GENERALINĖS ADVOKATĖS

JULIANE KOKOTT IŠVADA,

pateikta 2011 m. balandžio 14 d.( )

Byla C‑109/10 P

Solvay SA

prieš

Europos Komisiją

„Apeliacinis skundas – Konkurencija – Piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi (EB 82 straipsnis) – Nuolaidos už lojalumą – Prekybos partnerių diskriminavimas – Teisė į gynybą – Galimybė susipažinti su byla – Dokumentų praradimas per administracinę procedūrą – Išklausymas – Draudimas panaudoti įrodymus (Reglamento Nr. 17 20 straipsnio 1 dalis) – Teisė į sprendimo priėmimą per protingą terminą – Pernelyg ilga procedūra – Europos sodos rinka“

I – Įžanga

1. Žiūrint į šį teisinį ginčą, galima suabejoti tuo, kad laikas iš tiesų gydo visas žaizdas, kaip sakoma senoje patarlėje. Jau daugiau kaip 20 metų Europos administracija ir teismai užsiima šia byla. Su ja dirbo ištisos teisininkų kartos. Dingo dokumentai, o teismo procesai truko metų metus.

2. Šis ginčas prasidėjo devintajame dešimtmetyje. Europos Komisija kaltina Belgijos įmonę Solvay, be kita ko, tuo, kad nuo 1983 iki 1990 m. ji piktnaudžiavo dominuojančia padėtimi sodos rinkoje( ). Dėl to Komisija du kartus (1990 ir 2000 m.) nubaudė Solvay pinigine bauda, dėl kurios įmonė iki šios dienos ginčijasi teismuose.

3. Šiuo metu Teisingumo Teismas antrą kartą nagrinėja šią bylą kaip apeliacinė instancija. Dabartinėje stadijoje proceso šalys be daugelio kitų punktų iš esmės dar ginčijasi dėl dviejų principinę reikšmę turinčių teisės klausimų, iš kurių vienas susijęs su teise susipažinti su byla, o kitas – su protingos procedūros trukmės principu.

4. Viena vertus, Solvay skundžia tai, kad jai nebuvo suteikta tinkama galimybė susipažinti su byla, dėl ko buvo pažeista jos teisė į gynybą. Šiuo aspektu Teisingumo Teismas, be kita ko, susiduria su klausimu, kaip reikia vertinti aplinkybę, kad Komisija nebegali rasti dalies savo administracinės procedūros bylos dokumentų.

5. Kita vertus, Solvay tvirtina, kad šioje byloje administracinė ir teisminė procedūros truko pernelyg ilgai. Jos nuomone, tai pažeidžia pagrindinę teisę į tai, kad sprendimas būtų priimtas per protingą terminą, ir už tai būtina skirti veiksmingą sankciją.

6. Reikia pasakyti, kad kaltinimą dėl pernelyg ilgos procedūros trukmės lygiagrečiai šiam apeliaciniam procesui Solvay pateikė ir peticijoje Europos Žmogaus Teisių Teismui (EŽTT), kuri pateikta prieš visas 27 Europos Sąjungos valstybes nares ir grindžiama EŽTK( ) 6 straipsnio 1 dalies pažeidimu( ).

II – Ginčo aplinkybės

7. Kaip konstatavo Bendrasis Teismas( ), 1989 m. balandžio mėnesį Europos Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 17( ) 14 straipsniu, atliko netikėtus patikrinimus kelių sodos rinkoje veikiančių įmonių, tarp jų Belgijos įmonės Solvay( ), komercinėse patalpose. Vėliau ji pareikalavo, kad suinteresuotosios įmonės suteiktų papildomos informacijos.

8. Užbaigusi tyrimus Komisija apkaltino Solvay, pirma, dalyvavus karteliuose ir, antra, piktnaudžiavus dominuojančia padėtimi sodos rinkoje.

9. Šis procesas skirtas vien Komisijos konstatuotam piktnaudžiavimui dominuojančia padėtimi rinkoje( ). Už tai 1990 m. priėmusi pirmąjį sprendimą pagal EEB sutarties 86 straipsnį kartu su Reglamentu Nr. 17 (Sprendimas 91/299/EEB( )) Komisija skyrė Solvay tais laikais santykinai didelę 20 mln. eurų( ) siekiančią baudą. Tačiau, kadangi pirmajame sprendime buvo padaryta formali su jo įforminimu susijusi klaida, Pirmosios instancijos teismas jį panaikino( ). Tuomet 2000 m. be papildomų procedūrinių veiksmų( ) – visų pirma iš naujo neišklausiusi Solvay – Komisija priėmė antrą sprendimą, kuris šį kartą buvo grindžiamas EB 82 straipsniu kartu su Reglamentu Nr. 17 ir kuriuo ji dar kartą skyrė Solvay nepakitusio dydžio baudą (Sprendimas 2003/6/EB)( ). Pastarasis sprendimas ir sudaro šio teismo proceso pagrindą.

10. Pirmojoje instancijoje savo ieškiniu dėl Sprendimo 2003/6 panaikinimo Solvay pasiekė tik mažai reikšmingą rezultatą: 2009 m. gruodžio 17 d. sprendimu Bendrasis Teismas nors ir 5 % sumažino baudą iki 19 mln. eurų, tačiau atmetė likusią Solvay ieškinio dalį kaip nepagrįstą( ). Dėl šio pirmosios instancijos sprendimo, kuris buvo priimtas praėjus aštuoneriems metams ir devyniems mėnesiams, Solvay( ) pateikė nagrinėjamąjį apeliacinį skundą.

11. Chronologiškai svarbiausius iki šiol užbaigtus šio teisinio ginčo etapus galima reziumuoti taip:

– Administracinė procedūra iki pirmojo sprendimo skirti baudą priėmimo

1989 balandis: Komisijos atlikti patikrinimai

1990 kovas: Pranešimas apie kaltinimus

1990 gruodis: Komisijos sprendimas 91/299 skirti baudą

– Teismo procesas dėl pirmojo sprendimo skirti baudą panaikinimo

1991 gegužė: Solvay ieškinys dėl panaikinimo Pirmosios instancijos teismui (T‑32/91)

1995 birželis: Sprendimo 91/299 panaikinimas

1995 rugpjūtis: Komisijos apeliacinis skundas (C‑288/95 P)

2000 balandis: Apeliacinio skundo atmetimas

– Administracinė procedūra iki antrojo sprendimo skirti baudą priėmimo

2000 gruodis: Komisijos sprendimas 2003/6 skirti baudą

– Teismo procesas po antrojo sprendimo skirti baudą priėmimo

2001 kovas: Solvay ieškinys dėl panaikinimo Pirmosios instancijos teismui (T‑57/01)

2009 gruodis: Skundžiamas Bendrojo Teismo sprendimas (T‑57/01)

2010 kovas: Nagrinėjamas Solvay apeliacinis skundas (C‑109/10 P)

III – Procesas Teisingumo Teisme

12. Šiame apeliaciniame procese Solvay prašo:

– panaikinti skundžiamą 2009 m. gruodžio 17 d. sprendimą,

– iš naujo išnagrinėti ieškinį, kiek tai susiję su panaikintais skundžiamo sprendimo punktais, ir panaikinti visą ar dalį 2000 m. gruodžio 13 d. Komisijos sprendimo pagal atitinkamus ieškinio pagrindus,

– panaikinti arba labai sumažinti 19 mln. eurų baudą, siekiant atlyginti didelę žalą, kurią apeliantė patyrė dėl neįprastai ilgos procedūros trukmės,

– priteisti iš Komisijos apeliacinio proceso bylinėjimosi išlaidas ir per procesą Bendrajame Teisme patirtas bylinėjimosi išlaidas.

13. Komisija savo ruožtu prašo:

– atmesti apeliacinį skundą ir

– priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

14. Teisingumo Teisme apeliacinis skundas iš pradžių buvo nagrinėjamas rašytinės procedūros tvarka, o vėliau – 2011 m. sausio 18 d. – surengus teismo posėdį. Buvo surengtas bendras teismo posėdis bylose C‑109/10 P ir C‑110/10 P.

IV – Dėl prašymo panaikinti skundžiamą sprendimą

15. Pagrindiniu savo apeliacinio skundo reikalavimu Solvay, remdamasi devyniais apeliacinio skundo pagrindais, prašo panaikinti skundžiamą sprendimą. Šiuos apeliacinio skundo pagrindus nagrinėsiu kitokia tvarka: teisės klausimai dėl EB 82 straipsnio taikymo bus aptarti pradžioje (žr. A skyrių), toliau bus įvertintos procesinės teisinės problemos (žr. B ir C skyrius), o apeliacinio skundo pagrindai, susiję su teise į sprendimo priėmimą per protingą terminą, bus išnagrinėti teisinio vertinimo pabaigoje (žr. D skyrių).

16. Nors šiai bylai buvo taikomas dar senasis kartelių proceso teisės reglamentas, t. y. Reglamentas Nr. 17, iškelti teisės klausimai išliko aktualūs ir laikotarpiu po kartelių teisės proceso modernizavimo Reglamentu (EB) Nr. 1/2003( ).

A – Dėl kai kurių su EB 82 straipsnio taikymu susijusių teisės klausimų (šeštasis, septintasis, aštuntasis ir devintasis apeliacinio skundo pagrindai)

17. Savo šeštuoju, septintuoju, aštuntuoju ir devintuoju apeliacinio skundo pagrindais Solvay iškelia įvairius klausimus dėl EB 82 straipsnio taikymo šiai bylai.

1. Įvadinės pastabos

18. Prieš pradedant iš esmės nagrinėti Solvay pateiktus kaltinimus, reikėtų pateikti dvi trumpas pastabas, susijusias, viena vertus, su taikytinomis materialinėmis teisės normomis ir, kita vertus, su tam tikrų Komisijos pareiškimų dėl konkurencijos politikos svarba.

19. Pirmiausia, kiek tai susiję su taikytinomis materialinėmis teisės normomis, pasakytina, kad Solvay visur daro nuorodą į SESV 102 straipsnį. Tačiau atsižvelgiant į tai, jog šiuo atveju reikšminga priimant ginčijamą sprendimą galiojusi teisinė padėtis, manyčiau, kad veikiau reikėtų remtis EB 82 straipsniu( ). Tiesa, apeliacinio skundo teisinio vertinimo požiūriu dėl to nėra jokių skirtumų, nes, kiek tai reikšminga šiai bylai, abiejų nuostatų turinys yra vienodas.

20. Kalbant apie Komisijos pareiškimus dėl konkurencijos politikos, pasakytina, kad savo apeliaciniame skunde Solvay ne kartą remiasi 2009 m. komunikatu, kuriame išdėstytos „[Komisijos] įgyvendinimo prioritetų taikant EB sutarties 82 straipsnį dominuojančių įmonių piktnaudžiaujamam antikonkurenciniam elgesiui gairės“( ).

21. Vertinant šį apeliacinį skundą, į šį komunikatą negali būti atsižvelgta. Visiškai nėra reikšminga, kaip Komisija ketina orientuoti savo konkurencijos politiką, kiek tai susiję su SESV 102 straipsniu (anksčiau EB 82 straipsnis), ateityje. Viena vertus, galimi nauji akcentai taikant šią normą gali būti svarbūs tik būsimiems Komisijos sprendimams, o ne teisiniam jau priimtų sprendimų vertinimui. Kita vertus, net ir keisdama savo administracinę praktiką Komisija privalėtų laikytis jai Sutartimis, kaip jas išaiškino Teisingumo Teismas, nubrėžtų ribų( ).

2. Dėl atitinkamos geografinės apibrėžimo (šeštasis apeliacinio skundo pagrindas)

22. Šeštuoju apeliacinio skundo pagrindu, pateiktu dėl skundžiamo sprendimo 252–259 punktų, kritikuojami Bendrojo Teismo argumentai dėl atitinkamos geografinės rinkos apibrėžimo.

23. Iš esmės Solvay kaltina Bendrąjį Teismą nepakankamai pagrindus skundžiamą sprendimą: anot jos, pirma, sprendimo motyvai yra neaiškūs ir prieštaringi (šeštojo apeliacinio skundo pagrindo pirma dalis) ir, antra, juose yra spragų ir neišnagrinėjami daugelis pirmojoje instancijoje apeliantės pateiktų argumentų (šeštojo apeliacinio skundo pagrindo antra dalis). Taigi pagrindinį šio apeliacinio skundo klausimą sudaro Bendrojo Teismo pareiga tinkamai pagrįsti savo sprendimus (Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnis kartu su 53 straipsnio 1 dalimi).

a) Pirma šeštojo apeliacinio skundo pagrindo dalis

24. Šeštojo apeliacinio skundo pagrindo pirma dalis susijusi su tam tikra sąvokų painiava ginčijamame sprendime. Nors jame atitinkamą geografinę rinką Komisija apibrėžia kaip „Bendrijos (išskyrus Jungtinę Karalystę ir Airiją) <…> rinką“( ), tačiau kai kuriuose ginčijamo sprendimo vietose ji vartoja ir sąvokas „Bendrija“, „Vakarų Europa“ ir „Vakarų Europos rinka“( ). Jeigu ginčijamame sprendime Komisija būtų panaudojusi aiškią ir vienodą terminiją, Sąjungos teismams veikiausiai nebūtų teikę nagrinėti šiuo klausimu pasirodžiusių argumentų.

25. Solvay nuomone, iš skundžiamo sprendimo negalima suprasti, ar vartodamas sąvokas „Bendrija“, „Bendrija (išskyrus Jungtinę Karalystę ir Airiją)“ „Vakarų Europa“ ir „Vakarų Europos rinka“ Bendrasis Teismas turi omenyje tą patį, ar tarp sąvokų pastebi tam tikrų prieštaravimų.

26. Šis kaltinimas neatlaiko detalesnio nagrinėjimo.

27. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką iš sprendimo motyvų turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai matyti Bendrojo Teismo argumentai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti teismo sprendimo priežastis, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę kontrolę( ).

28. Perskaičius skundžiamo sprendimo 251–254 punktus jų kontekste, aiškiai ir vienareikšmiai matyti, kad Bendrasis Teismas nemanė, jog minėtų sąvokų turinys skiriasi.

29. Savo samprotavimuose Bendrasis Teismas pasirėmė Komisijos pateiktu atitinkamos geografinės rinkos kaip „Bendrijos (išskyrus Jungtinę Karalystę ir Airiją) <…> rinkos“ apibrėžimu( ). Tuomet per teisminį procesą pirmojoje instancijoje jis gavo Komisijos patvirtinimą, kad nuorodos į „Vakarų Europos rinką“, „Vakarų Europą“ arba „Bendriją“ tam tikrose ginčijamo sprendimo vietose reiškia tą pačią geografinę rinką, t. y. taip pat „Bendrijos (išskyrus Jungtinę Karalystę ir Airiją) <…> rinką“( ). Be to, Bendrasis Teismas akcentavo, kad atitinkamos geografinės rinkos kaip „Bendrijos (išskyrus Jungtinę Karalystę ir Airiją) <…> rinkos“ apibrėžimas ginčijamo sprendimo 136 konstatuojamojoje dalyje „neprieštarauja kitoms <...> sprendimo konstatuojamosioms dalims“( ).

