GENERALINĖS ADVOKATĖS

JULIANE KOKOTT IŠVADA,

pateikta 2011 m. gruodžio 15 d. ( 1 )

Byla C-489/10

Łukasz Marcin Bonda

(Sąd Najwyższy (Lenkija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Žemės ūkis — Reglamentas (EB) Nr. 1973/2004 — Paramos neskyrimas arba sumažinimas neteisingai deklaravus žemės sklypo plotą — Baudžiamasis administracinės sankcijos pobūdis — Ne bis in idem principas“

I – Įžanga

1. Ūkininkui pateikus neteisingus duomenis paraiškoje Europos Sąjungos paramai žemės ūkiui gauti, nacionalinė administracija pritaikė Sąjungos reglamente numatytą prašomos paramos sumažinimo sankciją. Vėliau dėl tų pačių neteisingų duomenų ūkininkui buvo iškelta baudžiamoji byla dėl sukčiavimo gaunant subsidijas. Taigi pagrindinis šios bylos klausimas, ar administracinė procedūra yra baudžiamojo pobūdžio ir todėl dėl draudimo antrą kartą bausti už tą pačią veiką (ne bis in idem principo) paramos gavėjui negali būti iškelta dar ir baudžiamoji byla.

II – Teisinis pagrindas

2. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos ( 2 ) 50 straipsnyje nustatyta: „Niekas negali būti antrą kartą teisiamas ar baudžiamas už nusikalstamą veiką, dėl kurios Sąjungoje jis jau buvo galutinai išteisintas ar pripažintas kaltu pagal įstatymą.“

3. Nagrinėjamos paraiškos paramai gauti pateikimo (2005 m. gegužės 16 d.) ir administracinio sprendimo (2006 m. birželio 25 d.) priėmimo momentu galiojusios Reglamento (EB) Nr. 1973/2004 ( 3 ) redakcijos ( 4 ) 138 straipsnio 1 dalyje buvo nustatyta: „1. Išskyrus nenugalimų aplinkybių atvejus ir išskirtines aplinkybes, apibrėžtas Reglamento (EB) Nr. 796/2004 72 straipsnyje, jeigu atlikus administracinį patikrinimą arba patikrinimą vietoje nustatoma, kad skirtumas tarp deklaruojamo ir nustatyto ploto, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 796/2004 2 straipsnio 22 punkte, yra didesnis nei 3 %, bet ne didesnis, nei 30 % nustatyto ploto, tiems metams pagal bendrą išmokų už plotą schemą skiriama išmoka sumažinama dviguba nustatyto skirtumo suma. Jeigu nustatytas skirtumas sudaro daugiau, nei 30 % nustatyto ploto, tais metais neskiriama jokia pagalba. Jeigu nustatytas skirtumas sudaro daugiau, nei 50 % nustatyto ploto, ūkininkui panaikinama teisė gauti pagalbą, kurios dydis atitinka skirtumą tarp deklaruojamo ir nustatyto ploto. Ši suma yra atimama iš pagalbos mokėjimų, kuriuos gauti turi teisę ūkininkas, pateikęs paraiškas per tris [trejus] kalendorinius metus nuo tų metų, kai toks skirtumas buvo nustatytas.“

III – Faktinės aplinkybės ir pagrindinė byla

4. Remiantis prašymu priimti prejudicinį sprendimą, Łukasz Marcin Bonda 2005 m. gegužės 16 d. pateikė žemės ūkio restruktūrizavimo ir modernizavimo agentūros pavieto skyriui (toliau – pavieto skyrius) paraišką ES paramai žemės ūkiui 2005 metais gauti ( 5 ). Šioje paraiškoje Ł. M. Bonda pateikė neteisingus duomenis apie žemės ūkio tikslams naudojamos žemės plotą ir jame auginamas kultūras ( 6 ).

5. Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad dėl šių neteisingų duomenų pavieto skyrius, remdamasis Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsniu, atsisakė mokėti paramą už 2005 m. ir pareiškė, kad ūkininkas netenka teisės prašyti paramos žemės ūkiui dar trejus metus.

6. 2009 m. liepos 14 d.Sąd Rejonowy w Goleniowie ( 7 ) dėl minėtų neteisingų duomenų paraiškoje paramai gauti nuteisė Ł. M. Bonda už nusikalstamą veiką, numatytą Lenkijos baudžiamojo kodekso 297 straipsnio 1 dalyje, t. y. sukčiavimą gaunant subsidijas, aštuonių mėnesių laisvės atėmimo bausme, vykdymą lygtinai atidedant dvejiems metams, ir skyrė piniginę baudą, kurią sudaro 80 baudos tarifų po 20 PLN per dieną.

7. Dėl šio sprendimo Ł. M. Bonda pateikė apeliacinį skundą Sąd Okręgowy w Szczecinie ( 8 ). Šis teismas apeliacinį skundą patenkino ir nutraukė baudžiamąją bylą prieš Ł. M. Bonda. Šio teismo nuomone, kadangi Ł. M. Bonda dėl šių veiksmų jau buvo pritaikyta sankcija pagal Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnį, baudžiamoji byla jam už tuos pačius veiksmus negali būti iškelta. Prokurator Generalny ( 9 ) pateikus kasacinį skundą, ši byla dabar nagrinėjama Sąd Najwyższy ( 10 ), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

IV – Prašymas priimti prejudicinį sprendimą ir procesas Teisingumo Teisme

8. 2010 m. rugsėjo 27 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2010 spalio 12 d., Sąd Najwyższy nusprendė pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą: „Kokio teisinio pobūdžio yra 2004 m. spalio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1973/2004, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003 nuostatų dėl to reglamento IV ir IVa antraštinėse dalyse numatytų paramos schemų ir atidėtos žemės naudojimo žaliavoms auginti taikymo taisykles (OL L 345, 2004 11 20, p. 1), 138 straipsnyje numatyta sankcija, kurią sudaro netiesioginių išmokų ūkininkui neskyrimas kitais keleriais metais, einančiais po metų, kai ūkininkas neteisingai deklaravo tiesioginių išmokų pagrindą sudarančius plotus?“

9. Per procesą Teisingumo Teisme rašytines pastabas pateikė Ł. M. Bonda, Austrija, Lenkija ir Europos Komisija. 2011 m. spalio 4 d. įvykusiame posėdyje dalyvavo Lenkija ir Komisija.

V – Vertinimas

A – Įžanginės pastabos

10. Siekiant pateikti naudingą atsakymą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, reikia papildyti ir patikslinti prejudicinį klausimą ( 11 ).

1. Vertinimo apimtis: Sąjungos teisėje įtvirtintas draudimas antrą kartą bausti už tą pačią veiką

11. Savo klausimą prašymą priimti prejudicinį klausimą pateikęs teismas kelia atsižvelgdamas į draudimo antrą kartą bausti už tą pačią veiką taikymą pagal Lenkijos teisę. Per teismo posėdį Lenkijos vyriausybė ir Komisija teigė, kad vertinimo kriterijus yra Lenkijoje galiojantis draudimas antrą kartą bausti už tą pačią veiką. Vis dėlto toliau parodysiu, kad šioje byloje taikomas būtent Sąjungos teisėje galiojantis draudimas antrą kartą bausti už tą pačią veiką ( 12 ).

12. Be to, abejoju, ar nacionalinio draudimo antrą kartą bausti už tą pačią veiką atveju Teisingumo Teismo apskritai būtų prašoma pareikšti savo nuomonę dėl nagrinėjamų administracinių sankcijų baudžiamojo pobūdžio, nes ir jų baudžiamojo pobūdžio klausimas turėtų būti vertinamas pagal nacionalinę teisę. Šiuo klausimu galėtų būti įmanoma, nors šioje byloje taip nėra, kad nacionalinis teismas apibrėžtų kriterijus, pagal kuriuos, remiantis jo vertinimu, pradedamas taikyti draudimas antrą kartą bausti už tą pačią veiką, o tuomet Teisingumo Teismas pareikštų nuomonę dėl to, ar tam tikra Sąjungos teisėje numatyta administracinė sankcija šiuos kriterijus atitinka; pavyzdžiui, tokiu atveju galėtų būti keliamas klausimas, ar tam tikros Sąjungos teisėje numatyta sankcija turi represinį tikslą, jeigu pagal nacionalinę teisę jis yra reikšmingas tam tikros normos baudžiamajam pobūdžiui konstatuoti.

a) Sąjungos teisėje įtvirtinto draudimo antrą kartą bausti už tą pačią veiką taikymas

13. Draudimas antrą kartą bausti arba persekioti už tą pačią veiką (ne bis in idem principas) yra Sąjungos lygiu pripažintas bendrasis teisės principas ( 13 ), kuris pagal Pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnį šiuo metu yra viena Sąjungos pagrindinių teisių.

