Byla T‑446/05

Amann & Söhne GmbH & Co. KG ir Cousin Filterie SAS

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Europos pramoninių siūlų rinka – Sprendimas, kuriuo pripažįstama, kad pažeistas EB 81 straipsnis ir EEE susitarimo 53 straipsnis – Vieno pažeidimo sąvoka – Rinkos apibrėžimas – Baudos – Maksimali baudos riba – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Lengvinančios aplinkybės – Bendradarbiavimas – Proporcingumas – Vienodas požiūris – Teisė į gynybą – Baudų nustatymo metodo gairės“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Karteliai – Draudimas – Pažeidimai – Susitarimai ir suderinti veiksmai, kuriuos galima vertinti kaip vieną pažeidimą – Sąvoka

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

2. Ieškinys dėl panaikinimo – Komisijos EB 81 arba 82 straipsnio pagrindu priimtas sprendimas – Sudėtingi ekonominiai vertinimai – Teisminė kontrolė – Ribos

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

3. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijos diskrecija – Teisminė kontrolė – Neribota Bendrijos teismo jurisdikcija

(EB 81, 82, 229 ir 253 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalys ir 31 straipsnis)

4. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijai suteikta diskrecija vertinti pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį – Bausmių teisėtumo principo pažeidimas – Nebuvimas

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

5. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Keli pažeidimai

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

6. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

7. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Faktinės galimybės padaryti žalą paveiktoje rinkoje įvertinimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis)

8. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atitinkamų įmonių suskirstymas į kategorijas pagal tapatų specifinį atskaitos tašką

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

9. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Būtinybė atsižvelgti į susijusių įmonių apyvartą ir užtikrinti baudų proporcingumą šiai apyvartai – Nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

10. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atitinkamų įmonių suskirstymas į kategorijas pagal tapatų specifinį atskaitos tašką

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punkto šešta pastraipa)

11. Konkurencija – Baudos – Sprendimas, kuriuo skiriamos baudos – Pareiga motyvuoti – Apimtis

(EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

12. Konkurencija – Karteliai – Dalyvavimas konkurenciją pažeidžiančiuose įmonių susitikimuose – Aplinkybė, kuria remiantis galima daryti išvadą, kad dalyvauta juose sukurtame kartelyje, jei nėra atsiribojama nuo priimtų sprendimų

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo trukmė – Vidutinės ir ilgos trukmės pažeidimai – Pradinės baudos padidinimas 10 % už kiekvienus metus

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 B punktas)

14. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Lengvinančios aplinkybės

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punkto 3 įtrauka)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Apyvarta, į kurią turi būti atsižvelgta apskaičiuojant baudą

(Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 A punktas)

16. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Atsižvelgimas į pažeidimo pasekmes

(Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnis)

17. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Įrodymai, kuriais galima remtis

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 27 straipsnio 1 dalis)

18. Konkurencija – Administracinė procedūra – Prašymas pateikti informaciją – Teisė į gynybą

(Tarybos reglamento Nr. 17 11 straipsnio 5 dalis)

19. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Įmonės bendradarbiavimas per administracinę procedūrą

(Tarybos reglamento Nr. 17 11 straipsnio 4 ir 5 dalys)

1. Vieno pažeidimo sąvoka apima būtent tokią situaciją, kai kelios įmonės dalyvavo darant pažeidimą, kurį sudarė tęstinis elgesys siekiant vieno ekonominio tikslo, kuriuo iškreipiama konkurencija, taip pat atskiri pažeidimai, kuriuos tarpusavyje sieja tas pats tikslas (visų elementų tikslas bendras) ir tie patys subjektai (tos pačios įmonės, žinančios, kad dalyvauja siekdamos bendro tikslo). EB 81 straipsnio 1 dalis gali būti pažeista ne tik atskiru veiksmu, bet ir veiksmų daugetu arba tęstine veika. Šio aiškinimo negalima užginčyti motyvuojant tuo, kad viena ar kelios šių veiksmų daugeto ar tęstinio elgesio sudedamosios dalys galėtų būti pripažintos atskiru minėtos nuostatos pažeidimu. Jei įvairiais veiksmais vykdomas „bendras planas“, nes siekiama vieno tikslo, kuriuo iškreipiama konkurencija bendrojoje rinkoje, Komisija turi teisę, remdamasi dalyvavimu darant pažeidimą, numatyti atsakomybę už tokius veiksmus, juos įvertindama kartu. Be to, vieno pažeidimo sąvoka gali būti susijusi su teisiniu antikonkurencinių veiksmų, t. y. susitarimų, suderintų veiksmų ir įmonių asociacijų sprendimų, kvalifikavimu.

Vieno tikslo sąvoka negali būti nustatyta esant bendrai nuorodai į konkurencijos rinkoje, su kuria susijęs pažeidimas, iškraipymą, nes įtaka konkurencijai, kaip tikslas ar poveikis, yra neatskiriamas bet kokio elgesio, kuriam taikoma EB 81 straipsnio 1 dalis, elementas. Toks vieno tikslo apibrėžimas gali iš dalies panaikinti vieno tęstinio pažeidimo sąvokos prasmę, jeigu jo pasekmė būtų tokia, kad keletas su ekonominiu sektoriumi susijusių veiksmų, draudžiamų EB 81 straipsnio 1 dalimi, turėtų būti nuolat kvalifikuojami kaip vieno pažeidimo elementai. Taigi, siekiant skirtingus veiksmus pripažinti vienu tęstiniu pažeidimu, reikia patikrinti, ar tarp jų yra vienas kito papildymo ryšys, t. y. ar kiekvienu iš jų buvo siekiama vienos ar kelių pasekmių normaliai konkurencijai ir prisidedama darant pažeidimą prie bendro antikonkurencinio poveikio, kurio norėjo jo autoriai, vykdantys bendrą, vieną tikslą turintį planą. Šiuo atžvilgiu reikia atsižvelgti į visas aplinkybes, kuriomis galima įrodyti arba paneigti tokį ryšį: taikymo laikotarpį, turinį ir atitinkamai į nagrinėjamų atskirų susitarimų ir suderintų veiksmų tikslą. Todėl dėl objektyvių priežasčių Komisija gali pradėti atskiras procedūras, nustatyti kelis atskirus pažeidimus ir paskirti kelias atskiras baudas.

Tam tikrų neteisėtų veiksmų kvalifikavimas kaip vieno ir to paties pažeidimo arba keleto pažeidimų iš esmės turi įtakos skirtinai sankcijai. Iš tiesų kelių pažeidimų nustatymas gali lemti kelių atskirų baudų skyrimą, kiekvieną kartą neviršijant Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų EB 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo 23 straipsnio 2 dalyje nustatytų ribų.

(žr. 89–94, 133–134 punktus)

2. Kalbant apie Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies ir Reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų EB 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo 23 straipsnio 2 dalies galiojimą bausmių teisėtumo principo, Bendrijos teismo pripažinto laikantis Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencijos pateiktų gairių ir valstybių narių konstitucinių tradicijų, atžvilgiu, pažymėtina, kad Komisija, konstatuodama konkurencijos taisyklių pažeidimą, spręsdama, ar atskiri veiksmai, kuriais šios taisyklės pažeistos, sudaro vieną tęstinį pažeidimą, ar kelis atskirus pažeidimus, ir apskaičiuodama baudų už šiuos pažeidimus dydį, neturi neribotos diskrecijos.

Pirma, konkurencijos taisyklių pažeidimai, už kuriuos Komisija, taikydama Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, gali skirti baudas, yra tik tie, kuriais pažeidžiamos EB 81 arba 82 straipsnio nuostatos. Klausimas, ar tenkinamos EB 81 ir 82 straipsnių sąlygos, iš principo patenka į išsamios Bendrijos teismo kontrolės sritį. Be to, nors tiesa, kad kai toks konstatavimas susijęs su sudėtingais ekonominiais ar techniniais vertinimais, teismo praktikoje pripažįstama, jog Komisija turi tam tikrą diskreciją, tai šiaip ar taip nereiškia, kad ji yra neribota. Iš tiesų dėl to, kad esama tokios diskrecijos, Teismas, nagrinėdamas ieškinius dėl panaikinimo, neprivalo susilaikyti nuo Komisijos atliktos tokio pobūdžio duomenų interpretacijos kontrolės. Bendrijos teismas turi patikrinti ne tik pateikiamų įrodymų faktinį tikslumą, jų patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai atspindi visus esminius duomenis, į kuriuos reikėjo atsižvelgti vertinant sudėtingą situaciją, ir ar jie gali pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas.

