13

DS 51 straipsnyje numatyta: „1. Šiame įstatyme kolektyvinis atleidimas iš darbo yra darbo sutarčių nutraukimas dėl ekonominių, techninių, organizacinių ar gamybinių priežasčių, kai per 90 dienų laikotarpį atleidžiama ne mažiau kaip: a) 10 darbuotojų įmonėse, kuriose dirba mažiau kaip 100 darbuotojų; b) 10 % darbuotojų įmonėse, kuriose dirba nuo 100 iki 300 darbuotojų; c) 30 darbuotojų įmonėse, kuriose dirba daugiau kaip 300 darbuotojų. Priežastys laikomos ekonominėmis, jeigu neigiama ekonominė padėtis yra akivaizdi iš įmonės finansinių veiklos rezultatų, pavyzdžiui, jeigu faktiškai patiriama arba prognozuojama nuostolių arba jeigu nuolat mažėja įprastų pajamų ar pardavimų lygis. Bet kuriuo atveju mažėjimas laikomas nuolatiniu, jeigu tris ketvirčius iš eilės įprastų pajamų ar pardavimų lygis kiekvieną ketvirtį yra mažesnis už tą patį praėjusių metų ketvirtį fiksuotą pajamų ar pardavimų dydį. Priežastys laikomos techninėmis, jeigu yra pokyčių, be kita ko, gamybos priemonių ir įrankių srityje; priežastys laikomos organizacinėmis, jeigu yra pokyčių, be kita ko, darbuotojų darbo sistemų ir metodų srityje arba pasikeičia gamybos organizavimo būdas; priežastys laikomos gamybinėmis, jeigu pasikeičia, be kita ko, įmonės ketinamų parduoti prekių ar paslaugų paklausa. Kolektyviniu atleidimu iš darbo taip pat laikomas visų įmonės darbuotojų darbo sutarčių nutraukimas su sąlyga, kad tokių darbuotojų yra daugiau kaip 5, kai jos nutraukiamos dėl visiško įmonės veiklos nutraukimo dėl tų pačių priežasčių, kurios nurodytos pirmiau. Apskaičiuojant nutrauktų sutarčių skaičių, kaip nurodyta šios dalies pirmoje pastraipoje, reikia taip pat atsižvelgti į visas kitas sutartis, nutrauktas per referencinį laikotarpį darbdavio iniciatyva dėl su darbuotoju nesusijusių kitų priežasčių, nei nurodytos šio įstatymo 49 straipsnio 1 dalies c punkte, jeigu tokių darbuotojų yra bent 5. Kai siekdama išvengti šio straipsnio reikalavimų taikymo per paeiliui einančius 90 dienų laikotarpius įmonė pagal šio įstatymo 52 straipsnio c punktą nutraukia sutartis, tačiau tokių sutarčių skaičius yra mažesnis už nurodytas ribines vertes, ir jeigu nėra naujų priežasčių, pateisinančių jos veiksmus, šie nauji sutarčių nutraukimai laikomi įvykdytais pažeidžiant įstatymą ir turi būti pripažinti niekiniais ir negaliojančiais. 2. Prieš kolektyvinį atleidimą iš darbo turi būti numatytas laikotarpis, kai turi būti konsultuojamasi su darbuotojų teisiniais atstovais, kurio maksimali trukmė yra 30 dienų arba 15 dienų, kai įmonėje dirba mažiau nei 50 darbuotojų. Per šias konsultacijas reikia tartis, kokiais būdais ir priemonėmis galima išvengti kolektyvinių atleidimų arba sumažinti atleidžiamų darbuotojų skaičių, taip pat sušvelninti šių atleidimų padarinius tokiomis socialinėmis priemonėmis, kaip naujų darbo vietų suradimas, profesinis mokymas ar perkvalifikavimas, skirtas įsidarbinimo galimybėms padidinti. Apie konsultacijų laikotarpio pradžią darbdavys raštu praneša darbuotojų teisiniams atstovams; šio pranešimo kopija turi būti pateikta už užimtumo klausimus atsakingai institucijai. Tame pranešime turi būti: a) kolektyvinio atleidimo priežastys, nurodytos 1 dalyje, Prie minėto pranešimo turi būti pridedamas kolektyvinio atleidimo priežasčių ir kitų ankstesnėje pastraipoje nurodytų aspektų aiškinamasis raštas<...> <...> Pasibaigus konsultavimosi laikotarpiui darbdavys praneša apie jo rezultatus Įdarbinimo priežiūros tarnybai. Jeigu buvo pasiektas susitarimas, jis pateikia visą jo tekstą. Priešingu atveju darbuotojų atstovams ir Įdarbinimo priežiūros tarnybai perduodamas galutinis jo priimtas kolektyvinio atleidimo iš darbo sprendimas su šio atleidimo sąlygomis. <...>“