ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 209/25

2010 m. gegužės 18 d.Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd pateiktas apeliacinis skundas dėl 2010 m. kovo 4 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-407/06, Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd prieš Europos Sąjungos Tarybą

(Byla C-247/10 P)

()

2010/C 209/35

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd, atstovaujama advokato M. Sánchez Rydelski

Kitos proceso šalys: Wenzhou Taima Shoes Co., Ltd, Europos Sąjungos Taryba, Europos Komisija, Europos avalynės pramonės konfederacija (CEC), BA.LA. di Lanciotti Vittorio & C. Sas, Calzaturificio Elisabet Srl, Calzaturificio Iacovelli di Iacovelli Giuseppe & C. Snc, Calzaturificio Leopamy Srl, Calzaturificio Lunella Srl, Calzaturificio Mia Shoe Snc di Gattafoni Carlo & C., Calzaturificio Primitempi di Monaldi Geri, Calzaturificio R. G. di Rossi & Galiè Srl, Calz. S. G. di Seghetta Giampiero e Sergio Snc, Carim Srl, Florens Shoes SpA, Gattafoni Shoe Snc di Gattafoni Giampaolo & C., Grif Srl, Missouri Srl, New Swing Srl, Podosan Medical Shoes di Cirilli Michela, Viviane Sas

Apeliantės reikalavimai

Apeliantė Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti 2010 m. kovo 4 d. Bendrojo Teismo sprendimą sujungtose bylose T-407/06 ir T-408/06,

— panaikinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1472/2006 (1), nustatantį galutinį antidempingo muitą Kinijos ir Vietnamo kilmės tam tikros avalynės iš odos importui, tiek, kiek jis susijęs su ieškove, ir

— nurodyti Europos Sąjungos Tarybai padengti bylinėjimosi išlaidas, susijusias su apeliaciniu procesu ir procesu Bendrajame Teisme nagrinėjant bylą T-407/06.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliantė tvirtina, kad:

Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad Komisija teisėtai galėjo remdamasi Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (2) (toliau — Pagrindinis reglamentas) 17 straipsnio 3 dalimi priimti sprendimą nenagrinėti ir nespręsti dėl prašymų suteikti rinkos ekonomikos sąlygomis veikiančios įmonės statusą (toliau — RESVĮS) ar taikyti individualų režimą (toliau — IR);

Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą nagrinėdamas klausimą, ar ieškovės teisė į gynybą buvo pažeista atsižvelgiant į nustatytą Pagrindinio reglamento 20 straipsnio 5 dalies pažeidimą.

(1) 2006 m. spalio 5 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1472/2006, nustatantis galutinį antidempingo muitą ir laikinojo muito, nustatyto Kinijos Liaudies Respublikos ir Vietnamo kilmės tam tikros avalynės su batviršiais iš odos importui, galutinį surinkimą (OL L 275, 2006, p. 1).

(2) OL L 56, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 113/20

2010 m. vasario 8 d.Supreme Court of United Kingdom (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Office of Communications prieš The Information Commissioner

(Byla C-71/10)

2010/C 113/31

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Supreme Court of United Kingdom

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantas: Office of Communications

Kita proceso šalis: The Information Commissioner

Prejudicinis klausimas

Ar tuo atveju, kai viešosios valdžios institucija turi informacijos apie aplinką, kurios atskleidimas neigiamai paveiktų atskirus interesus, saugomus daugiau nei viena nuostata dėl išimčių (nagrinėjamoje byloje — visuomenės saugumo interesus, nurodytus Tarybos direktyvos 2003/4/EB 4 straipsnio 2 dalies b punkte, ir interesus, susijusius su intelektinės nuosavybės teisėmis, nurodytomis šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalies e punkte), tačiau kiekvieno išimties atvejo atžvilgiu, jeigu jie vertinami atskirai, neigiamas poveikis nebūtų toks, kad nusvertų visuomenės interesą atskleisti informaciją, pagal Tarybos direktyvą 2003/4/EB (1) šiuos atskirus interesus, nurodytus minėtose dviejose nuostatose dėl išimčių, toliau, lyginant juos su visuomenės interesu atskleisti informaciją, reikia vertinti bendrai?