14. Pagrindinių teisių chartija, remiantis jos 51 straipsnio 1 dalimi, skirta „valstybėms narėms tais atvejais, kai šios įgyvendina Sąjungos teisę“ ( 14 ). Šios nuostatos aiškinimas nėra neginčijamas. Pavyzdžiui, kyla klausimas, ar Pagrindinių teisių chartijos taikymo sritį reikia apibrėžti kitaip nei bendrųjų teisės principų taikymo sritį, apibrėžtą teismo praktikoje ( 15 ). Pagal ją šie principai taikomi, kai nacionalinė priemonė patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį. Siauresnio Chartijos 51 straipsnio 1 dalies aiškinimo šalininkai visų pirma kelia klausimą dėl Sąjungos pagrindinių teisių taikymo valstybių narių priimtoms priemonėms, ribojančioms pagrindines laisves, ir priemonėms, kurios nėra tiesiogiai skirtos tam tikrai direktyvos nuostatai perkelti, o tik patenka į direktyvos reglamentuojamą sritį.

15. Iki šiol Teisingumo Teismas dar nėra išsprendęs klausimo dėl Chartijos taikymo ratione materiae ( 16 ). Dviejose nutartyse 51 straipsnio 1 dalį jis yra išaiškinęs taip, kad Chartija taikoma tada, kai faktinės aplinkybės yra susijusios Sąjungos teise ( 17 ). Dabar savo sprendime byloje Dereci Teisingumo Teismas yra konstatavęs, kad Chartija taikoma, kai faktinės aplinkybės patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį, ir taip panaudojo savo formuluotę dėl bendrųjų teisės principų taikymo ( 18 ).

16. Žinoma, to nepakanka, kad būtų atsakyta į visus klausimus. Tačiau, mano nuomone, ši byla patenka į Chartijos taikymo sritį net ir pasitelkus siauresnį jos 51 straipsnio 1 dalies aiškinimą.

17. Administracinė sankcija Ł. M. Bonda buvo pritaikyta tiesiogiai įgyvendinant Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalį. Nors antroji sankcija, kurią nacionalinis teismas skyrė už sukčiavimą gaunant subsidijas, grindžiama nacionaline baudžiamosios teisės nuostata, ji taip pat buvo skirta dėl Sąjungos teisės pažeidimo. Lenkijos baudžiamosios teisės norma konkrečiu atveju skirta bausmei už Sąjungos žemės ūkio teisės nuostatų pažeidimą. Todėl ji skirta vykdyti pirminėje teisėje įtvirtintą valstybių narių pareigą veiksmingai ir tinkamai bausti už Sąjungos finansiniams interesams kenkiančius pažeidimus.

18. SESV 325 straipsnio 1 dalyje valstybės narės įpareigojamos imtis veiksmingų ir atgrasančių kovos priemonių prieš Sąjungos finansiniams interesams kenkiančias neteisėtas veikas. Jei tai būtina Sąjungos teisei įgyvendinti, prie tokių priemonių gali būti priskiriamos ir baudžiamosios sankcijos ( 19 ). SESV 325 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad kovodamos prieš Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį sukčiavimą valstybės narės privalo taikyti tas pačias priemones, kurių imasi kovodamos prieš savo pačių finansiniams interesams kenkiantį sukčiavimą. Imdamosi veiksmų, reikalingų vykdyti šią Sąjungos teisėje numatytą pareigą bausti už pažeidimus, remiantis Teisingumo Teismo praktika, valstybės narės privalo laikytis Bendrijos teisės ir jos bendrųjų principų, prie kurių priskiriamos Sąjungos pagrindinės teisės ir proporcingumo principas ( 20 ).

19. Todėl jei valstybėms narėms pagal Sąjungos teisę gali atsirasti pareiga numatyti baudžiamąsias sankcijas už grėsmę Sąjungos finansiniams interesams, susijusiems su parama žemės ūkiui, atitinkamai iš Sąjungos teisės aktų, ypač iš Sąjungos pagrindinių teisių, turi išplaukti ir galimos šios pareigos ribos. Sąjungos teisėje gali būti numatyta tik tokios apimties pareiga imtis baudžiamųjų sankcijų už Sąjungos teisės pažeidimus, kad tai neturėtų poveikio suinteresuotų asmenų Sąjungos lygiu užtikrintoms pagrindinėms teisėms. Be to, tik taip užtikrinama, kad iš Sąjungos teisės kylančioms pareigoms ginti Sąjungos finansinius interesus visoje Sąjungos teritorijoje būtų taikomos vienodos ribos.

20. Mano nuomone, dėl pareigos laikytis Sąjungos pagrindinių teisių baudžiant už Sąjungos teisės pažeidimus negali būti jokio skirtumo, ar nacionalinė baudimo priemonė buvo priimta aiškiai perkeliant Sąjungos teisę, ar ji jau egzistavo anksčiau. Abiem atvejais ji skirta įgyvendinti Sąjungos teisę. Pagaliau Sąjungos pagrindinių teisių taikymas negali priklausyti nuo atsitiktinumo, ar baudžiamoji norma jau buvo, ar ji priimta tik perkeliant Sąjungos teisėje numatytą pareigą.

b) Lisabonos sutarties 30 protokolas

21. Pagrindinių teisių chartijos taikytinumo šioje byloje nepaneigia ir Protokolas dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos taikymo Lenkijai ir Jungtinei Karalystei ( 21 ). Šis protokolas buvo pridėtas prie Sutarčių Lisabonos sutartimi. Remiantis ESS 51 straipsniu, jis yra neatskiriama Sutarčių dalis ir sukelia tokias pačias teisines pasekmes.

22. Šio protokolo 1 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad Chartija neišplečia Teisingumo Teismo ar kurio nors Lenkijos arba Jungtinės Karalystės teismo galimybių nustatyti, kad Lenkijos arba Jungtinės Karalystės įstatymai ar kiti teisės aktai, praktika ar veiksmai yra nesuderinami su pagrindinėmis teisėmis, laisvėmis ir principais, kuriuos ji iš naujo patvirtina.

23. Ši nuostata nėra labai aiški. Vis dėlto 30-tas protokolas nėra Jungtinės Karalystės ir Lenkijos Respublikos sprendimas netaikyti Pagrindinių teisių chartijos ( 22 ). Priešingai, šio protokolo preambulės 8 ir 9 konstatuojamosiose dalyse teigiama, kad Protokolas abiem nurodytoms šalims yra ne dviejų nurodytų šalių nukrypimas nuo Chartijos, o tik patikslinamojo pobūdžio ir turi būti naudojamas kaip aiškinimo priemonė ( 23 ). Pačios Chartijos 51 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad Chartija neišplečia Sąjungos teisės taikymo srities už Sąjungos įgaliojimų ribų, nenustato Sąjungai naujų įgaliojimų ar užduočių ir nepakeičia Sutartyse nustatytųjų. Tačiau kadangi Chartijos 50 straipsnyje numatytas draudimas antrą kartą bausti už tą pačią veiką Sąjungos teisėje jau buvo anksčiau pripažintas kaip bendrasis teisės principas, o jis šioje byloje būtų taikytinas ir pagal ligšiolinę teismo praktiką, netgi pasitelkus minėtą siauresnį Chartijos 51 straipsnio aiškinimą, kuris yra taikytinas, negalima kalbėti apie Teisingumo Teismo kompetencijos išplėtimą, kaip tai suprantama pagal šį protokolą.

c) Tarpinė išvada

24. Klausimas, ar Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnyje numatytos sankcijos prieštarauja tolesniam baudžiamajam persekiojimui dėl sukčiavimo gaunant subsidijas, turi būti sprendžiamas pagal Sąjungos teisės principą ne bis in idem. Prejudicinį klausimą reikia atitinkamai performuluoti.

2. Prejudicinio klausimo patikslinimas – tikrinimo dalykas

25. Sąd Najwyższy pateiktame klausime nėra nuorodos į konkrečią Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio dalį. Kitaip nei 1 dalyje, 2 dalyje reglamentuojamas ypatingas sąmoningai padaryto pažeidimo atvejis. Tačiau Lenkijos Respublika savo rašytinėse pastabose patikslino, ir niekas tam nepaprieštaravo, kad pavieto skyriaus vadovas, priimdamas sprendimą, rėmėsi Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio pirmąja dalimi. Todėl turi būti išaiškinta šio reglamento 138 straipsnio 1 dalis.