(žr. 130–131 punktus)

3. Nustatydama baudas už konkurencijos taisyklių pažeidimus Komisija neturi neribotos diskrecijos. Nors objektyvus maksimalios baudos sumos kriterijus ir subjektyvūs pažeidimo sunkumo ir trukmės kriterijai suteikia Komisijai didelę diskreciją, jie ir toliau lieka kriterijai, kurie sudaro jai galimybę skirti sankcijas atsižvelgiant į nagrinėjamos veikos neteisėtumo laipsnį. Todėl reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir Reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų EB 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo 23 straipsnio 2 ir 3 dalimis Komisijai suteikiama tam tikra diskrecija, tačiau apibrėžiami kriterijai ir ribos, kurių, naudodamasi savo diskrecija baudų skyrimo srityje, ji turi laikytis. Be to, pagal šias nuostatas nustatydama baudas Komisija privalo laikytis bendrųjų teisės principų, ypač vienodo požiūrio ir proporcingumo principų, apibrėžtų Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo praktikoje.

Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas pagal EB 229 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnį turi neribotą jurisdikciją nagrinėti ieškinius dėl sprendimų, kuriais Komisija skyrė baudas, ir gali ne tik panaikinti Komisijos priimtus sprendimus, bet ir panaikinti, sumažinti ar padidinti skirtą baudą. Taigi Bendrijos teismas gali neribotai tikrinti Komisijos administracinę praktiką.

Pagal EB 253 straipsnį Komisija privalo sprendime, kuriuo skiriama bauda, nepaisant bendrai žinomo sprendimo konteksto, motyvuoti, be kita ko, skirtos baudos dydį ir pateikti pasirinktą apskaičiavimo metodą. Tie motyvai turi taip aiškiai ir vienareikšmiškai atspindėti Komisijos vertinimą, kad suinteresuotiesiems asmenims būtų sudarytos sąlygos sužinoti priimtos priemonės priežastis, kad jie galėtų įvertinti, ar tikslinga kreiptis į Bendrijos teismą, o šis prireikus galėtų atlikti kontrolę.

(žr. 140, 142–144, 148 punktus)

4. Tam tikrų neteisėtų veiksmų kvalifikavimas kaip vieno ir to paties pažeidimo arba kelių pažeidimų iš esmės turi įtakos skirtinai sankcijai, nes kelių pažeidimų nustatymas gali lemti kelių atskirų baudų skyrimą, kiekvieną kartą neviršijant ribų, nustatytų Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų EB 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo 23 straipsnio 2 dalyje, kuriose nurodyta, jog kiekvienai darant pažeidimą dalyvavusiai įmonei ir įmonių asociacijai skirta bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais. Vadinasi, skirdama dvi baudas, kurių bendra suma viršija 10 % apyvartos, Komisija nepažeidžia principo nulla poena sine lege.

(žr. 150–151 punktus)

5. Atgrasymo tikslu, kurį Komisija, nustatydama baudos dydį, gali įgyvendinti, siekiama, kad įmonės laikytųsi Sutartyje įtvirtintų konkurencijos taisyklių, veikdamos Europos Bendrijoje arba Europos ekonominėje erdvėje. Kai padaryti keli pažeidimai, Komisija turi teisę nuspręsti, kad minėto tikslo nebus pasiekta, skyrus baudą tik už vieną iš jų.

(žr. 160 punktą)

6. Pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad Bendrijos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nustatytiems tikslams pasiekti. Apskaičiuojant baudas pažeidimų sunkumą reikia nustatyti remiantis daugeliu veiksnių ir nė vienam iš šių veiksnių negalima suteikti neproporcingai didelės svarbos, palyginti su kitais vertinimo kriterijais. Šiomis aplinkybėmis proporcingumo principas reiškia, kad Komisija privalo nustatyti baudą, proporcingą veiksniams, į kuriuos buvo atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, ir šiuo atžvilgiu tuos veiksnius taikyti nuosekliai bei objektyviai pateisinamai.

Vertindama pažeidimo sunkumą Komisija privalo atsižvelgti į daugelį veiksnių, kurių pobūdis ir svarba skiriasi, nelygu aptariamo pažeidimo rūšis ir konkrečios jo padarymo aplinkybės. Negalima paneigti, kad tam tikrais atvejais tarp pažeidimo sunkumą rodančių veiksnių gali būti ir nagrinėjamos prekių rinkos dydis. Todėl nors rinkos dydis gali būti veiksnys, į kurį reikia atsižvelgti nustatant pažeidimo sunkumą, jo svarba priklauso nuo konkrečių atitinkamo pažeidimo aplinkybių.

Gairių prasme horizontalūs „kainų kartelio“ tipo apribojimai, apskaičiuojant baudas, paskirtas taikant Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, pagal pobūdį yra „labai sunkus“ pažeidimas. Tokiomis aplinkybėmis tai, kad nagrinėjamos rinkos yra nedidelės, yra ne itin svarbu, palyginti su visuma kitų veiksnių, kuriais įrodomas pažeidimo sunkumas.

(žr. 171, 175–176, 178 punktus)

7. Kai norint nustatyti baudos už Bendrijos konkurencijos taisyklių pažeidimą sumą atliekama bendrovių pažeidėjų realaus ekonominio pajėgumo padaryti didelės žalos konkurencijai analizė, kuri reikalauja realios šių įmonių svarbos paveiktoje rinkoje, t. y. jų įtakos jai, įvertinimo, bendroji apyvarta pateikia ne visą vaizdą. Iš tikrųjų negalima atmesti galimybės, kad įtakingai įmonei, užsiimančiai įvairia veikla, dalyvavimas specifinių prekių rinkoje yra tik papildoma veikla. Be to, negalima atmesti galimybės, kad įmonė, užimanti didelę geografinės rinkos dalį ne Bendrijos teritorijoje, turi tik nedidelę Bendrijos ar Europos ekonominės erdvės rinkos dalį. Tokiais atvejais vien tas faktas, kad atitinkamos įmonės bendroji apyvarta yra didelė, nebūtinai reiškia, kad ji turi lemiamą reikšmę paveiktoje rinkoje. Būtent todėl tiesa, kad nors įmonės apyvarta atitinkamose rinkose negali būti lemiama darant išvadą, kad įmonė priklauso stambiam ūkio subjektui, vis dėlto ji svarbi siekiant nustatyti įtaką, kurią ši įmonė galėjo padaryti rinkai.

Taigi prekių, su kuriomis susijęs pažeidimas, apyvartos dalis gali tiksliai parodyti pažeidimo atitinkamoje rinkoje mastą. Iš tiesų ši apyvarta gali tiksliai parodyti, kokia atsakomybė tenka kiekvienai įmonei šiose rinkose, nes tai yra objektyvus kriterijus, tiksliai parodantis, kokios žalos toks elgesys gali padaryti normaliai konkurencijai, ir todėl ši apyvarta yra geras kiekvienos atitinkamos įmonės galimybės padaryti žalos rodiklis.

(žr. 187–188 punktus)

8. Apskaičiuojant, kokio dydžio baudas skirti atskiriems kartelio dalyviams, taikomas metodas, kuriuo kartelio dalyviai skirstomi į kelias kategorijas, pagal kurias nustatoma pradinė baudos suma tos pačios kategorijos įmonėms, net jeigu juo neatsižvelgiama į tos pačios kategorijos įmonių dydžio skirtumą, yra nekritikuotinas, jei laikomasi proporcingumo ir vienodo požiūrio principų. Teismas nesprendžia, ar ši sistema naudinga, net jeigu ji nepalankesnė mažesnėms įmonėms. Teismas, prižiūrėdamas, ar Komisija teisėtai įgyvendina šioje srityje turimą diskreciją, turi tik patikrinti, ar šis kartelio narių skirstymas į kategorijas yra nuoseklus ir objektyviai pagrįstas, nekeisdamas iš karto Komisijos vertinimo savuoju.

