ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
87.

Kalbant apie bylos aplinkybes, atrodo, kad visi elementai patvirtina, jog baudžiamieji tyrimai tebėra pirminėje proceso stadijoje, todėl nežinoma, ar įtarimai pasitvirtins. Šioje stadijoje Belgijos teismų taikytos priemonės, į kurias daro nuorodą PV, skirtos tik reikiamiems įrodymams surinkti. Be to, reikėtų pažymėti, kad „Salduz įstatymu“, kurį savo pastabose mini PV, laikantis teisingo proceso principų suteikiamos teisės ir garantijos kiekvienam asmeniui, kuris yra apklausiamas teisminių institucijų, nesvarbu, kokiu statusu ( 27 ). Tai reiškia, jog iš šio įstatymo nuostatų taikymo, kol baudžiamoji byla nėra baigta, negalima daryti jokios išvados dėl Belgijos teisminių institucijų apklaustų pareigūnų kaltės. Be to, reikėtų pabrėžti, kad, priešingai, nei savo pastabose teigia PV, jis negali „surinkti“ šių įrodymų vien pateikdamas skundus prieš atitinkamus pareigūnus; veikiau teisminės institucijos turi įvertinti faktines aplinkybes ir nustatyti, ar surinkta informacija yra tinkami įrodymai.
12.

Toliau ginčijamo sprendimo 85–87 konstatuojamosiose dalyse, esančiose 7.1.2 skirsnyje „Atrankusis pranašumas“, Komisija nusprendė: „(85) Vertindama, ar priemonės – visos susijusios su valstybės garantijomis – yra pagalba, Komisija atsižvelgia į <…> Garantijų pranešimo [Pranešimo dėl garantijų] 2.2 ir 3.2 skirsnius. [Minėtame] pranešime nustatyta, kad pakanka laikytis tam tikrų sąlygų ir garantija bus nelaikoma valstybės pagalba, pvz., paskolos gavėjas turi neturėti finansinių sunkumų, o garantija užtikrinama ne daugiau kaip 80 % negrąžintos paskolos arba kito finansinio įsipareigojimo. Tačiau kai skolininkas už garantiją nemoka kainos, kuria prisiimama rizika, jam suteikiamas pranašumas. Be to, paskolos gavėjas, būdamas finansinių sunkumų patirianti įmonė, be valstybės garantijos nerastų finansų įstaigos, kuri galėtų skolinti bet kokiomis sąlygomis. (86) Taigi Komisija nesutinka su Ispanijos argumentu, kad įvykdytos <…> Garantijų pranešimo [Pranešimo dėl garantijų] sąlygos. Nagrinėjamuoju atveju taikydama šiuos kriterijus Komisija nustatė, kad: a) tuo metu, kai buvo įgyvendintos 1, <…> ir 4 priemonės, klubai Valencia CF <…> turėjo finansinių sunkumų (žr. šio sprendimo 70–82 konstatuojamąsias dalis); b) kaip matyti iš šio sprendimo 7–9 konstatuojamųjų dalių, garantijomis padengta daugiau kaip 100 % pagrindinių paskolų; c) metinės 0,5–1 % garantijos priemokos, taikomos už nagrinėjamąsias garantijas, negali būti laikomos pakankamomis, kad būtų padengta su garantija užtikrintomis paskolomis susijusių mokėjimo įsipareigojimų nevykdymo rizika, atsižvelgiant į klubų Valencia CF, <…> sunkumus ir visų pirma į tai, kad jų skolos ir nuosavo kapitalo santykio rodiklis buvo didelis, arba į tai, kad tuo metu, kai įgyvendintos nagrinėjamosios priemonės, klubų nuosavas kapitalas buvo neigiamas. (87) Remdamasi tuo, kas pirm[a] išdėstyta, Komisija daro išvadą, kad 1 <…> ir 4 priemonės neatitinka <…> Garantijų pranešime [Pranešime dėl garantijų] nustatytų sąlygų, ir dėl to laikosi nuomonės, kad pagalbos gavėjams rinkoje priemonės nebūtų suteiktos tokiomis pat sąlygomis, tad šiomis priemonėmis pagalbos gavėjams suteiktas nederamas pranašumas.“
76.

Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos taip pat matyti, kad valstybės narės mokesčių institucijos turi teisę reikalauti iš mokesčių mokėtojo įrodymų, kurių, jų nuomone, reikia siekiant įvertinti, ar taikytinose teisės normose numatytos mokesčio lengvatos sąlygos yra įvykdytos, taigi, ir tai, ar reikia suteikti šią lengvatą (2011 m. birželio 30 d. Sprendimo Meilicke ir kt., C‑262/09, EU:C:2011:438, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nurodęs, kad sunkumai, kurių gali kilti nustatant kitoje valstybėje narėje faktiškai sumokėtą mokestį, negali pateisinti tokio laisvo kapitalo judėjimo apribojimo (2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, EU:C:2006:773, 70 punktas).
50.

Tiesa, sąlygos šiuo atveju, kitaip nei pirmesniame punkte nurodytose bylose, keičiamos ne tiesiogiai dėl 2015 m. įstatymo. Jų keitimas veikiau priklauso nuo vartotojo sutikimo. Įstatyme šiuo klausimu šalims siūlomos alternatyvos: sudaryti arba naują paskolos sutartį, arba esamos paskolos sutarties priedą. Vis dėlto vien vartotojo sutikimo reikalavimas nereiškia, kad sąlygos neturi būti laikomos pagrįstomis privalomomis įstatymo nuostatomis. 2015 m. įstatymu bankai yra įpareigoti per nustatytą terminą pateikti vartotojams atitinkamą pasiūlymą. Vienintelė sutikimo alternatyva vartotojams yra pasilikti pirminę sutartį, įskaitant, teisės aktų leidėjo vertinimu, nesąžiningas, jiems nepalankias sąlygas. Be to, galimo sutarties priedo turinys yra išsamiai apibrėžtas įstatyme, o ne nustatytas pardavėjų ar tiekėjų.
41.

Kaip ir visos šalys, išskyrus EUROAPTIEKA, laikausi nuomonės, kad informacijos apie nereceptinius vaistus skleidimas iš principo gali turėti įtakos vartotojo sprendimui pirkti. Svarbu ne vartotojo perkamas vaistas, o tai, kad informacijos skleidimas skatina vartotoją pirkti produktą, priklausantį plačiai nereceptinių vaistų kategorijai. Be to, pripažinus, kad informacijos apie vaistus skleidimas apskritai nėra reklama, į Direktyvos 2001/83 VIII ir VIII a antraštinių dalių taikymo sritį taip pat nepatektų ir informacijos apie tam tikros kategorijos vaistus, skirtus konkrečiai būklei gydyti, skleidimas. Be to, negalima atmesti galimybės, kad vartotojai automatiškai susies tokią vaistų kategoriją su konkrečiu vaistu, net jeigu jos pavadinimas šioje informacijoje nenurodytas.
39.

Savo rašytinėse pastabose Prancūzijos vyriausybė aiškiai nenurodo, kaip reikėtų aiškinti ginčijamą nuostatą. Iš tikrųjų ši vyriausybė pažymi, kad „vis dėlto“, taikant nacionalinės teisės aktus, visas konkretaus projekto poveikis vandeniui, nesvarbu, ar tai laikinas ir trumpalaikis jo poveikis, nesukeliantis ilgalaikių pasekmių, ar pavojus, kad vandens telkinių būklė pablogės, turi būti išsamiai išnagrinėtas prie paraiškos dėl leidimo vykdyti atitinkamą projektą pridedamuose tyrimuose. Be to, įgyvendinant bet kokį projektą, nuo pat jo parengimo iki įgyvendinimo pabaigos taikomos priemonės, skirtos jo poveikiui, be kita ko, vandens telkinių būklei, apriboti.
19.

