ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
396

Reikia pažymėti, kad ieškinyje Microsoft tik nurodo, jog organizacijos nesirenka serverių operacinių sistemų vadovaudamosi jų suderinamumu su operacinėmis sistemomis Windows, darydama bendrą nuorodą į kai kuriuos prie šio ieškinio pridėtus dokumentus (ieškinio A.12.1 priedas (J. Matthews „The Commission’s Case on Microsoft’s Interoperability: An Examination of the Survey Evidence“) ir ieškinio A.22 priedas (D. S. Evans, A. L. Nichols ir A. J. Padilla „The Commission Has Failed to Address Major Flaws in the Design, Conduct, and Analyses of Its Article 11 Inquiries“)). Dėl šio sprendimo 94–99 punktuose nurodytų motyvų Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgia į šiuos priedus.
EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytame tyrimo etape Komisija privalo informuoti suinteresuotąsias šalis apie galimybę pateikti pastabas. Nors suinteresuotosios šalys negali naudotis teise į gynybą, vis dėlto jos turi teisę dalyvauti Komisijos vykdomoje administracinėje procedūroje tiek, kiek yra tinkama atsižvelgiant į nagrinėjamos bylos aplinkybes. Be to, Komisija turi pradėti oficialią tyrimo procedūrą, pranešdama suinteresuotiesiems asmenims, kai po preliminaraus tyrimo ji pagrįstai abejoja nagrinėjamos finansinės priemonės suderinamumu su bendrąja rinka. Iš to išplaukia, kad pranešime apie šios procedūros pradėjimą Komisija negali būti įpareigota pateikti galutinę nagrinėjamos pagalbos analizę, tačiau tam, kad suinteresuotųjų asmenų teisė pateikti pastabas neprarastų prasmės, užtenka, jog Komisija pakankamai apibrėžtų savo tyrimo ribas. Be to, pagal Reglamento Nr. 659/1999 dėl EB 88 straipsnio taikymo 6 straipsnį, kai Komisija nusprendžia pradėti oficialią tyrimo procedūrą, sprendime pradėti procedūrą gali būti tik apibendrinami reikšmingi ginčytini faktai ir teisės klausimai, pateikiamas pirminis aptariamos valstybės priemonės įvertinimas, kuriuo siekiama nustatyti, ar tai yra pagalba, ir išdėstomos abejonės dėl pagalbos sutikimo su bendrąja rinka.

Taigi sprendimas pradėti procedūrą turi sudaryti sąlygas suinteresuotosioms šalims veiksmingai dalyvauti oficialioje tyrimo procedūroje, per kurią jos galėtų pateikti savo argumentus. Dėl to pakanka, kad šalys žinotų argumentus, leidusius Komisijai preliminariai nuspręsti, jog nagrinėjama priemonė yra nauja su bendrąja rinka nesuderinama pagalba.

(žr. 106–110 punktus)
Vykdant administracinę procedūrą pagal Reglamentą Nr. 17, tik išsiuntus pranešimą apie kaltinimus atitinkama įmonė gali visiškai pasinaudoti savo teise į gynybą, nes ji tik pranešimu apie kaltinimus informuojama apie visus esminius įrodymus, kuriais per šią procedūros stadiją remiasi Komisija, ir turi teisę susipažinti su bylos medžiaga, kad galėtų veiksmingai pasinaudoti savo teise į gynybą. Iš tiesų, jei ši teisė apimtų ir laikotarpį iki pranešimo apie kaltinimus išsiuntimo, Komisijos tyrimas nebūtų veiksmingas, nes įmonė jau per pirmąją Komisijos tyrimo stadiją galėtų identifikuoti Komisijos turimą informaciją, taigi ir informaciją, kuri galėtų būti nuo jos dar slepiama.

