizdo komentaruose pateiktas kaip OLAF vykdytos ieškovo apklausos protokolas, buvo parodytas aptariamoje laidoje.

213 Pagal teismų praktiką, nagrinėjant ieškinį dėl žalos atlyginimo, ieškovas turi įrodyti, kad buvo įvykdytos visos Europos Sąjungos deliktinės atsakomybės atsiradimo sąlygos. Vis dėlto ši taisyklė gali būti sušvelninta, jei aplinkybė, dėl kurios atsirado žala, galėjo atsirasti dėl daugelio įvairių priežasčių ir jei atsakove esanti institucija nepateikė jokių įrodymų, leidžiančių nustatyti, dėl kurių iš šių priežasčių ta aplinkybė galėjo atsirasti, nors ji buvo palankesnėje padėtyje pateikti įrodymų šiuo klausimu, taip pripažįstant šiai institucijai atsakomybę dėl kilusio neaiškumo (šiuo klausimu žr. 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Franchet ir Byk prieš Komisiją, T-48/05, Rink. p. II-1585, 182 ir 183 punktus).

214 Tačiau nagrinėjamu atveju negalima teigti, kad Komisija buvo palankesnėje padėtyje pateikti įrodymų, kurie leistų nustatyti informacijos paskleidimo priežastį. Todėl Komisijai negali būti pripažinta atsakomybė dėl šio informacijos paskleidimo neaiškumo.

215 Iš tiesų, kaip teisingai tvirtina Komisija, ji pati ir OLAF nebuvo vienintelės institucijos, kurios turėjo ieškovo OLAF apklausos protokolą, nes jis buvo perduotas Belgijos nacionalinėms institucijoms, siekiant pradėti baudžiamąjį persekiojimą.

216 Be to, Komisija nurodo, kad OLAF pagal bendrąjį interesą informuoti visuomenę apie savo komunikacijos strategiją pateikia audiovizualinei žiniasklaidai bendrus savo patalpų vaizdus vaizdų banko forma ir leidžia filmuoti bendrus vaizdus OLAF patalpose. Taigi negalima nustatyti jokio ryšio tarp OLAF patalpų vaizdų ir laidoje parodyto dokumento, pateikto kaip ieškovo apklausos protokolas, vaizdo.

217 Be to, dėl pagrindo, pagal kurį Komisija tariamai pažeidė savo pareigą padėti, būtina pabrėžti, kad ieškovas nepateikė pagalbos prašymo pagal Tarnybos nuostatų 24 straipsnį. Taip pat, nesant išskirtinių aplinkybių, Komisija neprivalėjo ieškovui automatiškai suteikti pagalbos. Iš tiesų tik minėtos aplinkybės gali įpareigoti instituciją imtis nustatytų pagalbos veiksmų savo iniciatyva, be suinteresuotojo asmens prašymo (1986 m. birželio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sommerlatte prieš Komisiją, 229/84, Rink. p. 1805, 20 punktas; 2006 m. gegužės 31 d. Tarnautojų teismo nutarties Frankin ir kt. prieš Komisiją, F-91/05, Rink. VT p. I-A-1-25 ir II-A-1-83, 23 ir 24 punktai).

218 Taigi pagrindas dėl institucijos pareigos suteikti pagalbą pažeidimo turi būti atmestas.

219 Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad trečiąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

d) Dėl ketvirtojo pagrindo, jog ieškovo imuniteto nuo teismų juridiskcijos panaikinimas buvo neteisėtas

Šalių argumentai

220 Šiame pagrinde ieškovas ginčija sprendimo, apie kurį jis buvo informuotas 2001 m. vasario 7 d., panaikinti jo imunitetą nuo teismų jurisdikcijos teisėtumą.

221 Ieškovas teigia, kad sprendimas panaikinti pareigūno imunitetą yra rimta priemonė, todėl prieš priimant tokį sprendimą ieškovui turėjo būti leista išsakyti savo nuomonę taip, kaip tai buvo padaryta Pramonės generalinio direktorato direktoriaus W atveju.