30. Taigi Solvay iškeltu klausimu skundžiamas sprendimas motyvuotas aiškiai ir neprieštaringai. Gali būti, kad, Solvay manymu, Bendrojo Teismo argumentai dėl atitinkamos geografinės rinkos neteisingi turinio požiūriu. Tačiau vien tai, kad dėl bylos esmės Bendrasis Teismas daro kitą išvadą nei apeliantė, negali būti pripažinta skundžiamo sprendimo motyvacijos stoka( ). Todėl kaltinimui dėl motyvavimo stokos negali būti pritarta.

b) Antra šeštojo apeliacinio skundo pagrindo dalis

31. Antroje šeštojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay kaltina Bendrąjį Teismą detaliai nepaaiškinus, kodėl, jo nuomone, vertinant ginčijamo sprendimo teisėtumą lemiama reikšmė tenka nacionalinėms rinkoms. Be to, Solvay teigimu, Bendrasis Teismas neišnagrinėjo per procesą pirmojoje instancijoje jos pateiktų argumentų.

32. Šiai šeštojo apeliacinio skundo pagrindo daliai negali būti pritarta dėl dviejų priežasčių.

33. Pirmiausia Solvay pateiktas kaltinimas pagrįstas klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu. Priešingai nei mano Solvay, Bendrasis Teismas jokiu būdu nemanė, kad „lemiama reikšmė tenka nacionalinėms rinkoms“. Nacionalinių rinkų klausimą jis išnagrinėjo tik papildomai, tam atvejui, jei paaiškėtų, kad Komisija apibrėžė atitinkamą geografinę rinką kaip „Bendrijos (išskyrus Jungtinę Karalystę ir Airiją) <…> rinką( ), kaip teigė Solvay( ).

34. Taigi apeliantės kaltinimas dėl nacionalinių rinkų galiausiai susijęs su ta skundžiamo sprendimo motyvų dalimi, kurioje išdėstyti ne pagrindiniai sprendimo motyvai, o tik obiter dicta. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką tokie kaltinimai atmestini kaip „neveiksmingi“ ar „visiškai nereikšmingi“ (pranc. „inopérant“)( ).

35. Antra, savo kaltinimu apeliantė kelia perdėtus reikalavimus pirmosios instancijos teismo sprendimams galiojančios pareigos motyvuoti apimčiai. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką pareiga motyvuoti nereiškia, kad motyvuojamoje dalyje Bendrasis Teismas turi išsamiai ir vieną po kito išnagrinėti visus ginčo šalių argumentus; todėl motyvavimas gali būti implicitinis, su sąlyga, kad jis leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti, dėl kokių priežasčių Bendrasis Teismas nepritarė jų argumentams, ir suteikia Teisingumo Teismui pakankamai informacijos, kad jis galėtų vykdyti savo kontrolę( ).

36. Tiesa, Bendrasis Teismas turi aptarti visus pirmojoje instancijoje iškeltus teisės pažeidimus( ). Tačiau kaip tik didelėje konkurencijos teisės byloje, atsižvelgiant į ribotus išteklius, Sąjungos teismams negali būti keliama užduotis intensyviai išnagrinėti kiekvieną, kad ir visiškai neesminį šalių teiginį. Tokioje byloje kaip nagrinėjamoji lemiamą reikšmę turi vien tai, kad Bendrasis Teismas – net ir labai glaustai – logiškai pagrindžia, kodėl, jo nuomone, ginčijamas Komisijos sprendimas yra teisėtas.

37. Šiuos reikalavimus nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas įvykdė: jis parodė, kad net ir vadovaujantis nacionalinėmis kiekvienos valstybės, kurios atžvilgiu ji buvo kaltinama dėl pažeidimo, rinkomis Solvay užėmė dominuojančią padėtį( ). Iš to Bendrasis Teismas logiškai padarė teisingą išvadą, kad net ir galima Komisijos klaida apibrėžiant rinką (t. y. klaidinga prielaida dėl Bendrijos rinkos, išskyrus Jungtinę Karalystę ir Airiją, o ne teisinga prielaida dėl nacionalinių rinkų) negalėjo nulemti ginčijamo sprendimo panaikinimo( ). Bendrajam Teismui nebuvo būtina išdėstyti kitų argumentų šiai aiškiai išvadai pagrįsti.

c) Dėl kai kurių kitų šeštojo apeliacinio skundo pagrindo argumentų

38. Pateikdama šeštąjį apeliacinio skundo pagrindą Solvay taip pat teigia, kad buvo pažeistas SESV 102 straipsnis (EB 82 straipsnis). Tačiau su tuo susiję kaltinimai neturi savarankiško turinio, palyginti su Solvay nurodytais motyvavimo trūkumais, ir todėl nėra reikalo jų atskirai nagrinėti. Šiems kaltinimams atitinkamai galioja ankščiau išdėstyti argumentai dėl motyvacijos stokos( ).

39. Be to, Solvay tvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė faktus ir įrodymus. Ir šis kaltinimas neturi atskiro turinio. Visų pirma Solvay neįvykdo reikalavimų, kurie nusistovėjusioje teismų praktikoje suformuluoti remiantis SESV 256 straipsniu, Statuto 58 straipsnio 1 dalies ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 112 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos c punktu( ): apeliaciniame skunde nėra tikslios informacijos apie tai, kokius įrodymus tariamai iškraipė Bendrasis Teismas, ir taip pat nėra detalizuotos vertinimo klaidos, kurias tariamai padarė Bendrasis Teismas dėl tokio iškraipymo.

40. Galiausiai Solvay pateikia kaltinimą dėl EB 299 straipsnio 1 dalies (anksčiau – EEB 227 straipsnio 1 dalis) pažeidimo, kur apibrėžiama Europos Bendrijos teritorija( ). Jos nuomone, dėl šios normos nėra teisinga tapatinti sąvokas „Europos Bendrija“, „Vakarų Europa“ ir „Vakarų Europos rinka“.

41. Šie argumentai taip pat neįtikina. Teisinga, kad įprastinėje kalbos vartosenoje geografinė arba politinė sąvoka „Vakarų Europa“ neatitinka tuometinės Europos Bendrijos teritorijos. Tačiau sprendimuose pagal kartelius reglamentuojančius teisės aktus Komisija (ir atitinkamai Sąjungos teismai) gali pasitelkti savo sąvokas, kurios nebūtinai turi atitikti įprastą geografinį ar politinį supratimą, nors tai ir nelabai pageidautina. Kaip teisingai pažymėjo Komisija, konkurencijos teisėje atitinkama geografinė rinka – tai funkcinė sąvoka, kurios apibrėžtis pirmiausia grindžiama ekonominiais samprotavimais.

d) Tarpinė išvada

42. Todėl visas šeštasis apeliacinio skundo pagrindas nepagrįstas.

3. Dėl Solvay dominuojančios padėties rinkoje (septintasis apeliacinio skundo pagrindas)

43. Septintasis apeliacinio skundo pagrindas skirtas Solvay dominuojančiai padėčiai rinkoje. Juo ginčijami skundžiamo sprendimo 275–305 punktai. Solvay nuomone, Bendrasis Teismas nepagrįstai pritarė Komisijos konstatavimams dėl įmonės dominuojančios padėties rinkoje. Anot jos, taip Bendrasis Teismas pažeidė pareigą motyvuoti (Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnis kartu su 53 straipsnio 1 dalimi) bei SESV 102 straipsnį (EB 82 straipsnis).

a) Dėl Solvay nuorodų į šeštąjį apeliacinio skundo pagrindą

44. Septintojo apeliacinio skundo pagrindo pirmoje dalyje bei kai kuriuose antros ir trečios dalies vietose Solvay iš esmės daro nuorodą į savo argumentus dėl šeštojo apeliacinio skundo pagrindo. Jos teigimu, kadangi yra neaiškumų dėl atitinkamos geografinės rinkos, Bendrasis Teismas neturėjo teisės konstatuoti dominuojančią padėtį „Bendrijos rinkoje“( ).

45. Šioje vietoje pateikti kaltinimai visiškai priklauso nuo šeštojo apeliacinio skundo pagrindo likimo, su kuriuo jie labai stipriai susiję. Taigi, jeigu pirma šeštojo apeliacinio skundo pagrindo dalis bus atmesta, kaip mano pasiūlyta( ), tas pats turi būti padaryta ir su pirma septintojo apeliacinio skundo pagrindo dalimi. Taip pat atmestinos ir tos antros bei trečios septintojo apeliacinio skundo pagrindo dalys, kurios susijusios vien su rinkos atribojimo problematika.

b) Dėl dominuojančios padėties nacionalinėse rinkose (antra septintojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

46. Antra septintojo apeliacinio skundo pagrindo dalis skirta dominuojančios padėties rinkoje įrodymui keliamiems reikalavimams.

i) Dėl tariamo Bendrojo Teismo atliktos analizės susiaurinimo vien iki rinkos dalių

47. Pirmiausia Solvay tvirtina, kad Bendrasis Teismas pažeidė SESV 102 straipsnį (EB 82 straipsnis), kai preziumavo įmonės dominuojančią padėtį nacionalinėse rinkose vien įvertinęs rinkos dalis ir neatsižvelgė į kitus reikšmingus veiksnius.

48. Šis argumentavimas neįtikina. Jis pagrįstas akivaizdžiai klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu.

49. Bendrasis Teismas tikrai nėra susiaurinęs savo analizės iki paprasčiausio rinkos dalių įvertinimo. Atvirkščiai, pirmuoju etapu jis orientavosi į teismų praktiką, pagal kurią dominuojančios padėties egzistavimas apskritai išplaukia iš daugelio veiksnių sąveikos, kurių kiekvienas paimtas atskirai nebūtinai yra lemiamas( ).

50. Vis dėlto antruoju etapu Bendrasis Teismas padarė teisingą prielaidą, kad ypač didelės rinkos dalys, nebent būtų ypatingų aplinkybių, savaime įrodo dominuojančios padėties buvimą( ). Be to, jis teisingai pažymėjo, kad 50 % rinkos dalis, išskyrus ypatingas aplinkybes, savaime yra dominuojančios padėties įrodymas( ).

51. Galiausiai trečiuoju etapu Bendrasis Teismas išnagrinėjo kai kuriuos per procesą pirmojoje instancijoje iškeltus klausimus, kurie kaip ypatingos aplinkybės, Solvay nuomone, galėjo paneigti dominuojančios padėties prezumpciją( ).

52. Taip priešingai nei teigia Solvay Bendrasis Teismas išnagrinėjo ir kitus nei rinkos dalys veiksnius. Dominuojančios padėties prezumpcija, išplaukiančia iš dagiau kaip 50 % rinkos dalies, Bendrasis Teismas vadovavosi tik kaip savo argumentų pagrindu, tačiau vėliau papildė ją argumentais dėl galimo ypatingų aplinkybių buvimo. Toks metodas visiškai atitinka iš EB 82 straipsnio (SESV 102 straipsnio) išplaukiančius reikalavimus ir šiuo klausimu susiformavusią teismų praktiką.

ii) Dėl tariamo neatsižvelgimo į įvairius Solvay argumentus

53. Viena vertus, Solvay skundžia tai, kad Bendrasis Teismas neišnagrinėjo per procesą pirmojoje instancijoje jos pateiktų argumentų. Šiuo atveju pirmiausia kalbama apie skirtumą tarp Solvay ir jos konkurentų rinkos dalių bei, antra, apie gamybos pajėgumus. Galiausiai šiais teiginiais skundžiamas pareigos motyvuoti pažeidimas( ).

54. Dėl ankščiau kalbant apie šeštąjį apeliacinio skundo pagrindą išdėstytų priežasčių( ) šiam kaltinimui negali būti pritarta. Jeigu Bendrasis Teismas pareiškia nuomonę dėl visų tariamų nurodytų teisės pažeidimų, kaip buvo šiuo atveju, jis neprivalo detaliai išnagrinėti kiekvieną specifinį proceso šalių pateiktą argumentą.

iii) Dėl teiginio, kad rinkos dalys nepakankamai įrodytos

55. Galiausiai Solvay tvirtina, kad jos rinkos dalys, kuriais grindžiama prezumpcija dėl dominuojančios padėties rinkoje, nebuvo pakankamai įrodytos.

56. Šie teiginiai, detaliau jų nenagrinėjant, atmestini kaip nepriimtini, nes galiausiai jie reiškia klausimą dėl Bendrojo Teismo atlikto faktinių aplinkybių ir įrodymų įvertinimo, kuris nepatenka į Teisingumo Teismo kompetenciją apeliaciniame procese( ).

c) Dėl tariamų ypatingų aplinkybių (trečia septintojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

57. Trečioje apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay kaltina Bendrąjį Teismą neišnagrinėjus jos argumentų dėl ypatingų aplinkybių, kurios, Solvay nuomone, liudija apie tai, kad įmonė neužima dominuojančios padėties rinkoje.

58. Šis kaltinimas neturi jokio pagrindo. Ne mažiau kaip 19 skundžiamo sprendimo punktų( ) skirti galimų ypatingų aplinkybių ir su tuo susijusių Solvay argumentų nagrinėjimui.

i) Dėl skundžiamo sprendimo motyvavimui keliamų reikalavimų

59. Kaip minėta, pareiga motyvuoti nereiškia, kad motyvuojamoje dalyje Bendrasis Teismas turi išsamiai ir vieną po kito išnagrinėti visus ginčo šalių argumentus; todėl motyvavimas gali būti implicitinis, su sąlyga, kad jis leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti, dėl kokių priežasčių Bendrasis Teismas nepritarė jų argumentams, ir suteikia Teisingumo Teismui pakankamai informacijos, kad jis galėtų vykdyti savo kontrolę( ).

60. Solvay gali nepritarti priežastims, dėl kurių Bendrasis Teismas paneigė ypatingų aplinkybių buvimą. Tačiau vien dėl to negalima daryti išvados, kad skundžiamame sprendime padaryta motyvavimo klaida( ).

61. Priešingai nei teigia apeliantė, Bendrasis Teismas paneigė ypatingų aplinkybių buvimą ne vien su nuoroda į dideles Solvay rinkos dalis. Ginčijamose sprendimo vietose Bendrasis Teismas nagrinėja daug kitų veiksnių, kaip antai tariamą Solvay gaminių pakeičiamumą( ) bei atsveriančios klientų rinkos galios klausimą( ).

62. Be to, išskyrus galimą iškraipymą, kurio klausimas čia nėra keliamas, apeliaciniame procese Teisingumo Teismas neturi pakeisti Bendrojo Teismo atlikto faktinių aplinkybių vertinimo, kiek tai susiję su tariamomis ypatingomis aplinkybėmis, savuoju( ).

ii) Dėl ginčijamo sprendimo motyvavimui keliamų reikalavimų

63. Be to, trečioje septintojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay pateikia ir kaltinimą dėl to, kad Bendrasis Teismas tariamai pažeidė SESV 296 straipsnį (anksčiau EB 253 straipsnis), nes nenumatė sankcijos dėl Komisijos sprendimo motyvacijos stokos, kiek tai susiję su atsveriančia Solvay klientų rinkos galia.

64. Šie teiginiai taip pat neturi jokios sėkmės perspektyvos.

65. Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, EB 253 straipsniu (SESV 296 straipsnis) reikalaujamas motyvavimas turi būti pritaikytas prie atitinkamo teisės akto pobūdžio ir aiškiai bei nedviprasmiškai atspindėti tą teisės aktą priėmusios Sąjungos institucijos argumentus, kad suinteresuotosios šalys galėtų susipažinti su priimtos priemonės pagrindimu, o kompetentingas teismas galėtų vykdyti savo kontrolę( ).