(žr. 196 punktą)

9. Reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų EB 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo 23 straipsnio 3 dalimi nereikalaujama, kad tuo atveju, kai baudos skiriamos kelioms darant tą patį pažeidimą dalyvavusioms įmonėms, mažajai ar vidutinei įmonei skirta bauda, išreikšta procentine apyvartos dalimi, nebūtų didesnė už didesnėms įmonėms skirtas baudas. Iš tikrųjų iš šios nuostatos matyti, kad nustatant baudos dydį tiek mažosioms ar vidutinėms įmonėms, tiek didesnėms įmonėms reikia atsižvelgti į pažeidimo sunkumą ir trukmę. Jei tą patį pažeidimą padariusioms įmonėms Komisija skiria baudas, iš kurių kiekviena yra pagrįsta pažeidimo sunkumo ir trukmės atžvilgiu, negalima jai priekaištauti, jog kai kurioms iš jų baudos apyvartos požiūriu yra didesnės už kitoms įmonėms skirtas baudas. Taigi Komisija neprivalo sumažinti baudų, kai atitinkamos įmonės yra mažos ir vidutinės įmonės. Iš tikrųjų į įmonės dydį jau atsižvelgta Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje bei Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatyta riba ir Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairių nuostatomis. Be šių samprotavimų apie dydį, nėra jokios priežasties vertinti mažas ir vidutines įmones kitaip nei kitas įmones. Tai, kad atitinkamos įmonės yra mažos ir vidutinės įmonės, jų neatleidžia nuo pareigos laikytis konkurencijos taisyklių.

(žr. 199–200 punktus)

10. Pagal Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gaires, kurių 1 punkto A dalies šeštoje pastraipoje numatyta, kad labai skirtingas tą patį pažeidimą padariusių įmonių dydis gali pateisinti diferencijavimą vertinant pažeidimo sunkumą, Komisijos sprendimas į tą pačią kategoriją paskirti kelias įmones, iš kurių vienos bendroji apyvarta yra aiškiai arba net „ryškiai“ mažesnė nei kitų įmonių, remiantis jų apyvarta atitinkamoje rinkoje ir tuo, kad joms priklauso labai panašios šios rinkos dalys, ir joms taikyti tokią pačią specialią pradinę baudos sumą nepažeidžia vienodo požiūrio principo.

(žr. 202, 205 punktus)

11. Nustatant baudos už konkurencijos taisyklių pažeidimą sumą, esminis procedūrinis reikalavimas – pareiga motyvuoti – yra įvykdytas, kai Komisija savo sprendime nurodo veiksnius, kuriais remdamasi galėjo įvertinti pažeidimo sunkumą ir trukmę. Šie reikalavimai neįpareigoja Komisijos savo sprendime nurodyti skaičių, susijusių su baudų apskaičiavimo metodu, nes Komisija bet kuriuo atveju negali išimtinai ir mechaniškai remdamasi aritmetinėmis formulėmis atsisakyti savo diskrecijos. Kai sprendimu baudos skiriamos kelioms įmonėms, pareigos motyvuoti apimtis įvertintina, be kita ko, atsižvelgiant į tai, kad pažeidimų sunkumą reikia nustatyti remiantis daugeliu veiksnių, pavyzdžiui, ypatingomis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasomuoju poveikiu, nors nėra jokio įpareigojančio ar išsamaus kriterijų, į kuriuos būtinai reikia atsižvelgti, sąrašo.

(žr. 226 punktą)

12. Vien aplinkybės, kad įmonė nedalyvavo daugiašaliame susitikime ir nutraukė informacijos teikimą kitiems kartelio nariams, neužtenka įrodyti, kad ši įmonė pasitraukė iš kartelio, nes ji viešai neatsiribojo nuo jo turinio.

(žr. 240–241, 244 punktus)

13. Pagal Reglamento Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų EB 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo 23 straipsnio 3 dalį pažeidimo trukmė yra vienas iš kriterijų, į kuriuos reikia atsižvelgti nustatant, kokio dydžio baudą skirti konkurencijos taisykles pažeidusioms įmonėms.

Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairių 1 punkto B dalies nuostatose nenumatytas joks baudos padidinimas už trumpos trukmės pažeidimus, paprastai trunkančius trumpiau nei vienus metus, tačiau bauda didinama vidutinės trukmės pažeidimų, paprastai trunkančių nuo vienų iki penkerių metų, atveju, o pradinis baudos dydis gali būti padidintas iki 50 %. Ilgos trukmės pažeidimų, paprastai trunkančių ilgiau nei penkerius metus, atžvilgiu tik numatyta, kad baudą galima padidinti 10 % už metus. Baudos nėra taip didinamos savaime – minėtomis gairėmis Komisijai suteikta diskrecija.

(žr. 237, 247, 249 punktus)

14. Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairėse imperatyviai nenurodytos lengvinančios aplinkybės, į kurias Komisija privalo atsižvelgti, kai nori sumažinti pradinę baudą. Todėl Komisija, bendrai vertindama bet kokį galimą baudų sumažinimą, turi tam tikrą diskreciją atsižvelgti į lengvinančias aplinkybes. Taigi Komisija visiškai neprivalo, naudodamasi savo diskrecija, sumažinti baudos už akivaizdaus pažeidimo nutraukimą, nesvarbu, ar šis pažeidimas nutrauktas prieš jai įsikišant, ar vėliau.

Gairių 3 punkto trečioje įtraukoje numatytas konkurencijos taisyklių pažeidimų nutraukimas vos Komisijai įsikišus logiškai gali būti lengvinanti aplinkybė, tik jei yra priežasčių manyti, kad atitinkamos įmonės dėl minėto įsikišimo buvo paskatintos nutraukti savo antikonkurencinį elgesį. Iš tiesų šios nuostatos tikslas – paskatinti įmones nutraukti antikonkurencinę veiklą vos Komisijai šiuo atžvilgiu pradėjus tyrimą. Bauda negali būti mažinama šios nuostatos pagrindu, jei šios įmonės jau yra priėmusios tvirtą sprendimą nutraukti pažeidimą arba pažeidimas jau yra nutrūkęs dar prieš Komisijos įsikišimą. Į pastarąjį veiksnį buvo pakankamai atsižvelgta apskaičiuojant pažeidimo trukmę.

(žr. 259–260 punktus)

15. Kalbant apie subjektyvius veiksnius, į kuriuos reikia atsižvelgti nustatant pradinę baudos sumą, Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairėse yra numatyta, kad būtina atsižvelgti į pažeidėjų realų ekonominį pajėgumą padaryti didelės žalos kitiems ūkio subjektams, pirmiausia vartotojams, bei nustatyti tokio dydžio baudą, kuri turėtų pakankamą atgrasantį poveikį. Pagal šias gaires, jei pažeidimą padaro kelios įmonės, pvz., kartelio atveju, gali prireikti subalansuoti bendrą pradinę sumą, siekiant atsižvelgti į konkrečią kiekvienos įmonės svarbą, taigi ir jos neteisėto elgesio realų poveikį konkurencijai, visų pirma kai to paties pobūdžio pažeidimus padaro labai skirtingo dydžio įmonės, ir todėl pakeisti bendrą pradinę baudos sumą atsižvelgiant į konkrečias kiekvienos įmonės savybes.

Gairėmis nedraudžiama nustatant baudos sumą atsižvelgti į įmonių bendrąją apyvartą arba jų apyvartą atitinkamoje rinkoje, kad būtų užtikrintas bendrųjų Bendrijos principų laikymasis, ir kai to reikalauja aplinkybės.

Taigi įmonių suskirstymas į dvi kategorijas pagal jų apyvartą yra neblogas būdas įvertinti jų santykinę svarbą rinkoje, nustatant pradinę baudos sumą, jei toks skirstymas nepateikia per daug iškreipto nagrinėjamos rinkos vaizdo.