2019 m. spalio 15 d. sprendimu pirmosios instancijos teismas Juzgado de lo Mercantil de León (Leono komercinių bylų teismas) iš dalies patenkino ieškinį dėl žalos atlyginimo ir nurodė atsakovėms atlyginti ieškovui 15 % sunkvežimių įsigijimo kainos, taip pat sumokėti teisės aktuose nustatytas palūkanas, tačiau nepriteisė iš šių bendrovių bylinėjimosi išlaidų. Konkrečiau kalbant, šis teismas atmetė atsakovių iškeltą su ieškinio senatimi susijusį pagrindą, motyvuodamas, be kita ko, tuo, kad taikytinas penkerių metų senaties terminas, numatytas Įstatymo 15/2007 74 straipsnio 1 dalyje, kuria į nacionalinę teisę perkelta Direktyvos 2014/104 10 straipsnio 3 dalis. Be to, šis teismas taikė į Įstatymo 15/2007 76 straipsnio 3 dalį perkeltoje tos direktyvos 17 straipsnio 2 dalyje numatytą karteliniais pažeidimais daromos žalos prezumpciją ir pasinaudojo į Įstatymo 15/2007 76 straipsnio 2 dalį perkeltoje direktyvos 17 straipsnio 1 dalyje numatyta teise teisine tvarka įvertinti žalos dydį, remdamasis šių dviejų nuostatų procesiniu pobūdžiu, kiek tai susiję su įrodinėjimo pareigos reglamentavimu.
17.

Inspektoriui CO paprašius parodyti pasą, NW paklausė, ar tai sienų, ar asmens tapatybės kontrolė. Inspektoriui CO atsakius, kad tai yra sienų kontrolė, pareiškėjas parodė vairuotojo pažymėjimą, nes manė, kad tuo metu vykdoma sienų kontrolė prieštaravo Sąjungos teisei. Net po to, kai inspektorius CO kelis kartus paprašė parodyti pasą ir informavo apie PassG pažeidimą, pareiškėjas paso neparodė. Todėl inspektorius CO užbaigė administracinius veiksmus ir pareiškėją informavo, kad jis vėliau gaus pranešimą.
49.

Iš tikrųjų Direktyvos 2009/28 16 straipsnio 2 dalies b punkto versijoje prancūzų kalba nurodyta: „les États membres prévoient, en outre, soit un accès prioritaire, soit un accès garanti au réseau pour l’électricité produite à partir de sources d’énergie renouvelables“. Pagal tos pačios nuostatos versiją anglų kalba: „Member States shall also provide for either priority access or guaranteed access to the grid-system of electricity produced from renewable energy sources“. Galiausiai šios nuostatos versijoje estų kalba nurodyta, kad valstybės narės „sätestavad ka taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrienergia kas eelistatud või tagatud juurdepääsu võrgusüsteemile“.
16.

Šio teismo teigimu, nagrinėjamo produkto atveju pakako paruoštos nagrinėjamo produkto porcijos energinės vertės deklaracijos. Pirma, Reglamento Nr. 1169/2011 33 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje nereikalaujama, kad maisto produkto pakuotės priekinėje pusėje būtų nurodyta ne tik joje jau pateikta informacija apie maistingumą, bet ir parduodamo produkto energinė vertė. Šio reglamento 30 straipsnio 1 dalyje reglamentuojama privalomoji maistingumo deklaracija pateikiama nuorodas (jos nagrinėjamu atveju neginčijamos) išdėstant ant atsakovės produkto pakuotės šoninės dalies. Todėl pakuotės priekinėje pusėje išdėstyta informacija yra pakartota, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 30 straipsnio 3 dalies b punktą. Tokiomis aplinkybėmis, kai maistinių medžiagų energinė vertė ir kiekiai nurodomi vienai porcijai, pateikiant šią kartojamą informaciją, pagal to paties reglamento 33 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą energinė vertė turėtų būti siejama su 100 g paruošto maisto produkto. Antra, pagal Reglamento Nr. 1169/2011 31 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą taip pat gali būti pateikiama informacija apie paruošto maisto produkto energinę vertę, jeigu, kaip nagrinėjamu atveju, pateikiamos pakankamai išsamios jo ruošimo instrukcijos, o informacija siejama su vartoti paruoštu maistu. Be to, šiame reglamente nėra nuostatų, kurios patvirtintų Landgericht Bielefeld (Bylefeldo apygardos teismas) teiginį, kad žodis „paruošimas“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, turi būti suprantamas kaip apimantis „platesnius veiksmus“, kaip antai virimą ar šildymą.
46.