Vis dėlto, Komisijos per išankstinio tyrimo stadiją priimtos priemonės, o būtent tyrimo priemonės ir prašymas pateikti informaciją Reglamento Nr. 17 11 ir 14 straipsnių pagrindu, pagal savo pobūdį yra kaltinimų padarius pažeidimą pareiškimas ir gali labai paveikti įtariamųjų įmonių padėtį. Todėl reikia vengti, kad per šią administracinės procedūros stadiją būtų negrįžtamai pažeista teisė į gynybą, nes priimtos tyrimo priemonės gali turėti lemiamą reikšmę vertinant įrodymus apie įmonių neteisėtus veiksmus, už kuriuos joms gali kilti atsakomybė.

Iš to matyti, kad Komisija atitinkamą įmonę apie vykdomo tyrimo objektą ir paskirtį privalėjo informuoti, kai įmonės atžvilgiu buvo taikoma pirmoji priimta priemonė, įskaitant prašymą pateikti informaciją, jai pateiktą Reglamento Nr. 17 11 straipsnio pagrindu. Šiuo atžvilgiu nereikalaujama, kad motyvavimo apimtis sutaptų su sprendimo dėl tyrimo apimtimi, nes šis reikalavimas išplaukia iš to, kad pastarasis sprendimas yra labiau įpareigojantis ir labai paveikia atitinkamos įmonės teisinę padėtį. Vis dėlto iš tokio motyvavimo ši įmonė turėtų suprasti konkrečiai nurodytą šio tyrimo dalyką ir paskirtį, o tai reiškia, kad turi būti konkrečiai nurodytas tariamas pažeidimas, ir tai, jog tokiomis aplinkybėmis jai gali būti pareikšti kaltinimai dėl šio tariamo pažeidimo, kad ji galėtų imtis, jos manymu, reikalingų priemonių apsiginti nuo atsakomybės ir pasirengti gynybai per administracinės procedūros ginčo stadiją.

(žr. 48, 50, 51, 56 punktus)
59

Kalbėdamos apie Komisijos atsiliepime į ieškinį daromą skirtumą tarp bendro atgrasymo ir konkretaus atgrasymo bei apie argumentą, kad dauginimo koeficientas gali būti pateisinamas tik pirmuoju atveju, ieškovės teigia, kad toks argumentas prieštarauja gairėms ir ankstesnei Komisijos sprendimų priėmimo praktikai. Komisijos minimoje byloje „Neizoliuoti vamzdžiai“, tokiu koeficiento taikymu siekiama, kad ABB Asea Brown Boveri Ltd (toliau – ABB) nebekartotų pažeidimo (1998 m. spalio 21 d. Komisijos sprendimo 1999/60/EB, susijusio su (EB 81) straipsnio taikymo procedūra (IV/35.691/E-4 – Neizoliuoti vamzdžiai) OL L 24, 1999, p. 1) 168 konstatuojamoji dalis). Be to, priešingai nei teigia Komisija, ta byla nėra tinkamas precedentas, kuriuo vadovaujantis nustatomas koeficientas konkurencijos teisės laikymosi programą priėmusiai įmonei, dėl to, kad Komisija aiškiai išreiškė abejonę dėl ankstesnės ABB programos veiksmingumo (minėto sprendimo Neizoliuoti vamzdžiai 172 konstatuojamoji dalis).
261

