ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
14.

PMK 92185 straipsnio 2 dalimi siekiama užtikrinti, kad Belgijoje apmokestinamų bendrovių mokesčio bazė galėtų būti patikslinta koreguojant iš grupės viduje sudaromų tarptautinių sandorių gaunamą pelną, kai taikoma sandorių kainodara neatitinka rinkos mechanizmų ir įprastų rinkos sąlygų principo. Be to, PMK 92185 straipsnio 2 dalies b punktu įtraukta sąvoka „tinkamas koregavimas“ yra pagrįsta, siekiant išvengti dvigubo apmokestinimo arba panaikinti (galimą) dvigubą apmokestinimą. Be to, nurodyta, kad šis koregavimas turi būti atliekamas atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį, remiantis turima informacija, kurią, be kita ko, pateikia mokesčių mokėtojas. Koreliacinis koregavimas atliekamas tik jeigu mokesčių administratorius mano, kad kitoje valstybėje atliktas pirminis koregavimas yra pagrįstas, kiek tai susiję su juo koreguojama suma ir jo dydžiu.
81.

Be to, reikia konstatuoti, kad Bendrojo Teismo argumentams šiuo klausimu turi būti pritarta. Priešingai, nei teigia apeliantas, tai, kad Reglamento Nr. 1073/1999 6 straipsnio 1 dalyje numatyta, jog OLAF direktorius vadovauja tyrimams, negali būti aiškinama, nesant atitinkamos specialios nuostatos, kaip draudimas jam bet kuriuo būdu tiesiogiai dalyvauti tyrime. Šiuo klausimu pažymiu, kad kitos funkcijos, priskirtos OLAF direktoriui pagal Reglamento Nr. 1073/1999 nuostatas, taip pat negali užkirsti jam kelio dalyvauti tyrime. Atvirkščiai, tai, kad tyrimo ataskaita rengiama jam vadovaujant, savaime rodo tam tikrą dalyvavimo tyrime formą. Tas pats pasakytina apie jo užduotį kontroliuoti, kad jo nurodymu veikiantys asmenys laikytųsi su asmens duomenų apsauga susijusių nuostatų, kuri reiškia, kad jis dalyvauja vykdant OLAF tyrimus. Be to, nesuprantu, kaip OLAF direktorius galėtų veiksmingai vadovauti tyrimui, jei tuo pačiu metu negalėtų dalyvauti visuose šio tyrimo etapuose.
8.

Direktyvos 2005/36 4f straipsnyje „Teisė iš dalies užsiimti profesine veikla“, kuris nustatytas Direktyva 2013/55, numatyta: „1. Priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija suteikia teisę iš dalies užsiimti profesine veikla jos teritorijoje tik tuo atveju, kai įvykdomos visos šios sąlygos: a) specialistas yra visiškai kvalifikuotas, kad galėtų kilmės valstybėje narėje užsiimti profesine veikla, kuria priimančioje valstybėje narėje siekiama užsiimti iš dalies; b) esami teisiškai vykdomos profesinės veiklos kilmės valstybės narėje ir reglamentuojamos profesijos priimančiojoje valstybėje narėje skirtumai yra tokie dideli, kad kompensacinių priemonių taikymas pareiškėjui reikštų reikalavimą užbaigti visą priimančiojoje valstybėje reikalaujamą rengimo programą, jog jis galėtų verstis reglamentuojama profesija priimančiojoje valstybėje narėje be apribojimų; c) profesinė veikla gali būti objektyviai atskirta nuo kitos veiklos, priskiriamos priimančiosios valstybės narės reglamentuojamai profesijai. Taikant c punktą, priimančiosios valstybės narės kompetentinga institucija atsižvelgia į tai, ar profesine veikla galima užsiimti autonomiškai kilmės valstybėje narėje. 2. Prašymas iš dalies užsiimti profesine veikla gali būti atmestas, jei tokį atmetimą pateisina svarbios bendrojo intereso priežastys, tinkamos siekiamam tikslui įgyvendinti, ir neviršija to, kas yra būtina tam tikslui įgyvendinti. 3. Paraiškos siekiant įsisteigti priimančiojoje valstybėje narėje nagrinėjamos pagal III antraštinės dalies I ir IV skyrių nuostatas. 4. Paraiškos siekiant laikinai ir kartais teikti paslaugas priimančiojoje valstybėje narėje, kai tokia profesinė veikla daro poveikį visuomenės sveikatai ar saugai, nagrinėjamos pagal II antraštinės dalies nuostatas. 5. Nukrypstant nuo 7 straipsnio 4 dalies šeštos pastraipos ir 52 straipsnio 1 dalies, kai suteikiama teisė užsiimti profesine veikla iš dalies, ta veikla turi būti vykdoma naudojant kilmės šalyje įgytą profesinį vardą. Priimančioji valstybė narė gali reikalauti, kad tas profesinis vardas būtų naudojamas tos valstybės kalbomis. Specialistai, kuriems suteikta teisė užsiimti profesine veikla iš dalies, paslaugų gavėjams aiškiai nurodo savo profesinės veiklos sritį. 6. Šis straipsnis netaikomas specialistams, kurių profesinės kvalifikacijos pripažįstamos automatiškai pagal III antraštinės dalies II, III ir IIIa skyrius.“
64.