Be to, prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antrąjį klausimą byloje C‑143/20 pateikė tam, kad būtų palyginta Gyvybės draudimo direktyvos 36 straipsnio 1 dalies ir Direktyvos 2004/39/EB 19 straipsnio 3 dalies bei Direktyvos 2014/65/ES taikymo sritis. Vis dėlto direktyvose 2004/39 ir 2014/65 aiškiai nurodyta, kad draudimo įmonės į jų taikymo sritį nepatenka ( 16 ). Be to, visų pirma, pagrindinių bylų aplinkybėms Direktyva 2014/65 netaikytina ratione temporis. Taigi, bet koks vertinimas pagal ją būtų visiškai teorinis ( 17 ).
50.

Iš tikrųjų Reglamento Nr. 650/2012 6 straipsnio a punkte nurodytos sąlygos yra jurisdikcijos sąlygos plačiąja prasme, konkrečiau kalbant, pagal jas nustatoma, ar teismas, į kurį buvo kreiptasi anksčiau, gali atsakyti jurisdikcijos ( 24 ). Taip pat sprendimui atsisakyti jurisdikcijos taikomas Reglamente Nr. 650/2012 nustatytas pripažinimo mechanizmas. Be to, tarpusavio pasitikėjimo principo, kuriuo grindžiamas šio reglamento nuostatų, susijusių su sprendimų pripažinimu ir vykdymu, taikymas vykdant teisingumą valstybėse narėse ( 25 ), paisymas leidžia nepripažinti to sprendimo tik šiame reglamente nurodytais atvejais. Vadovaujantis šia logika ir remiantis šio reglamento 41 straipsniu vienoje valstybėje narėje priimtas sprendimas atsisakyti jurisdikcijos neturi būti peržiūrimas iš esmės. Draudimas peržiūrėti sprendimą iš esmės paprastai apima ir šio teismo taikytas suderintas jurisdikcijos taisykles ( 26 ). Be to, pagal šio reglamento 40 straipsnį, kuriame nurodyti atsisakymo pripažinti pagrindai, kitos valstybės narės teismui neleidžiama nepripažinti sprendimo atsisakyti jurisdikcijos vien dėl to, kad jis mano, jog šiame teismo sprendime netinkamai taikyta Sąjungos teisė ( 27 ).
58.

Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad, kadangi atsisakymas suteikti teisę į atskaitą yra pagrindinio principo, kurį sudaro ši teisė, taikymo išimtis, kompetentingos mokesčių institucijos turi pakankamai pagrįsti, kad yra objektyvių sukčiavimo ar piktnaudžiavimo įrodymų. Be to, nacionaliniai teismai turi patikrinti, ar atitinkamos mokesčių institucijos nustatė tokių objektyvių įrodymų egzistavimą ( 66 ). Tokių įrodymų šios bylos medžiagoje nėra.
29.

Sąjungos muitinės kodekso 211 straipsnio 2 dalies versijoje anglų kalba ( 17 ) nurodyta: „the customs authorities shall grant an authorisation with retroactive effect“ (muitinė suteikia leidimą, taikomą atgaline data), kai įvykdytos visos sąraše nurodytos sąlygos. Nesant tokio leidimo, taikomo nagrinėjamų prekių importui, kurį BWF vykdė nuo 2013 m. sausio 1 d. iki 2015 m. sausio 8 d., importavus tas prekes turėjo būti mokami muitai.
18.