(žr. 273–275, 280 punktus)

16. Konkurencijos srityje Komisijai tenkanti pareiga įrodyti pažeidimo poveikį nagrinėjamai rinkai, jeigu ji atsižvelgia į jį apskaičiuodama baudą pagal pažeidimo sunkumą, yra mažesnė už jos pareigą įrodyti patį pažeidimo faktą kartelio atveju. Iš tikrųjų tam, kad galėtų atsižvelgti į konkrečią kartelio įtaką rinkai, Komisijai pakanka nurodyti „svarbias priežastis, dėl kurių reikia į tai atsižvelgti“.

(žr. 301 punktą)

17. Teisė į gynybą yra pažeidžiama dėl neatitikties tarp pranešimo apie kaltinimus ir galutinio sprendimo, tik jei šiame išdėstyti kaltinimai pranešime apie kaltinimus nebuvo nurodyti pakankamai aiškiai, kad jo adresatai galėtų gintis.

Jei dokumentai neminimi pranešime apie kaltinimus, atitinkama įmonė turi teisę manyti, kad jie bylai nereikšmingi. Nepranešdama įmonei, kad tam tikrais dokumentais bus naudojamasi priimant sprendimą, Komisija trukdo jai laiku pareikšti savo nuomonę apie šių dokumentų įrodomąją vertę. Todėl jos atžvilgiu šių dokumentų negalima laikyti leistinomis įrodinėjimo priemonėmis.

Dokumentu, kuriuo Komisija galutiniame sprendime pagrindė vieną kaltinimą, nors pranešime apie kaltinimus tuo pačiu dokumentu grindė kitą kaltinimą, galima remtis atitinkamai įmonei nepalankiame sprendime tik tuomet, jeigu ji iš pranešimo apie kaltinimus ir dokumento turinio galėjo pagrįstai nustatyti, kokias išvadas Komisija gali padaryti.

(žr. 313–315 punktus)

18. Įmonei, gavusiai prašymą pateikti informacijos pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 5 dalį, negali būti pripažinta absoliuti teisė neduoti parodymų. Iš tikrųjų tokios teisės pripažinimas peržengtų tai, kas būtina tam, kad būtų apsaugota įmonių teisė į gynybą, ir sudarytų nepateisinamų kliūčių Komisijai atlikti savo užduotį prižiūrėti konkurencijos taisyklių laikymąsi bendrojoje rinkoje. Teisė neduoti parodymų gali būti pripažįstama tik tiek, kiek atitinkama įmonė būtų priversta pateikti atsakymus, kuriais ji turėtų pripažinti egzistuojantį pažeidimą, nors tai turėtų įrodyti Komisija.

Kad būtų apsaugotas Reglamento Nr. 17 11 straipsnio veiksmingumas, Komisija turi turėti teisę nurodyti įmonėms pateikti visą būtiną informaciją apie aplinkybes, kurios joms gali būti žinomos, ir prireikus perduoti jai turimus su tuo susijusius dokumentus, net jeigu jais pasinaudojus galima nustatyti konkurenciją pažeidžiančius veiksmus. Šie Komisijos įgaliojimai gauti informacijos nepažeidžia nei Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencijos 6 straipsnio 1 ir 2 dalių, nei Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikos.

Bet kuriuo atveju pareiga atsakyti į Komisijos pateiktus visiškai faktinio pobūdžio klausimus ir patenkinti jos prašymus pateikti jau esamus dokumentus negali pažeisti pagrindinio principo, reikalaujančio užtikrinti teisę į gynybą, taip pat teisingo bylos nagrinėjimo principo, kurie konkurencijos teisės srityje užtikrina tokią pačią apsaugą, kuri garantuojama Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencijos 6 straipsniu. Iš tikrųjų niekas netrukdo prašymo pateikti informaciją gavėjui vėliau administracinėje procedūroje arba procese Bendrijos teisme įrodyti, kad jo atsakymuose nurodyti faktai ar perduoti dokumentai turi kitą reikšmę nei tą, kurią mano esant Komisija.

Galiausiai, kai prašyme pateikti informacijos pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį Komisija, be išimtinai faktinio pobūdžio klausimų ir prašymų pateikti jau esamus dokumentus, prašo įmonės apibūdinti keleto susitikimų, kuriuose ji dalyvavo, dalyką ir eigą bei rezultatus arba šių susitikimų išvadas, kai aišku, jog Komisija įtaria, kad minėtų susitikimų tikslas buvo suvaržyti konkurenciją, toks prašymas gali priversti apklausiamą įmonę prisipažinti dėl savo dalyvavimo pažeidžiant Bendrijos konkurencijos taisykles, todėl tokia įmonė nėra įpareigota atsakyti į tokio pobūdžio klausimus. Tokiu atveju tai, kad įmonė vis dėlto pateikia informaciją šiais klausimais, turi būti laikoma spontanišku įmonės bendradarbiavimu, kuris gali pateisinti baudos sumažinimą pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo. Taip pat tokiu atveju įmonės negali skųstis teisės neapkaltinti savęs pažeidimu, jeigu jos savanoriškai atsakė į tokį prašymą.

(žr. 326–329 punktus)

19. Kalbant apie administracinę procedūrą, pradėtą dėl draudžiamo kartelio, atitinkamos įmonės bendradarbiavimas tyrime nesuteikia jokios teisės sumažinti baudą, kai šis bendradarbiavimas neviršijo to, ką įmonė privalo daryti pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnio 4 ir 5 dalis. Tačiau įmonė turi teisę į baudos sumažinimą, kai atsakydama į prašymą pateikti informacijos pagal 11 straipsnį pateikia tokių duomenų, kurie gerokai viršija tai, ko pagal tą straipsnį gali reikalauti Komisija.

(žr. 340 punktą)

BENDROJO TEISMO (penktoji kolegija)

SPRENDIMAS

2010 m. balandžio 28 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Europos pramoninių siūlų rinka – Sprendimas, kuriuo pripažįstama, kad pažeistas EB 81 straipsnis ir EEE susitarimo 53 straipsnis – Vieno pažeidimo sąvoka – Rinkos apibrėžimas – Baudos – Maksimali baudos riba – Pažeidimo sunkumas ir trukmė – Lengvinančios aplinkybės – Bendradarbiavimas – Proporcingumas – Vienodas požiūris – Teisė į gynybą – Baudų nustatymo metodo gairės“

Byloje T‑446/05

Amann & Söhne GmbH & Co. KG, įsteigta Bönnigheim (Vokietija),

Cousin Filterie SAS, įsteigta Wervicq-Sud (Prancūzija),

atstovaujamos advokatų A. Röhling, M. Dietrich ir C. Horstkotte,

ieškovės,

prieš

Europos Komisiją, atstovaujamą F. Castillo de la Torre ir K. Mojzesowicz, padedamų advokato G. Eickstädt,

atsakovę,

dėl prašymo panaikinti 2005 m. rugsėjo 14 d. Komisijos sprendimą C (2005) 3452, susijusį su (EB) 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/38.337 PO/Fil), iš dalies pakeistą 2005 m. spalio 13 d. Komisijos sprendimu C (2005) 3765, ir, nepatenkinus pirmojo prašymo, dėl prašymo sumažinti minėtu sprendimu ieškovėms paskirtą baudą,

BENDRASIS TEISMAS (penktoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas M. Vilaras, teisėjai M. Prek (pranešėjas) ir V. M. Ciucǎ,

posėdžio sekretorė T. Weiler, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2008 m. gruodžio 17 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

A – Ginčo objektas

1 2005 m. rugsėjo 14 d. Komisijos sprendimu C (2005) 3452, susijusiu su (EB) 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/38.337 PO/Fil, toliau – ginčijamas sprendimas), iš dalies pakeistu 2005 m. spalio 13 d. Komisijos sprendimu C (2005) 3765, kurio santrauka paskelbta 2008 m. sausio 26 d. EuroposSąjungosoficialiajameleidinyje (OL C 21, p. 10), Europos Bendrijų Komisija pripažino, kad ieškovės Amann & Söhne GmbH & Co. KG (toliau – Amann) ir Cousin Filterie SAS (toliau – Cousin) dalyvavo sudarant susitarimus ir vykdant suderintus veiksmus Europos ekonominės erdvės (EEE) siūlų, skirtų automobilių pramonei, (toliau – automobilių pramonei skirti siūlai) rinkoje nuo 1998 m. gegužės (birželio) mėn. iki 2000 m. gegužės 15 d. ir kad Amann taip pat dalyvavo sudarant susitarimus ir vykdant suderintus veiksmus Beniliukso šalių bei Danijos, Suomijos, Norvegijos ir Švedijos (toliau – Šiaurės šalių) pramoninių siūlų, neskirtų automobilių sektoriui, (toliau – pramoniniai siūlai) rinkoje nuo 1990 m. sausio mėn. iki 2001 m. rugsėjo mėnesio.