26. Be to, savo pateiktame klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neužsimena apie tai, kad, be paramos už 2006–2008 m. sumažinimo pagal reglamento 138 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą, remiantis 138 straipsnio 1 dalies antra pastraipa Ł. M. Bonda taip pat neteko teisės gauti paramą 2005 metais, t. y. metais, kuriais pateikė klaidingą paraišką. Siekiant pateikti naudingą atsakymą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, 138 straipsnio 1 dalyje numatytos sankcijos pobūdžio vertinimas turėtų apimti visas pagal šią normą nustatytinas priemones. Todėl vertinant būtina atsižvelgti ne tik į paramos sumažinimą, turėjusi poveikį laikotarpiu nuo 2006 m. iki 2008 m., bet ir į paramos neskyrimą tais metais, kuriais buvo pateikta paraiška.

27. Be to, atsakant į prejudicinį klausimą, reikėtų labiau orientuotis į pagal 138 straipsnio 1 dalį skirtų priemonių formuluotę. Tai prasminga dar ir dėl toliau aprašytos priežasties.

28. Dėl dabartinės prejudicinio klausimo formuluotės kyla dar vienas klausimas. Tai yra, prejudiciniame klausime ir nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad Ł. M. Bonda buvo visiškai atsisakyta skirti paramą kitus trejus metus, einančius po metų, kuriais buvo pateikta klaidinga deklaracija. Vis dėlto šio reglamento 138 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje nurodyta, kad paramos gavėjui, nesuteikus jam paramos paraiškos pateikimo metais [„savo ruožtu“, redakcijoje lietuvių kalba šios frazės nėra, vert. pastaba], panaikinama teisė gauti paramą, kurios dydis atitinka skirtumą tarp deklaruojamo ir nustatyto ploto, ir ši suma atimama iš paramos išmokų kitus trejus metus.

29. Tačiau iš šios normos teksto neaišku, ar kitus kelerius metus skirtumo suma iš paramos išmokų atimama vieną kartą, ar iš viso tris kartus kiekvienais kitais metais (kaip nurodyta prejudiciniame klausime). Mano nuomone, pirmiausia iš šios normos versijų anglų ir prancūzų kalbomis ( 24 ) turėtų būti daroma išvada, kad skirtumo suma atimama tik vieną, o ne tris kartus, tačiau ši vienkartinė suma gali būti atskaičiuota nuo paramos už trejus metus ( 25 ). To paklausti per teismo posėdį proceso dalyviai pateikė vienas kitam prieštaraujančius teiginius. Kadangi šio reglamento 138 straipsnio supratimo klausimas nėra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymo dalykas, o proceso dalyviai savo rašytiniuose dokumentuose taip pat nepareiškė savo nuomonės, ši procedūra nėra tinkama galutinai atsakyti į klausimą dėl šios normos išaiškinimo. Tolesniam nagrinėjimui konkreti paramos sumažinimo apimtis nėra svarbi ( 26 ).

30. Komisija ir Lenkija galiausiai pasiūlė į prejudicinio klausimo atsakymą įtraukti ir Reglamento (EB) Nr. 796/2004 ( 27 ) 51 straipsnio 2 dalies aiškinimą, nes pavieto skyrius administracinę sankciją skyrė remdamasis ir šia nuostata. Tačiau kadangi sprendime dėl prašyme priimti prejudicinį sprendimą klausiama tik dėl Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio, apsiribosiu tik jo nagrinėjimu.

3. Prejudicinio klausimo performulavimas

31. Todėl prejudicinį klausimą reikia performuluoti taip: „Ar Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalyje numatytų sankcijų skyrimas, pagal kurias ūkininkui nebuvo mokama parama tais metais, kuriais jis savo paraiškoje paramai gauti neteisingai deklaravo jos pagrindą sudarančius plotus, ir iš paramos išmokų, kurias ūkininkas turi teisę gauti kitus trejus metus, atimama suma, atitinkanti skirtumą tarp deklaruoto ir nustatyto ploto, yra baudžiamoji procedūra, kaip tai suprantama pagal Sąjungos teisės principą ne bis in idem, kaip jis įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnyje?“

B – Sąjungos teisėje įtvirtintas draudimas antrą kartą bausti už tą pačią veiką: kada procedūra yra baudžiamojo pobūdžio arba turi baudžiamosios teisės bruožų?

32. Pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnyje kodifikuotas ne bis in idem principas reiškia, kad niekas negali būti antrą kartą teisiamas ar baudžiamas už nusikalstamą veiką, dėl kurios Sąjungoje jis jau buvo įsiteisėjusiu sprendimu pripažintas kaltu ar išteisintas pagal įstatymą.

33. Iki šiol ne bis in idem principas, kaip bendrasis Sąjungos teisės principas, visų pirma buvo nagrinėtas kartelių srityje ( 28 ). Be to, Teisingumo Teismas ne kartą nagrinėjo šio principo aiškinimą, kiek tai susiję su Šengeno įgyvendinimo konvencija ( 29 ). Tačiau iš esmės visų šių bylų dalykas buvo idem aspektas, tai yra, klausimas, ar buvo baudžiama už tą pačią veiką kelis kartus ( 30 ). Esminį šios bylos klausimą savo ruožtu sudaro tai, ar Ł. M. Bonda pažeidžiant ne bis in idem principą už neteisingą duomenų deklaravimą antrą kartą baudžiamas taikant baudžiamąją procedūrą. Taigi reikia nustatyti bis. Teisingumo Teismas dar nėra išsakęs nuodugnesnės nuomonės dėl klausimo, kokiomis sąlygomis procedūra yra baudžiamojo pobūdžio arba turi baudžiamosios teisės bruožų, dėl kurių turi būti taikomas ne bis in idem principas ( 31 ).

34. Nors Teisingumo Teismas dar nėra pareiškęs nuomonės dėl procedūrų, kaip antai taikoma remiantis Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalimi, priskyrimo prie baudžiamųjų ar turinčių baudžiamosios teisės bruožų, kaip tai suprantama pagal ne bis in idem principą, jis yra tai padaręs dėl kitų baudžiamosios teisės principų taikymo per panašias procedūras.

1. Teisingumo Teismo praktika dėl baudžiamojo žemės ūkio srityje taikomų sankcijų pobūdžio

35. Dar sprendime byloje Vokietija prieš Komisiją, kurioje buvo pateiktas ieškinys dėl paramą žemės ūkio sektoriuje reglamentuojančios nuostatos, pagal kurią iš pareiškėjo už pažeidimus vieniems metams buvo visiškai atimama teisė į išmokas, panaikinimo, Teisingumo Teismas nusprendė, kad laikinas ūkio subjekto pašalinimas iš paramos skyrimo schemos nėra baudžiamoji sankcija ( 32 ).

36. Klausimą, ar žemės ūkio teisės sankcija yra baudžiamojo pobūdžio, Teisingumo Teismas dar kartą nagrinėjo byloje Käserei Champignon Hofmeister ( 33 ). Šios bylos dalykas buvo nuostata, kurioje numatyta piniginė bauda už neteisingai pateiktus duomenis prašyme skirti eksporto grąžinamąsias išmokas. Kilo klausimas, ar šią sankciją reikėtų vertinti atsižvelgiant į nulla poena sine culpa principą. Teisingumo Teismas į šį klausimą atsakė neigiamai, argumentuodamas, kad ginčijama sankcija yra sudėtinė eksporto grąžinamųjų išmokų skyrimo schemos dalis ir nėra baudžiamojo pobūdžio ( 34 ).

37. Baudžiamąjį sankcijų pobūdį Teisingumo Teismas nagrinėjo pagal du kriterijus.

38. Pirmiausia jis orientavosi į inkriminuojamų pažeidimų pobūdį. Jis nustatė, kad pažeistos nuostatos skirtos vien ūkio subjektams, kurie laisva valia nusprendė pasinaudoti paramos schema žemės ūkio sektoriuje. Tokiu atveju procedūra nėra baudžiamojo pobūdžio ( 35 ).

39. Antra, teismas nagrinėjo taikytos sankcijos tikslą. Tai darydamas jis pabrėžė, kad laikinas pašalinimas iš paramos skyrimo schemos skirtas kovai su gausiais pažeidimais, kurie daromi paramos žemės ūkiui srityje ir kurie, labai apsunkindami Sąjungos biudžetą, gali neigiamai paveikti priemones, kurių Sąjungos institucijos imasi šioje srityje, siekdamos stabilizuoti rinkas, paremti ūkininkų gyvenimo lygį ir užtikrinti vartotojams priimtinas tiekiamos produkcijos kainas ( 36 ). Kadangi pagal Europos Sąjungos paramos schemą parama gali būti suteikta tik tuo atveju, jeigu jos gavėjas užtikrina visišką sąžiningumą ir pasitikėjimą, sankcija, skiriama nesilaikant šių reikalavimų, yra specifinė administracinė priemonė, kuri yra sudėtinė paramos schemos dalis ir skirta užtikrinti tinkamą viešųjų Sąjungos lėšų administravimą.