Iš esmės ieškovės teigia, kad ginčijamo sprendimo 50 ir 52 punktuose Komisija padarė vertinimo klaidų manydama, kad RSS būtina rinkos, kurioje nustatyti SSD įpareigojimai, stabilumui apsaugoti bei kad minėti įpareigojimai yra veiksmingi. Paties ginčijamo sprendimo 51 punkte pripažinta, kad iki šiol Airijos SSD rinkoje nebuvo problemų dėl stabilumo. Be to, nurodytas rizikos atrankos pavojus yra grynai teorinis ir nepagrįstas faktais. Iš tikrųjų minėto pavojaus nėra dėl to, kad nėra skatinimo aktyviai atsirinkti gerą riziką ir nėra pasyvios rizikos atrankos (žr. šio sprendimo 134 punktą). Iš tikrųjų SSD draudikai blogą riziką gali kompensuoti pakeisdami sutarčių sąlygas ir visų pirma didindami draudimo įmokas bei diferencijuodami draudimą. Bet kuriuo atveju, kadangi apdraustieji asmenys paprastai, kaip tai įrodo Amárach ataskaita, nėra linkę keisti draudiko, į Airijos SSD rinką naujai atėjęs draudikas neišvengiamai turėtų pritraukti naujus klientus, kurie dažniausiai yra jauni. Be to, dėl vyresnio amžiaus apdraustųjų asmenų VHI draudžia nuostolingai ir todėl BUPA Ireland negali su ja veiksmingai konkuruoti. Galiausiai atsakovės nurodyti su kitų šalių nei Airijos rinka susiję ekonominiai tyrimai nėra svarbūs, nei gali patvirtinti teiginį dėl rizikos atrankos. Priešingai, nuo 2003 m. HIA pateiktos trys ataskaitos patvirtina neišvengiamo ar būsimo Airijos SSD rinkos nestabilumo nebuvimą (žr. šio sprendimo 131–138 punktus).
Keywords

Summary



Keywords

Bendrijos prekių ženklas – Apeliacinė procedūra – Apeliacija, pateikta dėl Tarnybos protestų skyriaus sprendimo – Apeliacinės tarybos atliekamas nagrinėjimas – Apimtis

(Tarybos reglamento Nr. 40/94 74 straipsnis)

Summary

Iš Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) instancijų funkcinio tęstinumo išplaukia, jog Reglamento Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo 74 straipsnio 1 dalies in fine , susijusios su santykiniais atmetimo pagrindais, taikymo atveju Apeliacinė taryba turi pagrįsti savo sprendimą visomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis, kurias suinteresuotoji šalis nurodė per procedūrą padalinyje, priėmusiame sprendimą pirmojoje instancijoje, arba, išskyrus to paties straipsnio 2 dalyje, susijusioje su pavėluotai pateiktais įrodymais, numatytą išimtį, per apeliacinę procedūrą.

Taigi įvairių Tarnybos instancijų funkcinis tęstinumas nereiškia, kad šalis, nenurodžiusi padalinyje, priėmusiame sprendimą pirmojoje instancijoje, tam tikrų faktinių ar teisinių aplinkybių per šiame padalinyje nustatytą terminą, pagal Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalį negali remtis šiomis aplinkybėmis Apeliacinėje taryboje. Atvirkščiai, funkcinis tęstinumas sąlygoja tai, kad tokia šalis gali remtis minėtomis aplinkybėmis Apeliacinėje taryboje, jeigu per procedūrą šioje instancijoje laikomasi minėto reglamento 74 straipsnio 2 dalies.

(žr. 37 punktą)
75

Kalbėdamos apie viršvalandžius, šalys susitarė atskirti ieškovų situacijas, atsižvelgiant į tai, ar jie priklauso A, B ar C kategorijai. Viena vertus, kadangi EAPB A kategorijos personalui nebuvo apmokami viršvalandžiai, kitaip nei sutartininkų, kaip antai ieškovų, atveju, jie sutiko, kad Komisija 10 % padidintų jų nacionalines pajamas. Kita vertus, aišku, kad EAPB B ir C kategorijų personalas gavo ne piniginę, o valandinę kompensaciją už viršvalandžius ir dėl to jos negalima apskaičiuoti. Todėl ieškovai nusprendė neįskaičiuoti viršvalandžių abiejų pajamų (nacionalinių ir Bendrijų pajamų) išlyginimo tikslais. Komisija ir toliau vienodai taikė 10 % ieškovų, sutartininkų, gautų pajamų padidinimą. Dėl to skiriasi šių pajamų apskaičiavimas šalių pateiktuose reikalavimuose nurodant sumą.
4