66. Tačiau tokį teisės aktą priėmęs subjektas neprivalo išdėstyti savo poziciją dėl akivaizdžiai šalutinę reikšmę turinčių argumentų arba užbėgti už akių galimiems prieštaravimams( ). Taigi Komisija, panašiai kaip ir Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime, ginčijamame sprendime nebūtinai turėjo išnagrinėti kiekvieną Solvay argumentą.

iii) Dėl tariamo SESV 102 straipsnio (EB 82 straipsnis) pažeidimo

67. Galiausiai daugelyje vietų, dėstydama trečią septintojo apeliacinio skundo pagrindo dalį, Solvay teigia, kad buvo padaryta SESV 102 straipsnio (EB 82 straipsnis) pažeidimų. Vis dėlto, ši norma, nepateikiant detalesnių paaiškinimų, paprasčiausiai minima kartu su tariama motyvacijos stoka( ). Toks kaltinimas neturi savarankiško turinio ir todėl nereikalauja atskiro nagrinėjimo.

d) Tarpinė išvada

68. Taigi galiausiai septintasis apeliacinio skundo pagrindas atmestinas iš dalies kaip nepriimtinas ir iš dalies kaip nepagrįstas.

4. Dėl Solvay piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi rinkoje (aštuntasis ir devintasis apeliacinio skundo pagrindai)

69. Aštuntajame ir devintajame apeliacinio skundo pagrinduose keliamas klausimas dėl tariamų teisės klaidų, kiek tai susiję su Komisijos konstatuotu Solvay piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi rinkoje.

a) Dėl grupės nuolaidų Saint‑Gobain (aštuntasis apeliacinio skundo pagrindas)

70. Aštuntasis apeliacinio skundo pagrindas skirtas 1,5 % grupės nuolaidai, kurią „slaptajame protokole“ Solvay suteikė Prancūzijos įmonei Saint‑Gobain kaip vienam iš savo svarbiausių klientų. Ginčijamame sprendime Komisija šią grupės nuolaidą pripažino Solvay piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi rinkoje ir tam pritarė Bendrasis Teismas( ). Šiame kontekste Solvay ginčija Bendrojo Teismo argumentus skundžiamo sprendimo 348–358 punktuose; jos teigimu, minėtą grupės nuolaidą Bendrasis Teismas pripažino EB 82 straipsniui prieštaraujančią, piktnaudžiavimo sudėtį atitinkančią nuolaida už lojalumą( ).

71. Konkrečiai kalbant, Solvay teigia, kad, pirma, buvo pažeistas SESV 102 straipsnis (EB 82 straipsnis) ir, antra, pareiga motyvuoti pirmosios instancijos sprendimus (Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnis ir 53 straipsnio 1 dalis). Vis dėlto šiuo požiūriu nurodomas pareigos motyvuoti pažeidimas neturi jokio savarankiško turinio, palyginti su nurodomomis materialinėmis teisės klaidomis. Iš tikrųjų Solvay iš esmės laikosi kitokios nuomonės nei Bendrasis Teismas, kiek tai susiję su grupės nuolaida. Tačiau nuomonių skirtumai dėl klausimo esmės, kaip jau minėta, nėra su pareiga motyvuoti susijusi problema( ), ir dėl to kaltinimas dėl motyvacijos stokos iš karto atmestinas. Todėl toliau aštuntąjį apeliacinio skundo pagrindą nagrinėsiu vien jame nurodomo EB 82 straipsnio (SESV 102 straipsnis) požiūriu.

i) Dėl su išskirtinumo santykio nebuvimu susijusio argumento

72. Pirmiausia Solvay kaltina Bendrąjį Teismą nepagrįstai kvalifikavus grupės nuolaidą Saint‑Gobain kaip nuolaidą už lojalumą. Jos teigimu, Bendrasis Teismas nepaisė aplinkybės, kad savo laiku Solvay padengė vos 67 % Saint‑Gobain poreikio, o Prancūzijoje netgi vos 15 %. Todėl Solvay suteikta grupės nuolaida nebuvo susieta su Saint‑Gobain aprūpinimo išskirtinumu ar kvaziišskirtinumu, o tai, apeliantės manymu, yra būtina prezumpcijos dėl piktnaudžiavimo sudėtį atitinkančios nuolaidos sąlyga.

73. Metus pirmą žvilgsnį, būtų galima padaryti išvadą, kad šiais argumentais Solvay neleistinu būdu siekia paskatinti Teisingumo Teismą, veikiantį kaip apeliacinė instancija, pakeisti Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimą savuoju. Tačiau iš tikrųjų šiuo kaltinimu sakoma, kad vertindamas grupės nuolaidą Bendrasis Teismas neatsižvelgė į vieną kriterijų, kurį Solvay laiko turinčiu lemiamą reikšmę teisės požiūriu, t. y. išskirtinio ar kvaziišskirtinio nuolaidos gavėjo apsirūpinimo dominuojančią poziciją rinkoje užimančioje įmonėje kriterijus. Tai, ar toks išskirtinumo kriterijus yra reikšmingas kvalifikuojant piktnaudžiavimą, kaip tai suprantama pagal EB 82 straipsnį, yra teisės klausimas, kuriam taikoma Teisingumo Teismo kontrolė apeliaciniame procese( ).

74. Iš ligšiolinės Teisingumo Teismo praktikos Solvay mano galinti daryti išvadą, kad nuolaidos už lojalumą sudaro piktnaudžiavimo sudėtį atitinkančią komercinę praktiką tik tuomet, jeigu jos susietos su išskirtiniu ar kvaziišskirtiniu kliento apsirūpinimu dominuojančią padėtį rinkoje užimančioje įmonėje.

75. Ši prielaida klaidinga. Įdomu pastebėti, kad Solvay remiasi vien Sprendimu Hoffmann‑La Roche( ). Kiti svarbūs nuolaidų problematikai skirti Teisingumo Teismo sprendimai, visų pirma Sprendimai Michelin I( ) ir British Airways( ), visai nepaminėti.

76. Kaip yra pabrėžęs Teisingumo Teismas, iš jo ankstesnių sprendimų dėl EEB 86 straipsnio (EB 82 straipsnis) jokių būdu negalima daryti išvados, kad dominuojančią padėtį užimančios įmonės suteikiamos premijos ir nuolaidos sudaro piktnaudžiavimą tik šiuose sprendimuose detalizuotomis aplinkybėmis( ).

77. Dominuojančią padėtį užimančios įmonės suteikiamų nuolaidų atitiktis piktnaudžiavimo sudėčiai vertinama remiantis visomis atitinkamo konkretaus atvejo aplinkybėmis ir visų pirma turi būti atsižvelgta į nuolaidos suteikimo kriterijus ir sąlygas( ). Lemiamą reikšmę turi tai, ar nuolaidos gali turėti konkurentų eliminavimo poveikį, t. y. ar jos yra tinkamos apsunkinti arba visiškai užkirsti kelią dominuojančią padėtį užimančios įmonės konkurentams patekti į rinką ir apsunkina ar visiškai atima iš kontrahentų laisvę pasirinkti iš kelių tiekimo šaltinių ar prekybos partnerių( ). Taip pat reikia nustatyti, ar suteiktos nuolaidos ir premijos yra objektyviai ekonomiškai pagrįstos( ).

78. Iš ligšiolinės teismų praktikos nėra matyti, kad nuolaidos atitinka piktnaudžiavimo sudėtį tik išskirtinio ar kvaziišskirtinio kliento susaistymo su dominuojančią padėtį užimančią įmonę atveju. Priešingai, bylose Michelin I( ) ir British Airways( ) buvo nagrinėjamos nuolaidų sistemos ir premijavimo taisyklės be tokio išskirtinumo.

79. Todėl tai, kad Bendrasis Teismas nėra aiškiai pareiškęs pozicijos dėl klausimo, ar Saint‑Gobain apsirūpina išskirtinai ar kvaziišskirtinai įmonėje Solvay, nėra teisės klaida( ).

80. Tik išsamumo dėlei norėčiau papildyti, kad taip pat nepagrįstas (beveik be argumentų pateiktas) Solvay kaltinimas, jog Teisingumo Teismo praktika dėl nuolaidų už lojalumą yra formalistinė ir neturi ekonominio pagrindo. Kaip jau minėta, vertindamas nuolaidų sistemas Teisingumo Teismas orientuojasi į visas konkretaus atvejo aplinkybes ir aiškiai pripažįsta objektyvaus ekonominio pagrindimo galimybę( ). Tai tikrai nėra formalizmas.

ii) Dėl mažo grupės nuolaidos dydžio

81. Antra, Solvay teigimu, 1,5 % grupės nuolaidos dydis buvo pernelyg mažas, kad galėtų turėti juntamo poveikio Saint‑Gobain grupės komerciniams sprendimams. Jos manymu, Bendrasis Teismas nepaaiškino, kokia apimtimi Solvay suteikta kainos nuolaida galėjo turėti konkrečios įtakos Saint‑Gobain grupės elgesiui.

82. Skundžiamo sprendimo 355 punkte Bendrasis Teismas iš tiesų tik labai trumpai aptarė klausimą dėl galimo antikonkurencinio grupės nuolaidos poveikio. Vis dėlto jo glaustas konstatavimas, „kad netgi ir nedidelė nuolaida už lojalumą daro poveikį konkurencijos sąlygoms“, turi būti skaitomas kartu su anksčiau išdėstytais samprotavimais. Bendrasis Teismas ypač pabrėžė, kad Solvay grupės nuolaida buvo suteikiama neatsižvelgiant į ekonominę naudą efektyvumo ar masto ekonomijos forma ir buvo taikoma visam natrio karbonato kiekiui, kurį Europoje Saint‑Gobain pirko iš Solvay( ).

83. Teismų praktikoje pripažįstama, kad tokios nuolaidos gali sukelti konkurentų eliminavimo poveikį. Kaip yra pažymėjęs Teisingumo Teismas, kontrahentų įsipareigojimas dominuojančią padėtį užimančiai įmonei ir spaudimas jiems paprastai labai stiprūs, kai nuolaida ar premija susijusi ne tik su apyvartos didėjimu, kurio pasiekiama dėl kontrahentų perkamų ar parduodamų šios įmonės produktų per atitinkamą laikotarpį, bet ir su bendra šio pirkimo ar pardavimo apyvarta( ).

84. Be to, dominuojančią padėtį užimančios įmonės konkurentams labai sudėtinga pasiūlyti didesnes nuolaidas ar premijas už taikomas atsižvelgiant į bendrą pardavimo kiekį. Vien jau dėl daug didesnės rinkos dalies dominuojančią padėtį užimanti įmonė iš esmės yra neišvengiama prekybos partnerė rinkoje. Dažniausiai tokios įmonės atsižvelgiant į bendrą apyvartą taikomos nuolaidos ar premijos absoliučiais skaičiais yra daug didesnės net ir už palankesnius jos konkurentų pasiūlymus. Norėdami pritraukti dominuojančią padėtį užimančios įmonės kontrahentus arba gauti iš jų pakankamą užsakymų kiekį, minėti konkurentai turėtų pasiūlyti jiems daug didesnes nuolaidas ar premijas( ).

85. Ligšiolinėje praktikoje piktnaudžiavimu pripažintos nuolaidos ar komisiniai kartais sudarė ne daugiau kaip 1 %( ), taigi procentine išraiška buvo net mažesnės nei ginčijama 1,5 % grupės nuolaida.

86. Šiomis sąlygomis, atsižvelgiant į nagrinėjamos bylos aplinkybes, teisiniu požiūriu negalima kritikuoti Bendrojo Teismo konstatavimo, „kad netgi ir nedidelė nuolaida už lojalumą daro poveikį konkurencijos sąlygoms“. Jis pagrįstas protingais ekonominiais samprotavimais.

iii) Dėl argumento, susijusio su poveikio konkurencijai stoka

87. Trečia, Solvay nesutinka su Bendrojo Teismo konstatavimu, kad ji neįrodė savo teiginių dėl elgesio su Saint‑Gobain nacionalinėmis dukterinėmis bendrovėmis. Šioje vietoje kalbama apie pirmojoje instancijoje pateiktą Solvay argumentą, jog Saint‑Gobain nacionalinės dukterinės bendrovės sugebėjo išsiderėti palankesnes sutarčių sąlygas, netgi galimybę nutraukti sutartį su Solvay, kaip, pavyzdžiui, Saint–Gobain France atveju( ).

88. Bendrasis Teismas iš tiesų atmetė šį Solvay argumentą kaip nepakankamai argumentuotą( ). Vis dėlto nėra būtina aiškintis, ar Solvay teiginiai iš tikrųjų nebuvo pakankamai pagrįsti ar įrodyti. Šis argumentas bet kuriuo atveju nebuvo reikšmingas, į ką teisingai atkreipė dėmesį Bendrasis Teismas( ). Antikonkurencinis rinkoje dominuojančio subjekto elgesys negali būti ištaisytas tuo, kad jis atsižvelgia į tam tikro kliento pageidavimus( ), ir juo labiau tuo, kad klientui nuovokiais veiksmais( ) pavyksta pasiekti papildomų dominuojančią padėtį rinkoje užimančios įmonės nuolaidų.

89. Taigi trečiasis Solvay argumentas taip pat nepasiekia savo tikslo.

iv) Tarpinė išvada

90. Visas aštuntasis apeliacinio skundo pagrindas nepagrįstas.

b) Dėl diskriminuojančio Solvay komercinės praktikos pobūdžio (devintasis apeliacinio skundo pagrindas)

91. Devintasis apeliacinio skundo pagrindas susijęs su Bendrojo Teismo argumentais skundžiamo sprendimo 397–402 punktuose dėl diskriminuojančio Solvay komercinės praktikos pobūdžio pagal EB 82 straipsnio 2 dalies c punktą.

i) Pirma devintojo apeliacinio skundo pagrindo dalis

92. Pirmoje apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay konkrečiai kritikuoja skundžiamo sprendimo 397–400 punktus ir tvirtina, kad Bendrasis Teismas iškraipė pirmoje instancijoje jos pateiktus dokumentus bei pažeidė SESV 102 straipsnio 2 dalies c punktą (EB 82 straipsnio 2 dalies c punktas).

– Dėl skundžiamo Solvay dokumentų iškraipymo

93. Pirmiausia apeliantė kritikuoja tą skundžiamo sprendimo dalį, kurioje Bendrasis Teismas daro prielaidą, kad Solvay neginčijo išvadų, susijusių su Prancūzijoje nustatyta nuolaidų sistema( ). Solvay nuomone, šis požiūris prieštarauja jos ieškiniui bei jos dublikui pirmojoje instancijoje, kuriuos Bendrasis Teismas iškraipė.

94. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką iškraipymas konstatuotinas, kai, nerenkant naujų įrodymų, esamų įrodymų vertinimas akivaizdžiai klaidingas( ). Pritaikius tai ginčo šalių argumentams pirmojoje instancijoje, prielaidą dėl jų iškraipymo galima daryti tik tuomet, kai Bendrasis Teismas juos akivaizdžiai klaidingai suprato arba perteikė iškreiptą jų prasmę.