Taip pat prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teisėjas pažymi, kad įsigaliojus 2012 m. teismų reformai centrinį teismų sistemos administravimą ir valdymą vykdo Országos Bírósági Hivatal (Nacionalinis teisminių institucijų biuras, Vengrija, toliau – OBH) pirmininkas, skiriamas parlamento 9 metų laikotarpiui, ir šis pirmininkas turi labai plačią kompetenciją, be kita ko, spręsti dėl teisėjų paskyrimo, skirti teismų vadovus, iškelti teisėjams drausmės bylas. Be to, jis patikslina, kad Nacionalinė teismų taryba (toliau – NTT) – jos narius renka teisėjai – atsakinga už NTT pirmininko veiklos priežiūrą ir tam tikrais atvejais tvirtina jo sprendimus. 2018 m. gegužės 2 d. NTT priėmė ataskaitą, kurioje konstatavo, kad OBH pirmininkas sistemingai pažeidinėjo teisę, nes konkursus į laisvas teisėjo ir teismo vadovo pareigas be tinkamo motyvavimo pripažindavo neįvykusiais ir savo nuožiūra skirdavo laikinus teismų vadovus, kaip antai Fővárosi Törvényszék (Bukarešto apygardos teismas, Vengrija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo apeliacinės instancijos teismo, pirmininką. Dabar yra iškilęs aštrus OBH pirmininko ir NTT konfliktas. Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teisėjas kelia klausimą, ar toks OBH veikimas suderinamas su ESS 19 straipsnyje ir Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintu teismų nepriklausomumo principu. Taip pat jis abejoja, ar tokiomis aplinkybėmis jo nagrinėjama byla gali būti laikoma teisingai nagrinėjama byla.
44.

Kita vertus, sutinku, kad šie du klausimai yra tarpusavyje susiję. Galų gale, platesni, struktūriniai klausimai dėl to, ar apskritai buvo pareiga apdrausti arba ar nacionalinės teisės aktai ar draudimo sutartys apskritai atitinka kitus direktyvos reikalavimus, gali kilti konkrečioje byloje, kuri dažnai būna susijusi su civilinės atsakomybės nustatymo toje byloje klausimu. Tačiau šie klausimai vis tiek yra atskiri. Pareiga apdrausti transporto priemonių valdytojų civilinę atsakomybę yra daug platesnė ir bendra. Ji turi būti nustatoma ex ante, atsižvelgiant į bendrus ir objektyvius kriterijus, ir būti gana pastovi bėgant laikui. Ar konkreti draudimo sutartis gali būti taikoma konkrečiomis aplinkybėmis, kai transporto priemone buvo padaryta žala, ir kokią funkciją ta transporto priemonė atliko tuo metu, yra ex post sprendimas dėl atsakomybės už konkretų eismo įvykį ( 40 ).
35.

Lenkijos vyriausybė teigia, kad klausimai byloje C‑811/19 yra nepriimtini. Kaip nurodo minėta vyriausybė, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš tiesų prašo ne išaiškinti Sąjungos teisę, o patikrinti nacionalinio teismo sprendimo esmę. Per prejudicinio sprendimo procedūrą Teisingumo Teismui nepriklauso tikrinti nacionalinių teismų sprendimų esmės, nurodant, ar nacionaliniai teismai privalo laikytis kitų nacionalinių teismų sprendimų. Be to, minėtos vyriausybės teigimu, Teisingumo Teismo atsakymas į prejudicinius klausimus nėra būtinas pagrindinėje byloje kilusiam ginčui išspręsti. Pagrindinė byla susijusi su išimtinai vidaus situacija, kuri neturi poveikio jokiai sričiai, kurioje Sąjunga turi kokią nors kompetenciją. Be to, Chartija taikoma, tik jeigu valstybės narės įgyvendina Sąjungos teisę, o šioje byloje nagrinėjamu atveju taip nėra.
44.

Darydamas šią išvadą Teisingumo Teismas rėmėsi Europos Žmogaus Teisių Teismo (toliau – EŽTT) jurisprudencija ( 12 ). Be to, pažymėtina, jog kitoje byloje EŽTT nurodė, kad, siekdamas įvertinti užsieniečiams, kurie gali būti išsiųsti ar išduoti, kylančios grėsmės patirti EŽTK 3 straipsniu draudžiamą elgesį tikrumą, jis turi atlikti išsamią ir ex nunc situacijos paskirties šalyje analizę, nes ši situacija laikui bėgant gali keistis ( 13 ). Net jei dėl būtinumo atlikti tokią ex nunc analizę kyla abejonių pačiame EŽTT ( 14 ), tam buvo pritarta ( 15 ).
30.