2 Komisija, pirma, Amann ir Cousin solidariai paskyrė 4,888 mln. EUR baudą už jų dalyvavimą EEE automobilių pramonei skirtų siūlų kartelyje ir, antra, Amann paskyrė 13,09 mln. EUR baudą už jos dalyvavimą Beniliukso ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų kartelyje.

B – Administracinė procedūra

3 2001 m. lapkričio 7 ir 8 dienomis Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio (EB 81) ir (EB 82) straipsnius (OL 13, 1962, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3), 14 straipsnio 3 dalimi atliko patikrinimus kelių siūlų gamintojų patalpose. Šie patikrinimai atlikti remiantis 2000 m. rugpjūčio mėn. TheEnglishNeedle&TackleCo. Ltd. pateikta informacija (ginčijamo sprendimo 78 konstatuojamoji dalis).

4 2001 m. lapkričio 26 d. CoatsViyellaplc (toliau – Coats) pateikė prašymą atleisti nuo baudos pagal Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais (OL C 207, 1996, p. 4, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo), prie kurio pridėjo dokumentus, įrodančius, kad buvo sukurti tokie karteliai: EEE automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos kartelis, Jungtinės Karalystės pramonei skirtų siūlų rinkos kartelis bei Beniliukso ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų rinkos kartelis (ginčijamo sprendimo 82 konstatuojamoji dalis).

5 Remdamasi per patikrinimą paimtais ir Coats pateiktais dokumentais 2003 m. kovo ir rugpjūčio mėn. Komisija išsiuntė atitinkamoms įmonėms prašymus pateikti informacijos pagal Reglamento Nr. 17 11 straipsnį (ginčijamo sprendimo 83 konstatuojamoji dalis).

6 2004 m. kovo 18 d. Komisija priėmė kelioms įmonėms skirtą pranešimą apie kaltinimus, susijusį su jų dalyvavimu viename arba keliuose karteliuose, kurie išvardyti šio sprendimo 4 punkte ir tarp kurių yra Beniliukso ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų rinkos kartelis.

7 Visos įmonės, kurioms buvo skirtas pranešimas apie kaltinimus, pateikė rašytines pastabas (ginčijamo sprendimo 90 konstatuojamoji dalis).

8 2004 m. liepos 19 ir 20 dienomis įvyko posėdis (ginčijamo sprendimo 92 konstatuojamoji dalis).

9 2004 m. rugsėjo 24 d. šalims suteikta galimybė susipažinti su nekonfidencialia atsakymų į pranešimą apie kaltinimus versija bei per posėdį pateiktomis šalių pastabomis ir paskirtas terminas, per kurį jos turėjo pateikti kitų pastabų (ginčijamo sprendimo 93 konstatuojamoji dalis).

10 2005 m. rugsėjo 14 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.

C – Ginčijamas sprendimas

1. Nagrinėjamos rinkos

a) Prekių rinka

11 Ginčijamame sprendime Komisija nurodo, kad galima išskirti dvi siūlų sektoriaus dalis: pirma, pramonėje naudojami siūlai, skirti įvairių rūšių drabužiams arba kitiems gaminiams siūti ar siuvinėti, pavyzdžiui, odos dirbiniams, tekstiliniams automobilio apmušalams ir čiužiniams, ir, antra, namų ūkiams skirti siūlai, kuriuos fiziniai asmenys naudoja siuvimo ar taisymo darbams ir laisvalaikio užsiėmimams (ginčijamo sprendimo 9 konstatuojamoji dalis).

12 Iš ginčijamo sprendimo aišku, kad pramoninių siūlų sektorių, atsižvelgiant į siūlų naudojimą, galima suskaidyti į tris kategorijas: siuvimo siūlai drabužių pramonei, naudojami įvairių tipų drabužiams siūti, siuvinėjimo siūlai, naudojami pramoninėse programuojamose siuvinėjimo mašinose, skirti drabužiams, sportiniams batams ir namuose naudojamiems tekstilės gaminiams dekoruoti, ir specialūs siūlai, naudojami įvairiuose sektoriuose, pavyzdžiui, batų, odos dirbinių ir automobilių pramonėje (ginčijamo sprendimo 11 konstatuojamoji dalis).

13 Jame taip pat teigiama, kad pramonei skirtus siūlus dar galima skirstyti į kelias kategorijas pagal pluošto tipą ir siūlo struktūrą (ginčijamo sprendimo 12 konstatuojamoji dalis).

14 Ginčijamame sprendime Komisija išdėstė nuomonę, kad pramoninius siūlus pasiūlos požiūriu galima laikyti bendra prekių rinka, nes nėra griežto ryšio tarp galutinio naudojimo ir pluošto tipo bei (arba) siūlo struktūros. Komisija patikslina, kad, anot Coats, kai kurie drabužių pramonės klientai naudoja specialius siūlus, o kai kurie siuvinėjimo sektoriaus klientai naudoja siuvimo siūlus. Ji priduria, kad, Coats tvirtinimu, siuvimui skirtų siūlų, siuvinėjimo siūlų ir įvairių tipų specialių siūlų gamybos procesai gali būti bendri arba gana lengvai vienas kitu pakeičiami (ginčijamo sprendimo 13 konstatuojamoji dalis).

15 Ginčijamame sprendime Komisija vis dėlto atskiria automobilių pramonei skirtus siūlus nuo kitai pramonės daliai skirtų siūlų. Komisija mano, kad, nors šių abiejų tipų siūlų gamybos procesai yra panašūs arba gana lengvai vienas kitu pakeičiami, automobilių pramonės paklausą lemia stambūs klientai, kurie tam tikriems savo naudojamiems gaminiams, pavyzdžiui, saugos diržams skirtiems siūlams, nustato aukštesnio lygio techninius standartus ir reikalauja gaminių vienodumo įvairiose šalyse, kuriose juos naudoja savo pramonėje (ginčijamo sprendimo 14 konstatuojamoji dalis).

16 Šioje byloje ieškovės kaltinamos pažeidimu, susijusiu su automobilių pramonei skirtų siūlų rinka, o Amann kaltinama ir pažeidimu, susijusiu su pramoninių siūlų rinka.

b) Geografinės rinkos

17 Ginčijamame sprendime Komisija nurodo, kad automobilių pramonei skirtų siūlų rinką, kuriai dėl minėtų aukštesnio lygio techninių standartų reikalingas gaminių vienodumas EEE, reikia atskirti nuo pramoninių siūlų rinkos. Ji teigia, kad automobilių pramonei skirtų siūlų rinka apima visą EEE. Komisija pažymi, kad tik keli tiekėjai gali visai EEE tiekti standartinę šių produktų pasiūlą. Taip yra dėl šių priežasčių: pirkėjams reikia vienodų siūlų, kad būtų paprasčiau užtikrinti gamybą skirtingose valstybėse, šie siūlai turi atitikti specifinius kokybės standartus (pavyzdžiui, siūlai, naudojami saugos diržams siūti) ir, turint mintyje gaminių kokybės ir atsakomybės klausimus, galimybė atsekti šių siūlų gamybą yra esminis dalykas (ginčijamo sprendimo 21 ir 22 konstatuojamosios dalys).

18 Tačiau dėl pramoninių siūlų Komisija konstatuoja, kad iš šalių pateiktos informacijos matyti, jog nagrinėjama geografinė rinka yra regioninė rinka. Ji priduria, kad regionas tam tikrais atvejais gali apimti kelias EEE susitarimo šalis, pavyzdžiui, Beniliukso arba Šiaurės šalis, arba tik vieną šalį, pavyzdžiui, Jungtinę Karalystę (ginčijamo sprendimo 17 konstatuojamoji dalis).