Be to, pagal kartu skaitomas Legge no 549 (su) misure di razionalizzazione della finanza pubblica (1995 m. gruodžio 28 d. Įstatymas Nr. 549 dėl viešųjų finansų racionalizavimo priemonių, GURI paprastasis priedas, Nr. 302, 1995 m. gruodžio 29 d., toliau – Įstatymas Nr. 549/95) 3 straipsnio 69 ir 70 dalių ir Decreto-legge no 331 (su) armonizzazione delle disposizioni in materia di imposte sugli oli minerali, sull’alcole, sulle bevande alcoliche, sui tabacchi lavorati e in materia di IVA con quelle recate da direttive CEE e modificazioni conseguenti a detta armonizzazione, nonché disposizioni concernenti la disciplina dei centri autorizzati di assistenza fiscale, le procedure dei rimborsi di imposta, l’esclusione dall’ILOR dei redditi di impresa fino all’ammontare corrispondente al contributo diretto lavorativo, l’istituzione per il 1993 di un’imposta erariale straordinaria su taluni beni ed altre disposizioni tributarie (1993 m. rugpjūčio 30 d. Dekretas-įstatymas Nr. 331 dėl įvairių sričių mokestinių nuostatų suderinimo, GURI, Nr. 203, 1993 m. rugpjūčio 30 d., toliau – Dekretas-įstatymas Nr. 331/93) nuostatas Įstatyme Nr. 142/90 numatytų bendrovių naudai nustatytos tokios priemonės: — atleidimas nuo visų mokesčių, taikomų turtui perduotiui pertvarkant specialias ir municipaliness įmones į Įstatyme Nr. 142/90 numatytas bendroves (toliau – atleidimas nuo perdavimo mokesčių); — visiškas atleidimas nuo pelno mokesčio, t. y. nuo juridinių asmenų pelno mokesčio ir vietos pajamų mokesčio, trejus metus, tačiau vėliausiai iki 1999 finansinių metų, toliau – atleidimas trejus metus nuo pelno mokesčio).
356

Taigi 1997 m. birželio 18 d. ataskaitoje Komisijos konsultantai išnagrinėjo dydžius, į kuriuos atsižvelgė Alitalia dėl minėtų dviejų elementų ir paaiškino, kodėl pasirinko kiekvieną iš jų: „On the basis of our analysis, we determined the GNP multiplier in 1.4. This value is consistent with the US Dept of Transportation analysis on the US market for the period 1980-1995. The most important reasons behind our decision are the following : — higher values (UBS, Boeing) refer to the world-wide market; — Alitalia’s most relevant markets (domestic and international) can be considered, after the US one, amongst the more mature, with lower prospective growth rates; — as a consequence, in the long term, the US market multiplier (which has recently reduced) seems to be more realistic. With reference to the real yield growth rate adopted by Alitalia on the basis of the Boeing studies, some considerations can be made : — in the long term, a study from McDonell Douglas foresees an average decline of 1.47 %; — both the mentioned studies (McDonell Douglas, Boeing) were prepared by aircrafts manufacturers; therefore they can be considered optimistic; — the estimate were prepared referring to the world-wide market, while Alitalia market has to be considered much more competitive than the average; — AEA historical data appear to be lower than those from Boeing and the forecasts for the period 1996-2000 are more prudent. On the basis of the above and our experience, it appears that the negative trend of the yield could be worse.“
311