222 Ieškovas taip pat tvirtina, kad sprendimas panaikinti jo imunitetą nuo teismų jurisdikcijos, išsiųstas Belgijos ikiteisminio tyrimo teisėjui, nebuvo jam pateiktas ir todėl jis negalėjo nustatyti, ar sprendimas buvo pakankamai motyvuotas.

223 Galiausiai ieškovas teigia, kad sprendimas panaikinti jo imunitetą nuo teismų jurisdikcijos jį diskriminuoja ir šiuo sprendimu piktnaudžiaujama įgaliojimais, nes kai kuriems asmenims, susijusiems su byla Berthelot, imunitetas nebuvo panaikintas.

224 Komisija atsako, jog institucijos turi pareigą bendradarbiauti vykstant baudžiamajam procesui ir kad nagrinėjamu atveju joks Bendrijų interesas nepateisintų atsisakymo panaikinti ieškovo imunitetą nuo teismų jurisdikcijos.

225 Komisija mano, kad pareigūno nuomonė neturi būti išklausoma prieš priimant sprendimą panaikinti jo imunitetą nuo teismų jurisdikcijos, nes pareigūnas turi teisę į gynybą baudžiamajame procese, kuris prieš jį gali būti pradėtas panaikinus imunitetą. Komisija teigia, kad net jei ieškovo teiginys dėl išankstinės Pramonės generalinio direktorato direktoriaus W apklausos yra teisingas, šis atvejis nesukūrė precedento, įpareigojančio instituciją visada apklausti pareigūną prieš sprendžiant dėl baudžiamojo persekiojimo institucijos pateikto prašymo panaikinti imunitetą. Šiuo klausimu institucija turi diskrecines galias.

Tarnautojų teismo vertinimas

226 Pagal nusistovėjusią teismų praktiką pareigūnas, kuris per Tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose nustatytus terminus neapskundė Paskyrimų tarnybos sprendimo, dėl kurio patyrė žalą, neturi teisės remtis tariamu tokio sprendimo neteisėtumu ieškinyje dėl žalos atlyginimo (1987 m. spalio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Schina prieš Komisiją, 401/85, Rink. p. 3911, 9 punktas; 1991 m. birželio 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Valverde Mordt prieš Teisingumo Teismą, T-156/89, Rink. p. II-407, 144 punktas).

227 Kadangi ieškovas per Tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose nustatytus terminus neapskundė akto, kuriuo panaikintas jo imunitetas nuo teismų jurisdikcijos ir apie kurį ieškovas buvo informuotas 2001 m. vasario 7 d. Personalo ir administracijos generalinio direktorato laišku, būtina išnagrinėti šio akto prigimtį, siekiant nustatyti, ar jis yra asmens nenaudai priimtas aktas, ar veiksmas, neturintis sprendžiamojo pobūdžio.

228 Šį klausimą Tarnautojų teismas turi išnagrinėti savo iniciatyva, nes jis susijęs su ikiteisminės procedūros ir ieškinio terminų laikymusi.

229 Pareigūno nenaudai priimti aktai yra priemonės, sukeliančios privalomų teisinių pasekmių, kurios daro poveikį suinteresuotojo asmens interesams, minėtu būdu pakeisdamos jo teisinę padėtį (1989 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Bossi prieš Komisiją, 346/87, Rink. p. 303, 23 punktas).

230 Buvo nuspręsta, jog nors Protokolu Europos Bendrijoms pripažįstamos privilegijos ir imunitetai yra tik funkcinio pobūdžio, nes jais siekiama, kad nebūtų trukdoma Bendrijų funkcionavimui ir jų nepriklausomumui, vis dėlto jie buvo aiškiai suteikti Bendrijos institucijų pareigūnams ir kitiems tarnautojams. Aplinkybė, jog privilegijos ir imunitetai yra numatyti Bendrijos viešo intereso sumetimais, pateisina institucijoms suteiktą galią prireikus atšaukti imunitetą, tačiau nereiškia, kad šios privilegijos ir imunitetai yra suteikti Bendrijai, o ne tiesiogiai jos pareigūnams ir kitiems tarnautojams. Taigi Protokolas nurodytiems asmenims sukuria subjektinę teisę (žr. 2008 m. spalio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mote prieš Parlamentą, T-345/05, Rink. p. II-2849, 27 ir 28 punktus).