19 Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad pažeidimas pramoninių siūlų sektoriuje, kuriuo kaltinama Amann, yra susijęs su geografine rinka, apimančia Beniliuksą ir Šiaurės šalis, o pažeidimas automobilių pramonei skirtų siūlų sektoriuje, kuriuo kaltinamos ieškovės, yra susijęs su EEE apimančia geografine rinka.

2. Nagrinėjamų rinkų dydis ir struktūra

20 Komisija ginčijamame sprendime patikslina, kad pramoninių siūlų apyvarta Beniliukse ir Šiaurės šalyse buvo apie 50 mln. EUR 2000 m. ir apie 40 mln. EUR 2004 m., o automobilių pramonei skirtų siūlų apyvarta buvo apie 20 mln. EUR 1999 metais (ginčijamo sprendimo 28 ir 35 konstatuojamosios dalys).

21 Taip pat matyti, kad dešimtojo dešimtmečio pabaigoje pagrindiniai pramoninių siūlų tiekėjai Beniliukse ir Šiaurės šalyse buvo Amann, BarbourThreadsLtd (toliau –Barbour), kol ją įsigijo Coats, BelgianSewingThreadNV (toliau – BST), Coats, Gütermann AG ir Zwicky & Co. AG (toliau – Zwicky), o pagrindiniai automobilių pramonei skirtų siūlų tiekėjai buvo ieškovės, Coats, Oxley Threads Ltd (toliau – Oxley), Gütermann ir Zwicky.

3. Neteisėto elgesio aprašymas

22 Komisija ginčijamame sprendime nurodo, kad ieškovėms priskiriamas elgesys, susijęs su EEE automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos karteliu, klostėsi nuo 1998 m. gegužės ir birželio mėn. iki 2000 m. gegužės mėnesio.

23 Pagrindinis EEE automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos kartelio dalyvių tikslas – išlaikyti dideles kainas (ginčijamo sprendimo 214 konstatuojamoji dalis).

24 Dėl to buvo surengti penki susitikimai, kuriuose dalyviai pirmiausia nustatė dviejų tipų Europos automobilių sektoriui parduodamų pagrindinių gaminių orientacines kainas: vieną, taikomą esamiems klientams, ir kitą, taikomą naujiems klientams. Po to buvo pasikeista informacija apie atskiriems klientams taikomas kainas ir mažiausias orientacines kainas. Galiausiai dalyviai įsipareigojo vengti kainų konkurencijos patrauktų tiekėjų naudai (ginčijamo sprendimo 215 konstatuojamoji dalis).

25 Komisija konstatuoja, kad elgesys, susijęs su Beniliukso ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų rinkos karteliu, klostėsi 1990–2001 metais.

26 Anot Komisijos, kalbant apie Beniliukso ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų rinkos kartelį, susijusios įmonės susitikdavo bent kartą per metus; šiuos susitikimus sudarydavo dvi dalys: viena buvo skirta Beniliukso šalių rinkai, o kita – Šiaurės šalių rinkai; pagrindinis jų tikslas – kiekvienoje iš šių dviejų rinkų išlaikyti dideles kainas.

27 Dalyviai keitėsi kainynais ir informacija apie nuolaidas, apie kainynuose nurodytų kainų padidinimą, apie nuolaidų sumažinimą ir specialių kainų atskiriems klientams padidinimą. Jie taip pat sudarė susitarimus dėl būsimų kainynų, dėl didžiausių nuolaidų, dėl nuolaidų sumažinimo ir specialių kainų atskiriems klientams padidinimo bei susitarimus vengti kainų konkurencijos patrauktų tiekėjų naudai ir pasidalyti klientais (ginčijamo sprendimo 99–125 konstatuojamosios dalys).

4. Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis

28 Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio 3 dalyje Komisija pripažino, kad šešios įmonės, tarp kurių – ieškovės, pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį, nurodytais laikotarpiais (kiek tai susiję su ieškovėmis – nuo 1998 m. gegužės ir birželio mėn. iki 2000 m. gegužės mėn.) dalyvaudamos sudarant susitarimus ir atliekant suderintus veiksmus EEE automobilių pramonei skirtų siūlų rinkoje. Be to, ginčijamo spendimo 1 straipsnio 1 dalyje Komisija pripažino, kad aštuonios įmonės, tarp kurių – Amann, pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį, nurodytais laikotarpiais (kiek tai susiję su Amann – nuo 1990 m. sausio mėn. iki 2001 m. rugsėjo mėn.) dalyvaudamos sudarant susitarimus ir atliekant suderintus veiksmus Beniliukso ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų rinkoje.

29 Pagal ginčijamo sprendimo 2 straipsnio pirmą pastraipą paskirtos tokios baudos:

a) už EEE pramoninių siūlų rinkos kartelį:

– solidariai atsakingoms ieškovėms: 4,888 mln. EUR,

– Coats – 0,65 mln. EUR,

– Oxley – 1,271 mln. EUR,

– solidariai atsakingoms Barbour and Hicking Pentecost plc, 0,715 mln. EUR;

b) už Beniliukso ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų rinkos kartelį:

– Coats – 15,05 mln. EUR,

– Amann – 13,09 mln. EUR,

– BST – 0,979 mln. EUR,

– Gütermann – 4,021 mln. EUR,

– Zwicky – 0,174 mln. EUR.

Procesas ir šalių reikalavimai

30 Pareiškimu, kurį Teismo kanceliarija gavo 2005 m. gruodžio 22 d., ieškovės pareiškė šį ieškinį.

31 Kadangi iš dalies buvo pakeista Teismo kolegijų sudėtis, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į penktąją kolegiją, kuriai atitinkamai buvo perduota ši byla.

32 Ieškovės Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jis su jomis susijęs,

– nepatenkinus pirmojo prašymo, tinkamai sumažinti baudą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

33 Komisija Teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

34 Pirma, ieškovės grindžia reikalavimą panaikinti sprendimą tuo, kad pažeistos 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų (EB) 81 ir (EB) 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 7 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio nuostatos.

35 Antra, ieškovės pateikia kelis ieškinio pagrindus, dėl kurių reikia panaikinti baudą. Pirmiausia jos kaltina Komisiją skyrus didesnę nei 10 % jų apyvartos baudą. Toliau ieškovės pateikia septynis pagrindus: pažeisti vienodo požiūrio ir baudos proporcingumo principai, klaidingai apskaičiuota pradinė baudos už pramoninių siūlų rinkos kartelį suma, klaidingai nustatyta pažeidimo pramoninių siūlų rinkoje trukmė, neatsižvelgta į tam tikras lengvinančias aplinkybes, susijusias su pažeidimu pramoninių siūlų rinkoje, klaidingai apskaičiuotos pradinė ir pagrindinė baudos už pažeidimą automobilių pramonei skirtų siūlų rinkoje sumos, neatsižvelgta į tai, kad kartelis automobilių pramonei skirtų siūlų rinkoje nebuvo įgyvendintas ir pažeista teisė būti išklausytam bei teisė į gynybą.

A – Ieškovių pateikto reikalavimo panaikinti ginčijamą sprendimą pagrindas, kad pažeistos Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio nuostatos

1. Šalių argumentai

36 Ieškovės tvirtina, jog joms priskiriami pažeidimai sudaro vieną pažeidimą Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio prasme, motyvuodamos tuo, kad automobilių pramonei skirtų siūlų rinka ir pramoninių siūlų rinka nėra atskiros prekių arba geografinės rinkos, kad tarp šių kartelių yra bendras subjektyvus elementas ir kad Komisijos kriterijai, kuriais vadovaudamasi ji nusprendė, jog tai nėra vienas pažeidimas, yra nepagrįsti.

37 Pirma, kalbėdamos apie bendrą prekių rinką, ieškovės nesutinka, kad aiškiai patvirtino, jog drabužiams skirti siūlai ir automobilių pramonei skirti siūlai priskiriami dviems atskiroms rinkoms. Iš tiesų Amann atsakyme į prašymą pateikti informacijos, apibūdinant pasaulio automobilių pramonei skirtų siūlų rinką, visiškai nebuvo pripažintas tariamas pastarosios rinkos savarankiškumas. Be to, pateikusi šešių skirtingų siūlų segmentų vertinimus, Amann negalėjo to padaryti automobilių sektoriui skirtų siūlų segmento atžvilgiu.