40. Šie Teisingumo Teismo kriterijai turi būti taikomi ir vertinant procedūros baudžiamąjį pobūdį, kiek tai susiję su baudžiamosios teisės principu ne bis in idem. Jais remiantis, šioje byloje nei paramos neskyrimas einamaisiais metais pagal reglamento 138 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą, nei jos sumažinimas trejiems metams pagal 138 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą nebūtų baudžiamojo pobūdžio. Taigi ne bis in idem principas būtų netaikytinas. Kaip ir sankcija, dėl kurios buvo nagrinėjama byla Käserei Champignon Hofmeister; šiuo atveju pažeistos paramos nuostatos, skirtos vien ūkio subjektams, kurie laisva valia nusprendė pasinaudoti paramos schema. Be to, pagal reglamento 138 straipsnio 1 dalį šios sankcijos taip pat yra specifinė administracinė priemonė, kurios yra sudėtinė uždaros paramos schemos dalis ir skirtos užtikrinti tinkamą viešųjų Sąjungos lėšų administravimą.

41. Todėl darytina tarpinė išvada, kad ligšiolinė Teisingumo Teismo praktika, susijusi su panašių administracinių sankcijų žemės ūkio srityje baudžiamuoju pobūdžiu, liudija apie tai, jog Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalyje numatytos sankcijos nėra baudžiamojo pobūdžio.

2. Atsižvelgimas į EŽTT praktiką nustatant baudžiamąjį pobūdį

42. Toliau nagrinėsiu klausimą, ar iš Europos Žmogaus Teisių Teismo (EŽTT) praktikos dėl analogiškos ne bis in idem nuostatos EŽTK ( 37 ) išplaukia kitų kriterijų, į kuriuos reikėtų atsižvelgti vertinant baudžiamąjį pobūdį, ir ar jais remiantis sankcijos turėtų būti kvalifikuotos kitaip nei ligšiolinėje Teisingumo Teismo praktikoje.

43. Aiškinant Sąjungos teisėje įtvirtintą ne bis in idem principą, reikia atsižvelgti į EŽTT praktiką ( 38 ). Tai išplaukia iš vienodo teisės aiškinimo reikalavimo ( 39 ), pagal kurį Chartijos teisėms priskirtina tokia pati reikšmė ir taikymo sritis kaip atitinkamoms EŽTK nuostatoms, kaip jos išaiškintos EŽTT praktikoje ( 40 ).

44. Sąjungos teisėje įtvirtintas draudimas antrą kartą bausti už tą pačią veiką grindžiamas EŽTK 7 protokolo 4 straipsnio 1 dalimi, nors šį protokolą iki šiol ratifikavo ne visos valstybės narės ( 41 ). Šį glaudų ryšį su EŽTK rodo ne tik Pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnio paaiškinimai, bet ir ligšiolinė Teisingumo Teismo praktika dėl bendrojo Sąjungos teisės principo ne bis in idem ( 42 ).

a) EŽTT praktika

45. Baudžiamosios procedūros sąvoką 7 -ojo protokolo 4 straipsnio 1 dalyje EŽTT aiškina atsižvelgdamas į bendruosius principus, kuriuos jis yra suformulavęs dėl atitinkamų EŽTK 6 ir 7 straipsnių sąvokų „baudžiamasis kaltinimas“ ir „bausmė“ ( 43 ).

46. Taikydamas 6 straipsnį, EŽTT naudoja tris „Engel kriterijus“, pavadintus pagal sprendimą, kuriame jie buvo suformuluoti pirmą kartą ( 44 ).

47. Pirmasis Engel kriterijus susijęs su normos priskyrimo prie baudžiamosios teisės, remiantis nacionaline teise. Tačiau EŽTT šį priskyrimą laiko ne turinčiu lemiamos įtakos, o tik vertinimo atspirties tašku ( 45 ).

48. Kalbėdamas apie antrąjį Engel kriterijų, EŽTT iš pradžių nagrinėja nuostatos, pagal kurią už tam tikrą nusižengimą taikoma sankcija, adresatų grupę. Jei nuostata skirta visai visuomenei, o ne, pavyzdžiui, kaip drausminės teisės nuostatos – tam tikrą statusą turinčiai grupei, tai liudija apie baudžiamąjį sankcijos pobūdį ( 46 ). Be to, EŽTT remiasi nuostatoje įtvirtintos sankcijos tikslu. Sankcija nėra baudžiamojo pobūdžio, jeigu ja siekiama tik atlyginti turtinę žalą ( 47 ). Tačiau jeigu jos tikslas represinis ir prevencinis, tokia sankcija yra baudžiamoji ( 48 ). Be to, savo naujausioje praktikoje EŽTT atsižvelgia į tai, ar už pažeidimą taikoma sankcija skirta apsaugoti teisinius gėrius, kurių apsauga paprastai užtikrinama baudžiamosios teisės normomis ( 49 ). Šiuos elementus reikia vertinti atsižvelgiant į bendrą kontekstą ( 50 ).

49. Trečiasis Engel kriterijus susijęs su gresiančios bausmės pobūdžiu ir griežtumu ( 51 ). Laisvės atėmimo bausmės atveju paprastai galioja sankcijos baudžiamojo pobūdžio prezumpcija ir ji gali būti paneigta tik išimtiniais atvejais ( 52 ). Piniginės baudos, kurių nesumokėjus grasinama areštu ( 53 ) arba kurias skyrus atsiranda atitinkamas įrašas bausmių registre, paprastai liudija apie procedūros pagal baudžiamąją teisę buvimą ( 54 ).

50. Savo antrąjį ir trečiąjį kriterijus EŽTT laiko alternatyviais. Tačiau jei įvertinus abu kriterijus atskirai negaunamas vienareikšmis rezultatas, teismas juos vertina kartu ( 55 ).

b) Engel kriterijų taikymas šioje byloje: prieštaravimas ligšiolinei Teisingumo Teismo praktikai žemės ūkio teisės srityje?

i) Dėl pirmojo Engel kriterijaus taikymo

51. Pirmasis Engel kriterijus šioje byloje būtų susijęs su autonominiu procedūros pagal Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalį kvalifikavimu pagal Sąjungos teisę, kokį Teisingumo Teismas atliko Sprendime Käserei Champignon Hofmeister, konkrečiai nenagrinėdamas Engel kriterijų.

ii) Dėl antrojo Engel kriterijaus taikymo

52. Pagal antrąjį Engel kriterijų EŽTT iš esmės nagrinėja tuos pačius elementus, kuriais pasinaudojo ir Teisingumo Teismas Sprendime Käserei Champignon Hofmeister.

– Adresatai

53. Reglamento 138 straipsnio 1 dalyje numatytos sankcijos skirtos ne visai visuomenei, o turi užtikrinti, kad tam tikros konkrečios grupės nariai, t. y. aptariamųjų žemės ūkio subsidijų gavėjai, laikytųsi jiems nustatytų taisyklių ( 56 ). Pavyzdžiui, Sprendime Käserei Champignon Hofmeister Teisingumo Teismas taip pat pabrėžė, kad pažeistos nuostatos skirtos vien ūkio subjektams, kurie laisva valia nusprendė pasinaudoti paramos schema žemės ūkio sektoriuje ( 57 ).

54. Kitokia išvada neišplaukia ir iš EŽTT sprendimo byloje Jussila ( 58 ). Jame buvo nagrinėtos priemokos dėl nesumokėtų pridėtinės vertės mokesčių. EŽTT pripažino nereikšmingu faktą, kad suinteresuotas asmuo nusprendė užsiregistruoti kaip pridėtinės vertės mokesčio mokėtojas, ir paneigė riboto adresatų rato buvimą. Mano nuomone, to negalima pritaikyti šioje byloje. Kitaip nei pridėtinės vertės mokestis, kuris potencialiai taikomas kiekvienam, paramos schema žemės ūkiui, kaip jau yra nustatęs Teisingumo Teismas, yra uždara sistema, kurioje dalyvauti norintis gavėjas privalo įvykdyti tam tikras sąlygas.

55. Taigi, ši specifinė adresatų rato forma liudija apie nebaudžiamąjį nusižengimo, už kurį skiriama sankcija pagal Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalį, pobūdį.

– Teisiniai gėriai, kurie paprastai saugomi baudžiamosiomis sankcijomis

56. Šioje byloje ginamam teisiniam gėriui, t. y. Sąjungos finansiniams interesams, ginti galima pasitelkti ir baudžiamąją, ir administracinę teisę; todėl šis antrojo Engel kriterijaus elementas nepadeda nustatyti sankcijos pobūdžio.