231 Protokolo dėl privilegijų ir imunitetų 12 straipsnyje nustatytas imunitetas nuo teismo proceso saugo pareigūnus ir tarnautojus nuo valstybių narių institucijų patraukimo atsakomybėn dėl veiksmų, atliktų einant pareigas. Todėl sprendimas panaikinti imunitetą, vien dėl to, kad panaikinama ši apsauga, pakeičia pareigūno ar tarnautojo teisinę padėtį, atkurdamas jo, kaip asmens, kuriam taikomos bendrosios valstybių narių teisės normos, statusą, ir dėl to šiomis bendromis teisės normomis nustatytos priemonės, tarp jų sulaikymo ir patraukimo atsakomybėn priemonės, jam yra taikomos tiesiogiai, nepriimant jokių tarpinių taisyklių (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo Mote prieš Parlamentą 34 punktą).

232 Nacionalinės valdžios institucijoms palikta diskrecija tęsti arba nutraukti pareigūno atžvilgiu pradėtą patraukimo atsakomybėn procesą panaikinus jo imunitetą neturi reikšmės kalbant apie tiesioginį poveikį jo teisinei padėčiai, nes sprendimo panaikinti imunitetą poveikis yra tik apsaugos, kuria jis naudojosi kaip pareigūnas ar tarnautojas, panaikinimas, neapimantis jokios papildomos įgyvendinimo priemonės (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo Mote prieš Parlamentą 35 punktą).

233 Iš to, kas pasakyta, aišku, kad sprendimas, kuriuo Komisija panaikino ieškovo imunitetą nuo teismo proceso, yra asmens nenaudai priimtas aktas.

234 Tačiau kadangi ieškovas per Tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose nustatytus terminus neapskundė akto, kuriuo panaikintas jo imunitetas nuo teismų jurisdikcijos, jis nebeturi teisės remtis šio sprendimo neteisėtumu ieškinyje dėl žalos atlyginimo.

235 Todėl ketvirtasis pagrindas turi būti atmestas kaip nepriimtinas.

e) Dėl penktojo pagrindo, grindžiamo ieškovo sprendimo dėl perkėlimo neteisėtumu





Šalių argumentai

236 Ieškovo teigimu, sprendimas dėl perkėlimo nebuvo pakankamai motyvuotas, priimtas pažeidžiant tarnybos interesus ir yra paslėpta drausminė nuobauda.

237 Komisija ginčija šio pagrindo priimtinumą. Iš tiesų dėl sprendimo perkelti buvo pateiktas 2004 m. spalio 14 d. skundas, kurį Paskyrimų tarnyba atmetė 2005 m. kovo 15 d. sprendimu. Ieškovas šio sprendimo neapskundė teismui per Tarnybos nuostatų 91 straipsnyje nustatytą terminą.

238 Komisija papildomai teigia, kad sprendimas dėl perkėlimo yra pagrįstas tarnybos interesais ir primena, kad institucijos turi didelę diskreciją, organizuodamos savo tarnybas.

Tarnautojų teismo vertinimas

239 Kaip buvo nurodyta nagrinėjant ketvirtąjį pagrindą, pareigūnas, kuris per Tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose nustatytus terminus neapskundė Paskyrimų tarnybos sprendimo, dėl kurio pareigūnas patyrė žalą, neturi teisės remtis tariamu tokio sprendimo neteisėtumu ieškinyje dėl žalos atlyginimo.

240 Nagrinėjamu atveju 2004 m. spalio 19 d. ieškovas pateikė 2004 m. spalio 14 d. skundą pagal Tarnybos nuostatų 90 straipsnį, ginčydamas sprendimą dėl perkėlimo, bet nepateikė ieškinio teismui pagal minėtų nuostatų 91 straipsnį dėl 2005 m. kovo 15 d. Paskyrimų tarnybos sprendimo, kuriuo buvo atmestas jo skundas.

