Keywords

Summary



Keywords

1. Teisės aktų derinimas – Telekomunikacijų sritis – Universaliosios paslaugos ir paslaugų gavėjų teisės – Direktyva 2002/22 – Įpareigojimai teikti universaliąsias paslaugas, įskaitant įpareigojimus teikti socialines paslaugas – Sąnaudų apskaičiavimas – Nepagrįstai didelė prievolė

(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/22 12 straipsnio 1 dalis ir IV priedas)

2. Teisės aktų derinimas – Telekomunikacijų sritis – Universaliosios paslaugos ir paslaugų gavėjų teisės – Direktyva 2002/22 – Įpareigojimai teikti universaliąsias paslaugas, įskaitant įpareigojimus teikti socialines paslaugas – Sąnaudų apskaičiavimas – Nepagrįstai didelė prievolė

(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/22 21 konstatuojamoji dalis)

3. Teisės aktų derinimas – Telekomunikacijų sritis – Universaliosios paslaugos ir paslaugų gavėjų teisės – Direktyva 2002/22 – Įpareigojimai teikti universaliąsias paslaugas, įskaitant įpareigojimus teikti socialines paslaugas – Sąnaudų apskaičiavimas – Nepagrįstai didelė prievolė

(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/22 13 straipsnio 1 dalis)

4. Teisės aktų derinimas – Telekomunikacijų sritis – Universaliosios paslaugos ir paslaugų gavėjų teisės – Direktyva 2002/22 – Įpareigojimai teikti universaliąsias paslaugas, įskaitant įpareigojimus teikti socialines paslaugas – Sąnaudų apskaičiavimas – Nepagrįstai didelė prievolė

(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/22 12 straipsnio 1 dalis ir IV priedas)

Summary

1. Direktyvos 2002/22 dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis, 12 straipsnio 1 dalies antros pastraipos ir IV priedo nuostatose nustatomos taisyklės, pagal kurias turi būti apskaičiuojamos universaliųjų paslaugų teikimo grynosios sąnaudos tais atvejais, kai nacionalinės reguliavimo institucijos konstatuoja, kad toks teikimas gali būti nepagrįstai didelė prievolė. Tačiau nei iš minėto 12 straipsnio 1 dalies, nei iš kurios nors kitos šios direktyvos nuostatos neišplaukia, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas būtų ketinęs pats nustatyti sąlygas, kurioms esant tokios reguliavimo institucijos turėtų iš anksto manyti, jog toks teikimas gali būti nepagrįstai didelė prievolė. Esant tokioms aplinkybėms, nustatydama sąlygas, pagal kurias turi būti nusprendžiama, ar minėta prievolė yra nepagrįstai didelė, valstybė narė nepažeidžia įsipareigojimų pagal šios direktyvos 12 straipsnį.

(žr. 44–45 punktus)

2. Iš Direktyvos 2002/22 dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis, 21 konstatuojamosios dalies matyti, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas ketino susieti grynųjų sąnaudų, kurios įmonei gali susidaryti dėl universaliųjų paslaugų teikimo, padengimo mechanizmus su per didelės prievolės šiai įmonei buvimu. Šiomis aplinkybėmis manydamas, kad universaliųjų paslaugų teikimo grynosios sąnaudos visoms atitinkamoms įmonėms nebūtinai yra per didelė prievolė, jis ketino atmesti galimybę, jog bet kokios universaliųjų paslaugų teikimo grynosios sąnaudos automatiškai suteikia teisę į kompensaciją. Tokiomis aplinkybėmis nepagrįstai didelė prievolė, kurios buvimą turi pripažinti nacionalinė reguliavimo institucija prieš skirdama bet kokią kompensaciją, yra prievolė, kuri kiekvienai atitinkamai įmonei yra per didelė, kad ši įmonė galėtų ją įvykdyti, atsižvelgiant į visus jos rodiklius, visų pirma įrangos lygį, ekonominę ir finansinę situaciją bei užimamą rinkos dalį.

(žr. 49 punktą)

3. Jeigu nacionalinė reguliavimo institucija konstatuoja, kad vienai ar kelioms universaliųjų paslaugų teikėjomis paskirtoms įmonėms tenka nepagrįstai didelė prievolė, ir jei bent viena iš šių įmonių paprašo už tai kompensacijos, valstybė narė turi taikyti šiuo tikslu reikalingus mechanizmus, numatytus Direktyvos 2002/22 dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis, 13 straipsnio 1 dalies a punkte, pagal kurį ši kompensacija, be to, turi būti susieta su pagal šios direktyvos 12 straipsnį apskaičiuotomis grynosiomis sąnaudomis.

Todėl pagal Direktyvos 2002/22 13 straipsnio 1 dalį tenkančių įsipareigojimų neįvykdo valstybė narė, kuri bendrai ir remdamasi universaliųjų paslaugų teikėjo, kuris anksčiau buvo vienintelis šių paslaugų teikėjas, grynųjų sąnaudų apskaičiavimu, konkrečiai neįvertinusi grynųjų sąnaudų, tenkančių kiekvienam atitinkamam operatoriui dėl universaliųjų paslaugų tiekimo, ir visų tokio operatoriaus rodiklių, pavyzdžiui, jo įrangos lygio ar ekonominės ir finansinės situacijos, pripažįsta, kad visoms įmonėms, kurios nuo šiol turi teikti šias paslaugas, dėl tokio teikimo iš tiesų tenka nepagrįstai didelė prievolė.

(žr. 51, 86 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)

4. Įsipareigojimų pagal Direktyvos 2002/22 dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis, 12 straipsnio 1 dalį neįvykdo valstybė narė, kuri nenumato, kad apskaičiuojant socialinio universaliųjų paslaugų komponento teikimo grynąsias sąnaudas turi būti atsižvelgiama į komercinę naudą, įskaitant nematerialią naudą, kurią gauna įmonės, turinčios tokio teikimo įpareigojimą.

Iš Direktyvos 2002/22 12 straipsnio 1 dalies antros pastraipos a punkto ir IV priedo nuostatų matyti, kad universaliųjų paslaugų teikimo grynųjų sąnaudų apskaičiavimas turi apimti naudą, įskaitant nematerialią naudą, kurią atitinkamas operatorius gauna dėl tokio teikimo. Kadangi šios nuostatos priklauso suderintai reguliavimo sistemai, kurią siekiama sukurti minėta direktyva, nustatydamos sąlygas, pagal kurias turi būti apskaičiuojamos universaliųjų paslaugų teikimo grynosios sąnaudos, valstybės narės turi atsižvelgti į šią naudą.

(žr. 84, 86 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)