– Sankcijos tikslas ir paskirtis

57. Klausimas, kokia paskirtis būdinga baudžiamajai sankcijai, yra toli siekiančios diskusijos objektas. Šioje vietoje ji nebus nagrinėjama. Reikėtų pasakyti tik tiek, kad šiuolaikinėje baudžiamosios sankcijos tikslo teorijoje dažniausiai pabrėžiama, jog siekiama dviejų tikslų – represinio ir prevencinio ( 59 ), o represija kai kuriose mišriose arba „jungtinėse teorijose“ neturi savarankiškos reikšmės ( 60 ).

58. Tačiau, remdamasi EŽTT praktika, darau išvadą, kad šis teismas represinį tikslą laiko būtina sudedamąja baudžiamosios sankcijos dalimi. Tiesa, šiuo atveju taip pat lieka neaišku, kaip turėtų būti suprantama represija. Priešingai nei restitucija, kuria siekiama atkurti iki žalos padarymo buvusią būklę, represija paprastai suprantama kaip nepalankus poveikis, kuriuo siekiama kompensuoti nusikalstant padarytą neteisėtą veiksmą ( 61 ). Generalinis advokatas F. G. Jacobs savo išvadoje byloje Vokietija prieš Komisiją taip pat pabrėžė, kad baudžiamosios sankcijos tikslas viršija vien atgrasymą ar prevenciją ir apima moralinį pasmerkimą ( 62 ).

59. Aptariamos sankcijos skirtos ne tik atlyginti padarytą žalą. Todėl toliau reikia išnagrinėti jų prevencinį ir represinį pobūdį.

60. Akivaizdu, kad baudžiamojo tikslo nebūtų siekiama norma, kuria remiantis pareiškėjui būtų nesuteikiama tik tokia suma, kurios jis prašė neteisėtai, ir kartu būtų skirta teisingais duomenimis pagrįsta parama.

61. Sunkiau nustatyti, ar sankcijos pobūdis yra represinis, kiek tai susiję su reglamento 138 straipsnio 1 dalyje numatytu paramos sumažinimu paraiškos pateikimo metais (šioje byloje – paramos neskyrimas paraiškos pateikimo metais, remiantis antra pastraipa) ir kitais metais.

62. Nagrinėdamas administracinės sankcijos žemės ūkio srityje tikslą, Teisingumo Teismas savo sprendime byloje Käserei Champignon Hofmeister jau yra nustatęs, kad tokia sankcija skirta kovai su šioje sistemoje daromais gausiais pažeidimais ir didele našta Sąjungos biudžetui ( 63 ). Darydamas tokią išvadą, Teisingumo Teismas taip pat rėmėsi reglamento dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos ( 64 ) devinta konstatuojamąja dalimi, pagal kurią Bendrijos priemonės ir nuobaudos, nustatytos siekiant bendrosios žemės ūkio politikos tikslų, yra neatskiriama pagalbos schemų dalis ir turi savo tikslą. Kaip teigė ir Komisija, tai rodo, kad ši nuostata yra vien prevencinio pobūdžio.

63. Dėl pajėgumų stokos administracija neišvengiamai turi ribotas galimybes atlikti pakankamai patikrinimų, kad būtų užkirstas kelias pažeidimams. Paramos gavėjas, kuris kartą savo paraiškoje pateikė neteisingus duomenis, yra ne toks patikimas, sąžiningas ir rūpestingas. Todėl geriausia įmanoma biudžeto apsauga būtų visiškas tokio gavėjo pašalinimas iš paramos sistemos. Tai turėtų būti daroma ne siekiant nubausti, o apsaugoti biudžetą nuo galimų kitų neteisingų paraiškų. Būtų galima teigti, kad teisingos paraiškos pateikimas bet kuriuo atveju, jeigu kalbama ne apie nereikšmingus netikslumus paraiškose, yra tokia pati paramos gavimo sąlyga, kaip, pavyzdžiui, paraiškos pateikimas iki nustatyto termino arba bet koks kitoks reikalavimas, su kuriuo susietas paramos mokėjimas.

64. Bet jei dėl pasekmių pavieniam pareiškėjui teisės aktų leidėjas, laikydamasis proporcingumo principo, nusprendžia vietoje visiško paramos neskyrimo taikyti tik dalinį, t. y. sumažinti išmokas, sankcijos pobūdis dėl to nepasikeičia. Taikant tokią sankciją, nesiekiama pasmerkti vėlesnį pareiškėjo elgesį. Sumažinus paramos sumą taip pat mažinama nepatikimo gavėjo biudžetui keliama rizika, o tai reiškia, kad atitinkamos nuostatos yra prevencinio pobūdžio.

65. Be to, represinį pobūdį paneigia ir tai, kad paramos suma sumažinama tik tada, jei paramos gavėjas pateikia paraiškas kitus trejus metus. Jei paramos gavėjas kitais metais paraiškos nepateikia, nes nutraukė ūkinę veiklą, parduoda ar perleidžia savo ūkį arba neatitinka kitų sąlygų paramai gauti, tokia sankcija tampa neveiksminga. Jei paramos gavėjas kitais metais turi teisę į mažesnę paramą, kurios suma bus per maža, kad iš jos būtų galima atimti sumažinimo sumą, sankcija taip pat tampa neveiksminga. Jei būtų kalbama apie represinę sankciją, t. y. apie moralinį pasmerkimą ir atlyginimą už kaltę, sankcija būtų skirta nepriklausomai nuo pareiškėjo veikos, šiuo atveju – naujos paraiškos pateikimo, ir atitinkama suma negalėtų būti prarasta.

66. Tuo šioje byloje nagrinėjama sankcija skiriasi nuo mokesčio priemokų, kurios buvo nagrinėtos EŽTT ir kurių baudžiamąjį pobūdį pripažino šis teismas, nes jos buvo skirtos ne finansinei kompensacijai, o buvo įvestos kaip bausmė, siekiant užkirsti kelią pakartoti pažeidimą ( 65 ).

– Tarpinė išvada

67. Antrojo Engel kriterijaus šioms sankcijoms taikymas rodo, kad aiškinimo rezultatas iš esmės atitinka ligšiolinėje Teisingumo Teismo praktikoje padarytas išvadas dėl žemės ūkio srityje taikomų sankcijų baudžiamojo pobūdžio. Todėl taikant antrąjį Engel kriterijų negali būti patvirtinta, kad procedūra pagal reglamento 138 straipsnio 1 dalį yra baudžiamojo pobūdžio.

iii) Dėl trečiojo Engel kriterijaus taikymo

68. Savo ruožtu, vertindamas panašias sankcijas žemės ūkio srityje, Teisingumo Teismas iki šiol konkrečiai nenagrinėjo sankcijos griežtumo ( 66 ). Taigi turint omeny homogeniškumo su EŽTK reikalavimą ( 67 ), ši byla suteikia progą įtraukti į nagrinėjimą ir šį elementą.

69. Vertinant šiuo atveju nustatytų sankcijų pobūdį ir griežtumą, visų pirma krinta į akis tai, kad jos nesusijusios su pakaitiniu areštu. Kalbėdamas apie bausmės griežtumo kriterijų EŽTT orientuojasi į abstrakčiai gresiančios, o ne konkrečiai skirtos bausmės dydį. Perkeliant šią prielaidą į šią bylą pirmiausia susiduriama su praktiniais sunkumais, nes EŽTT remiasi normomis, kuriose nustatytos bausmių ribos, taigi, ir didžiausia numatyta bausmė. Kadangi šioje byloje nagrinėjama sankcija grindžiama kintamaisiais kriterijais, būtent – skirtumu tarp deklaruoto ir nustatyto paramos skyrimo reikalavimus atitinkančio ploto, abstrakčios didžiausios bausmės ribos nustatyti neįmanoma. Todėl šiuo atveju galima remtis konkrečiai nustatytinos sankcijos dydžiu.

70. Jeigu būtų pažvelgta vien į ekonomines paramos neskyrimo arba sumažinimo pasekmes ir pasiremta tuo, kad EŽTT antrąjį ir trečiąjį kriterijus vertina alternatyviai, būtų galima patvirtinti paramos sumažinimo pagal reglamento 138 straipsnio 1 dalį baudžiamąjį pobūdį. Ūkininko, kuriam suteikta parama, ekonominė padėtis yra geresnė nei jos neskyrus, o sumos, kuriomis nagrinėjamu atveju buvo sumažinta išmokos, į kurias ūkininkas turi teisę, yra nemažos.