Be to, iš šių teisės aktų matyti, kad suėjus šiems objektyvios senaties terminams nacionaliniam teismui draudžiama ex officio konstatuoti sutarties sąlygų nesąžiningumą, todėl dar ir dėl to šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą skiriasi nuo to, dėl kurio buvo priimtas Sprendimas Cofidis ( 31 ). Iš tikrųjų pagal Civilinio kodekso 53 straipsnio 1 dalį su vartotoju sudarytoje sutartyje esančios nesąžiningos sąlygos negalioja. Komisija šią nuostatą aiškina taip, kad tai yra absoliutus negaliojimas ir kad remiantis Slovakijos doktrina į tokį negaliojimą teismas turi atsižvelgti, net jeigu bylos šalys to neprašo ir tam netaikomi apribojimai laiko atžvilgiu. Bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad Civilinio kodekso 107 straipsnis, regis, yra susijęs ne su ieškiniais, kuriais prašoma konstatuoti sutarties sąlygų nesąžiningumą, bet tik su ieškiniais dėl restitucijos, kuriems taikomas nepagrįsto praturtėjimo režimas.
47.

Vis dėlto tik rinkai tvarkingai veikiant gali būti pagrįsta prielaida, kad siūlytojo sumokėta didžiausia kaina yra teisinga ( 25 ). Direktyvos 2004/25 5 straipsnio 4 dalies antra pastraipa rodo, kad ši kaina, Europos teisės aktų leidėjo manymu, tam tikrais kaip pavyzdžiai nurodytais atvejais gali būti vertintina kaip neteisinga ( 26 ). Galimybė koreguoti šią kainą, ją padidinant arba sumažinant, reiškia, kad ji gali būti neteisinga ir dėl to, kad akcijos kaina per didelė, ir dėl to, kad ji per maža. Pabrėžtina, kad vertinimo, kada siūlytojo sumokėta didžiausia kaina nėra teisinga, konkrečias detales nustato valstybės narės. Juk direktyvoje pateikti pavyzdžiai nėra galutinis sąrašas atvejų, kuriais priežiūros institucijai gali reikėti kainą pakeisti ( 27 ).
26.

Vis dėlto, kaip nurodo prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, minėtas sprendimas negali būti tapatinamas su pagrindinėse bylose nagrinėjamais atvejais, nes jie nesusiję su nepilnamečiu, turinčiu pripažintą „pabėgėlio“ statusą. Be to, nagrinėjamu atveju, priešingai nei minėtame sprendime nagrinėtomis faktinėmis aplinkybėmis, teisės į šeimos susijungimą pripažinimas nepriklauso nuo to, „kaip operatyviai bus nagrinėjamas prašymas“ ( 5 ), nes 2014 m. kovo 25 d. sprendimai buvo priimti per 1980 m. gruodžio 15 d. Įstatymo 12bis straipsnio 2 dalyje šiuo tikslu nustatytą terminą.
63.