(1) 2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/4/EB dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką ir panaikinanti Tarybos direktyvą 90/313/EEB (OL L 41, p. 26; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 7 t., p. 375)
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 100/28

2010 m. vasario 9 d.Corte Suprema di Cassazione (Italija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Ugo Cifone/Giudice delle indagini preliminari del Tribunale di Trani

(Byla C-77/10)

2010/C 100/42

Proceso kalba: italų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Corte Suprema di Cassazione

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantas: Ugo Cifone

Prejudiciniai klausimai

Kaip reikia aiškinti Europos Sąjungos steigimo sutarties 43 ir 49 straipsnius dėl įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas tiek, kiek tai susiję su lažybomis per sporto renginius, siekiant nustatyti, ar pagal minėtas Sutarties nuostatas nedraudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, kuriose nustatyta valstybės monopolija ir koncesijų bei leidimų sistema, pagal kurią, atsižvelgiant į apibrėžtą koncesijų skaičių: a) bendrai užtikrinama ankstesniu laikotarpiu, remiantis procedūra, kurioje kai kuriems operatoriams buvo neteisėtai uždrausta dalyvauti, suteiktų koncesijų turėtojų apsauga; b) įtvirtintos nuostatos, kurios faktiškai garantuoja, kad bus išsaugotos komercinės pozicijos, įgytos pasibaigus procedūrai, kurioje kai kuriems operatoriams buvo neteisėtai uždrausta dalyvauti (pavyzdžiui, draudimas naujiems koncesininkams savo punktus įrengti arčiau nei per nustatytą atstumą nuo jau esančių); c) koncesija gali būti panaikinta, o labai didelis užstatas — konfiskuotas, jei, pavyzdžiui, koncesininkas tiesiogiai ar netiesiogiai administruoja tarpvalstybinę lošimų veiklą, panašią į tą, dėl kurios suteikta koncesija?
4.

Tada prekių ženklo savininkas pagal Reglamento Nr. 40/94 78 straipsnio 2 dalį pateikė prašymą restitutio in integrum. Šis prašymas buvo paduotas nepraėjus dviems mėnesiams po to, kai savininkas gavo pranešimus apie teisių panaikinimą, tačiau praėjus daugiau kaip dviems mėnesiams po to, kai juos gavo jo atstovas.
A.

Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidų sprendimo 169-180 punktuose neteisingai išaiškinęs EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą (1) ir neteisingai išaiškinęs bei pritaikęs Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos žemės ūkio sektoriuje. Be to, šiuo atžvilgiu sprendimo motyvai nenuoseklūs ir nepakankami.
—

Pripažinti, kad per nustatytą terminą nepriėmusi visų nuostatų, būtinų panaikinti 2008 m. balandžio 16 d. Komisijos sprendimu Nr. 2008/697/EB (1) dėl valstybės pagalbos Nr. C 13/07 (ex NN 15/06 ir N 734/06), Italijos suteiktos įmonei New Interline (pranešta 2008 m. birželio 17 d. dokumentu Nr. C(2008) 1321), pripažintą neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka valstybės pagalbą, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šio sprendimo 2, 3 ir 4 straipsnius bei EB sutartį.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 256/13

2009 m. rugpjūčio 12 d. Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Secretary of State for the Home Department prieš Maria Dias

(Byla C-325/09)

2009/C 256/26

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Secretary of State for the Home Department

Atsakovė: Maria Dias

Prejudiciniai klausimai

1. Jei Europos Sąjungos pilietė, esanti valstybėje narėje, kurios pilietė ji nėra, prieš perkeliant į nacionalinę teisę Direktyvą 2004/38/EB (1) turėjo teisėtai pagal Direktyvos 68/360/EEB (2) 4 straipsnio 2 dalį išduotą leidimą gyventi, tačiau galiojant leidimui savo valia tam tikrą laiką nedirbo, neturėjo pakankamai lėšų ir neatitiko tokio leidimo išdavimo sąlygų, ar šis asmuo vien dėl to, kad turėjo leidimą minėtu laikotarpiu išlieka asmeniu, kuris „legaliai gyveno“ priimančioje valstybėje narėje tam, jog pagal Direktyvos 2004/38/EB 16 straipsnio 1 dalį vėliau įgytų nuolatinę teisę gyventi?