71. Tačiau, mano nuomone, vertinant gresiančios sankcijos griežtumą, negalima automatiškai remtis tuo, ar pritaikyta priemonė turės neigiamų ekonominių pasekmių. Veikiau reikėtų atlikti palyginamąjį vertinimą, įtraukiant ir klausimą, ar šia sankcija apskritai kišamasi į saugotinus suinteresuoto asmens interesus. Jei taip nėra, remiantis trečiuoju Engel kriterijumi, sankcija nėra griežta. Atliekant tokį nagrinėjimą šiomis sąlygomis pastebima, kad sankcija taikoma ne turimam suinteresuoto asmens turtui, kaip būtų skyrus piniginę baudą. Taip pat nepažeidžiami ir teisėti lūkesčiai. Suinteresuotam asmeniui nepalanku tik tai, kad, sumažinus paramą, jis netenka galimybės gauti tam tikrą jos sumą. Tačiau, kalbant apie šią galimybę gauti paramą, pasakytina, kad paramos gavėjas, sąmoningai pateikęs neteisingus duomenis, net negali turėti teisėtų su ta parama susijusių lūkesčių, nes iš pat pradžių žinojo, kad pateikęs neteisingus duomenis negaus nesumažintų paramos išmokų ( 68 ).

3. Pasekmės, jei būtų nuspręsta kitaip

72. Galiausiai dar reikėtų apžvelgti praktines pasekmes, kurių atsirastų, jei tokiomis aplinkybėmis, kaip antai šioje byloje, būtų nuspręsta taikyti ne bis in idem principą. Pirmiausia reikia pažymėti, kad konkrečios pasekmės, savaime suprantama, negali nulemti ne bis in idem principo aiškinimo, bet vis dėlto jų vertinimas yra svarbus, ir taip akcentuojamas visos paramos žemės ūkiui sistemos supratimas. Šios pasekmės yra tai, kad teisės aktų leidėjas nepreziumavo, jog pagal ne bis in idem principą panašios administracinės sankcijos žemės ūkio srityje yra bis.

73. Šiuo klausimu visų pirma įdomu tai, kad esama tokių reglamentų, kuriuose aiškiai nustatyta, jog Sąjungos teisėje numatytos administracinės sankcijos taikomos, nepaisant papildomų nacionalinėje teisėje numatytų sankcijų ( 69 ).

74. Reglamento Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos ( 70 ) 6 straipsnyje taip pat niekas neparodo, kad teisės aktų leidėjas darė prielaidą, jog bendrai veikiančios administracinės sankcijos ir nacionalinės baudžiamosios sankcijos turi būti vertinamos pagal ne bis in idem principą. Šio straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad procedūra dėl administracinės sankcijos tik gali būti sustabdyta, jei prieš tą patį asmenį valstybėse narėse iškelta baudžiamoji byla, ir iš esmės ši procedūra vėliau gali būti vėl atnaujinta ( 71 ). Nors procedūrai atnaujinti šio straipsnio 3 dalyje keliama sąlyga laikytis bendrųjų teisės principų, vis dėlto, jei būtų taikomas ne bis in idem principas, administracinė procedūra tikrai niekada negalėtų būti atnaujinta.

75. Nors pagal Reglamento Nr. 2988/95 dešimtą konstatuojamąją dalį negalima bausmių subendrinti jų neįskaitant, nėra kliūčių surengti kitą procedūrą. Nors devintoje konstatuojamojoje dalyje paminėta ne bis in idem sąvoka, joje kartu nustatyta, kad Sąjungos teisėje numatytų sankcijų tikslas yra kitoks ir nepriklauso nuo to, kaip valstybės narės vertina atitinkamų ūkio subjektų elgesį pagal baudžiamąją teisę.

76. Dar reikėtų grįžti prie iš pradžių minėtos valstybių narių pareigos už Sąjungos finansiniams interesams kenkiantį sukčiavimą bausti veiksmingomis, tinkamomis ir atgrasančiomis bausmėmis, kurios bent jau didelio sukčiavimo atvejais gali būti ir laisvės atėmimo bausmės ( 72 ).

77. Jei šioje byloje būtų taikomas ne bis in idem principas, net didžiausio ir pasikartojančio sukčiavimo atvejais iš principo nebūtų galima skirti laisvės atėmimo bausmės, nes, remiantis reglamentu, administracinės sankcijos skyrimas yra privalomas ir tai būtų baudžiamojo persekiojimo kliūtis.

4. Sankcijos įskaitymas

78. Tačiau ne bis in idem principo netaikymas negali lemti, kad suinteresuotam asmeniui tektų neproporcinga su sankcijos dydžiu susijusi našta ( 73 ). Iš proporcingumo principo išplaukia, kad vertinant skirtinos baudžiamosios sankcijos dydį turi būti atsižvelgta į administracinę sankciją ( 74 ). Panašią išvadą galima daryti ir iš minėtos Reglamento Nr. 2988/95 ( 75 ) dešimtos konstatuojamosios dalies, kurioje reikalaujama vengti Sąjungos piniginių baudų ir nacionalinių baudžiamųjų sankcijų subendrinimo.

5. Kitų ne bis in idem principo kriterijų nagrinėjimas

79. Galiausiai norėčiau dar aptarti tolesnio ne bis in idem principo nagrinėjimo argumentus, kuriuos Lenkijos Respublika ir Komisija paminėjo kaip papildomus. Abi jos nurodo, kad šioje byloje šis principas netaikytinas dar ir dėl idem sąlygos stokos, nes administracinė sankcija pagal Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalį ir nacionalinė bausmė skirtos ne dėl to paties teisinio gėrio apsaugos.

80. Vis dėlto šiuo metu EŽTT savo praktikoje dėl draudimo antrą kartą bausti už tą pačią veiką, įtvirtinto papildomame 7-ajame EŽTK protokole, orientuojasi vien į faktinių aplinkybių, o ne į saugomo teisinio gėrio identiškumą ( 76 ). Kaip nurodžiau savo išvadoje byloje Toshiba ir kt., idem sąvoka taikant Sąjungos teisėje įtvirtintą draudimą antrą kartą bausti už tą pačią veiką turėtų būti orientuota į EŽTT praktiką, pagal kurią lemiamą reikšmę turi faktinių aplinkybių identiškumas ( 77 ). Pagal tai Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalyje saugomas teisinis gėris nebūtų svarbus nagrinėjant idem sąvoką.

VI – Išvada

81. Atsižvelgdama į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui į prašymą priimti prejudicinį sprendimą atsakyti taip: Procedūra, remiantis Reglamento (EB) Nr. 1973/2004 138 straipsnio 1 dalimi, per kurią pritaikoma sankcija, pagal kurią ūkininkui nebuvo mokama parama tais metais, kai jis savo paraiškoje paramai gauti neteisingai deklaravo jos pagrindą sudarančius plotus, ir iš paramos išmokų, kurias ūkininkas turi teisę gauti kitus trejus kalendorinius metus, atimama suma, atitinkanti skirtumą tarp deklaruoto ir nustatyto ploto, nėra baudžiamoji procedūra, kaip tai suprantama pagal Sąjungos teisės principą ne bis in idem.

( 1 ) Originalo kalba: vokiečių.

( 2 ) Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija pirmiausia buvo iškilmingai paskelbta 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje (OL C 364, 2000, p. 1) o vėliau dar kartą – 2007 m. gruodžio 12 d. Strasbūre (OL C 303, 2007, p. 1, ir OL C 83, 2010, p. 389).

( 3 ) 2004 m. spalio 29 d. Komisijos reglamentas, nustatantis išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1782/2003 nuostatų dėl to reglamento IV ir IVa antraštinėse dalyse numatytų paramos schemų ir atidėtos žemės naudojimo žaliavoms auginti taikymo taisykles (OL L 345, p. 1) (toliau – Reglamentas Nr. 1973/2004, arba reglamentas).

( 4 ) Kiti vėliau padaryti nedideli šio straipsnio pakeitimai nėra svarbūs šiai bylai. Reglamente (EB) Nr. 316/2009 (OL L 100, p. 3) numatytas 138 straipsnio išbraukimas galioja tik nuo 2009 m. pateiktoms paraiškoms paramai gauti. Šiuo metu Reglamentu (EB) Nr. 1121/2009 (OL L 316, p. 27) buvo panaikintas visas Reglamentas Nr. 1973/2004. Tačiau remiantis Reglamento (EB) Nr. 1121/2009 96 straipsnio 1 dalimi Reglamentas Nr. 1973/2004 ir toliau taikomas paraiškoms gauti paramą, susijusioms su 2009 ir ankstesniais priemokų skyrimo metais. Panaši į 138 straipsnio 1 dalį nuostata įtvirtinta Reglamento (EB) Nr. 1122/2009 58 straipsnyje (OL L 316, p. 65).

( 5 ) Prašyme priimti prejudicinį sprendimą kalbama apie paraišką „tiesioginėms išmokoms“ gauti, tačiau kadangi prašoma išaiškinti Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnį, veikiausiai turėta omeny paraiška „bendrajai išmokai už plotą“ gauti.

( 6 ) Per patikrinimą, atliktą gavus paraišką, buvo nustatyta, kad faktiškai žemės ūkio paskirties plotas vietoje deklaruoto 212,78 hektaro sudarė tik 113,49 hektaro.