Be to, kadangi šiuo klausimu tekste nieko nenurodyta, Direktyvos 2010/24 13 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa, panašiai kaip ir pirma šios nuostatos pastraipa, nekeičia prašančiosios valstybės narės reikalavimo statuso ar rezultato, kai jis perduodamas valstybei narei, į kurią kreipiamasi. Vadinasi, dėl tokios pirmenybės prašančiosios valstybės narės reikalavimas negali tapti valstybės narės, į kurią kreipiamasi, reikalavimu. Be to, aiškumo sumetimais reikėtų pridurti, kad, atsižvelgiant į Direktyvos 2010/24 tikslą užtikrinti, be kita ko, kad valstybė narė, į kurią kreipiamasi, padėtų prašančiajai valstybei narei vykdant jos reikalavimus, pirmenybės teikimas pagal Direktyvos 2010/24 13 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą turi būti naudingas, o ne žalingas prašančiajai valstybei narei.
27.

Antra, kalbant apie interneto paslaugas, pažymėtina, kad jos taip pat turėtų būti laikomos elektroninių ryšių paslaugomis, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 2 straipsnio c punktą. Taip yra todėl, kad tos pačios direktyvos 2 straipsnio a punkte nustatyta, kad fiksuotojo ryšio antžeminiai tinklai, kuriais galima perduoti signalus, „įskaitant internetą“, turi būti laikomi elektroninių ryšių tinklais tos direktyvos taikymo tikslais. Be to, Pagrindų direktyvos 10 konstatuojamosios dalies paskutiniame sakinyje nustatyta, kad „prieiga prie interneto“ yra elektroninių ryšių paslauga. Be to, Reglamento (ES) 2015/2120 ( 7 ) 2 straipsnio antros pastraipos 2 punkte sąvoka „interneto prieigos paslauga“ apibrėžiama kaip „viešai prieinama elektroninių ryšių paslauga, kuri suteikia galimybę prisijungti prie interneto“ ( 8 ), turint omenyje, kad Pagrindų direktyvos 2 straipsnio c punkte nustatyta elektroninių ryšių paslaugų apibrėžtis galioja taikant Reglamentą 2015/2120 ( 9 ). Galiausiai Direktyvoje (ES) 2018/1972 ( 10 ), kuria, be kita ko, panaikintos ir pakeistos Pagrindų direktyva ir Leidimų direktyva, paaiškinama, kad elektroninių ryšių paslaugos „apima visų pirma „interneto prieigos paslaugą [-as]“, kaip apibrėžta [Reglamento 2015/2120] 2 straipsnio antros pastraipos 2 punkte“.
32.

Trumpai tariant, mano supratimu, praktinė problema slypi būtent čia. Tai, kas buvo nuspręsta per „pirmąją“, pirminę procedūrą, yra privaloma per visas paskesnes procedūras (administracinę ir teisminę). Be to, o gal net visų svarbiausia tai, kad „privalomoji galia“ per kitas procedūras atsiranda ne tik esant toms pačioms šalims (šalių sutaptis per visas procedūras) ( 5 ). Labai svarbu ir tai, kad ji atsiranda ir esant tokioms situacijoms, kai tokia „sutaptis“ atrodo mažų mažiausiai abejotina (pavyzdžiui, kai privatūs asmenys per „antrąjį“ etapą baudžiami asmeniškai, nors per „pirmąjį“ etapą buvo baudžiama tik jų įmonė, kuri formaliai dalyvavo per pirminę procedūrą).
63.

Vis dėlto skundžiamo sprendimo 71 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad VGG ir kt. turėjo „investuoti į gamtines vietoves, kad galėtų vykdyti papildomą ekonominę veiklą, panašią“ į tą, kurią vykdo trylika PVO, ir dėl to atsidūrė mažiau palankioje padėtyje nei pastarosios, kurios dėl nagrinėjamos priemonės galėjo įsigyti žemės sklypus palankesnėmis sąlygomis. Be to, skundžiamo sprendimo 69 punkte Bendrasis Teismas pasirėmė neginčytais VGG ir kt. argumentais, kad „[jų] negalėjimas įsigyti daugiau žemės sklypų tokiomis pačiomis sąlygomis kaip pagalbos gavėjai lėmė mažiau palankią jų veiklos raidą nei ta, kuri būtų buvusi nesant tokios pagalbos priemonės“.
14.