2. Jei iki 2006 m. balandžio 30 d. pasibaigę 5 metai ištisai gyvenant kaip darbuotojui yra netinkami, kad atsirastų teisė nuolat gyventi, įtvirtinta Direktyvos 2004/38 16 straipsnio 1 dalyje, ar dėl tokio ištisinio gyvenimo kaip darbuotojui nuolatinė teisė gyventi atsiranda tiesiogiai pagal ES sutarties 18 straipsnio 1 dalį dėl direktyvoje esančios spragos?

(1) 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB

OL L 158, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 46.

(2) 1968 m. spalio 15 d. Tarybos Direktyva dėl valstybių narių darbuotojų bei jų šeimų judėjimo ir teisės apsigyventi Bendrijoje apribojimų panaikinimo

OL L 257, p. 13; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 27.
2.

Ar šiuo atveju, be to, reikšminga tai, kad: a) Oulu miestas kaip perkančioji organizacija įsipareigojo pirmiau minėtas paslaugas už atlygį pirkti pereinamuoju ketverių metų laikotarpiu, kuriam pasibaigus, remiantis jo nutarimu, jis ketina dėl jam reikalingų rūpinimosi darbuotojų sveikata paslaugų iš naujo skelbti konkursą? b) didžiąją pajamų dalį prieš sudarant nagrinėjamą susitarimą savivaldybės įmonė, kurį organizaciniu atžvilgiu priklausė Oulu miestui, gaudavo ne iš miesto darbuotojams suteiktų sveikatos priežiūros darbe paslaugų? c) naujoji įmonė steigiama taip, kad savivaldybės įmonės verslas, kurį sudaro sveikatos priežiūros darbe paslaugos tiek miesto darbuotojams, tiek privatiems klientams, turi būti perduotas kaip nepiniginis įnašas?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 193/9

2009 m. gegužės 29 d. High Court of Justice (Chancery Division) (Patents Court) (England and Wales) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Synthon BV prieš Merz Pharma Gmbh & Co KG

(Byla C-195/09)

2009/C 193/10

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Justice (Chancery Division)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Synthon BV

Atsakovė: Merz Pharma Gmbh & Co KG

Prejudiciniai klausimai

1. Ar Tarybos reglamento (EB) Nr. 1768/92 (1) 13 ir 19 straipsnių prasme leidimas yra „pirmasis leidimas pateikti <…> į rinką Bendrijoje“, jei jis išduotas pagal nacionalinę teisę, kuri atitinka Tarybos direktyvą 65/65/EEB (2), ar dar reikia įrodyti, kad prieš išduodama nagrinėjamą leidimą nacionalinė institucija įvertino duomenis, kaip to reikalaujama laikantis šioje direktyvoje numatytos administracinės procedūros?

2. Ar Tarybos reglamento (EB) Nr. 1768/92 13 ir 19 straipsnių prasme formuluotė „pirmasis leidimas pateikti <…> į rinką Bendrijoje“ apima leidimus, kurie, remiantis nacionaline teise, gali būti išduodami kartu su Tarybos direktyvą 65/65/EEB atitinkančiais leidimais?

3. Ar produktas, kuriam išduotas leidimas pirmą kartą pateikti į rinką EEB neatliekant Tarybos direktyvoje 65/65/EEB numatytos administracinės procedūros, patenka į Tarybos reglamento (EB) Nr. 1768/92 taikymo sritį, apibrėžtą jo 2 straipsnyje?

4. Jei ne, ar tokiam produktui išduotas PAL negalioja?

(1) 1992 m. birželio 18 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1768/92 dėl medicinos produktų papildomos apsaugos liudijimo sukūrimo (OL L 182, p. 1–5; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 11 t., p. 200).

(2) 1965 m. sausio 26 d. Tarybos direktyva 65/65/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su vaistais, suderinimo (OL 22, p. 369).
2.