95. Nagrinėjamoje byloje nėra pakankamai požymių, leidžiančių taip manyti.

96. Kaip pripažįsta pati Solvay( ), su konkrečia valstybe susiję paaiškinimai jos pirmojoje instancijoje pateiktame ieškinyje buvo susiję su Vokietijos rinka. Kitur Solvay apsiribojo tuo, kad apskritai ginčijo, jog jos taikomos nuolaidos turi nuolaidų už lojalumą pobūdį. Konkrečiai Prancūzijos rinkai skirtų paaiškinimų jos ieškinyje nebuvo lygiai kaip pat, kaip ir toje byloje pateiktame dublike. Solvay ypač pabrėžtos jos dubliko pirmojoje instancijoje dalys( ) taip pat tik nežymiai liečia Prancūzijos rinką ir bet kuriuo atveju nėra susijusios su šioje vietoje mus dominančia prekybos partnerių diskriminavimo problematika( ).

97. Šiomis aplinkybėmis Bendrojo Teismo negalima kaltinti akivaizdžiai klaidingai supratus arba perteikus iškreiptą Solvay argumentų prasmę. Todėl kaltinimas dėl iškraipymo atmestinas.

– Dėl materialinės teisės klaidos

98. Be to, Solvay teigia, kad buvo padarytas SESV 102 straipsnio 2 dalies c punkto (EB 82 straipsnio 2 dalies c punktas) pažeidimas, kuris, jos nuomone, matyti iš skundžiamo sprendimo 398 ir 400 punktų. Anot jos, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nenagrinėdamas, ar tarp atitinkamų Solvay klientų, kurie buvo nurodyti kaip pavyzdys, yra konkurencinių santykių, t. y., viena vertus, tarp dviejų Prancūzijos klientų (Durand ir Perrier) ir, kita vertus, tarp Vokietijos plokščiojo stiklo ir tuščiavidurio stiklo gamintojų.

99. Šio kaltinimo priimtinumą Komisija ginčija argumentu, kad pirmojoje instancijoje Solvay iš viso nebuvo pateikusi kaltinimo dėl SESV 102 straipsnio 2 dalies c punkto pažeidimo; anot Komisijos, tik tariamo diskriminacijos nebuvimo kontekste buvo iškeltas klausimas apie tai, kad plokščiojo stiklo ir tuščiavidurio stiklo gamintojai veikia skirtingose rinkose ir todėl jų situacija nėra panaši.

100. Turiu pripažinti, kad šį prieštaravimą laikau labai formalistiniu ir mažai įtikinamu. Ginčijamame sprendime, kalbant apie Solvay nuolaidų sistemos diskriminuojantį pobūdį, buvo akivaizdžiai remiamasi EB 82 straipsnio 2 dalies c punktu( ). Todėl savaime suprantama, kad Bendrajame Teisme aptariama diskriminacijos problematika taip pat turi būti vertinama atsižvelgiant į šią normą, nors savo dokumentuose šalys jos tiesiogiai ir nebenurodė( ).

101. Be to, nors pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 42 straipsnio 2 dalį kartu su 118 straipsniu apeliaciniame procese iš tiesų negalima pateikti naujų pagrindų, kiek tai susiję su dar pirmojoje instancijoje pateiktais pagrindais, apeliantas turi teisę pateikti naujų argumentų, visų pirma reaguodamas į skundžiamame sprendime išreikštą Bendrojo Teismo teisinę nuomonę( ).

102. Taip reikia elgtis šiuo atveju: kaip matyti iš šalių argumentų santraukos skundžiamame sprendime, Solvay dar pirmojoje instancijoje tvirtino, kad plokščiojo stiklo gamintojai veikia kitoje rinkoje nei tuščiavidurio stiklo gamintojai( ). Pirmojoje instancijoje aptartas klausimas, ar įmonės veikia skirtingose rinkose, ir dabar keliamas klausimas, ar tarp šių įmonių yra konkurencinių santykių, – tai dvi to paties medalio pusės. Taigi apeliaciniame procese pateiktu kaltinimu dėl konkurencinių santykių Solvay tik toliau vysto savo argumentus, kuriuos buvo pateikusi dar pirmojoje instancijoje.

103. Reikia pasakyti, kad šiuo Solvay kaltinimu tikrai nenorima pasiekti, kad Teisingumo Teismas imtųsi apeliaciniame procese neleistino faktinių aplinkybių vertinimo. Nesutariama dėl to, ar neaptaręs konkurencinių santykių tarp plokščiojo ir tuščiavidurio stiklo gamintojų Bendrasis Teismas paliko neįvertintą tam tikrą kriterijų, kurio teisiškai reikalaujama paisyti taikant EB 82 straipsnio 2 dalies c punktą. Tai yra teisės klausimas, kurį galima tikrinti apeliaciniame procese( ).

104. Dėl šio kaltinimo pagrįstumo pirmiausia reikia priminti, kad EB 82 straipsnio 2 dalies c punkte (SESV 102 straipsnio 2 dalies c punktas) numatytas dvipakopis testas. Frazė „dėl ko jie patenka į konkurencijos atžvilgiu nepalankią padėtį“ turi savarankišką reikšmę ir tai nėra vien deklaracijos poveikį turintis aiškinamasis priedas( ).

105. Todėl tam, kad būtų įvykdytos EB 82 straipsnio antros pastraipos c punkto taikymo sąlygos, turi būti konstatuota, jog dominuojančią padėtį užimančios įmonės elgesys rinkoje yra ne tik diskriminuojantis, bet ir tai, jog juo siekiama iškraipyti šį konkurencinį santykį, t. y. neigiamai paveikti tam tikros šios įmonės prekybos partnerių dalies konkurencinę situaciją, palyginti su kitais partneriais( ).

106. EB 82 straipsnio 2 dalies c punktas grindžiamas idėja, kad dominuojančią padėtį užimančios įmonės komercinis elgesys neturi iškraipyti konkurencijos pirmesnėje ar paskesnėje rinkoje, t. y. konkurencijos tarp šios įmonės tiekėjų ar pirkėjų. Dominuojančią padėtį užimančios įmonės kontrahentams negali būti sudarytos palankesnės ar nepalankesnės sąlygos tarpusavio konkurencijoje( ).

107. Pritaikius nagrinėjamam atvejui tai reiškia, kad nagrinėdamas EB 82 straipsnio 2 dalies c punktą Bendrasis Teismas jokių būdu neturėjo teisės neapžvelgti įvairių Solvay klientų konkurencinių santykių. Prezumpciją dėl Solvay padaryto EB 82 straipsnio 2 dalies c punkto pažeidimo buvo galima daryti, tik jeigu Solvay klientai konkuravo tarpusavyje, o tam buvo reikšminga ne natrio karbonato (sodos) rinka, o paskesnė stiklo rinka. Tad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai skundžiamo sprendimo 400 punkte nusprendė, kad reikia atsižvelgti vien į natrio karbonato, o ne į stiklo rinką.

108. Prielaidai dėl piktnaudžiavimo, kaip jis suprantamas pagal EB 82 straipsnio 2 dalies c punktą, iš tiesų pakanka, kad atsižvelgiant į visas aplinkybes dominuojančią padėtį užimančios įmonės elgesiu siekiama iškraipyti konkurenciją tarp jos prekybos partnerių. Esant tokiai situacijai negali būti reikalaujama dar įrodyti realų ir apskaičiuojamą kiekvieno prekybos partnerio konkurencinės situacijos pablogėjimą( ). Komisija visiškai teisingai atkreipė į tai dėmesį.

109. Tačiau teisės požiūriu klaidinga iš principo pripažinti paskesnę rinką, kurioje veikia dominuojančią padėtį užimančios įmonės klientai, nereikšminga, kaip tą padarė Bendrasis Teismas nagrinėjamu atveju.

110. Priešingai nei mano Komisija, šios teisės klaidos negalima apeiti padarius nuorodą į tai, kad aptariami Prancūzijos klientai Durant ir Perrier bei Vokietijos klientai iš plokščiojo ir tuščiavidurio stiklo sričių – tai tik pavieniai pavyzdžiai. Kai vieno iš proceso dalyvių reikalavimu Bendrasis Teismas tikrina pavienius pavyzdžius iš ginčijamo sprendimo dėl galimų vertinimo klaidų, jis turi atlikti šį tyrimą remdamasis teisiškai teisingais kriterijais. Šiuo atveju taip nėra.

111. Priešinga išvada neišplaukia ir iš Sprendimų Hoffmann‑La Roche( ) ir Michelin I( ). Komisijos paminėtos šių sprendimų ištraukos nėra konkrečiai susijusios su EB 82 straipsnio 2 dalies c punkto taikymu( ) ir jose išdėstyti bendri samprotavimai dėl dominuojančią padėtį užimančių įmonių nuolaidų sistemų atitikties piktnaudžiavimo sudėčiai.

112. Be to, kad taikant EB 82 straipsnio 2 dalies c punktą reikia atsižvelgti į dominuojančią padėtį užimančios įmonės prekybos partnerių konkurencinius santykius, parodo žvilgsnis į sprendimą dėl Portugalijos oro uostų mokesčių, kurio ištrauką cituoja Komisija. Jame Teisingumo Teismas tiesiogiai kalbėjo apie „nepagrįstą ekonominę naudą“, kurią nuolaidos gavėjai gauna „palyginti su savo konkurentais“( ).

113. Taigi pirma devintojo apeliacinio skundo pagrindo dalis pagrįsta.

ii) Antra devintojo apeliacinio skundo pagrindo dalis

114. Antroje devintojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay konkrečiai ginčija skundžiamo sprendimo 401 punktą. Ši teismo sprendimo dalis skirta pirmojoje instancijoje išdėstytiems Solvay argumentams dėl tariamai mažų stiklo gamintojų sąnaudų natrio karbonatui. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas pažymi, kad Solvay „teiginys“ dėl šių sąnaudų „nei pagrįstas“, „nei gali paneigti veiksmų, kuriais kaltinama [Solvay], diskriminacinį pobūdį“. Solvay nuomone, taip Bendrasis Teismas, viena vertus, iškraipė jos pirmojoje instancijoje pateiktus dokumentus ir, kita vertus, pažeidė pareigą motyvuoti pagal Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį kartu su 53 straipsnio 1 dalimi ir SESV 102 straipsnio 2 dalies c punktą (EB 82 straipsnio 2 dalies c punktas).

– Dėl skundžiamo Solvay dokumentų iškraipymo

115. Paaiškėja, kad kaltinimas dėl dokumentų iškraipymo nepagrįstas. Nėra jokių požymių, kad Bendrasis Teismas būtų akivaizdžiai neteisingai supratęs ar perteikęs ieškovės pirmojoje instancijoje rašytinius paaiškinimus( ). Norėčiau priminti: pirmojoje instancijoje Solvay teigė, kad natrio karbonatas yra svarbiausia pirminė žaliava stiklo gamyboje, tačiau sudaro tik nuo 2 iki 6 % vidutinės stiklo pardavimo kainos. Šiuos argumentus Bendrasis Teismas perteikė teisingai( ). Vien aplinkybė, kad skundžiamame sprendime nebuvo tiesiogiai paminėti panašiai skambantys Solvay paaiškinimai jos dublike, nereiškia, kad šiuo klausimu Bendrasis Teismas iškraipė Solvay teiginių turinį.

– Dėl motyvavimo stokos

116. Kitaip yra kaltinimo dėl motyvavimo stokos atveju. Kaip jau minėta, iš sprendimo motyvų turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai matyti Bendrojo Teismo argumentai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti teismo sprendimo priežastis, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę kontrolę( ). Skundžiamo sprendimo 401 punktas neatitinka šių reikalavimu, net jei jis būtų aiškinamas labai prielankiai.

117. Bendrasis Teismas nė vienu žodžiu nepaaiškina, kodėl Solvay argumentus dėl mažų stiklo gamintojų sąnaudų natrio karbonatui jis laiko „nepagrįstais“. Iš teismo sprendimo motyvų pirmiausia nėra matyti, ar Bendrasis Teismas apskritai atsižvelgė į Solvay paaiškinimus jos dublike. Jame kaip savo teiginio dėl mažų sąnaudų įrodymą Solvay paminėjo Komisijos antidempingo reglamentą( ), kuriame sąnaudų natrio karbonatui dalis stiklo gamyboje vertinama kaip siekianti iki 8 %( ).

118. Bendrasis Teismas taip pat nepaaiškina, kodėl tariamai mažos sąnaudos natrio karbonatui stiklo gamyboje, anot jo, negali „paneigti veiksmų, kuriais kaltinama [Solvay], diskriminacinio pobūdžio“. Galbūt iš esmės yra nemažai priežasčių tokiam teiginiui( ), tačiau apie jas skundžiamame sprendime nėra nė užuominos.

119. Ar Bendrasis Teismas manė, kad sąnaudų svarbiausiai žaliavai dalis apskritai nesvarbi vertinant galimą dominuojančią padėtį užimančios įmonės klientų diskriminaciją? Ar jis vis dėlto laikėsi nuomonės, kad Solvay minėto dydžio (nuo 2 % iki 6 %) sąnaudos neturi poveikio aptariamos komercinės praktikos diskriminaciniam pobūdžiui? Ir, jeigu taip, kodėl? Keli papildomi sakiniai sprendimo motyvuojamoje dalyje galėjo ir turėjo užtikrinti reikiamą aiškumą šiuo klausimu.

120. Bendrojo Teismo pareiškimais skundžiamo sprendimo 401 punkte skaitytojui nepaaiškinama, kodėl buvo atmesti Solvay argumentai dėl tariamai mažų sąnaudų natrio karbonatui stiklo gamyboje. Dėl to ir Teisingumo Teismas negali atlikti jam tenkančios kontrolės funkcijos. Taigi skundžiamo sprendimo pagrindimas jo 401 punkte turi trūkumų, ir todėl antra devintojo apeliacinio skundo pagrindo dalis pagrįsta.

121. Tokiomis sąlygomis nėra reikalo detaliau nagrinėti kaltinimą dėl SESV 102 straipsnio 2 dalies c punkto pažeidimo. Šis kaltinimas ir taip neturi savarankiško turinio greta skundžiamos motyvavimo stokos.

iii) Tarpinė išvada

122. Taigi reziumuojant pasakytina, kad devintasis apeliacinio skundo pagrindas iš dalies pagrįstas.

B – Dėl draudimo panaudoti per 1989 m. patikrinimą surinktus įrodymus (antrasis apeliacinio skundo pagrindas)

123. Savo antruoju apeliacinio skundo pagrindu, pateiktu dėl skundžiamo sprendimo 218–230 punktų, Solvay skundžia Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalies ir 20 straipsnio 1 dalies pažeidimą (pirma ir antra antrojo apeliacinio skundo pagrindo dalys). Be to, įmonė kaltina Bendrąjį Teismą iškraipius faktus ir įrodymus (trečia apeliacinio skundo pagrindo dalis).

124. Šis apeliacinio skundo pagrindas grindžiamas aplinkybe, kad 1989 m. balandžio 5 d. sprendime dėl patikrinimo, kuriuo Komisija nurodė atlikti patikrinimus Europos sodos rinkoje veikiančių įmonių patalpose, kalbama vien apie galimą EEB sutarties 85 straipsnio (įmonių susitarimai arba suderinti veiksmai) pažeidimą, o ginčijamame sprendime, kuriuo paskirta bauda, konstatuotas EEB sutarties 86 straipsnio arba EB sutarties 82 straipsnio (piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi rinkoje) pažeidimas. Solvay nuomone, atliekant patikrinimą dėl EEB sutarties 85 straipsnio rasti įrodymai negalėjo būti panaudoti kaip sprendimo pagal EEB sutarties 86 straipsnį arba EB sutarties 82 straipsnį pagrindas.