2018 m. sausio 8 d. nuosprendžiu (toliau – Tribunal correctionnel de Marseille nuosprendis) Tribunal correctionnel de Marseille pripažino B. S. ir C. A. kaltais visų pirma dėl teisės aktų, reglamentuojančių prekybą nuodingais augalais, pažeidimo. Šis pažeidimas numatytas Code de la santé publique L.5432‑1 I straipsnio 1 dalyje, pagal kurią baudžiama už to paties kodekso L.5132‑8 straipsnio įgyvendinimo nuostatų, t. y. 1990 m. rugpjūčio 22 d. nutarimo, nesilaikymą. Tribunal correctionnel de Marseille, be kita ko, pažymėjo, kad, remiantis minėto nutarimo tekstu, kanapių aliejaus, kuris skirtas įšvirkšti į Kanavape, gamyba yra „teisėta, tik jeigu šis aliejus [buvo] išspaudžiamas iš sėklų“, o jeigu „į šį produktą įmaišoma kanapių lapų, pažiedžių arba žiedų, to pakanka, kad kanapės augalo naudojimas pramoniniais arba komerciniais tikslais būtų pripažintas neteisėtu“. Kadangi į Kanavape įšvirkščiamam KBD aliejui gaminti buvo naudojamas visas kanapės augalas, įskaitant lapus ir žiedus, buvo konstatuota nusikalstamos veikos sudėtis. Taigi Tribunal correctionnel de Marseille skyrė B. S. 18 mėnesių laisvės atėmimo bausmę, atidedant jos vykdymą, ir 10000 EUR baudą. C. A. buvo skirta 15 mėnesių laisvės atėmimo bausmė, atidedant jos vykdymą, ir 10000 EUR bauda.
124.

Be to, pažymėtina, kad, kaip per teismo posėdį pripažino Vengrijos vyriausybė, Sąjungos piliečiai yra itin suinteresuoti dalyvauti ekonominiame, socialiniame ir kultūriniame visų valstybių narių gyvenime, taigi užtikrinti, kad tikslas kurti „vis glaudesnę Sąjungą“ taptų realybe. Sąjungos piliečių teisės naudotis balsavimo teise ir būti kandidatais per vietos savivaldos rinkimus (neatsižvelgiant į tai, ar jie yra gyvenamosios valstybės piliečiai) ir per Europos Parlamento rinkimus bet kurioje nacionalinėje rinkimų apygardoje atsiranda dėl institucinės sistemos, visuotinai svarbios visų valstybių narių viešajame gyvenime. Laisvė burtis į asociacijas, taigi dalyvauti atitinkamų visuomenių viešosiose diskusijose, dažnai apsiriboja galimybe prisidėti prie pasirinktų asociacijų finansavimo bet kurioje iš šių valstybių. Tai dar viena priežastis, dėl kurios negalima riboti ir diskredituoti šio būdo kartu dalyvauti sprendžiant piliečiams aktualius klausimus.
14.

Dviem 1997 m. sausio 10 d. ir 1999 m. kovo 10 d. sutartimis Wagram Invest du kartus įsigijo bendrovės akcijų iš savo valdytojo. Pagal pirmąją sutartį Wagram Invest įsigijo 2005 šios bendrovės akcijas už 594944,45 EUR, numatant šią sumą be palūkanų sumokėti per 16 pusmečio įmokų. Pagal antrąją sutartį Wagram Invest įsigijo 1993 minėtos įmonės akcijas už 787319,75 EUR, numatant šią sumą be palūkanų sumokėti per 12 pusmečio įmokų ( 7 ).
72.