( 7 ) Goleniuvo apylinkės teismas.

( 8 ) Ščecino apygardos teismas.

( 9 ) Generalinis prokuroras.

( 10 ) Lenkijos Aukščiausiasis Teismas.

( 11 ) Pagal nusistovėjusią praktiką Teisingumo Teismas gali iš netiksliai suformuluoto prejudicinio klausimo atrinkti Sąjungos teisės klausimus, kuriuos reikia išaiškinti atsižvelgiant į bylos dalyką (žr. 1984 m. gruodžio 13 d. Sprendimą Haug-Adrion, 251/83, Rink. p. 4277, 9 punktą), ir pateikti bet kokias naudingas nuorodas, kurios padėtų nacionaliniam teismui išspręsti ginčą pagrindinėje byloje (žr. 2010 m. gruodžio 22 d., Sprendimą LECSON Elektromobile, C-12/10, Rink. p. I-14173, 15 punktas).

( 12 ) Šiuo klausimu taip pat žr. dar nagrinėjamą bylą Åklagaren prieš Hans Åkerberg Fransson, C-617/10, OL C 72, p. 14.

( 13 ) Žr. 2002 m. spalio 15 d. Sprendimą Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją (LVM, C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P, C-252/99 P ir C-254/99 P, Rink. p. I-8375, 59 punktas) ir 2006 m. birželio 29 d. Sprendimą Showa Denko prieš Komisiją (Showa Denko, C-289/04 P, Rink. p. I-5859, 50 punktas).

( 14 ) Dėl šios nuostatos versijų kitomis kalbomis žr. J. Kokott, Ch. Sobotta „Die Charta der Grundrechte der Europäischen Union nach dem Inkrafttreten des Vertrags von Lissabon“, Europäische Grundrechte Zeitschrift, 2010 m., p. 265–271.

( 15 ) Šiuo klausimu taip pat žr. 2011 m. balandžio 5 d. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje Scattolon (C-108/10, Rink. p. I-7491, 116–119 punktai) ir 2011 m. rugsėjo 22 d. generalinės advokatės V. Trstenjak išvadą byloje M. E. ir kt. (C-411/10 ir C-493/10, 71–81 punktai).

( 16 ) Dėl pirmųjų nuorodų žr. 2010 m. spalio 5 d. Sprendimą McB. (C-400/10 PPU, Rink. p. I-8965, 52 punktas) ir 2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą Gueye (C-483/09 ir C-1/10, Rink. p. I-8263, 55 punktas).

( 17 ) Šiuo klausimu žr. 2010 m. lapkričio 12 d. Nutartį Asparuhov Estov ir kt. (C-339/10, Rink. p. I-11465, 14 punktas) ir 2011 m. kovo 1 d. Nutartį Chartry (C-457/09, Rink. p. I-819, 25 punktas).

( 18 ) 2011 m. lapkričio 15 d. Sprendimas Dereci ir kt. (C-256/11, Rink. p. I-11315, 72 punktas), kuriame Teisingumo Teismas pasirinko formuluotę „patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį“. Vis dėlto klausimą, ar ginčo faktinės aplinkybės patenka į Sąjungos teisės taikymo sritį, jis netikėtai paliko spręsti prejudicinį klausimą pateikusiam teismui.

( 19 ) Žr. 1989 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją (68/88, Rink. p. 2965, 23 ir paskesni punktai).

( 20 ) Dėl teismo praktikos, susijusios su bendrąja valstybinių narių pareiga, bausti už Sąjungos teisės pažeidimus, išplaukiančia iš ESS 4 straipsnio 2 dalies, žr. 2001 m. liepos 12 d. Sprendimą Louloudakis (C-262/99, Rink. p. I-5547, 67 punktas) ir 2007 m. liepos 5 d. Sprendimą Ntionik ir Pikoulas (C-430/05, Rink. p. I-5835, 53 punktas).

( 21 ) 2007 m. gruodžio 17 d. protokolas, OL C 306, p. 157.

( 22 ) Taip pat žr. generalinės advokatės V. Trstenjak išvadą byloje M. E. ir kt. (minėta 13 išnašoje, 167 punktas).

( 23 ) Kad šis protokolas yra tik pagalbinė aiškinimo priemonė, pabrėžė ir Didžiosios Britanijos vyriausybė. Šiuo klausimu žr. 2008 m. vasario 26 d.House of Lords, Tenth Report of the European Union Select Committee 5.86 punktą http://www.publications.parliament.uk/pa/ld200708/ldselect/ldeucom/62/6209.htm

( 24 ) „<…> est exclu une nouvelle fois du bénéfice d’une aide à hauteur d’un montant correspondant à la différence entre la superficie déclarée et la superficie déterminée. Le montant correspondant est prélevé sur les paiements d’aides <…>“ ir „<...> shall be excluded once again from receiving aid up to an amount which corresponds to the difference between the area declared and the area determined. That amount shall be off-set against aid payments to which the farmer is entitled in the context of applications <…>“.

( 25 ) Šitaip suprantant, trejus metus parama gali būti visai neskirta tik tokiais atvejais, kai skirtumo suma yra tokia didelė, kad viršija paramos išmokų sumą už trejus metus. Todėl, atsižvelgiant į plotus ir sumas, apie kuriuos kalbama pagrindinėje byloje, remiantis mano normos supratimu, nesuprantama tai, kad Ł. M. Bonda buvo visiškai panaikinta teisę gauti paramą trejus metus.

( 26 ) Tačiau ji turėtų reikšmės klausimui dėl sankcijos proporcingumo.

( 27 ) 2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 796/2004, nustatantis išsamias kompleksinio paramos susiejimo, moduliavimo ir integruotos administravimo ir kontrolės sistemos, numatytų Tarybos reglamente (EB) Nr. 1782/2003, nustatančiame bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrąją žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančiame tam tikras paramos schemas ūkininkams, įgyvendinimo taisykles (OL L 141, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 44 t., p. 243). Šiame reglamente yra nuostata, panaši į Reglamento Nr. 1973/2004 138 straipsnį.

( 28 ) Žr. Sprendimą LVM (minėtas 13 išnašoje, 59 punktas) ir 2004 m. sausio 7 d. Sprendimą Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ir C-219/00 P, Rink. p. I-123, 338–340 punktai).

( 29 ) Konvencija dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo (KŠSĮ), pasirašyta 1990 m. birželio 19 d. Šengene (OL L 239, 2000, p. 19; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 2 t., p. 9–52 ).

( 30 ) Šiuo klausimu žr. mano 2011 m. rugsėjo 8 d. išvadą byloje Toshiba ir kt. (C-17/10).

( 31 ) Tačiau žr. 2011 m. vasario 10 d. generalinės advokatės E. Sharpston išvadą byloje KME (C-272/09 P, Rink. p. I-12789, 61 ir paskesni punktai), 2010 m. spalio 26 d. generalinio advokato Y. Bot išvadą byloje ThyssenKrupp Nirosta (anksčiau – ThyssenKrupp Stainless) prieš Komisiją (C-352/09 P, Rink. p. I-2359, 48 ir paskesni punktai ) ir 2010 m. spalio 26 d. Y. Bot išvadą byloje ArcelorMittal Luxembourg prieš Komisiją (C-201/09 P ir C-216/09 P, Rink. p. I-2239, 40 ir paskesni punktai), kuriose konstatuodami, kad Sąjungos kartelių procedūra turi baudžiamosios teisės bruožų, generaliniai advokatai panaudojo EŽTT kriterijus. Dėl baudžiamojo kartelių procedūros pobūdžio taip pat žr. 2011 m. rugsėjo 27 d. EŽTT sprendimą Menarini prieš Italiją (pareiškimo Nr. 43509/08, dar nepaskelbta Recueil des arrêts et décisions).

( 32 ) 1992 m. spalio 27 d. Sprendimas Vokietija prieš Komisiją (C-240/90, Rink. p. I-5383, 25 punktas).

( 33 ) 2002 m. liepos 11 d. Sprendimas Käserei Champignon Hofmeister (C-210/00, Rink. p. I-6453).

( 34 ) Sprendimas Käserei Champignon Hofmeister (minėtas 33 išnašoje, 44 punktas).

( 35 ) Sprendimas Käserei Champignon Hofmeister (minėtas 33 išnašoje, 41 punktas), kuriame daroma nuoroda į 1987 m. lapkričio 18 d. Sprendimą Maizena ir kt. (137/85, Rink. p. 4587, 13 punktas) ir Sprendimą Vokietija prieš Komisiją (minėtas 32 išnašoje, 26 punktas).

( 36 ) Sprendimas Vokietija prieš Komisiją (minėtas 32 išnašoje, 19 punktas) ir Sprendimas Käserei Champignon Hofmeister (minėtas 33 išnašoje, 38 punktas).