1. Antrojo apeliacinio skundo pagrindo priimtinumas

125. Komisijos nuomone, antrasis apeliacinio skundo pagrindas nepriimtinas, nes jis grindžiamas tokiu pačiu kaltinimu, kaip ir tas, kurį Solvay jau buvo pateikusi per procesą pirmojoje instancijoje.

126. Šis prieštaravimas visiškai nepagrįstas.

127. Teisinga, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką apeliantas negali apsiriboti Bendrajame Teisme jau pateiktų ieškinio pagrindų ir argumentų pakartojimu( ). Vis dėlto, jeigu šalis ginčija tai, kaip pirmojoje instancijoje Bendrasis Teismas išaiškino ar taikė Sąjungos teisę, toje instancijoje nagrinėti teisės klausimai gali būti iš naujo iškelti apeliaciniame procese. Jeigu apeliantas negalėtų pagrįsti savo apeliacinio skundo ieškinio pagrindais ir argumentais, kuriuos jis buvo pateikęs Bendrajame Teisme, apeliacinis procesas iš dalies netektų savo prasmės( ).

128. Savo apeliaciniame skunde Solvay detaliai aptaria skundžiamo sprendimo 218–230 punktus ir darydama nuorodą į Teisingumo Teismo sprendimus pateikia konkrečios teisinės kritikos Bendrojo Teismo argumentams. Taigi negali būti kalbama apie paprasčiausią bendrą atitinkamo ieškinio pagrindo pirmojoje instancijoje pakartojimą.

129. Todėl negali būti rimtų abejonių dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo priimtinumo.

2. Antrojo apeliacinio skundo pagrindo pagrįstumas

a) Dėl pirmos ir antros antrojo apeliacinio skundo pagrindo dalių (Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalies ir 20 straipsnio 1 dalies pažeidimas)

130. Pagal Reglamento Nr. 17 20 straipsnio 1 dalį atliekant Komisijos patikrinimą pagal kartelių teisę gauta informacija naudojama tik tyrimui. Taigi šioje nuostatoje, viena vertus, įtvirtinta konkrečios Komisijos surinktų įrodymų paskirties taisyklė ir, antra vertus, numatytas draudimas juos panaudoti kitiems tikslams.

131. Nagrinėjamu atveju kyla klausimas, kokią apimtį turi ši konkreti paskirtis ir šis panaudojimo draudimas. Šalys nesutaria, ar piktnaudžiavimui dominuojančia padėtimi rinkoje konstatuoti Komisija gali remtis įrodymais, kuriuos ji prieš tai surinko per patikrinimą, susijusi su įtariamu antikonkurencinių įmonių susitarimų draudimo pažeidimu toje pačioje rinkoje.

132. Reglamento Nr. 17 20 straipsnio 1 dalies tekste apie tai nieko nesakoma. Todėl reikėtų vadovautis šios nuostatos prasme ir paskirtimi.

133. Pripažinta, kad Reglamento Nr. 17 20 straipsnio 1 dalis skirta įmonių, dėl kurių imtasi Komisijos tyrimo priemonių, teisės į gynybą apsaugai( ). Kaip yra pažymėjęs Teisingumo Teismas, ši teisė į gynybą būtų labai stipriai pažeista, jeigu Komisija galėtų panaudoti prieš įmones per patikrinimą gautus įrodymus, kurie nėra susiję su šio patikrinimo objektu ir paskirtimi( ).

134. Taigi pagal Reglamento Nr. 17 20 straipsnio 1 dalį galiojančios konkrečios paskirties ir panaudojimo draudimo apimčiai lemiamos reikšmės turi atitinkamo patikrinimo objektas ir paskirtis. Jie išplaukia iš Komisijos apibrėžto patikrinimo pavedimo( ). Remiantis Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalies antru sakiniu jie turi būti nurodyti atitinkamame Komisijos sprendime dėl patikrinimo, o tai sudaro pamatinę suinteresuotųjų įmonių teisės į gynybą garantiją( ).

135. Nagrinėjamu atveju 1989 m. balandžio 5 d. Komisijos sprendime dėl patikrinimo, kurio pagrindu buvo apieškotos Solvay komercinės patalpos, buvo padaryta nuoroda vien į EEB sutarties 85 straipsnį (EB 81 straipsnis)( ). Kaip konstatavo Bendrasis Teismas, Komisija savo laiku tik norėjo patikrinti, ar Solvay dalyvavo sudarant susitarimus ir (arba) derinant veiksmus; nėra pagrindų manyti, kad tuo metu egzistavo ir įtarimas dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi rinkoje( ).

136. Iš to Solvay daro išvadą, kad per patikrinimą gautų įrodymų nebuvo galima naudoti konstatuojant piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi rinkoje, kaip tai suprantama pagal EB 82 straipsnį (tuo metu – EEB 86 straipsnis).

137. Toks požiūris manęs neįtikina.

138. Teisinga, kad sprendime dėl patikrinimo Komisija turi „aiškiai nurodyti, kokias prielaidas ji ketina patikrinti“( ). Tokiu būdu siekiama užkirsti kelią tam, kad Komisija imsis aklų patikrinimų neturėdama konkrečių įtarimų( ), t. y. taikys praktiką, kuriai apibūdinti dažnai vartojama angliška sąvoka „fishing expeditions“.

139. Vis dėlto pareiga nurodyti patikrinimo objektą ir paskirtį negali reikšti, kad galutinai nurodomos visos teisės nuostatos, kurias galbūt pažeidė suinteresuotosios įmonės. Šioje ankstyvoje savo tyrimo stadijoje Komisijos visiškai neprivalo griežtai teisiškai kvalifikuoti įtariamus pažeidimus( ).

140. Kartais ir taip jau labai sunku iš anksto įvertinti, ar tam tikros stiprią poziciją rinkoje turinčios įmonės elgesys yra kartelių draudimo pažeidimas (EEB sutarties 85 straipsnis, EB 81 straipsnis arba SESV 101 straipsnis), ar vis dėlto piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi rinkoje (EEB sutarties 86 straipsnis, EB 82 straipsnis arba SESV 102 straipsnis). Kaip teisingai pažymi Komisija, materialinė kartelių draudimo ir piktnaudžiavimo draudimo taikymo sritys gali net iš dalies sutapti( ).

141. Be to, ir su viena ir su kita norma susiję patikrinimai turi tą patį pamatinį tikslą, t. y. padėti įgyvendinti sutarčių konkurencijos taisykles bei saugoti konkurenciją vidaus rinkoje nuo iškraipymų( ).

142. Tokiomis sąlygomis, jeigu patikrinimo pagal kartelių teisę objektą ir paskirtį būtų norima nuo pat pradžių apriboti tam tikru materialiniu teisiniu draudimu ir kategoriškai eliminuoti kitus draudimus, tai išreikštų pernelyg siaurą ir formalistinį požiūrį.

143. Patikrinimas pagal kartelių teisę pirmiausia skirtas nustatyti faktus ir surinkti įrodymus( ), pavyzdžiui, dėl tam tikro įmonių susitarimo sudarymo, tam tikro elgesio rinkoje ir dėl už to slypinčių ekonominių samprotavimų.

144. Dėl tikslaus teisinio nustatytų faktinių aplinkybių kvalifikavimo Komisija turi pareikšti nuomonę tik daug vėliau administracinėje procedūroje, t. y. iš pradžių preliminariai pranešimo apie kaltinimus forma ir vėliau galutinai priimdama savo procedūrą užbaigiantį sprendimą( ). Tai netrukdo suinteresuotųjų įmonių teisei į gynybą ir ji užtikrinama pranešimu apie kaltinimus ir su tuo susijusia galimybe būti išklausytomis.

145. Taigi Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, padaręs prielaidą, kad per patikrinimą 1989 m. balandį gauti dokumentai galėjo būti panaudoti ir priimant ginčijamą, EB 82 straipsniu pagrįstą sprendimą( ).

b) Dėl trečios antrojo apeliacinio skundo pagrindo dalies (kaltinimas dėl faktų iškraipymo)

146. Antrajame apeliacinio skundo pagrinde Solvay taip pat kaltina Bendrąjį Teismą iškraipius faktus. Jos nuomone, Bendrasis Teismas nepagrįstai pasirėmė įmonių susitarimų arba suderintų veiksmų, kuriais buvo grindžiamas 1989 m. patikrinimas, panašumu su piktnaudžiavimu dominuojančia padėtimi rinkoje, kaip jis buvo konstatuotas ginčijamame sprendime( ).

147. Ir šis kaltinimas nepagrįstas. Jis paremtas netiksliu skundžiamo sprendimo supratimu.

148. Apeliantė nevisiškai supranta, kad Bendrasis Teismas pripažino panašiais ne pačius į EEB sutarties 85 straipsnį (EB 81 straipsnis, SESV 101 straipsnis) ir EEB sutarties 86 straipsnį (EB 82 straipsnis, SESV 102 straipsnis) patenkančius pažeidimus, o tik aplinkybes („veiksmus“), kurias per savo patikrinimą siekė nustatyti Komisija ir kuriomis galiausiai ji pasirėmė ir ginčijamame sprendime( ). Tačiau būtent šios aplinkybės, o ne jų teisinė kvalifikacija ir turi lemiamos reikšmės, kai reikia įvertinti, ar Komisija pažeidė konkrečios paskirties ir panaudojimo draudimo principus pagal Reglamento Nr. 17 20 straipsnio 1 dalį( ).

149. Kaip konstatavo Bendrasis Teismas( ) – ir tam nėra prieštaraujama, – tiek pavedime atlikti 1989 m. patikrinimą, tiek 2000 m. ginčijamame sprendime, be kita ko, buvo kalbama apie išimtinio pirkimo įpareigojimų taikymą. Atsižvelgiant į tai, Bendrasis Teismas, nepadarydamas teisės klaidos, galėjo daryti prielaidą, kad ginčijamas sprendimas turėjo pakankamą sąryšį su 1989 m. patikrinimo objektu ir paskirtimi( ) ir todėl Reglamento Nr. 17 20 straipsnio 1 dalyje nustatytas panaudojimo draudimas nebuvo pažeistas.

c) Tarpinė išvada

150. Taigi visas antrasis apeliacinio skundo pagrindas atmestinas.

C – Dėl teisės į gynybą (trečiasis, ketvirtasis ir penktasis apeliacinio skundo pagrindai)

151. Trečiuoju, ketvirtuoju ir penktuoju apeliacinio skundo pagrindais Solvay iš esmės skundžia jos teisės į gynybą apribojimą.

152. Teisės į gynybą paisymas vykstant bet kokiai procedūrai, per kurią gali būti skirtos sankcijos, būtent baudos ar periodinės baudos, yra pagrindinis Sąjungos teisės principas, kuris buvo ne kartą pabrėžtas Teisingumo Teismo praktikoje( ). Šiuo metu jis įtvirtintas ir Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punkte bei 48 straipsnio 2 dalyje( ).

153. Trečiuoju, ketvirtuoju ir penktuoju apeliacinio skundo pagrindais Solvay pateikti kaltinimai turi principinę reikšmę ir suteikia Teisingumo Teismui galimybę patikslinti savo praktiką dėl teisės į gynybą per administracinę procedūrą pagal kartelių teisę.

154. Procedūrinis kontekstas, dėl kurio pateikti šie apeliacinio skundo pagrindai, atrodo taip:

– Prieš priimdama pirmąjį sprendimą skirti baudą šioje byloje 1990 m. (Sprendimas 91/299) Komisija suteikė Solvay galimybę pateikti paaiškinimus pranešimo apie kaltinimus pagrindu( ). Tačiau Solvay iš esmės nebuvo leista susipažinti su bylos dokumentais; įmonei buvo pateiktos tik kaltę patvirtinančių dokumentų, kuriais savo laiku Komisija pagrindė savo kaltinimus, kopijos( ). Taip buvo siekiama „supaprastinti procedūrą“( ).

– 2000 m., t. y. prieš priimant antrąjį šiame procese ginčijamą sprendimą skirti baudą (Sprendimas 2003/6), Solvay nebuvo dar kartą išklausyta( ) ir tuomet įmonei taip pat nebuvo leista susipažinti su byla( ).

– Tik per antrąjį teisminį procesą (byla T‑57/01) Komisija pateikė dalį administracinės bylos dokumentų, tai padaryti ji kelis kartus buvo paraginta teismo, taikant proceso organizavimo priemones( ). Teismo kanceliarijoje Solvay galėjo susipažinti su daugeliu dokumentų, kurie iki tol niekuomet nebuvo jai prieinami. Įmonė taip pat galėjo išdėstyti teismui savo nuomonę dėl šių dokumentų naudingumo savo gynybai( ).

– Teisme Komisija turėjo pripažinti, kad likusios jos bylos dalies – tiksliau sakant, penkių segtuvų – nebeįmanoma surasti( ). Komisija negalėjo pateikti teismui ir trūkstamų dokumentų turinio aprašymo( ).

155. Šiomis sąlygomis Solvay tvirtina, kad buvo pažeista, pirma, jos teisė susipažinti su bylos dokumentais (trečiasis ir ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindai, šiuo klausimu žr. toliau 1 skirsnį) ir, antra, jos teisė būti išklausytai (penktasis apeliacinio skundo pagrindas, šiuo klausimu žr. toliau 2 skirsnį).

1. Dėl teisės susipažinti su bylos dokumentais (trečiasis ir ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindai)

156. Iš teisės į gynybą užtikrinimo principo kylanti teisė susipažinti su bylos dokumentais reiškia, kad Komisija turi sudaryti suinteresuotajai įmonei galimybę išnagrinėti visus tyrimo byloje esančius dokumentus, kurie gali būti svarbūs jos gynybai. Šie dokumentai apima tiek kaltinamuosius, tiek kaltę paneigiančius dokumentus, išskyrus kitų įmonių komercines paslaptis, Komisijos vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją( ).

157. Neginčijama, kad per administracinę procedūrą Solvay buvo pateiktos susipažinti tik tos bylos dalys, kurias ginčijamame sprendime Komisija panaudojo prieš šią įmonę. Daug kitų bylos dokumentų, su kuriais, remdamasi savo teise į gynybą, Solvay taip pat galėjo reikalauti leisti susipažinti, įmonei nebuvo pateikti. Taip Komisija pažeidė pagrindinę procedūrinę taisyklę( ), išplaukiančią iš teisės į gerą administravimą( ). Priėmus ginčijamą sprendimą šio procedūrinio pažeidimo nebegalima ištaisyti, visų pirma to nebegalima padaryti pateikus atskirus raštus per vėlesnį teismo procesą( ).

158. Šioje stadijoje bylos šalys aptaria vien klausimą, ar Bendrasis Teismas privalėjo panaikinti ginčijamą sprendimą dėl minėtos Komisijos procedūrinės klaidos. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką procedūrinės klaidos dėl susipažinimo su bylos dokumentais per administracinę procedūrą lemia Komisijos sprendimo panaikinimą, tik jeigu su tuo buvo susijęs teisės į gynybą pažeidimas( ).

159. Kitaip nei Komisija ir Bendrasis Teismas, Solvay mano, kad jos teisė į gynybą buvo pažeista, ir pagrindžia šią nuomonę daugeliu argumentų. Šiuo atveju apeliantė iš esmės remiasi Sąjungos teisėje pripažįstamais bendrais teisės principais dėl teisės į gynybą paisymo, nekaltumo prezumpcijos ir įrodinėjimo naštos pasiskirstymo. Kartu Solvay skundžia pareigos motyvuoti pagal Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį kartu su 53 straipsnio 1 dalimi, taip pat Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio 2 dalies, 48 straipsnio ir 52 straipsnio 3 dalies, EŽTK 6 straipsnio ir ESS 6 straipsnio 1 dalies pažeidimą.