Toliau Teisingumo Teismas to sprendimo 34–37 punktuose nurodė: „34. <…> kalbant apie valstybės pagalbą, kuri yra paskelbta nesuderinama su vidaus rinka, nacionalinių institucijų vaidmuo yra <…> tik visų Komisijos sprendimų vykdymas. Taigi šios institucijos neturi jokios diskrecijos atšaukti sprendimą skirti pagalbą. Taigi kai Komisija teismine tvarka neapskųstame sprendime nurodo susigrąžinti neteisėtai išmokėtas sumas, nacionalinė institucija neturi teisės konstatuoti kitaip. 35. Tačiau kai nacionalinė institucija praleidžia nacionalinės teisės aktuose nustatytą naikinamąjį terminą, šios padėties negalima prilyginti padėčiai, kai ūkio subjektas nežino, ar kompetentinga institucija priims sprendimą, ir kai pagal teisinio saugumo principą reikalaujama po tam tikro laiko panaikinti šį netikrumą. 36. Atsižvelgiant į tai, kad nacionalinė institucija diskrecijos neturi, neteisėtos pagalbos gavėjas nepatiria netikrumo nuo tada, kai Komisija priima sprendimą, kuriuo ši pagalba paskelbiama nesuderinama ir pareikalaujama ją susigrąžinti. 37. Taigi teisinio saugumo principas negali būti laikomas kliūtimi susigrąžinti pagalbą dėl to, kad nacionalinės institucijos pavėluotai įvykdė sprendimą, reikalaujantį ją sugrąžinti. Jeigu to nebūtų padaryta, neteisėtai sumokėtų sumų susigrąžinimas taptų praktiškai neįmanomas, o [Sąjungos teisės] nuostatos dėl valstybės pagalbos prarastų veiksmingumą.“ ( 41 )
1.

Kompiuterio programos autorių teisių turėtoja pareiškė ieškinį vienai iš šios programos licencijos turėtojų (su kuria ji buvo pasirašiusi atitinkamą sutartį) dėl to, kad pastaroji be jos sutikimo programoje padarė pakeitimų. Prancūzijos pirmosios instancijos teisme pareikštas ir atmestas ieškinys buvo pagrįstas atsakomybe, atsiradusia dėl autorių teisės pažeidimo (atsakomybė ex delicto), o ne dėl sutarties sąlygų pažeidimo (atsakomybė ex contracto).
44.

Be to, nors teisės į senatvės išmoką įgijimas patenka į Reglamento Nr. 883/2004 6 straipsnio taikymo sritį, šioje nuostatoje aiškiai nurodomas draudimo, darbo pagal darbo sutartį, savarankiško darbo ar gyvenimo laikotarpių sumavimas, o ne kitos sąlygos, dėl kurių atsiranda tokia teisė ( 23 ). Atsižvelgdamas į tai, kad pagal Bendrojo socialinės apsaugos įstatymo 208 straipsnio 1 dalies c punktą teisei į išankstinę senatvės pensiją įgyti nustatyta sąlyga, be kita ko, kad gautos išmokos suma viršytų minimalią senatvės išmoką, kurią nagrinėjamas asmuo turėtų teisę gauti Ispanijoje, taip pat į jo šeiminę padėtį, kai jam sukaks 65 metai, manau, kad Reglamento Nr. 883/2004 5 straipsnis yra ta bylai reikšminga nuostata, kuri turėtų būti taikoma ( 24 ). Iš tiesų Reglamento Nr. 883/2004 10 konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad prilyginimo arba vienodo požiūrio principas, taikomas kitoje valstybėje narėje mokamoms išmokoms, gaunamoms pajamoms, atsiradusiems faktams ir įvykiams, pagal šio reglamento 5 straipsnį neturėtų kliudyti 6 straipsnyje nustatytam tam tikrų kitoje valstybėje narėje įgytų laikotarpių, kaip antai draudimo laikotarpių sumavimo principui, tarsi jie būtų įgyti pagal kompetentingos valstybės narės teisės aktus ( 25 ).
25.

Vis dėlto ši byla skiriasi dviem aspektais: (i) ieškovės pagrindinėje byloje, t. y. UPS Deutschland Inc. & Co. OHG, DPD Dynamic Parcel Distribution GmbH & Co. KG ir Bundesverband Paket & Expresslogistik eV (toliau – UPS Deutschland ir kt.) apkaltino Deutsche Post pažeidus Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb (Įstatymas dėl nesąžiningos konkurencijos draudimo) 3 ir 3a straipsnius ir pareiškė ieškinį, kuriuo prašoma nurodyti nutraukti šiuos pažeidimus ir konstatuoti pareigą atlyginti dėl to patirtą žalą; (ii) kalbama apie transporto priemones ar transporto priemonių junginius, kurių masė yra didesnė kaip 2,8 tonos, bet mažesnė kaip 3,5 tonos.
30.