Vis dėlto atsižvelgiant į šios bylos medžiagą atrodo, kad GPMK 43 straipsnio 2 dalis gali būti ne vienintelė svarbi teisės akto nuostata, į kurią reikia atsižvelgti siekiant nustatyti, ar trečiosios valstybės rezidento pardavus šioje valstybėje narėje esantį nekilnojamąjį turtą gautas turto vertės prieaugis buvo ir tebėra apmokestinamas didesniu mokesčiu nei tas, kuris būtų taikomas turto vertės prieaugiui, kurį sudaręs tokį patį sandorį gautų šios valstybės narės rezidentas. Iš tiesų atrodo, kad GPMK 43 straipsnio 2 dalis yra viena iš nuostatų, kurios kartu sudaro sudėtinę turto apmokestinimo tvarką, taikomą mokesčių mokėtojams rezidentams. Pagal tas kitas nuostatas tokio asmens gautas prieaugis apmokestinamas vis didesniu tarifu atsižvelgiant į tam tikrą pajamų lygį. Taigi iš tiesų Portugalijos mokesčių teisės aktuose numatyta, kad per tuos pačius mokestinius metus gautos pajamos ir turto prieaugis sudedami. Be to, GPMK 72 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad trečiosios valstybės rezidento gautas prieaugis apmokestinamas taikant vienodą mokesčio tarifą.
23.

Vis dėlto Vokietijos vyriausybė pateikia papildomą argumentą, kad šiuo atveju nesvarbu, ar teisės naudotis transporto priemone suteikimas darbuotojui yra atlygintinas ar neatlygintinas, nes turi būti taikomas Direktyvos 2006/112 26 straipsnio 1 dalies b punktas. Šioje nuostatoje nurodoma, kad paslaugų teikimu už atlygį, be kita ko, laikomas paslaugų teikimas, kai apmokestinamasis asmuo neatlygintinai teikia paslaugas privatiems darbuotojų poreikiams. O kadangi teisės naudotis transporto priemone suteikimas tokioje situacijoje kaip pagrindinėje byloje yra neabejotinai paslauga ( 11 ), ji turi būti apmokestinama PVM pagal Direktyvos 2006/112 2 straipsnio 1 dalies c punktą, siejamą su 26 straipsnio 1 dalies b punktu. Be to, ši paslauga turi būti laikoma kita, ne trumpalaike, transporto priemonės nuomos paslauga, todėl pagal direktyvos 56 straipsnio 2 dalį šios paslaugos teikimo vieta yra paslaugos gavėjo nuolatinė gyvenamoji vieta. Šį argumentą reikia išnagrinėti išsamiau.
20.