160. Vis dėlto detalesnius paaiškinimus Solvay pateikia tik dėl teisės į gynybą ir papildomai dėl nekaltumo prezumpcijos bei pareigos motyvuoti. Jos pavienės nuorodos į Pagrindinių teisių chartiją, EŽTK 6 straipsnį ir ESS 6 straipsnio 1 dalį neturi savarankiško turinio, todėl nereikalauja nuodugnesnio aptarimo. Dėl ESS 6 straipsnio 1 dalies pakanka pasakyti, kad pačioje šioje normoje nėra įtvirtinta pagrindinių teisių garantijų. Iki Sąjungos prisijungimo prie EŽTK( ) šios konvencijos 6 straipsnis nėra tiesiogiai taikomas Sąjungos institucijoms, tačiau į jį atsižvelgiama aiškinant ir taikant čia iškeltus Sąjungos teisės bendruosius principus ir pagrindines teises( ).

161. Solvay kaltinimų dėl teisės į gynybą, nekaltumo prezumpcijos ir pareigos motyvuoti nagrinėjimo tikslams siūlyčiau laikytis Komisijos pasiūlyto analizės eiliškumo, kuris orientuotas į skundžiamo sprendimo struktūrą. Todėl iš pradžių išsakysiu nuomonę dėl trečiojo ir ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindų priimtinumo (šiuo klausimu a punktas), o po to pereisiu prie kaltinimų, susijusių su dokumentais, su kuriais buvo galima susipažinti pirmojoje instancijoje (ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas, šiuo klausimu b punktas); vėliau nagrinėsiu kaltinimus, kurių dalyką sudaro dingusios bylos dalys (trečiasis apeliacinio skundo pagrindas, šiuo klausimu c punktas).

a) Trečiojo ir ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindų priimtinumas

162. Komisija ginčija ketvirtojo ir dalies trečiojo apeliacinio skundo pagrindų priimtinumą. Jos teigimu, tam tikrų dokumentų naudingumo įmonės gynybai įvertinimas sudaro faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimo, kurį turi teisę atlikti vien Bendrasis Teismas ir kuris iš principo negali būti vertinamas apeliaciniame procese, dalį.

163. Šis požiūris manęs neįtikina. Nagrinėjamu atveju Teisingumo Teismas nėra skatinamas dėl atskirų bylos dokumentų pakeisti Bendrojo Teismo atlikto vertinimo savuoju( ). Jo veikiau prašoma patikrinti, ar vertindamas faktines aplinkybes ir įrodymus Bendrasis Teismas pasirėmė teisingais kriterijais ir masteliais. Tai yra teisės klausimas, kurį gali tikrinti Teisingumo Teismas kaip apeliacinė instancija( ).

b) Dėl bylos dalių, su kuriomis buvo galima susipažinti tik Bendrajame Teisme (ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas)

164. Ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas pateiktas dėl skundžiamo sprendimo 417–446 punktų, skirtų bylos dalių, su kuriomis pirmą kartą buvo galima susipažinti tik teismo proceso metu, naudingumui Solvay gynybai. Kadangi Bendrasis Teismas pripažino šį naudingumą neįrodytu, jis padarė išvadą, jog Komisija nepažeidė teisės į gynybą( ).

i) Pirmoji apeliacinio skundo pagrindo dalis

165. Pirmoje ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje skundžiamas sprendimas kritikuojamas dviem punktais, iš kurių pirmąjį laikau nepagrįstu, tačiau antrąjį – pagrįstu.

166. Pirmiausia apeliantė mano, kad Bendrasis Teismas iš pradžių turėjo nagrinėti pirmojoje instancijoje skundžiamus teisės į gynybą pažeidimus, t. y. prieš skundžiamas materialines teisines vertinimo klaidas. Anot jos, kitaip kyla pavojus, kad vertindamas įvairių dokumentų naudingumą įmonės gynybai Bendrasis Teismas vadovausis ginčijamo sprendimo turinio vertinimo rezultatu.

167. Šis kritikos punktas atmestinas. Kaip teisingai pastebi Komisija, nėra jokio logiškai privalomo su materialine ir su proceso teise susijusių kaltinimų nagrinėjimo eiliškumo( ). (Ar vertindamas su proceso teise susijusius kaltinimus Bendrasis Teismas turinio požiūriu turi teisę vadovautis su materialine teise susijusių kaltinimų likimu, dar bus atskirai aptarta nagrinėjant trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą( ).)

168. Antra, apeliantė kaltina Bendrąjį Teismą, kad šis pernelyg griežtai supranta teisės susipažinti su bylos dokumentais paskirtį. Jos nuomone, įvairių dokumentų naudos gynybai Bendrasis Teismas neturėjo teisės paneigti su nuoroda į tai, kad juose esanti informacija arba Solvay jau buvo žinoma arba buvo susijusi su punktais, kuriuos ši įmonė ir taip jau buvo iškėlusi.

169. Kitaip nei pirmuoju atveju, manau, kad antras kritikos punktas pagrįstas.

170. Susipažinimo su bylos dokumentais paskirtis – užtikrinti administracinėje procedūroje dalyvaujančioms įmonėms, kurioms pateikti kaltinimai dėl Sąjungos teisės konkurencijos taisyklių pažeidimo (šios įmonės taip pat vadinamos „suinteresuotosios įmonės“), galimybę veiksmingai pasinaudoti savo teise į gynybą( ). Joms turi būti leista susipažinti su Komisijos byloje esančiais įrodymais, kad remdamosi jais galėtų tinkamai išreikšti savo nuomonę apie išvadas, kurias savo pranešime apie kaltinimus padarė Komisija( ). Tokiu būdu taip pat prisidedama prie suinteresuotųjų įmonių ir Komisijos kovos priemonių lygybės ir taip galiausiai prie sąžiningo administracinio proceso.

171. Jeigu per administracinę procedūrą suinteresuotajai įmonei nebuvo pateikti kaltinimus paneigiantys dokumentai, vėliau ši įmonė turi įrodyti tik tai, jog jo neatskleidimas galėjo jos nenaudai paveikti procedūros eigą ir Komisijos sprendimo turinį( ). Šiuo atveju pakanka, kad įmonė parodytų, jog būtų galėjusi panaudoti atitinkamus kaltinimus paneigiančius dokumentus savo gynybai( ).

172. Teisingai, kad tai visų pirma pasakytina apie tokius dokumentus, kurie būtų leidę suinteresuotajai įmonei pateikti naujus argumentus per administracinę procedūrą. Šiuo klausimu Sprendime Aalborg Portland Teisingumo Teismas kalba apie aplinkybes, „kurios neatitinka Komisijos tame etape padarytų išvadų, ir todėl bent jau dėl elgesio, kuriuo kaltinama įmonė, sunkumo ir trukmės būtų galėjusios padaryti kokią nors įtaką galimame Komisijos sprendime pateiktiems vertinimams ir galiausiai baudos dydžiui“( ).

173. Tačiau nemanyčiau, kad remiantis Sprendimu Aalborg Portland bei kai kuriais kitais sprendimais, kuriuose Teisingumo Teismas yra pavartojęs panašias formuluotes( ), galima daryti išvadą apie tai, jog susipažinimo su bylos dokumentais paskirtis apskritai apribota iki paprasčiausios naujų argumentų paieškos. Atvirkščiai, man atrodytų, jog dar Sprendime Aalborg Portland padėti tam tikro Teisingumo Teismo atvirumo dėl kitokių susipažinimo su bylos dokumentais tikslų pamatai ir tai visų pirma padaryta pavartojus formuluotę „būtų galėję padaryti kokią nors įtaką“( ).

174. Kaip teisingai pastebi Solvay, susipažinimo su bylos dokumentais paskirtį sudaro ne vien siekis suteikti suinteresuotajai įmonei galimybę pateikti naujus argumentus ar nurodyti naujas aplinkybes per administracinę procedūrą. Susipažinimas su bylos dokumentais turi labai didelės praktinės reikšmės veikiau dar ir todėl, kad jis leidžia suinteresuotajai įmonei palyginti savo argumentus per administracinę procedūrą su trečiųjų asmenų, kaip antai klientų, tiekėjų, konkurentų ir asociacijų, paaiškinimais. Visų pirma tam tikrus trečiųjų asmenų paaiškinimus suinteresuotoji įmonė prireikus gali panaudoti siekdama geriau pagrįsti savo pačios paaiškinimus Komisijai.

175. Akivaizdu, jog suinteresuotosios įmonės paaiškinimai Komisijai gali turėti didesnį svorį, jeigu jie gali būti pagrįsti ne vien nuosavais vidaus dokumentais ar žiniomis arba viešai prieinamais šaltiniais, bet ir patvirtinami trečiųjų asmenų, kurie gali turėti priešingų interesų, paaiškinimais( ). Administracinėje procedūroje svarbu ne tik, kad suinteresuotoji įmonė pateiktų logiškus argumentus, bet ir kad ji juos pagrįstų bei pakankamai įrodytų.

176. Bendrasis Teismas į tai neatsižvelgia, kai keliose skundžiamo sprendimo vietose pažymi, kad tam tikrų dokumentų neatskleidimas vykstant administracinei procedūrai negalėjo Solvay nenaudai paveikti procedūros eigos ir ginčijamo sprendimo turinio:

– nes įmonė „žinojo“ informaciją, apie kurią kalbama dokumentuose( ),

– nes įmonė galėjo pati pateikti tam tikrą informaciją( ), nesiremdama savo konkurentų dokumentais( ),

– nes įmonė jau buvo pateikusi tam tikrus, iš dokumentų išplaukiančius argumentus( ), arba

– nes Komisija jau buvo informuotą apie faktinę situaciją, kuri buvo matyti iš dokumentų( ).

177. Susipažinimas su bylos dokumentais turi sudaryti suinteresuotajai įmonei galimybę gintis geriau( ), nei ji tai būtų galėjusi padaryti savo jėgomis. Laikydamasis siauro susipažinimo su dokumentais paskirties supratimo, kuriame nepaisoma išdėstytų samprotavimų( ), Bendrasis Teismas neteisingai suprato teisės į gynybą per administracinę procedūrą apimtį ir taip padarė teisės klaidą.

ii) Antra ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalis

178. Antroje ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay kaltina Bendrąjį Teismą iškėlus pernelyg griežtus reikalavimus teisės į gynybą pažeidimo įrodymui. Šiuo atveju apeliantė daro nuorodą į kelias skundžiamo sprendimo ištraukas, kuriose Bendrasis Teismas pažymėjo:

– Solvay „neįrodė, kad negalėjimas susipažinti su [tam tikrais dokumentais] padarė įtakos procedūros eigai ir ginčijamo sprendimo turiniui jos nenaudai“( ), ir

– Solvay paaiškinimai susipažinus su bylos dokumentais teisme nepaneigia Komisijos analizės ginčijamame sprendime( ).

179. Kaip teisingai tvirtina Solvay, teisės į gynybą pažeidimo dėl su susipažinimu su bylos dokumentais susijusios procedūrinės klaidos prezumpcijos kriterijų sudaro ne tai, ar tam tikro kaltinimus paneigiančio dokumento neatskleidimas „turėjo įtakos“ procedūros eigai ir Komisijos sprendimo turiniui šios įmonės nenaudai, o tai, ar toks neatskleidimas „galėjo turėti įtakos“ procedūros eigai ir Komisijos sprendimo turiniui( ).

180. Iš pirmo žvilgsnio skirtumas tarp formuluotės „turėjo įtakos“ ir „galėjo turėti įtakos“ yra minimalus. Todėl kyla pagunda pažiūrėti į Solvay kaltinimą tik kaip į semantinę gudrybę.

181. Tačiau tikrovėje šie kalbiniai niuansai atskleidžia, kad nagrinėdamas Solvay skundžiamą teisės į gynybą pažeidimą Bendrasis Teismas pasitelkė neteisingus kriterijus: jis nepagrįstai reikalavo, kad būtų įrodyta, jog ginčijamų dokumentų atskleidimo atveju administracinės procedūros rezultatas būtų buvęs kitoks( ). Elgdamasis teisingai Bendrasis Teismas turėjo vadovautis vien tuo, ar suinteresuotoji įmonė įrodė tam tikrą – nors ir nedidelę – galimybę, jog dokumentai, su kuriais nebuvo galima susipažinti per administracinę procedūrą, galėjo būti naudingi jos gynybai( ). Suinteresuotoji įmonė neturi įrodyti, kad Komisijos sprendimas būtų buvęs kitoks, jeigu jai būtų buvę leista susipažinti su neatskleistais dokumentais( ).

182. Taigi nagrinėdamas teisę į gynybą Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą.

183. Šiame kontekste Solvay taip pat skundžia nekaltumo prezumpcijos pažeidimą, tačiau, mano nuomone, šis kaltinimas neturi savarankiško turinio greta skundžiamo teisės į gynybą pažeidimo, ir todėl plačiau jo nenagrinėsiu.

184. Galiausiai Solvay mano, kad skundžiamo sprendimo pagrindimas prieštaringas, nes iš pradžių Bendrasis Teismas cituoja teisingą nagrinėjimo kriterijų („galimybė, nors ir nedidelė, kad administracinė procedūra pasibaigtų kitaip“( )), o vėliau nustato griežtesnį kriterijų (Solvay „neįrodė, kad negalėjimas susipažinti su <...> dokumentais padarė įtakos procedūros eigai ir ginčijamo sprendimo turiniui jos nenaudai“( ) ir nepaneigė „Komisijos analizės ginčijamame sprendime“( )). Vis dėlto, kaip minėta( ), teisės į gynybą pažeidimo įrodymui keliami reikalavimai yra turinio, o ne skundžiamo sprendimo pagrindimo klausimas. Bendrasis Teismas galėjo padaryti teisės klaidą dėl teisės į gynybą, tačiau tai nebūtinai kartu reiškia motyvacijos stoką.

iii) Tarpinė išvada

185. Taigi didžioji ketvirtojo apeliacinio skundo pagrindo dalis pagrįsta. Viena vertus, nagrinėdamas dokumentų, su kuriais nebuvo galima susipažinti per administracinę procedūrą, Bendrasis Teismas neteisingai suprato susipažinimo su dokumentais paskirtį ir, kita vertus, iškėlė pernelyg griežtus reikalavimus teisės į gynybą pažeidimo įrodymui.

c) Dėl tam tikrų bylos dalių praradimo (trečiasis apeliacinio skundo pagrindas)

186. Trečiajame apeliacinio skundo pagrinde kalbama apie tam tikrų Komisijos bylų dalių praradimą. Jis pateiktas dėl skundžiamo sprendimo 465–482 punktų, kuriuose Bendrasis Teismas nagrinėjo klausimą, ar penkių bylos segtuvų trūkumas lėmė Solvay teisės į gynybą pažeidimą( ), ir neigiamai atsakė į šį klausimą( ).

187. Dėl ginčijamų skundžiamo sprendimo ištraukų apeliantė išdėstė nemažai kritikos punktų, kuriems skirtos visos šešios trečiojo apeliacinio skundo pagrindo dalys. Vis dėlto šios dalys dažnai sutampa. Iš esmės kalbama apie tą patį klausimą: ar Bendrasis Teismas turėjo teisę atmesti galimybę, kad prarasti segtuvai galėjo būti naudingi Solvay gynybai( )?