Ar Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo, įgyvendinto 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyva 1999/70/EB (2), 5 punkto 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad jai prieštarauja nacionalinės teisės norma, kuri be papildomų sąlygų ir neribotą laiką leidžia viena paskui kitą sudaryti neribotą skaičių darbo sutarčių, kurios be pateisinamų priežasčių yra terminuotos, vien dėl to, kad sudarant terminuotą darbo sutartį darbuotojui yra suėję 58 metai ir nėra tampraus bei objektyvaus ryšio su prieš tai buvusia neterminuota darbo sutartimi su tuo pačiu darbdaviu?
5.

Jeigu būtų teigiamai atsakyta į trečiąjį klausimą: Ar „metinę apyvartą“ Belgijos Karalystės, Danijos Karalystės, Vokietijos Federacinės Respublikos, Graikijos Respublikos, Ispanijos Karalystės, Prancūzijos Respublikos, Airijos, Italijos Respublikos, Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, Nyderlandų Karalystės, Portugalijos Respublikos, Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės (Europos Sąjungos valstybių narių) ir Norvegijos Karalystės, Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos, Švedijos Karalystės sutarties dėl Norvegijos Karalystės, Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo į Europos Sąjungą su baigiamuoju aktu (toliau — Stojimo sutartis) XV priedo IX dalies „Mokesčiai“ 2 punkto c papunkčio arba Šeštosios direktyvos (4) 24 straipsnio prasme reikia suprasti kaip per vienerius metus atitinkamoje valstybėje narėje, kurios atžvilgiu bandoma pasinaudoti schema smulkiam verslui, pasiektą apyvartą ar kaip per vienerius metus visoje Bendrijos teritorijoje verslininko pasiektą apyvartą?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 90/20

2009 m. kovo 3 d. General Química, S.A., Repsol Química, S.A., Repsol YPF, S.A. pateiktas apeliacinis skundas dėl 2008 m. gruodžio 18 d. Pirmosios instancijos teismo (šeštoji kolegija) sprendimo T-85/06 byloje General Química ir kt. prieš Europos Bendrijų Komisiją

(Byla C-90/09 P)

2009/C 90/32

Proceso kalba: ispanų

Šalys

Apeliantės: General Química, S.A., Repsol Química, S.A., Repsol YPF, S.A., atstovaujamos advokatų J. M. Jiménez-Laiglesia Oñate ir J. Jiménez-Laiglesia Oñate

Kita proceso šalis: Europos Bendrijų Komisija

Apeliančių reikalavimai

— Panaikinti 2008 m. gruodžio 18 d. Sprendimą byloje T-85/06 tiek, kiek juo atmetamas panaikinimo pagrindas, grindžiamas akivaizdžia vertinimo klaida ir motyvavimo stoka pripažįstant apeliančių solidarią atsakomybę.

— Panaikinti (Komisijos) sprendimo 1 straipsnio g bei h punktus ir 2 straipsnio d punktą tiek, kiek jie nukreipti prieš Repsol YPF ir Repsol Química kaip bendrai ir solidariai už General Química padarytą EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimą atsakingas įmones, ir papildomai panaikinti šį sprendimą tiek, kiek jis nukreiptas prieš Repsol YPF, kiekvienu atveju atitinkamai sumažinant sankciją.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliaciniame skunde remiamasi tuo, kad atmestas sprendimo pripažinti Repsol Química ir Repsol YPF atsakingomis už General Química, S.A veiksmus panaikinimo pagrindas. Sprendime Pirmosios instancijos teismas klaidingai taikė atsakomybės priskyrimo kriterijų, kuris nesusijęs su bylos faktais ar aplinkybėmis ir su General Química padarytu pažeidimu. Priskirdamas patronuojančiai bendrovei atsakomybę už dukterinę bendrovę ir nuspręsdamas, kad, remiantis tuo, jog paprastai patronuojanti bendrovė gali ar turi teisę daryti lemiamą įtaką dukterinei bendrovei, egzistuoja vienas ūkio subjektas, Pirmosios instancijos teismas padarė klaidą. Taip pat jis nepaaiškina, kaip įrodymai, kuriais jis remiasi, atskleidžia, kad yra daroma lemiama įtaka; be to, jis neatsižvelgia arba iškraipo bylos medžiagoje pateiktus įrodymus. Taip pat šis teismas klaidingai taiko teismo praktikoje nustatytą prezumpciją tais atvejais, kai patronuojanti įmonė turi visą kapitalą, ir perkelia įrodinėjimo pareigą, nors, be kita ko, neįvardija įrodymų, kuriuos reikia pateikti tam, kad būtų paneigta prezumpcija. Sprendimu Komisijai suteikiama neribota laisvė vertinti ir nagrinėti šiai prezumpcijai paneigti pateiktus įrodymus. Todėl šios prezumpcijos praktiškai neįmanoma paneigti. Nepaisant to, kad Repsol YPF atsakomybė nėra aiškiai nustatyta ir kelia klausimų, grupę valdančiai patronuojančiai bendrovei automatiškai taikydamas prezumpciją dėl paprastos galimybės daryti lemiamą įtaką, Pirmosios instancijos teismas taip pat daro klaidą. Atsakomybė priskiriama bendrovių grupei, o ne ekonominiu vienetu esančiai įmonei; be to, šios atsakomybės negalima paneigti.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 32/17