241 Taigi ieškovas negali remtis tariamu sprendimo dėl perkėlimo neteisėtumu šiame ieškinyje dėl žalos atlyginimo.

242 Todėl penktasis pagrindas turi būti atmestas.

f) Dėl šeštojo pagrindo, grindžiamo procedūros, pradėtos pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį, pažeidimais

243 Šį reikalavimą sudaro dvi dalys. Pirma pagrindo dalis pateikta dėl sprendimo, kuriuo atmetama galimybė, kad ieškovas galėjo nukentėti nuo nelaimingo atsitikimo darbe. Antra pagrindo dalis pateikta dėl sprendimo nurodyti IDOC atlikti papildomą tyrimą.

244 Be to, laiškuose Tarnautojų teismui, o vėliau ir posėdyje, ieškovas nurodė įvairius procedūros, vykdytos pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį, pažeidimus. Konkrečiai kalbant, ieškovas teigė, kad dėl Komisijos veiksmų jis pateko į „uždarą ratą“, „pragaro spiralę“, nes, viena vertus, nepagrįstai pratęsus procedūrą pagal Tarnybos nuostatų 73 straipsnį toliau tęstųsi situacijos, kurioje ieškovas yra jau kelerius metus, neapibrėžtumas ir tai trukdytų stabilizuotis jo sveikatos būklei; kita vertus, Komisija atsisakytų jam atlyginti, kol sveikatos būklė nebūtų stabili.

245 Reikia priminti, kad nors pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą, taikomą mutatis mutandis, vykstant procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui, pagrindas, kuris išplečia anksčiau nurodytą pagrindą, bet kuriuo atveju turi būti laikomas priimtinu (2007 m. balandžio 26 d. Teisingumo Teismo sprendimo Alcon prieš OHMI, C-412/05 P, Rink. p. I-3569, 38 punktas).

246 Nagrinėjamu atveju papildomi ieškovo pateikti kaltinimai nėra pagrįsti faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui, kadangi jos buvo paminėtos tik keliant klausimą dėl nepriimtinumo, susijusį su per ankstyvu prašymu atlyginti žalą, kilusią dėl profesinės ligos, ir negali būti vertinami kaip išplečiantys dvi šeštojo pagrindo dalis ar kitus anksčiau nurodytus pagrindus.

247 Be to, 2009 m. vasario 18 d. ieškovas pateikė trečią ieškinį Tarnautojų teisme, įregistruotą numeriu F-12/09, kuriuo prašė, viena vertus, panaikinti 2008 m. balandžio 28 d. Komisijos sprendimą, kuriuo atsisakyta spręsti dėl Tarnybos nuostatų 73 straipsnio 2 dalies b punkto, ir, kita vertus, atlyginti žalą, kurią patyrė, jo teigimu, dėl visų Komisijos padarytų pažeidimų vykdant jo ligos pripažinimo profesine liga procedūrą, tarp kurių – ir nepagrįstas procedūros pratęsimas.

248 Todėl minėti kaltinimai turi būti atmesti kaip nepriimtini šioje byloje, o Tarnautojų teismas privalo nagrinėti tik dvi ieškinyje nurodytas pagrindo dalis.

Dėl pirmos pagrindo dalies, grindžiamos tariamai neteisėtu galimo nelaimingo atsitikimo darbe atmetimu

– Šalių argumentai

249 Ieškovas tvirtina, kad jau 2003 m. liepos 25 d. savo pirmame ieškinyje, o vėliau nuolat per visą procedūrą tvirtino, kad serga profesine liga ir (arba) patyrė nelaimingą atsitikimą darbe. Komisija netyrė, ar jis nukentėjo dėl nelaimingo atsitikimo darbe.

250 Komisija atsako, kad, atsižvelgdama į nagrinėjamos bylos aplinkybes ir paties ieškovo pareiškimus, ji teisingai pradėjo procedūrą dėl profesinės ligos kilmės pripažinimo, o ne dėl nelaimingo atsitikimo.