188. Aš pritariu apeliantės nuomonei, jog į šį klausimą reikia atsakyti neigiamai.

189. Analizę reikėtų pradėti nuo minties, jog įmonė, kuriai per administracinę procedūrą neteisėtai nebuvo leista susipažinti su tam tikromis bylos dalimis, teisme turi įrodyti tik tai, kad ji būtų galėjusi panaudoti aptariamus dokumentus savo gynybai( ). Pakanka, kad įmonė įrodytų tam tikrą – nors ir nedidelę – galimybę, jog dokumentai, su kuriais nebuvo galima susipažinti per administracinę procedūrą, galėjo būti naudingi jos gynybai( ).

190. Tiesa nagrinėjamu atveju bylos dalių, su kuriomis Solvay nebuvo susipažinusi, naudingumo nagrinėjimą Bendrajam Teismui apsunkino tai, kad atitinkamų dokumentų nebebuvo įmanoma rasti.

191. Savaime suprantama, nebūtų tinkama visuomet automatiškai daryti prielaidą, kad prarastos bylos dalys galėjo būti naudingos suinteresuotosios įmonės gynybai. Pavyzdžiui, jeigu pasitelkus išsamų turinio sąrašą galima patikimai nustatyti, kad atitinkamose bylos dalyse buvo vien tokie dokumentai, su kuriais ir šiaip nebūtų leista susipažinti – tokia prezumpcija pirmiausia darytina sprendimų projektų arba Komisijos vidaus pažymų atveju, tačiau gali būti daroma ir dėl kitų konfidencialių dokumentų( ), – teisės į gynybą pažeidimo galimybę galima iš karto atmesti.

192. Tačiau nagrinėjamu atveju dingusių bylos dalių turinio nebuvo galima atkurti net apytikriai( ). Kiek galima spręsti, teismų praktikoje dar nėra išaiškinta, kieno nenaudai turi būti aiškinama ši aplinkybė. Iki šiol priimti sprendimai buvo susiję su tokiais administracinės procedūros dokumentais, kurių turinys buvo aiškus ir jį buvo galima patikrinti teisme( ).

193. Iš principo pareiga nurodyti ir įrodyti, kad bylos dalys, su kuriomis neteisėtai nebuvo leista susipažinti per administracinę procedūrą, galėjo būti panaudotos gynybai, tenka suinteresuotajai įmonei( ). Tačiau taip gali būti tik tuomet, jeigu įmonė disponuoja bent patikimomis nuorodomis į jai neatskleistų dokumentų autorius, taip pat į pobūdį bei turinį.

194. Negalėjimas surasti tam tikrų bylos dalių savo ruožtu patenka į Komisijos atsakomybės sritį. Pagal gero administravimo principą Komisija privalo tinkamai tvarkyti ir patikimai saugoti bylą. Kalbant apie tinkamą bylos tvarkymą ne paskutinę vietą užima ir informatyvaus turinio sąrašo sudarymas turint omenyje galimą vėlesnį leidimą susipažinti su bylos dokumentais.

195. Jeigu, kaip šiuo atveju, prarastų bylos dalių turinio negalima užtikrintai atstatyti dėl tokio turinio sąrašo stokos, kalbant apie teisę į gynybą tai leidžia padaryti tik vieną išvadą: negalima atmesti galimybės, kad dingusius dokumentus suinteresuotoji įmonė būtų galėjusi panaudoti savo gynybai.

196. Vis dėlto skundžiamame sprendime daroma kardinaliai priešinga prielaida: Bendrojo Teismo nuomone, galima atmesti galimybę, kad trūkstamose bylos dalyse Solvay būtų galėjusi rasti jos gynybai naudingus dokumentus( ).

197. Bendrasis Teismas pagrindė savo nuomonę tuo, kad atmestini visi dėl ginčijamo sprendimo Solvay pateikti materialiniai teisiniai kaltinimai („kaltinimai dėl esmės“)( ). Taigi dingusių bylos dalių naudingumo Solvay gynybai vertinimas susiejamas su jos prieštaravimo dėl piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi rinkoje konstatavimo pagrįstumu( ). Kitaip sakant: atrodo, jog apie tą, kuris iki tol turėjo vien blogas kortas, Bendrasis Teismas mano, kad jis nebūtų suradęs kozirių ir likusiose bylos dalyse.

198. Šis požiūris teisiškai klaidingas. Savaime suprantama, tai, ar buvo pažeista teisė į gynybą, turi būti tikrinama remiantis ypatingomis kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybėmis. Tačiau toks vertinimas turi būti atliekamas turint omenyje tai, kuo Komisija kaltina suinteresuotąją įmonę, taigi – kokius kaltinimus ji pateikia įmonei( ). Įmonė turi gintis nuo šių Komisijos „kaltinimų“. Savo ruožtu visiškai nereikšminga, kokius kaltinimus dėl esmės iki šiol įmonė buvo pareiškusi dėl ginčijamo sprendimo ir ar šie kaltinimai buvo sėkmingi.

199. Bendrasis Teismas nepagrįstai susiejo dingusių dokumentų naudingumą Solvay su klausimu, ar ankstesni įmonės argumentai „netinkami“( ) arba „neturi faktinio pagrindo“( ), ar Solvay ginčijo tam tikrus Komisijos konstatavimus( ) ir ar iki šiol ji nėra pateikusi tam tikrų paaiškinimų( ).

200. Būtų buvę teisinga vien iškelti klausimą, ar dingusiose bylos dalyse galėjo būti informacijos, kuri būtų suteikusi Solvay galimybę geriau pagrįsti savo iki tol pateiktus argumentus prieš ginčijamą sprendimą ar net suformuluoti naujus argumentus.

201. Bendrasis Teismas išvengė šio klausimo, pirmiausia iškėlęs turimus Komisijos įrodymus dėl dominuojančios padėties buvimo ir piktnaudžiavimo ja( ). Tačiau taip jis iš esmės pridengia tai, kad dingusiose bylos dalyse galėjo būti informacijos, kuri galėtų sudrebinti esančią įrodymų situaciją arba bent jau parodyti juos kitokioje šviesoje.

202. Pirmiausia šiame kontekste svarbu tai, kad didelės rinkos dalys iš pirmo žvilgsnio iš tiesų yra Solvay dominuojančios padėties rinkoje įrodymas. Tačiau, kaip pripažįsta pats teismas( ), tai teisinga tik esant ypatingoms aplinkybėms( ). Tačiau kodėl visos galimos ypatingos aplinkybės turėjo būti žinomos pačiai Solvay, ir todėl prarastuose dokumentuose negalėjo būti nieko naudingo jos gynybai( ), Bendrasis Teismas nepaaiškina. Naudingi duomenys apie rinkos dalis, apie konkurentų pajėgumą ir apie galimą atsveriančią klientų rinkos galią tikrai galėjo būti pateikti trečiųjų asmenų paaiškinimuose( ).

203. Antra, reikia priminti, kad tam tikrų Solvay veiksmų – pavyzdžiui, jos suteikiamų nuolaidų – atitikimas piktnaudžiavimo sudėčiai iš tiesų paremtas „tiesioginiais rašytiniais įrodymais“( ). Tačiau, priešingai šiai pirmam įspūdžiui, piktnaudžiavimo faktas galėtų būti paneigtinas, jeigu būtų nuorodų į tai, kad egzistuoja objektyvus ekonominis pateisinimas( ). Tokios nuorodos nebūtinai turi kilti iš dominuojančią padėtį rinkoje užimančios įmonės sferos, jas gali suteikti iš tretieji asmenys – pavyzdžiui, suinteresuotosios įmonės klientai. Taigi negalima atmesti galimybės, kad šių nuorodų buvo dingusiose bylos dalyse( ).

204. Kitaip nei mano Bendrasis Teismas, Solvay neturėjo paaiškinti, kokių konkrečių elementų jos naudai galėjo būti prarastose bylos dalyse. Bendrajame Teisme pasirodė neįmanoma atkurti šių dokumentų turinio, o to, kas neįmanoma, negalima iš nieko reikalauti. Šio neįmanomumo pasekmės taip pat negalėjo būti nenaudingos Solvay, nesgi aptariamų dokumentų dingimas pateko į Komisijos atsakomybės sferą( ). Dėl to pakartotinai išsakyta Bendrojo Teismo prezumpcija, kad Solvay privalėjo pagrįstai parodyti prarastų dokumentų naudą jos gynybai( ), buvo teisiškai klaidinga.

205. Taigi apibendrinus pasakytina, kad nagrinėdamas klausimą, ar dingusios bylos dalys galėjo būti naudingos Solvay gynybai, Bendrasis Teismas rėmėsi neteisingais kriterijais. Jis nepaisė šiuo klausimu iš teisės į gynybą išplaukiančių reikalavimų. Todėl trečiasis apeliacinio skundo pagrindas pagrįstas.

206. Be to, kiek tai susiję su šiuo kontekstu, Solvay skundžiamas nekaltumo prezumpcijos pažeidimas neturi savarankiško turinio, kuris būtų platesnis nei aptarti įrodinėjimo naštos kalbant apie teisę į gynybą klausimai. Todėl nėra reikalo atskirai nagrinėti šį pažeidimą.

2. Dėl teisės būti išklausytam (penktasis apeliacinio skundo pagrindas)

207. Penktąjį apeliacinio skundo pagrindą Solvay pateikė dėl skundžiamo sprendimo 184–193 punktų, kuriuose Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija neprivalėjo dar kartą išklausyti įmonės( ). Tačiau, Solvay nuomone, per 2000 m. administracinę procedūrą turėjo būti surengta apklausa, nes Pirmosios instancijos teismo panaikintas pirmasis sprendimas skirti baudą (Sprendimas 91/299) buvo ne tik neteisingai įformintas, bet ir priimtas nesuteikus reikiamos galimybės susipažinti su bylos dokumentais.

a) Pirma penktojo apeliacinio skundo pagrindo dalis

208. Pirmoje šio apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay skundžia pareigos motyvuoti pagal Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnį kartu su 53 straipsnio 1 dalimi pažeidimą. Jos teigimu, skundžiamame sprendime neaptariamas klausimas, ar procedūriniai trūkumai pirmoje administracinėje procedūroje, kiek tai susiję su galimybe susipažinti su bylos dokumentais, reikalavo surengti dar vieną apklausą. Taigi Bendrasis Teismas tariamai neišnagrinėjo vieno iš per procesą pirmojoje instancijoje Solvay pareikštų kaltinimų.

209. Šie argumentai atmestini. Bendrasis Teismas, nors ir vos vienu sakiniu, yra aptaręs naujos apklausos būtinybę dėl su galimybe susipažinti su bylos dokumentais susijusių procedūrinių trūkumų: dėl atsakymo į šį klausimą jis padarė nuorodą į savo argumentus apie galimybę susipažinti su bylos dokumentais( ). Bendrojo Teismo požiūriu tai buvo logiška ir nuoseklu, nesgi šis teismas preziumavo, kad nesuteikusi galimybės susipažinti su bylos dokumentais Komisija nepažeidė teisės į gynybą( ). Todėl laikantis skundžiamame sprendime pasirinkto kelio nebuvo reikalinga ir nauja Solvay apklausa.

210. Taigi Bendrojo Teismo samprotavimai dėl teisės būti išklausytam pakankamai motyvuoti. Klausimas, ar jie taip pat teisingi teisiniu požiūriu, sudaro antros penktojo apeliacinio skundo pagrindo dalies dalyką, kuris dabar ir bus nagrinėjamas.

b) Antra penktojo apeliacinio skundo pagrindo dalis

211. Antroje penktojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay nuodugniai aptaria klausimą, ar dėl 1990 m. procedūrinių trūkumų, susijusių su galimybe susipažinti su dokumentais, vėliau – prieš priimant šioje byloje ginčijamą sprendimą skirti baudą (Sprendimas 2003/6) 2000 m. – buvo būtina dar kartą apklausti įmonę.

212. Solvay iš esmės tvirtina, kad buvo pažeista jos teisė būti išklausytai bei apskritai jos teisė į gynybą. Be to, apeliantė skundžia Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnio 2 dalies, 48 straipsnio ir 52 straipsnio 3 dalies, EŽTK 6 straipsnio bei gero administravimo principo ir SESV 266 straipsnio (anksčiau – EB 233 straipsnis) pažeidimą. Visuose šiuose kaltinimuose teigiama, jog Bendrasis Teismas neteisingai įvertino būtinybę, kad Komisija dar kartą apklaustų Solvay.

213. Teisė būti išklausytam sudaro teisės į gynybą, kurios būtina paisyti kartelių teisės procedūroje, dalį. Teisė būti išklausytam reiškia, kad įmonei, dėl kurios pradėtas tyrimas, per administracinę procedūra suteikiama galimybė tinkamai išdėstyti savo nuomonę dėl nagrinėjamų faktinių aplinkybių tikrumo ir reikšmingumo bei dėl Komisijos panaudotų dokumentų( ). Antrinės teisės aktų lygmeniu priimant ginčijamą sprendimą šis principas buvo atspindėtas Reglamento Nr. 17 19 straipsnio 1 dalyje( ).

214. Neginčijama, kad nagrinėjamu atveju Solvay 1990 m., t. y. prieš priimant pirmąjį sprendimą skirti baudą (Sprendimas 91/299), buvo išklausyta Komisijos dėl pranešimo apie kaltinimus. Nesutariama vien dėl klausimo, ar tarp priemonių, kurių buvo būtina imtis panaikinus šį pirmąjį Komisijos sprendimą skirti baudą remiantis EB 233 straipsniu (dabar – SESV 266 straipsnis), buvo ir nauja apklausa.

215. Administracinėje kartelių teisės procedūroje pagal Reglamentą Nr. 17 iš EB 233 straipsnio nebūtinai išplaukia Komisijos įpareigojimas iš naujo vesti visą bylą. Komisija gali pradėti procedūrą nuo to momento, kuriuo Sąjungos teismai konstatavo procedūros klaidą. Jeigu iki procedūros klaidos atlikti procedūriniai veiksmai buvo teisėti, jų nebūtina pakartoti.

216. Byloje PVC, kurioje pirmas Komisijos sprendimas buvo panaikintas dėl formos klaidos, padarytos priimant jo galutinį variantą Komisijos kolegijoje, Teisingumo Teismas pritarė tam, kad Komisija be naujos suinteresuotosios įmonės apklausos priėmė antrą iš esmės taip pat suformuluotą sprendimą( ). Šiuo sprendimu skundžiamame sprendime pasirėmė Bendrasis Teismas, pagrįsdamas išvadą, kad nagrinėjamu atveju nebuvo būtina dar kartą išklausyti Solvay( ).

217. Iš pirmo žvilgsnio byla PVC ir nagrinėjamoji iš tiesų atrodo panašios. Nagrinėjamu atveju pirmas Komisijos sprendimas skirti baudą (Sprendimas 91/299) taip pat buvo panaikintas dėl formos klaidos administracinės procedūros pabaigoje, tiksliau sakant – surašant sprendimą.

218. Tačiau pažvelgus detaliau paaiškėja lemiamą reikšmę turintis skirtumas: kitaip nei byloje PVC administracinė procedūra nagrinėjamu atveju turėjo dar vieną didelį trūkumą, atsiradusį daug anksčiau už sprendimo skirti baudą galutinio surašymo ir priėmimo etapą, t. y. suinteresuotajai įmonei Solvay nebuvo suteikta teisinius reikalavimus atitinkanti galimybė susipažinti su bylos dokumentais( ).