2008 m. lapkričio 17 d.Prana Haus GmbH pateiktas apeliacinis skundas dėl 2008 m. rugsėjo 17 d. priimto sprendimo byloje T-226/07 Prana Haus GmbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)

(Byla C-494/08 P)

(2009/C 32/26)

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Apeliantė: Prana Haus GmbH, atstovaujama advokato N. Hebeis

Kita proceso šalis: Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui)

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti 2008 m. rugsėjo 17 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo (aštuntoji kolegija) sprendimą byloje T-226/07 Prana Haus GmbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui).

— Priteisti iš Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) bylinėjimosi išlaidas.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Apeliantės nuomone, ginčas susijęs su klausimu, ar žodis „PRANAHAUS“ gali būti saugomas kaip prekių ženklas prekių „visų formų garso ir vaizdo įrašų laikmenos, raštinės reikmenys“ ir paslaugų „mažmeninės prekybos kasdieninio vartojimo prekėmis paslaugos“ atžvilgiu. Jos nuomone, Pirmosios instancijos teismas manė, jog žodis „PRANAHAUS“ yra nuoroda, tiesiogiai ir konkrečiai apibūdinanti ja žymimas prekes ir paslaugas.

Šiuo apeliaciniu skundu apeliantė nurodo nuostatų, susijusių su absoliučiu atsisakymo įregistruoti apibūdinamąjį elementą pagrindu, nurodytu Reglamento dėl Bendrijos prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies c punkte.

Apeliantės nuomone, Pirmosios instancijos teismas per plačiai aiškino 7 straipsnio 1 dalies c punkte esančią teisinę sąvoką „žymėti“, o tai prieštarauja šios nuostatos formuluotei ir Teisingumo Teismo praktikai. Be to, jos nuomone, klausimo, ar apibūdinimas „PRANAHAUS“ yra pakankamai tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su atitinkamomis prekėmis ir paslaugomis, kad leistų suinteresuotajai visuomenės daliai „iš karto ir be kitokių svarstymų“ suvokti minėtų prekių ir paslaugų „apibūdinimą“ 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, nagrinėjimas, kurį atliko Pirmosios instancijos teismas, yra klaidingas. Iš tikrųjų, apeliantės nuomone, Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į tai, jog tam, kad būtų atrastas paslėptas žodžio „PRANAHAUS“ semantinis turinys, būtinas kelių etapų sudėtinis argumentavimas. Jos nuomone, šiuo atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas neatsižvelgė į faktus, kurie svarbūs ginčo sprendimui bei iškraipė pagrindines ginčo aplinkybes. Be to, Pirmosios instancijos teismas nenurodė, kodėl žodis „PRANAHAUS“ yra apibūdinamasis konkrečiai nurodytų prekių ir paslaugų atžvilgiu. Apeliantės nuomone, su Teisingumo Teismo praktika nesuderinama ir tai, jog Pirmosios instancijos teismas darė prielaidą, kad, kalbant apie apibūdinimą „PRANAHAUS“, egzistuoja reikalavimas palikti jį prieinamu konkurentams.
3.