Kita vertus, pažymėtina, kad UG 109 straipsnio 2 dalyje nėra numatyta, kad terminuoti darbo santykiai paeiliui nustatomi vis su tuo pačiu asmeniu su sąlyga, kad jis priskirtas konkrečiam projektui arba vykdo tam tikras užduotis ar teikia tam tikras paslaugas, susijusias su šiuo projektu; pagal šią nuostatą taip pat nereikalaujama, kad šie santykiai tęstųsi visą projekto, kuriam šis asmuo priskirtas, vykdymo laikotarpį. Taigi ši nuostata iš esmės leidžia universitetams įdarbinti tą patį darbuotoją paeiliui įvairiems projektams vykdyti laikotarpiui, kuris gali tęstis iki dvylikos metų ( 31 ). Tokiu atveju sudarant terminuotas darbo sutartis siekiama veikiau patenkinti nuolatinius ir ilgalaikius universitetų poreikius vienoje pagrindinių jų veiklos sričių – mokslinių tyrimų srityje ( 32 ), neatsižvelgiant į tai, ar šiuos tyrimus finansuoja tretieji asmenys, ar ne ( 33 ). Šiuo atžvilgiu pabrėžtina, kad per posėdį Teisingumo Teisme MUW advokatas patikslino, jog UG 109 straipsnio 2 dalis taikoma maždaug 30 % jo darbuotojų ( 34 ). Be to, vykstant šiam procesui ir MUW, ir Austrijos vyriausybė ne kartą pabrėžė, kad universitetai retai su mokslo darbuotojais sudaro neterminuotas darbo sutartis. Šios aplinkybės patvirtina, kad, kaip teisingai pažymi Komisija, terminuoti darbo santykiai mokslinių tyrimų ir mokymo srityje MUW yra įprasti ir nustatomi su didele dalimi jo darbuotojų.
17.

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo, kurios konkrečiai nacionalinės teisės nuostatos kelia abejonių dėl suderinamumo su Sąjungos teise. Tačiau, remiantis atskirų proceso dalyvių pateiktomis pastabomis, galima teigti, kad kalbama apie nuostatas, pagal kurias leidžiama apmokestinti energetikos produktus, suvartojamus gaminant kitus energetikos produktus ir elektros energiją toje pačioje gamybos įmonėje, kurioje buvo pagaminti šie pirmieji energetikos produktai, ar minėtų nuostatų aiškinimą. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui abejonių kelia nebaigtu gaminti mazutu vadinamo produkto apmokestinimas, taikant dyzelino normą, nepaisant to, kad šis produktas vėliau buvo klasifikuojamas kaip krosnių kuras.
54.

Vis dėlto, kaip pagrįstai tvirtina, be kita ko, Belgijos, Austrijos, Vokietijos ir Prancūzijos vyriausybės, Direktyvos 2003/109 5 straipsnio 1 dalies a punktas yra griežtesnis nei Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 1 dalies b punktas, visų pirma dėl to, kad, skirtingai nei pastarojoje nuostatoje, Direktyvos 2003/109 5 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyti papildomi kriterijai, t. y. kad ištekliai turi būti pastovūs ir reguliarūs. Be to, pagal Direktyvos 2003/109 5 straipsnio 1 dalies a punktą reikalaujama, kad ištekliai būtų vertinami atsižvelgiant, be kita ko, į jų pobūdį ( 32 ).
35.

Šiuo atveju sunkumų kyla dėl to, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepatikslino priežasčių, dėl kurių profesinių pensijų įstaiga susidūrė su finansiniais sunkumais nuo 2003 m. Vis dėlto iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo informacijos matyti, ir tai šalys patvirtino per teismo posėdį, kad pagal Profesinių pensijų įstatymo 1 straipsnį darbdaviai yra atsakingi už profesinių pensijų išmokų, kurias jos nustatė esant darbo santykiams, mokėjimą, net jei tokie mokėjimai yra įvykdyti per tarpinę profesinių pensijų draudimo sistemą. Todėl darbdavys turi užtikrinti šį mokėjimą net tuo atveju, jeigu pensijų fondas nemoka numatytų išmokų arba jeigu moka jas tik iš dalies.
19.