219. Tiesa, savo sprendimuose dėl pirmo Komisijos sprendimo skirti baudą (Sprendimas 91/299)( ) Sąjungos teismai nenagrinėjo teisės susipažinti su bylos dokumentais ir su teisės į gynybą laikymosi, o apsiribojo vien sprendimo įforminimo problemos aptarimu. Tačiau iš to negalima daryti išvados, kad Sąjungos teismai patvirtino tinkamą administracinės procedūros eigą, kiek tai susiję su galimybe susipažinti su dokumentais ir su teise į gynybą.

220. Priešingai, kalbėdamas apie Sprendimą 91/297, kuris buvo priimtas toje pačioje kartelių teisės procedūroje kaip ir Sprendimas 91/299, Bendrasis Teismas konstatavo teisės į gynybą pažeidimą dėl nevisiško susipažinimo su dokumentais( ). Be to, jau nuo 1982 m. egzistavo aiški Komisijos praktika dėl galimybės susipažinti su bylos dokumentais suteikimo( ).

221. Galima sutikti su Komisija, kad įvairiais 1995 m. birželio 29 d. Bendrojo Teismo sprendimais buvo siunčiami nevienodi signalai, kiek tai susiję su suteiktinos galimybės susipažinti su dokumentais tikslais ir apimtimi( ). Tačiau vėliausiai 2000 m. priimant šiuo atveju nagrinėjamą antrą sprendimą skirti baudą visi galimi neaiškumai šiuo klausimu jau seniai buvo pašalinti( ).

222. Šiomis sąlygomis nagrinėjamoje byloje po pirmo sprendimo skirti baudą panaikinimo Komisija privalėjo atnaujinti administracinę procedūrą stadijoje iš karto po pranešimo apie kaltinimus įteikimo. Laikydamasi teisinių reikalavimų, ji turėjo suteikti Solvay plačią galimybę susipažinti su bylos dokumentais ir iš naujo išklausyti įmonę šiuo pagrindu.

223. Komisijos pareigos surengti naują apklausą po susipažinimo su bylos dokumentais niekaip nekeičia ir aplinkybė, kad antras, šiuo atveju ginčijamas sprendimas skirti baudą (Sprendimas 2003/6), nėra papildytas naujais kaltinimais( ). Tiesa, kad dar 1990 m. Solvay turėjo galimybę išreikšti nuomonę dėl visų kaltinimų, kuriais Komisija pagrindė ir savo pirmą, ir antrą sprendimus skirti baudą. Tačiau ji tai turėjo padaryti žinodama tik kelias bylos nuotrupas, nes jai buvo perduoti tik kaltę patvirtinantys dokumentai( ).

224. Teisė būti išklausytam apima ne vien teisę išsakyti nuomonę dėl visų Komisijos kaltinimų. Suinteresuotoji įmonė taip pat turi gauti galimybę išdėstyti savo poziciją žinodama visas bylos sudedamąsias dalis, su kuriomis galima teisėtai susipažinti. Kitaip teisė į gynybą kartelių teisės procedūrose prarastų didelę dalį savo veiksmingumo.

225. Galimybė pareikšti savo nuomonę yra visiškai kitokia kokybiškai, jeigu prieš tai suinteresuotoji įmonė galėjo tinkamai susipažinti su bylos dokumentais. Visų pirma akivaizdu, kad įmonė, kuriai buvo suteikta galimybė susipažinti ne vien su kaltę patvirtinančiais, bet ir su ją paneigiančiais dokumentais, gali veiksmingiau gintis nuo Komisijos kaltinimų nei įmonė, kuriai buvo atskleista vien kaltę patvirtinanti medžiaga.

226. Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą dėl teisės būti išklausytam, kai nusprendė, kad nauja Solvay apklausa Komisijoje nebuvo būtina. Galiausiai čia toliau tęsiasi teisės klaidos, kurių yra skundžiamame sprendime, kiek tai susiję su teise susipažinti su bylos dokumentais( ).

227. Solvay taip pat paminėto gero administravimo principo čia nėra reikalo nagrinėti, nes tuo pagrįsti argumentai neturi savarankiško turinio, palyginti su teise į gynybą ir teise būti išklausytam susijusiais argumentais. Kaip minėta( ), taip pat nėra reikalo kalbėti apie EŽTK 6 straipsnį ir ESS 6 straipsnio 1 dalį.

c) Tarpinė išvada

228. Taigi apibendrinus pasakytina, kad antra penktojo apeliacinio skundo pagrindo dalis pagrįsta.

D – Dėl teisės į sprendimo priėmimą per protingą terminą (pirmasis apeliacinio skundo pagrindas)

229. Pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu, kuris pateiktas dėl skundžiamo sprendimo 119–142 punktų, Solvay teigia, kad buvo pažeista jos teisė į sprendimo priėmimą per protingą terminą. Ši pagrindinė teisė Teisingumo Teismo praktikoje pripažįstama kaip bendrasis Sąjungos teisės principas kalbant tiek apie administracinę procedūrą Komisijoje, tiek apie teisminį procesą Sąjungos teismuose( ). Šiuo metu jis taip pat įtvirtintas Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalyje ir 47 straipsnio 2 dalyje.

230. Nors Sąjungos teismai jau ne kartą nagrinėjo protingos procedūros trukmės konkurencijos bylose problematiką, man atrodo, kad Solvay iškelti klausimai ypač svarbūs. Viena vertus, jie susiję su atveju, kai visa procedūros trukmė įskaitant visus administracinės ir teisminės procedūros etapus neabejotinai buvo labai ilga. Kita vertus, šie kaltinimai pateikti dar iki 2009 m. gruodžio 1 d., t. y. datos, kai įsigaliojo Lisabonos sutartis, pagal kurią Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija įgijo privalomą teisinę galią (ESS 6 straipsnio 1 dalis).

231. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas iš viso suskirstytas į penkias dalis, kurios iš dalies skirtos procedūros trukmei įvertinti (žr. 1 skirsnį) ir iš dalies pernelyg ilgos procedūros trukmės teisinėms pasekmėms (žr. 2 skirsnį).

1. Procedūros trukmės įvertinimo reikalavimai (pirma ir antra pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalys)

232. Procedūros trukmės įvertinimui taikomi teisiniai reikalavimai sudaro pirmų dviejų pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalių dalyką.

a) Dėl preliminaraus klausimo, ar Solvay kaltinimai netinkami

233. Priešingai nei mano Komisija, Solvay kaltinimai dėl procedūros trukmės jokiu būdu nėra „didele dalimi netinkami“. Savaime suprantama, galimas skundžiamo sprendimo panaikinimas suponuoja dar vieną žingsnį, t. y. samprotavimus dėl sankcijų už pernelyg ilgą procedūros trukmę. Vis dėlto pačią procedūros trukmę būtina aptarti( ), nes nekonstatavus pernelyg ilgos procedūros trukmės teisė į sprendimo priėmimą per protingą terminą apskritai negali būti pripažinta pažeista. Kriterijai, kuriais rėmėsi Bendrasis Teismas vertindamas procedūros trukmę, negali išvengti bet kokio Teisingumo Teismo patikrinimo apeliaciniame procese.

234. Vis dėlto Solvay kaltinimai dėl procedūros trukmės būtų netinkami, jeigu apeliantė juos būtų pateikusi nesiedama su pernelyg ilgos procedūros trukmės teisinėmis pasekmėmis. Tačiau nagrinėjamu atveju taip nėra. Priešingai, skundžiamas sprendimas ginčijamas abiem aspektais, o trečia, ketvirta ir penkta pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalys skirtos specialiai teisinėms pasekmėms.

235. Šiomis aplinkybėmis Komisijos pateiktas prieštaravimas dėl tinkamumo atmestinas.

b) Būtinybė bendrai įvertinti procedūros trukmę (pirma pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

236. Pirmoje pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje Solvay skundžia tai, kad vertindamas procedūros trukmę Bendrasis Teismas izoliuotai nagrinėjo atskirus administracinės ir teisminės procedūros etapus, tačiau neįvertino visos nuo patikrinimų 1989 m. balandžio mėnesio trunkančios procedūros.

237. Procedūros trukmės protingumas turi būti vertinamas pagal kiekvienos bylos aplinkybes ir ypač pagal bylos svarbą suinteresuotajam asmeniui, bylos sudėtingumą ir ieškovo bei kompetentingų institucijų elgesį( ). Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra pažymėjęs, kad reikšmingų kriterijų sąrašas nėra baigtinis( ).

238. Neabejotina, kad tinkamam procedūros trukmės nagrinėjimui priklauso tai, jog Bendrasis Teismas atskirai įvertina kiekvieno pavienio procedūros etapo trukmę( ). Jeigu kuris nors procedūros etapas truko pernelyg ilgai, ši aplinkybė savaime pateisina teisės į sprendimo priėmimą per protingą terminą pažeidimo konstatavimą( ).

239. Tačiau tinkamam procedūros trukmės nagrinėjimui priklauso ne tik toks vertinimas „riekelėmis“, bet ir bendras administracinės procedūros bei galimų teismo procesų įvertinimas( ).

240. Bendro vertinimo būtinybei negalima prieštarauti tuo, kad administracinės procedūros ir teisminio proceso pobūdis skirtingas ir kad administracijai ar teismui keliami reikalavimai įtvirtinti skirtingose Pagrindinių teisių chartijos vietose. Suinteresuotosios įmonės požiūriu svarbu tik tai, kada jos „reikalas“ išsprendžiamas galutinai ir ar tai atlieka nešališka instancija. Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalyje ir 47 straipsnio 2 dalyje paprasčiausiai įtvirtintos dvi to paties proceso principo, kad teisės subjektai turi teisę tikėtis sprendimo per protingą terminą, atmainos.

241. Tiesa, teisės į sprendimą per protingą terminą pažeidimas paprastai nebus preziumuojamas, jeigu nė vienas pavienis administracinės ir teisminės procedūros etapas vertinamas atskirai nebuvo pernelyg ilgas. Vis dėlto, kuo daugiau etapų buvo visoje procedūroje – sudarytoje iš vienos ar kelių administracinių ir (arba) teisminių procedūrų – tuo didesnė reikšmė tenka bendros trukmės įvertinimui.

242. Nagrinėjamu atveju po pirmos administracinės procedūros dalies (nuo 1989 m. iki 1990 m.) ir pirmo teismo proceso (nuo 1991 m. iki 2000 m.) vyko – nors ir rudimentinė – antra administracinės procedūros dalis (2000 m.) bei antras teismo procesas (nuo 2001 m. kovo mėnesio)( ). Bendra visų šių procedūros etapų trukmė skundžiamo sprendimo paskelbimo dieną jau buvo daugiau kaip 20 metų, o iki šios dienos praėjo net daugiau kaip 22 metai. Nė viena kita procedūra Europos konkurencijos teisėje nėra trukusi taip ilgai( ).

243. Šiomis aplinkybėmis tinkamas procedūros trukmės įvertinimas negalėjo neapimti visos administracinės ir teisminės procedūros iki skundžiamo sprendimo paskelbimo trukmės. Kadangi Bendrasis Teismas neatliko tokio bendro vertinimo, skundžiamame sprendime buvo padaryta teisės klaida. Taigi pirma pirmojo apeliacinio skundo dalis pagrįsta.

c) Dėl tariamos motyvacijos stokos (antra pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

244. Solvay taip pat skundžia motyvacijos stoką (Teisingumo Teismo statuto 36 straipsnis kartu su 53 straipsnio 1 dalimi), nes vertindamas procedūros trukmę Bendrasis Teismas neįtraukė paties teismo proceso etapo.

245. Bendrasis Teismas iš tiesų nė vienu žodžiu neužsimena apie jo paties vykdytą procedūros etapą (procesas byloje T‑57/01). Vis dėlto reikia turėti omenyje, kad pirmosios instancijos teismo sprendimo motyvavimas gali būti implicitinis, jeigu jis leidžia suinteresuotiesiems asmenims sužinoti priežastis, dėl kurių teismas atmetė jų argumentus, o Teisingumo Teismui – turėti pakankamai informacijos, kad galėtų vykdyti kontrolę( ).

246. Nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas darė prielaidą, kad ginčijamo sprendimo panaikinimą galėjo lemti ne paprastas procedūros trukmės pažeidimas, o tik – procedūros trukmės nulemtas – teisės į gynybą pažeidimas. Kadangi, Bendrojo Teismo nuomone, nebuvo galima preziumuoti teisės į gynybą pažeidimo, skundžiamame sprendime buvo galima tiesiogiai nenagrinėti Solvay argumentų dėl teismo proceso trukmės. Šiuo klausimu motyvacijos stokos negalima konstatuoti.

247. Tokiomis aplinkybėmis antrai pirmojo apeliacinio skundo pagrindo daliai negali būti pritarta.

2. Pernelyg ilgos procedūros teisinės pasekmės (trečia, ketvirta ir penkta pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalys)

248. Trečią, ketvirtą ir penktą pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis Solvay skyrė galimo administracinės ir teisminės procedūros trukmės viršijimo teisinėms pasekmėms.

a) Neigiamos įtakos teisei į gynybą būtinybė (trečia pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalis)

249. Trečioje pirmojo apeliacinio skundo pagrindo dalyje keliamas principinę reikšmę turintis klausimas. Šalys nesutaria, ar galimo pagrindinės teisės į sprendimą per protingą terminą pažeidimo savaime užtenka ginčijamam sprendimui panaikinti, ar vis dėlto papildomai būtina įrodyti neigiamą įtaką suinteresuotosios įmonės gynybos galimybėms( ).

250. Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas darė prielaidą, kad pernelyg ilga procedūra galėtų lemti Komisijos sprendimo panaikinimą tik tuomet, jeigu paaiškėja, kad procedūros trukmė neigiamai paveikė suinteresuotosios įmonės gynybos galimybes( ). Šis metodas atitinka šiuo metu jau nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, pagal kurią orientuojamasi vien į tai, ar procedūros trukmė galėjo turėti įtakos jos baigčiai( ).

251. Vis dėlto Solvay mano, kad ši praktika pasenusi ir ragina Teisingumo Teismą ją peržiūrėti, turint omenyje privalomą Pagrindinių teisių chartijos teisinę galią įsigaliojus Lisabonos sutarčiai.

252. Ypatingą reikšmę šiomis aplinkybėmis turi chartijos 52 straipsnio 3 dalies reikalavimai. Šios nuostatos pirmame sakinyje įtvirtinta homogeniškumo sąlyga, pagal kurią EŽTK garantuotas teises atitinkančių chartijoje įtvirtintų pagrindinių teisių esmė ir taikymo sritis yra tokia, kaip nustatyta EŽTK.

253. Tiesa, kad pagrindinė Sąjungos teisė į sprendimą per protingą terminą pagal Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 1 dalį ir 47 straipsnio 2 dalį atitinka EŽTK 6 straipsnio 1 dalies nuostatą( ). Tačiau, priešingai nei mano Solvay, EŽTK 6 straipsnio 1 dalimi, kaip ją šiuo metu aiškina EŽTT, vien dėl protingo termino sprendimui priimti viršijimo nereikalaujama panaikinti sprendimo skirti baudą pagal kartelių teisę ir nutraukti administracinės procedūros.

254. Kaip teisingai pažymėjo Komisija, bendrai sutariama, kad pagal