– Tarnautojų teismo vertinimas

251 Ankstesniųjų draudimo taisyklių 2 straipsnyje, taikytame tuo metu, kai ieškovas pateikė pareiškimus, nelaimingas atsitikimas apibrėžiamas kaip bet koks išorinis ir staigus ar šiurkštus arba neįprastas įvykis ar faktorius, sukėlęs žalą pareigūno fizinei ar psichinei sveikatai.

252 Pagal ankstesniųjų draudimo taisyklių 16 straipsnį pareigūnas, nukentėjęs dėl nelaimingo atsitikimo, ar jo teisių perėmėjai privalo pranešti apie nelaimingą atsitikimą institucijos, kurioje apdraustasis dirba, administracijai. Pranešime apie nelaimingą atsitikimą turi būti detaliai nurodyta nelaimingo atsitikimo diena ir valanda, priežastys ir aplinkybės bei galimų liudininkų ir trečiojo atsakingo asmens pavardės. Prie pranešimo turi būti pridėta medicininė pažyma, kurioje nurodomas sužeidimų pobūdis ir tikėtinos nelaimingo atsitikimo pasekmės. Pranešimas turi būti pateiktas per dešimt darbo dienų nuo nelaimingo atsitikimo dienos.

253 Pagal ankstesniųjų draudimo taisyklių 17 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos pirmą sakinį pareigūnas, kuris prašo, kad jam būtų pritaikytos minėtos taisyklės dėl profesinės ligos, per protingą terminą nuo ligos pradžios ar pirmosios medicinos diagnozės momento turi pateikti pranešimą administracijai.

254 2003 m. liepos 25 d. ieškovas nusiuntė Komisijai laišką, pavadintą „Nelaimingo atsitikimo darbe / profesinės ligos pranešimas ([ankstesniųjų draudimo taisyklių] 17 straipsnis)“, kuriame pareiškė, kad patyrė didelį depresijos priepuolį.

255 2004 m. spalio 25 d. ieškovas pateikė Komisijai naują pareiškimą, kad dėl psichologinio priekabiavimo jo atžvilgiu patyrė gilią depresiją. Šio laiško tema pavadinta šitaip: „<…> Mano sveikatos būklės pripažinimas profesine liga ir (arba) nelaimingu atsitikimu darbe — Pasekmės vykdant Tarnybos nuostatų 73 ir 78 straipsniuose numatytas procedūras <...>“.

256 Reikia konstatuoti, kad nors ieškovo 2003 m. liepos 25 d. pranešime minimos ir nelaimingo atsitikimo, ir profesinės ligos sąvokos, aiškiai remiamasi tik ankstesniųjų draudimo taisyklių 17 straipsniu dėl procedūros, taikomos pripažįstant profesinę ligos prigimtį, o ne minėtų taisyklių 16 straipsniu dėl įvykio pripažinimo nelaimingu atsitikimu. Šiame pranešime aprašoma depresija, t. y. liga, kurią ieškovas patyrė.

257 Taip pat, nors kaip ieškovo 2004 m. spalio 25 d. pranešimo objektas nurodomos ir nelaimingo atsitikimo, ir profesinės ligos sąvokos, šiame ieškinyje taip pat remiamasi depresija, kurią ieškovas patyrė.

258 Todėl atsižvelgdama į ieškovo pranešimus Komisija teisingai nusprendė, kad jais buvo siekiama ne pripažinti įvykį nelaimingu atsitikimu, bet pripažinti ligos, kuria sirgo ieškovas, profesinę prigimtį, ir todėl pradėjo procedūrą dėl minėtos ligos pripažinimo profesine liga.

259 Todėl pirma pagrindo dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.

Dėl antros pagrindo dalies, susijusios su IDOC procedūros pažeidimais

– Dėl tariamo kreipimosi į IDOC neteisėtumo

260 Ieškovas teigia, kad sprendimas kreiptis į IDOC yra neteisėtas, jei buvo priimtas pagal BVS, susijusių su administraciniais tyrimais ir drausminėmis bylomis, 2 straipsnio 1 dalį arba pagal šio straipsnio 2 dalį. Dėl pirmojo atvejo ieškovas mano, kad tyrimas, kuriuo siekiama nustatyti, ar Komisijos pa