38 Anot ieškovių, iš kitų ūkio subjektų, pavyzdžiui, Coats ir Gütermann, pareiškimų negalima daryti išvados, kad automobilių pramonei skirtų siūlų rinka skiriasi nuo pramoninių siūlų rinkos.

39 Ieškovių manymu, tai, kad ši rinka yra viena, patvirtino visų įmonių pateiktas gaminių pristatymas. Būtent taip yra Gütermann, Amann ir Coats atlikto padalijimo į sektorius atveju. Paaiškėjo, kad tuos pačius siūlus galima naudoti keliose pramonės šakose.

40 Tai, kad egzistuoja stambių automobilių sektoriaus klientų reikalaujami griežtesni techniniai standartai, nepateisina pramoninių siūlų atskyrimo nuo automobilių pramonei skirtų siūlų. Iš tiesų paprastai siūlai gaminami pagal automobilių pramonės reikalavimus ir tokios kokybės tiekiami kitų pramonės sektorių stambiems klientams. Be to, dviejų tipų skirtingos kokybės siūlų gamyba būtų nepateisinama ekonominiu požiūriu. Taigi automobilių pramonei skirtų siūlų techninės savybės iš esmės yra tokios pačios kaip pramoninių siūlų. Todėl jie yra vienas kitu pakeičiami ir jų prekyba skiriasi ne klientų, o gaminių atžvilgiu.

41 Antra, ieškovės kaltina Komisiją neišnagrinėjus, ar kiekvienai iš jų priskiriamus skirtingus veiksmus sieja bendras subjektyvus elementas ir ar dėl to jie sudaro vieną pažeidimą. Komisija pati nustatė, kad visais pažeidimais buvo siekiama iškreipti normalią kainų raidą nagrinėjamoje rinkoje.

42 Tai, kad susitarta dėl kainų ir kad dėl nagrinėjamų regionų priimti sprendimai yra praktiškai identiški, pagrindžia argumentą, jog nustatyti pažeidimai sudaro vieną pažeidimą. Ieškovės priduria, kad daugumoje valstybių narių subjektyvus elementas yra lemiamas kriterijus pripažinti vieną pažeidimą.

43 Jos taip pat tvirtina, jog atsižvelgiant į tai, kad dauguma nagrinėjamų įmonių yra vidutinio dydžio, jų vadovai ir dalininkai privalėjo žinoti apie įvairius pažeidimus. Jos patikslina, jog, kiek tai su jomis susiję, subjektyvų elementą lemia tai, kad nepadalyti vidiniai pramoninių siūlų ir automobilių pramonei skirtų siūlų prekybos srities įgaliojimai.

44 Jos iš esmės dar pažymi, kad Komisija elgėsi nenuosekliai, nes nagrinėdama su kiekvienu karteliu susijusius vieną po kito padarytus pažeidimus laikėsi vieno pažeidimo principo, tačiau jo nesilaikė nagrinėdama kartelių tarpusavio santykį. Šiuo požiūriu ginčijamo sprendimo 266–270 konstatuojamosiose dalyse yra keli prieštaravimai, iš kurių matyti, kad Komisijos teiginys, jog padaryti atskiri pažeidimai, yra neįrodytas.

45 Trečia, ieškovės ginčija kriterijus, kuriuos Komisija taikė spręsdama, ar pažeidimas yra vienas.

46 Pirma, jos tvirtina, kad šie kriterijai yra negaliojantys. Šiuo atžvilgiu jos teigia, kad Komisija yra pati neapsisprendusi, kokiais kriterijais vadovautis nustatant, ar esama vieno pažeidimo, nes ji nurodo, jog padaryti du atskiri pažeidimai, remdamasi tuo, kad skiriasi jų dalyviai ir veikimo būdas ir kad nėra bendro koordinavimo, tuomet remiasi skirtingu nagrinėjamų rinkų lygmeniu, o paskui pareiškia, kad susitarimus dėl Beniliukso ir dėl Šiaurės šalių reikia nagrinėti kartu, nes jie susiję ta pačia organizacija, tuo pačiu veikimo būdu ir tais pačiais dalyviais. Taigi ieškovės konstatuoja, kad bendro koordinavimo kriterijus neturi jokios reikšmės, nustatant, jog Beniliukse ir Šiaurės šalyse padarytas vienas pažeidimas.

47 Be to, jos mano, kad prekių rinkos apibrėžimo kriterijus susijusių gaminių atveju neturi reikšmės. Iš tiesų leisti naudotis šiuo kriterijumi kitais atvejais nei tie, kuriais gaminiai akivaizdžiai nepriklauso tai pačiai rinkai, reikštų suteikti Komisijai beveik nekontroliuojamą diskreciją skiriant sankcijas už konkurencijos teisės pažeidimus. Kriterijus, susijęs su tuo, kad skiriasi pažeidimo dalyviai, taip pat neturi reikšmės. Ieškovės pabrėžia, kad nesvarbu, kas atstovauja dalyvaujančioms įmonėms, nes dalyvavimas priskiriamas atitinkamai įmonei.

48 Antra, Amann ir Cousin tvirtina, kad bet kuriuo atveju, taikydama šiuos kriterijus, Komisija būtų padariusi išvadą, jog tai buvo vienas pažeidimas.

49 Jos teigia, jog Komisijai nepavyko tinkamai įrodyti, kad padaryti atskiri pažeidimai, grindžiant tuo, kad karteliai nebuvo tarpusavyje koordinuojami, nes, šiuo atžvilgiu remdamasi Coats pareiškimu, ji pati pabrėžia, jog prekių rinkų riboms daugmaž sutampant su valstybių ribomis, nebūtina koordinuoti nagrinėjamų regionų. Be to, Komisijos bandymas atskirti geografinių rinkų koordinavimą nuo skirtingų prekių rinkų koordinavimo nesvarbus, nes skirtingų geografinių rinkų atveju skirtingų prekių rinkų koordinavimas neturi prasmės. Todėl ieškovės tvirtina, kad nagrinėjamą elgesį reikia įvertinti sutinkant su tuo, kad skirtingiems regionams skirti susitikimai patenka į bendrą planą, kuriam pritarė jų vadovai ir kurį patvirtino dokumentai, kuriuose minimas dažnas Coats ir Amann atstovų bendravimas, siekiant „svarbesnės strategijos“ Europoje. Šie dokumentai liudija esant bendrą subjektyvų elementą. Ieškovės šiuo atžvilgiu kaltina Komisiją neišnagrinėjus, ar tokio pobūdžio bendravimo nebuvo tarp Coats ir kitų konkurentų.

50 Taip pat nėra lemiamo skirtumo susitarimų dalyvių ir jų organizavimo lygmeniu. Šiuo atžvilgiu ieškovės nurodo, kad pagal teismo praktiką negalima atmesti galimybės, jog padarytas vienas pažeidimas teisine sąvokos prasme, vien todėl, kad kiekviena įmonė savaip dalyvavo pažeidime, t. y. įmonė galėjo dalyvauti viename kartelyje, dalyvaudama ne visuose jį sudarančiuose elementuose.

51 Atsižvelgdamos į šiuos argumentus, ieškovės teigia, jog tik trys įmonės dalyvavo tik viename susitarime, o visos kitos buvo įsitraukusios į bent du susitarimus, o tai dalyvių sutapimas, kuriuo remiantis galima teigti, jog buvo padarytas vienas pažeidimas. Be to, susitikimų, susijusių su pramoninių siūlų rinkos karteliu, palyginimas su susitikimais, susijusiais su automobilių pramonei skirtų siūlų karteliu, visiškai nepagrindžia teiginio, kad padaryti atskiri pažeidimai. Abiem atvejais susitikimai buvo nereguliarūs.

52 Komisija neigia šiuos argumentus.

2. Bendrojo Teismo vertinimas

a) Dėl prekių ir geografinių rinkų atskyrimo

53 Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad Komisija mano, jog dėl savo specifiškumo automobilių pramonei skirtų siūlų rinką reikia atskirti nuo pramoninių siūlų rinkos tiek prekių, tiek geografiniu požiūriu (žr. šio sprendimo 12–16 ir 18–20 punktus).