( 37 ) Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija (toliau – EŽTK, pasirašyta 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje).

( 38 ) Šiuo klausimu taip pat žr. mano išvadą byloje Toshiba ir kt. (minėta 30 išnašoje, 120 punktas).

( 39 ) ESS 6 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa ir Pagrindinių teisių chartijos 52 straipsnio 3 dalies pirmas sakinys.

( 40 ) Žr. sprendimus McB. (minėtas 16 išnašoje, 53 punktas) ir Dereci (minėtas 18 išnašoje, 70 punktas) ir mano išvadą byloje Toshiba ir kt. (minėta 30 išnašoje, 120 p.). Pažymėtina, kad Pagrindinių teisių chartijos 52 straipsnio 3 dalies antrame sakinyje sudaroma galimybė viršyti EŽTK standartus.

( 41 ) Keturios Europos Sąjungos valstybės narės (Belgija, Vokietija, Nyderlandai ir Jungtinė Karalystė) iki šiol neratifikavo 7-ojo EŽTK protokolo.

( 42 ) Sprendimas LVM (minėtas 13 išnašoje, 59 punktas) ir Sprendimas Showa Denko (minėtas 13 išnašoje, 50 punktas).

( 43 ) 2009 m. birželio 25 d. EŽTT sprendimas Maresti prieš Kroatiją (peticija Nr. 55759/07, dar nepaskelbtas Recueil des arrêts et décisions, 56 punktas su tolesnėmis nuorodomis).

( 44 ) 1976 m. birželio 8 d. EŽTT sprendimas Engel ir kt. prieš Nyderlandus (didžioji kolegija) (peticija Nr. 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72, A 22 serija, 82 punktas).

( 45 ) EŽTT sprendimas Engel ir kt. prieš Nyderlandus (minėtas 44 išnašoje, 82 punktas).

( 46 ) 1984 m. vasario 21 d. EŽTT sprendimas Öztürk prieš Vokietiją (peticija Nr. 8544/79, A 73 serija, 53 punktas) ir 1998 m. rugsėjo 2 d. sprendimas Lauko prieš Slovakiją (peticija Nr. 26138/95, Recueil des arrêts et décisions 1998-VI, 58 punktas).

( 47 ) 2006 m. lapkričio 23 d. EŽTT sprendimas Jussila prieš Suomiją (peticija Nr. 73053/01, Recueil des arrêts et décisions 2006-XIII, 38 punktas).

( 48 ) Žr. 2009 m. vasario 10 d. EŽTT sprendimą Zolotukhin prieš Rusiją (didžioji kolegija) (peticija Nr. 14939, dar nepaskelbtas Recueil des arrêts et décisions, 55 punktas), kuriame daroma nuoroda į Sprendimą Ezeh ir Connors prieš Jungtinę Karalystę2003 m. spalio 9 d. (peticija Nr. 39665/98 ir 40086/98, Recueil des arrêts et décisions 2003-X, 102 ir 105 punktai) ir Sprendimą Maresti prieš Kroatiją (minėtas 43 išnašoje, 59 punktas).

( 49 ) EŽTT sprendimai Zolotukhin prieš Rusiją (minėtas 48 išnašoje, 55 punktas) ir Maresti (minėtas 43 išnašoje, 59 punktas).

( 50 ) EŽTT sprendimas Ezeh ir Connors prieš Jungtinę Karalystę (minėtas 48 išnašoje, 103 punktas) ir 1994 m. vasario 24 d. EŽTT sprendimas Bendenoun prieš Prancūziją (peticija Nr. 12547/86, A 284 serija, 47 punktas).

( 51 ) EŽTT sprendimas Zolotukhin prieš Rusiją (minėtas 48 išnašoje, 56 punktas).

( 52 ) EŽTT sprendimai Engel ir kt. prieš Nyderlandus (minėtas 44 išnašoje, 82 punktas) ir Ezeh ir Connors prieš Jungtinę Karalystę (minėtas 48 išnašoje, 126 punktas).

( 53 ) 2011 m. gegužės 31 d. EŽTT sprendimas Žugić prieš Kroatiją (peticija Nr. 3699/08, dar nepaskelbtas Recueil des arrêts et décisions, 68 punktas).

( 54 ) EŽTT sprendimas Žugić prieš Kroatiją (minėtas 53 išnašoje, 68 punktas).

( 55 ) EŽTT sprendimas Zolothukin prieš Rusiją (minėtas 48 išnašoje, 53 punktas).

( 56 ) Šiuo klausimu žr. 1990 m. gegužės 22 d. EŽTT sprendimą Weber prieš Šveicariją (peticija Nr. 11034/84, A17 7 serija, 33 punktas).

( 57 ) Sprendimas Käserei Champignon Hofmeister (minėtas 33 išnašoje, 41 punktas).

( 58 ) EŽTT sprendimas Jussila prieš Suomiją (minėtas 47 išnašoje, 38 punktas).

( 59 ) Pavyzdžiui, žr. B. Bouloc „Droit pénal général“, 19-asis leidimas (2005 m.), 22, 23 puslapius ir A. Ashworth „Principles of Criminal Law“, 6-asis leidimas (2009 m.), 16–18 puslapius.

( 60 ) Žr. Claus Roxin atstovaujamą prevencinę jungtinę teoriją, kurios atspirties taškas yra tai, kad „bausmės tikslas gali būti tik prevencinio pobūdžio“; C. Roxin „Strafrecht Allgemeiner Teil“, 1 t., 4-asis leidimas (2006 m.), 85–96 puslapiai.

( 61 ) Taip, pavyzdžiui, teigiama EŽTT sprendime Jussila prieš Suomiją (minėtas 47 išnašoje, 38 punktas), kuriame remiamasi tuo, ar finansiniu įpareigojimu siekiama atlyginti padarytą žalą, ar nubausti, kad būtų užkirstas kelias pakartotiniam pažeidimui.

( 62 ) 1992 m. birželio 3 d. išvada (sprendimas minėtas 32 išnašoje, 11 punktas).

( 63 ) Sprendimas Käserei Champignon Hofmeister (minėtas 33 išnašoje, 38 punktas).

( 64 ) 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 (OL L 312, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340).

( 65 ) EŽTT sprendimas Jussila prieš Suomiją (minėtas 47 išnašoje, 38 punktas), kuriame jis aptaria ir savo praktikos skirtumus dėl priemokų mokesčių srityje kvalifikavimo. Taip pat žr. 2009 m. birželio 16 d. EŽTT sprendimą Ruotsalainen prieš Suomiją (peticija Nr. 13079/03, dar nepaskelbtas Recueil des arrêts et décisions, 46 punktas) dėl rinkliavos, taikomos už netinkamo kuro naudojimą.

( 66 ) Dėl nekaltumo prezumpcijos principo konkurencijos srityje taikymo žr. 1999 m. liepos 8 d. Sprendimą Hüls prieš Komisiją (C-199/92 P, Rink. p. I-4287, 150 punktas).

( 67 ) Žr. šios išvados 43 punktą.

( 68 ) Būtent šia mintimi Teisingumo Teismas rėmėsi Sprendime Käserei Champignon Hofmeister, kuriame lemiamu kriterijumi pripažino savanoriško dalyvavimo paramos sistemoje kriterijų.

( 69 ) Žr. 2009 m. liepos 7 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 612/2009, nustatančio bendrąsias išsamias eksporto grąžinamųjų išmokų sistemos taikymo žemės ūkio produktams taisykles, 48 straipsnio 9 dalį (OL L 186, p. 1) ir Reglamento Nr. 1122/2009 (minėtas 4 išnašoje) 98 konstatuojamąją dalį.

( 70 ) Minėtas 64 išnašoje.

( 71 ) Šiuo klausimu taip pat žr. šio reglamento devintą konstatuojamąją dalį.

( 72 ) Šios išvados 18 ir paskesni punktai; šiuo klausimu taip pat žr. 1995 m. liepos 26 d. konvencijos dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos 2 straipsnio 1 dalį (OL C 316, p. 49).

( 73 ) Šiuo klausimu žr. Sprendimą Käserei Champignon Hofmeister (minėtas 33 išnašoje, 52 punktas), kuriame Teisingumo Teismas pabrėžė, kad atitinkamas asmuo, nepaisant to, kad atsisakyta taikyti nulla poena sine culpa principą, nelieka be teisinės apsaugos.

( 74 ) Šiuo klausimu taip pat žr. šios išvados 18 punktą.

( 75 ) Minėtas 64 išnašoje.

( 76 ) EŽTT sprendimas Zolothukin prieš Rusiją (minėtas 48 išnašoje, 82 punktas).

( 77 ) Minėta 30 išnašoje, 111–124 punktai.