Be to, nors Mannesmann ieškinys dėl to sprendimo buvo iš dalies patenkintas, nes Pirmosios instancijos teismas 8 punkte minėtu sprendimu Mannesmannròhren-Werke prieš Komisiją panaikino kai kurias 1998 m. gegužės 15 d. Sprendimo nuostatas, iš šio sprendimo matyti, kad didžiosios dalies informacijos, kurią Mannesmann atsisakė pateikti, Komisija prašė teisėtai. Mannesmann pateikė apeliacinį ieškinį Teisingumo Teismui dėl Pirmosios instancijos teismo sprendimo panaikinimo, įregistruotą kaip byla C-190/01. Tačiau 2001 m. spalio 4 d. Teisingumo Teismo nutartimi Mannesmannröhren-Werke prieš Komisiją, dar neskelbta Rinkinyje, ši byla buvo išbraukta iš teismo bylų sąrašo. Šiuo atžvilgiu iš nuorodos minėtoje nutartyje į Teisingumo Teismo darbo reglamento 69 straipsnio 5 dalį bei 122 straipsnio trečiosios pastraipos galima daryti išvadą, kad, Teisingumo Teismo nuomone, nepaisant pirminiame prašyme išbraukti bylą iš sąrašo ieškovės pateiktos nuorodos į susitarimą tarp šalių, ieškovė paprasčiausiai atsiėmė savo apeliacinį skundą ir dėl šios priežasties privalėjo padengti apeliacinio proceso išlaidas.
49

Be to, institucijos atsakovės remiasi aplinkybe, kad ieškovai per Reglamento Nr. 2187/93 14 straipsnio trečiojoje pastraipoje nustatytą dviejų mėnesių laikotarpį nepriėmė šios nuostatos pirmąja pastraipa pagrįsto jiems pateikto kompensacijos pasiūlymo ir nepareiškė ieškinio dėl žalos atlyginimo per du mėnesius nuo šio termino pabaigos. Esant šioms aplinkybėms, Teisingumo Teismo statuto 43 straipsnyje numatytas ieškinio senaties terminas nebuvo nutrauktas 1992 m. rugpjūčio 5 d. pranešimu ir todėl jis nebuvo nutrauktas ir ieškovų prašymais, pateiktais atitinkamai 1991 m. gruodžio 23 d. (byla T-8/95) bei 1990 m. gruodžio 4 d. (byla T-9/95) laiškais (šio sprendimo 46 punkte minėto sprendimo Hartmann prieš Tarybą ir Komisiją 137 punktas; šio sprendimo 42 punkte minėto sprendimo Steffens prieš Tarybą ir Komisiją 37–40 punktai; šio sprendimo 24 punkte minėto sprendimo Rudolph prieš Tarybą ir Komisiją 60–64 punktai ir šio sprendimo 45 punkte minėto sprendimo Kustermann prieš Tarybą ir Komisiją 72–76 punktai). Ieškinio senaties terminas buvo nutrauktas tik 1995 m. sausio 23 d. pareiškus ieškinius.
3.

Palikti galioti 2017 m. balandžio 11 d. vykdomosios sudėties Bendros pertvarkymo valdybos sprendimo dėl ex ante įnašų į Bendrą pertvarkymo fondą už 2017 m. apskaičiavimo (SRB/ES/SRF/2017/05) padarinius, kiek tas sprendimas susijęs su Portigon AG, kol per protingą terminą, kuris negali viršyti šešių mėnesių nuo šios nutarties paskelbimo dienos, įsigalios naujas Bendros pertvarkymo valdybos sprendimas, kuriuo nustatomas šios įstaigos ex ante įnašas į Bendrą pertvarkymo fondą už 2017 m.
1.

1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 6 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją nedraudžiama vartotojui ir pardavėjui ar tiekėjui sudaryti novacijos sutartį dėl to vartotojo ir to pardavėjo ar tiekėjo sudarytos sutarties sąlygos, kurios nesąžiningumas gali būti konstatuotas teisme, jeigu sudarydamas novacijos sutartį vartotojas suvokė, jog ta sąlyga neprivaloma ir kokios iš to kyla pasekmės, taigi aptariamą novacijos sutartį sudarė aiškiai laisva valia, o tai turi išsiaiškinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
2016 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo (dešimtoji kolegija) nutartis byloje (Curtea de Apel Craiova (Rumunija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Rodica Popescu/Direcția Sanitar Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor Gorj

(Byla C-614/15) (1)