Ginčijamame sprendime konstatuota, kad nagrinėjamų prekių vertė turėjo būti nustatyta pagal Muitinės kodekso 30 straipsnio 2 dalies c punktą, atsižvelgiant į informaciją apie pardavimą (prekių rūšis, artikulas, vieneto kaina ir bendra kaina), kurią Ranbaxy Laboratories pateikė Oribalt Rīga po to, kai aptariamos prekės buvo parduotos Ranbaxy Laboratories klientams. Taip pat ginčijame sprendime konstatuota, kad reikia atsižvelgti į minėtose sąskaitose faktūrose nurodytą nagrinėjamų prekių pardavimo kainą be nuolaidų, kurias Ranbaxy Laboratories taikė savo klientams.
52.

Toks aiškinimas ( 23 ) atitinka Sąjungos teisės aktų leidėjo siekiamą tikslą užtikrinti, kad per transporto priemonių sukeltus eismo įvykius nukentėję asmenys būtų vertinami vienodai, nepriklausomai nuo to, kurioje Sąjungos teritorijos vietoje įvyko eismo įvykis ( 24 ), nes būtent dėl to nebuvo apriboti pagal automobilio draudimo sutartį draudžiami pavojai, ypač tais atvejais, kai transporto priemonė neatitinka teisės aktuose numatytų techninių reikalavimų dėl atitinkamos transporto priemonės būklės ar saugos reikalavimų, kaip nustatyta Direktyvos 2009/103 13 straipsnio 1 dalies pirmos pastraipos c punkte.
120.

Vien tik to, kad panaikinus veiklos leidimą atsiranda neigiamas poveikis bendrovės tikslams ir dėl to gali sumažėti akcijų vertė, nepakanka norint daryti tiesioginės sąsajos prielaidą. Be to, suteikti akcininkams teisę skųsti bet kokį Sąjungos teisės aktą, kuris galbūt turi neigiamų padarinių akcinės bendrovės akcijų vertei, būtų nesuderinama su šios išvados 105 punkte minėtais principais.
16.

Reglamento Nr. 1408/71 1 straipsnio t punkte išmokų sąvoka apibrėžiama kaip reiškianti „visas išmokas <…>, įskaitant visas jų dalis, mokamas iš valstybinių fondų, periodiškus padidinimus ir priemokas [išmokas], atsižvelgiant į III antraštinės dalies nuostatas, taip pat [sic] vienkartines išmokas, kurios gali būti išmokamos vietoj pensijų, ir mokėjimus, susijusius su įmokų kompensavimu“ ( 13 ). To reglamento 4 straipsnyje apibrėžiama materialinė reglamento taikymo sritis, kuri apima visus teisės aktus, galiojančius „socialinės apsaugos srit[yse]“, susijusiose su viena iš 4 straipsnio 1 dalyje išvardytų rizikos rūšių, įskaitant 4 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytas „invalidumo išmokas“, bet ne „socialinę ir medicininę paramą“ (4 straipsnio 4 dalis); be to, reglamente nedaroma skirtumo tarp įmokinių ir neįmokinių sistemų (4 straipsnio 2 dalis).
37.

Be to, Teisingumo Teismas tame pačiame ir dar viename sprendime ( 13 ) konstatavo, kad Šeštojoje direktyvoje ( 14 ) aiškiai nenumatyta atvejo, kai sąskaitoje faktūroje per klaidą nurodomas PVM, nors jo mokėti nereikia. Vis dėlto galiausiai ir šiuose sprendimuose buvo kalbama apie tokių sąskaitų faktūrų patikslinimą, kurių PVM direktyvos 203 straipsnyje iš tikrųjų nenumatyta ( 15 ). Be to, šie sprendimai buvo susiję ne su sąmoningu atsiskaitymu už fiktyvius sandorius, o su klaidomis dėl apmokestinamuoju asmeniu laikytino subjekto ir sandorių vietos.