Autorių teisių įstatymo 134 straipsnyje numatyta: „1. Teisių turėtojų turtinės teisės negali būti apribotos įgaliojime numatytu kolektyviniu administravimu. 2. Kolektyvinis administravimas vykdomas laikantis šių taisyklių: a) sprendimus dėl naudotojų mokėtinų rinkliavų ir kitų sumų surinkimo ir jų paskirstymo teisių turėtojams metodų ir taisyklių, taip pat dėl kitų svarbiausių kolektyvinio administravimo aspektų, laikydamiesi nuostatų, turi priimti nariai per visuotinį susirinkimą; b) teisių turėtojų, kurie yra kolektyvinio administravimo organizacijos nariai, mokamas komisinis mokestis jos veiklos išlaidoms padengti <…> kartu su kolektyvinio administravimo organizacijai mokamu komisiniu mokesčiu, kurio vienintelė gavėja ji yra, <…> negali viršyti 15% visų per metus gautų sumų; c) jeigu nėra aiškaus visuotinio susirinkimo sprendimo, kolektyvinio administravimo organizacijos gautas sumas bendrais tikslais galima naudoti tik faktinėms išlaidoms, susijusioms su mokėtinų sumų surinkimu ir jų paskirstymu nariams, padengti; visuotinis susirinkimas gali nuspręsti, kad ne daugiau kaip 15% gautų sumų galima panaudoti bendrais tikslais ir tik jos veiklos srityje; d) kolektyvinio administravimo organizacijos gautos sumos ne vėliau kaip per 6 mėn. nuo jų gavimo paskirstomos teisių turėtojams proporcingai pagal kiekvieno jų repertuaro naudojimą; teisių turėtojai per 30 dienų nuo gavimo gali reikalauti išmokėti nominalias gautas sumas arba sumas, kurių paskirstymui nereikia pateikti specialių dokumentų; e) teisių turėtojų mokėtinas komisinis mokestis atskaitomas iš kiekvienam jų mokėtinų sumų, apskaičiavus individualią dalį; <…> 3. Kolektyvinio administravimo organizacijoms mokami mokesčiai nėra jų pajamos ir negali būti joms prilyginti. 4. Pagal šį įstatymą kolektyvinio administravimo organizacijoms, kai jos vykdo savo įgaliojimus, negali būti perduotos ar perleistos autorių teisės arba gretutinės teisės ar naudojimasis šiomis teisėmis.“
30.

2017 m. balandžio 28 d. Komisija, remdamasi SESV 258 straipsniu, pakvietė Slovėniją pateikti pastabas dėl priekaišto, kad Slovėnija per kratą ir poėmį Banka Slovenije patalpose 2016 m. liepos 6 d. neužtikrino ECB archyvų neliečiamumo ir taip pažeidė SESV 343 straipsnį, ECBS ir ECB statuto 39 straipsnį ir Protokolo dėl Sąjungos privilegijų ir imunitetų 2 ir 22 straipsnius. Be to, Slovėnijos valdžios institucijos vengė konstruktyvių diskusijų, taigi nevykdė ES sutarties 4 straipsnio 3 dalyje ir Protokolo dėl Sąjungos privilegijų ir imunitetų 18 straipsnyje įtvirtintos lojalaus bendradarbiavimo pareigos.
40.

Tiesa, remiantis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodyta informacija, Star Taxi App taksi vairuotojams taip pat suteikia naudotis išmaniuosius telefonus, kuriuose įdiegta jos programėlė, kad šie vairuotojai galėtų pasinaudoti nagrinėjama paslauga. Šis paslaugos elementas neteikiamas nei per atstumą, nei elektroniniu būdu, todėl neatitinka pirma pateiktos apibrėžties. Tačiau šis suteikimas naudotis yra papildomas paslaugos, kurios tikslas – palengvinti pagrindinę vairuotojų ir keleivių ryšio užmezgimo paslaugą, elementas. Taigi šis elementas nepaneigia to, kad Star Taxi App veiklai būdingas paslaugos teikimas per atstumą.
44.

Iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos yra aišku, kad vadovaujantis nagrinėjamomis nacionalinės tesės nuostatomis sprendimas paskirti laikinąjį likvidatorių yra priimamas po to, kai gaunamas prašymas priimti nutartį dėl likvidavimo, tačiau iki teismo sprendimo dėl prašymo priėmimo ( 12 ). Be to, vadovaujantis tais pačiais nacionalinės teisės aktais laikinasis likvidatorius iš esmės nėra įgaliotas realizuoti draudimo įmonės turto arba išmokėti dividendus kreditoriams ( 13 ). Tačiau kadangi laikinasis likvidatorius šių prerogatyvų neturi, – žinoma, tai turi patvirtinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas – galima atmesti galimybę, kad toks sprendimas gali reikšti, jog likvidavimo procedūra, kaip tai suprantama pagal Direktyvą 2009/138, yra pradedama arba jau yra pradėta, nes būtent šios aplinkybės laikomos svarbiausiomis, kai sprendžiama, ar, remiantis Direktyvos 2009/138 268 straipsnio 1 dalies d punktu, sprendimą pripažinti sprendimu pradėti likvidavimo procedūrą.