((Prašymas priimti prejudicinį sprendimą - Teisingumo Teismo procedūros reglamento 99 straipsnis - Socialinė politika - Direktyva 1999/70/EB - Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis - Paeiliui sudaromos terminuotos darbo sutartys - Gyvūnų sveikatos kontrolės srities veterinaro asistentas - Viešasis sektorius - 5 punkto 1 dalis - Piktnaudžiavimo sudarant terminuotas sutartis prevencijos priemonės - Sąvoka „objektyvios priežastys“, pateisinančios tokias sutartis - Pavaduojančių darbuotojų įdarbinimas į neužimtas darbo vietas, kol bus baigtos konkurso procedūros))

(2016/C 454/25)

Proceso kalba: rumunų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Curtea de Apel Craiova

Šalys

Apeliantė: Rodica Popescu

Kita apeliacinio proceso šalis: Direcția Sanitar Veterinară și pentru Siguranța Alimentelor Gorj

Rezoliucinė dalis

1999 m. kovo 18 d. Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis priede, 5 punkto 1 dalį reikia aiškinti taip, kad pagal ją draudžiamos tokios nacionalinės teisės nuostatos, kaip nagrinėjamosios pagrindinėje byloje, pagal kurias paeiliui sudaromų terminuotų darbo sutarčių pratęsimas viešajame sektoriuje laikomas pateisinamu „objektyviomis priežastimis“, kaip tai suprantama pagal šį punktą, vien dėl to, kad gyvūnų sveikatos sektoriuje dirbančio personalo tikrinimo funkcijos yra nenuolatinio pobūdžio, nes nuolat kinta tikrintinų įstaigų veiklos apimtis, nebent (tai patikrinti turi nacionalinis teismas) sutartys pratęsiamos faktiškai siekiant patenkinti specifinį atitinkamo sektoriaus poreikį, ir tai vis dėlto negali būti grindžiama su biudžetu susijusiais argumentais. Be to, aplinkybės, kad paeiliui sudaromos terminuotos sutartys pratęsiamos, kol bus užbaigta konkurso procedūra, nepakanka, kad šios nuostatos atitiktų minėtą punktą, jeigu, atsižvelgiant į faktines aplinkybes, matyti, kad dėl to piktnaudžiaujama paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis (tai irgi turi patikrinti nacionalinis teismas).

(1) OL C 68, 2016 2 22.
2.

Priteisti iš Rütgers Germany GmbH, Rütgers Belgium NV, Deza, a.s., Koppers Denmark A/S ir Koppers UK Ltd bylinėjimosi išlaidas.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 261/19

2014 m. gegužės 7 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartis byloje (Bundesgerichtshof (Vokietija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Andreas Grund, veikiantis kaip SR-Tronic GmbH turto administratorius bankroto byloje, Jürgen Reiser, Dirk Seidler/Nintendo Co. Ltd, Nintendo of America Inc.

(Byla C-458/13) (1)

2014/C 261/33

Proceso kalba: vokiečių

Teisingumo Teismo pirmininkas nutartimi nurodė išbraukti bylą iš registro.

(1) OL C 344, 2013 11 23.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 109/4

2012 m. sausio 19 d. Teisingumo Teismo nutartis byloje (Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Jungtinė Karalystė)) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd prieš The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Byla C-117/11) (1)

(Procedūros reglamento 104 straipsnio 3 dalies pirma pastraipa - Apmokestinimas - PVM - Šeštoji direktyva - 28 straipsnio 2 dalies a punktas - 28 straipsnio 3 dalies b punktas - Kai kurių vežimo paslaugų atleidimas nuo mokesčio - Bendras automobilių stovėjimo ir keleivių vežimo tarp stovėjimo aikštelės ir oro uosto paslaugų teikimas - Dviejų atskirų paslaugų teikimų ar vieno paslaugos teikimo egzistavimas - Mokesčių neutralumo principas)