Ar Bendrijos teisę pažeidžia tai, kad dalyvavimui trečiųjų valstybių bendrovių kapitale, kai turima mažiau nei 25 % (10 %) kapitalo ir kai toks dalyvavimas patenka į kapitalo judėjimo laisvės taikymo sritį, numatytas įskaitymo metodas, o užsienyje sumokėto (įmonių pelno) mokesčio įrodymas dėl nedidelio dalyvavimo kapitale negali būti pateiktas arba gali būti pateiktas tik patiriant neproporcingai dideles sąnaudas, nors dalyvavimui nacionalinių bendrovių kapitale apskritai, t. y. neatsižvelgiant į dalyvavimo kapitale dydį, numatytas atleidimo nuo mokesčio metodas, ir dėl to bet kuriuo atveju išvengiama dvigubo apmokestinimo? 3.1. Jeigu į 3 klausimą būtų atsakyta teigiamai: Ar Bendrijos teisę pažeidžia tai, kad pajamos iš dalyvavimo trečiųjų valstybių bendrovių kapitale, kai turima mažiau nei 25 % (10 %) kapitalo, neatleidžiamos nuo mokesčio, nors atleidimas nuo pajamų apmokestinimo dalyvaujant kapitale, kai turima daugiau nei 25 % (10 %) kapitalo, nesusietas su specialiomis sąlygomis, kurių laikymasis gali būti patikrintas tik gavus informaciją iš atitinkamos valstybės kompetentingų institucijų, ir tokiais atvejais nuo mokesčio atleidžiama be papildomų sąlygų? 3.2. Jeigu į 3 klausimą būtų atsakyta neigiamai: Ar Bendrijos teisę pažeidžia tai, kad draudžiama įskaityti užsienyje sumokėtą įmonių pelno mokestį už pajamas iš dalyvavimo trečiųjų valstybių bendrovių kapitale, kai turima mažiau nei 25 % (10 %) kapitalo, nors atleidimas nuo pajamų apmokestinimo dalyvaujant kapitale, kai turima daugiau nei 25 % (10 %) kapitalo, nesusietas su specialiomis sąlygomis, kurių laikymasis gali būti patikrintas tik gavus informaciją iš atitinkamos valstybės kompetentingų institucijų, ir tokiais atvejais nuo mokesčio atleidžiama be papildomų sąlygų?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 327/13

2008 m. rugsėjo 29 d.VAT and Duties Tribunals, Londonas (Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Terex Equipment Ltd prieš The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Byla C-430/08)

(2008/C 327/22)

proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

VAT and Duties Tribunals, Londonas (Edinburgh Tribunal Centre prašymu)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: Terex Equipment Ltd

Atsakovė: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Prejudiciniai klausimai

1. Ar Muitinės kodeksas (1) ir ypač jo 78 straipsnis leidžia pakartotinai patikrinti deklaraciją ir ištaisyti MPK? Jei taip, ar HMRC turi pataisyti deklaraciją ir sureguliuoti susidariusią padėtį?

2. Ar šiuo atveju pagal įgyvendinimo reglamento (2) 865 straipsnį prekės buvo neteisėtai paimtos iš muitinės priežiūros Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalies prasme?

3. Jei taip, ar pagal Muitinės kodekso 203 straipsnį dėl to atsirado importo skola muitinei?

4. Net jei neatsirado skola muitinei pagal Muitinės kodekso 203 straipsnį, ar ji atsirado pagal 204 straipsnį, atsižvelgiant į: i) „akivaizdaus aplaidumo“ faktus ir ii) tai, ar HMRC laikėsi Muitinės kodekso 221 straipsnio 3 dalies laiku nepranešdama apie pagal 204 straipsnį atsiradusią skolą muitinei?

5. Atsižvelgiant į tai, kad: i) padėtis negali būti sureguliuota pagal Muitinės kodekso 78 straipsnį, ii) atsirado skola muitinei ir iii) buvo susidariusios įgyvendinimo reglamento 899 nurodytos ypatingos aplinkybės, ar Tribunal galėjo nuspręsti, kad dėl akivaizdaus aplaidumo nebuvimo pagal Muitinės kodekso 239 straipsnį skola muitinei neturi būti išieškoma?

(1) 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2913/92, nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1).

(2) 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2454/93, išdėstantis Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, p. 1).