2012/C 109/07

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Šalys

Ieškovės: Purple Parking Ltd, Airparks Services Ltd

Atsakovai: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Dalykas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — 1977 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo — Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas (OL L 145, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23) aiškinimas — Galimybė valstybėms narėms toliau taikyti atleidimą nuo mokesčio, suteikiant teisę susigrąžinti ankstesniame etape sumokėtą mokestį — Atleidimo nuo mokesčio už kai kurių vežimo paslaugų teikimą, suteikiant teisę susigrąžinti sumokėtą mokestį, išlaikymas nacionalinės teisės aktuose — Ūkio subjektas, lėktuvu keliaujantiems asmenims teikiantis automobilių stovėjimo paslaugą kartu su vežimo tarp stovėjimo aikštelės ir oro uosto paslauga — Sandorio vertinimas PVM tikslais, kaip vieno paslaugų teikimo ar kaip kelių atskirų paslaugų teikimų?

Rezoliucinė dalis

1977 m. gegužės 17 d. Šeštoji Tarybos direktyva 77/388/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo — Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas, iš dalies pakeista 1992 m. gruodžio 14 d. Tarybos direktyva 92/111/EEB, turi būti aiškinama taip, kad, siekiant nustatyti taikytiną pridėtinės vertės mokesčio tarifą, automobilio stovėjimo ne oro uosto teritorijoje ir šio automobilio keleivio vežimo tarp automobilių stovėjimo aikštelės ir atitinkamo oro uosto terminalo paslaugos tokiomis aplinkybėmis, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, turi būti laikomos vienu bendru paslaugos teikimu, kuriame dominuoja automobilių stovėjimo paslauga.

(1) OL C 145, 2011 5 14.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 89/2

2010 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo nutartis byloje Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG prieš Europos Komisiją

(Byla C-73/10 P) (1)

(Apeliacinis skundas - Konkurencija - Komisijos sprendimas dėl procedūros pagal EB 81 straipsnį - Ieškinys dėl panaikinimo - Terminas - Pavėluotai pareikštas ieškinys - Priežastys, kuriomis galima pateisinti leidimą nukrypti nuo termino ieškiniui pareikšti - Teisė kreiptis į teismą - Teisėtumo ir proporcingumo principai - Akivaizdžiai nepagrįstas apeliacinis skundas)

2011/C 89/03

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG, atstovaujama Rechtsanwalt A. Rinne, solisitorių S. Kon ir C. Humpe, QC C. Vajda

Kita proceso šalis: Europos Komisija, atstovaujama M. Kellerbauer ir A. Biolan

Dalykas

Apeliacinis skundas dėl 2009 m. lapkričio 30 d. Pirmosios instancijos teismo (aštuntoji kolegija) sprendimo byloje T-2/09 Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. KG prieš Europos Bendrijų Komisiją, kuriuo Pirmosios instancijos teismas atmetė kaip akivaizdžiai nepriimtiną ieškinį dėl 2008 m. spalio 15 d. Komisijos sprendimo C(2008) 5955 galutinis, susijusio su EB 81 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/39.188 — bananai), dalinio panaikinimo tiek, kiek jis susijęs su karteliu Europos bananų rinkos dalyje, arba, nepatenkinus pirmojo reikalavimo, dėl apeliantei paskirtos baudos panaikinimo ar sumažinimo — Terminas ieškiniui pareikšti — Pavėlavimas

Rezoliucinė dalis

1. Atmesti apeliacinį skundą.

2. Priteisti iš Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert GmbH & Co. KG bylinėjimosi išlaidas.

(1) OL C 80, 2010 3 27.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 313/21

2008 m. rugpjūčio 20 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartis byloje (Special Commissioner of Income Tax, London (Jungtinė Karalystė) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Vodafone 2 prieš Her Majesty's Revenue and Customs

(Byla C-203/05) (1)

(2008/C 313/32)

Proceso kalba: anglų

Teisingumo Teismo pirmininkas nutartimi nurodė išbraukti bylą iš registro.

(1) OL C 182, 2005 7 23.