54 Visų pirma reikia pažymėti, jog Bendrijos teismas gali atlikti tik ribotą nagrinėjamos rinkos apibrėžimo, kuris pagrįstas sudėtingais Komisijos atliktais ekonominiais vertinimais, kontrolę (šiuo klausimu žr. 2000 m. kovo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Kish Glassprieš Komisiją, T‑65/96, Rink. p. II‑1885, 64 punktą ir 2002 m. birželio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Airtours prieš Komisiją, T‑342/99, Rink. p. II‑2585, 26 punktą). Tačiau teismas neturi susilaikyti nuo Komisijos atliktos ekonominių rodiklių interpretacijos kontrolės. Šiuo atžvilgiu jis turi patikrinti, ar Komisija pagrindė savo vertinimą teisingais, patikimais ir nuosekliais įrodymais, atspindinčiais visus esminius duomenis, į kuriuos reikėjo atsižvelgti vertinant sudėtingą situaciją, ir ar šiais įrodymais galima pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas (žr. 2007 m. rugsėjo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Microsoft prieš Komisiją, T‑201/04, Rink. p. II‑3601, 482 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).

55 Toliau reikia priminti, kad rinka, į kurią reikia atsižvelgti, apima visus gaminius, kurie dėl savo savybių yra ypač tinkami patenkinti nuolatiniams poreikiams ir nelabai gali būti pakeičiami kitais gaminiais (1983 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin prieš Komisiją, 322/81, Rink. p. 3461, 37 punktas). Teisingumo Teismas konkrečiau nusprendė, kad prekių rinkos sąvoka reiškia, jog gali egzistuoti veiksminga konkurencija tarp ją sudarančių gaminių, o tam būtina, kad visi toje pačioje rinkoje esantys gaminiai būtų pakankamai vienas kitu pakeičiami (1979 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hoffmann-La Roche prieš Komisiją, 85/76, Rink. p. 461, 28 punktas).

56 Tarpusavio pakeičiamumas įvertinamas, atsižvelgiant į įvairių požymių visumą: gaminių savybes, konkuravimo sąlygas ir paklausos bei pasiūlos struktūrą rinkoje (šio sprendimo 55 punkte minėto sprendimo Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin prieš Komisiją 37 punktas).

57 Nors ekonominiu požiūriu pakeičiamumas paklausos atžvilgiu yra greičiausias ir veiksmingiausias vertinimo kriterijus tam tikros prekės tiekėjams (2006 m. liepos 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo easyJet prieš Komisiją, T‑177/04, Rink. p. II‑1931, 99 punktas), apibrėžiant nagrinėjamą rinką galima atsižvelgti ir į pakeičiamumą pasiūlos atžvilgiu tais atvejais, kai šis pakeičiamumas yra toks pats greitas ir veiksmingas vertinimo kriterijus kaip ir pakeičiamumas paklausos atžvilgiu. Pakeičiamumo pasiūlos atžvilgiu kriterijus reiškia, kad gamintojai, nedidelėmis pastangomis prisitaikę, gali įeiti į šią rinką ir būti pakankamai pajėgūs sudaryti rimtą atsvarą rinkoje jau esantiems gamintojams (2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją, T‑191/98, T‑212/98–T‑214/98, Rink. p. II‑3275, 829 punktas).

58 Pačios prekės gali sudaryti atskirą rinką, kai išsiskiria ypatingomis gamybos savybėmis, dėl kurių jos tampa tinkamos būtent tokiam tikslui, arba kai jos išsiskiria savo panaudojimu (1973 m. vasario 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Europemballage ir Continental Can prieš Komisiją, 6/72, Rink. p. 215, 33 punktas).

59 Galiausiai reikia priminti, kad Komisija priėmė Pranešimą dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo Bendrijos konkurencijos teisės tikslams (OL C 372, 1997, p. 5; toliau – pranešimas dėl rinkos apibrėžimo), kuriame ji patikslino kriterijus, kuriuos reikia įvertinti apibrėžiant atitinkamą prekių rinką ir nustatant atitinkamos geografinės rinkos ribas. Šiame pranešime atitinkama prekių rinka apibrėžta kaip rinka, kuri „apima visas prekes ir (arba) paslaugas, kurias vartotojas laiko vienodomis ar pakeičiamomis pagal prekių savybes, kainas ir paskirtį“. Geografinė rinka apibrėžta kaip rinka, kuri „apima teritoriją, kurioje suinteresuotos įmonės dalyvauja prekių ar paslaugų pasiūloje ir paklausoje, kurioje konkurencijos sąlygos yra pakankamai vienodos ir kuri nuo gretimų teritorijų skiriasi tuo, kad jose yra pastebimai skirtingos konkurencijos sąlygos“. Todėl atitinkama rinka, kurioje reikia įvertinti konkurenciją, yra nustatoma sujungiant prekių ir geografinę rinkas.

60 Atsižvelgiant į šiuos teiginius, reikia išnagrinėti, ar pagrįstos Komisijos išvados, esančios ginčijamo sprendimo 14 ir 22 konstatuojamosiose dalyse, t. y., kad egzistuoja dvi atskiros prekių ir geografinės rinkos: EEE automobilių pramonei skirtų siūlų rinka ir Beniliukso ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų rinka. Dėl to Komisija įvertino prekių pakeičiamumą paklausos ir pasiūlos atžvilgiu.

61 Kalbant apie pakeičiamumą paklausos atžvilgiu reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime pateikiama daug įrodymų, kad jo nėra.

62 Pirma, iš ginčijamo sprendimo 14 ir 22 konstatuojamųjų dalių matyti, kad automobilių pramonės paklausą lemia dideli klientai ir kad jų yra daug mažiau nei kitų įmonių, kurios yra pramoninių siūlų rinkos klientės. Šios aplinkybės ieškovės neneigė. Per posėdį jos patvirtino, kad automobilių sektoriaus klientai yra galingiausi, nes jų perkami kiekiai yra ypač dideli.

63 Antra, iš minėtų ginčijamo sprendimo konstatuojamųjų dalių aišku, kad automobilių sektoriaus klientai perka siūlus savo gamykloms, esančioms skirtingose valstybėse narėse, ir kad jos reikalauja vienodų gaminių kiekvienoje iš šių šalių. Šis vienodumo reikalavimas, kurio ieškovės nepaneigė, puikiai paaiškinamas ekonominiu požiūriu. Iš tiesų visiškai suprantama, kad pritaikyti gamybos mašinas prie naudojamos rūšies siūlų kainuoja. Todėl automobilių sektoriaus įmonės stengiasi sumažinti tokias išlaidas, dideliais kiekiais pirkdamos vienos rūšies labai specifinius siūlus ir skirtingose šalyse instaliuotas gamybos mašinas pritaikydamos prie jų tik vieną kartą.

64 Trečia, iš ginčijamo sprendimo 14 ir 22 konstatuojamųjų dalių matyti, kad automobilių pramonei skirti siūlai turi atitikti ypač griežtus specialius šio sektoriaus standartus ir kad, turint mintyje gaminių kokybės ir atsakomybės klausimus, galimybė nustatyti šių siūlų gamybą yra esminis dalykas. Šią aplinkybę ieškovės patvirtino pareiškime ir per posėdį.

65 Iš tiesų jos pritarė, kad apskritai būtent klientai nusprendžia, kokių siūlų reikia jų gamybai, ir pasirenka gaminį, atitinkantį jų naudojimo poreikius. Konkrečiai kalbėdamos apie automobilių sektoriaus klientus ieškovės pripažino, jog jie reikalauja, kad perkami siūlai atitiktų bent ISO 9002 standartą. Per posėdį jos net patikslino, kad automobilių pramonei nustatytos konkrečios charakteristikos, vadinamos „TS950“, ir kad jos gamindamos atsižvelgia į šiuos elementus.

66 Be to, ieškovės apibūdino automobilių sektoriaus klientams skirtų siūlų sertifikavimo procesą. Pirmiausia ieškovės sukuria bent ISO 9002 standartą atitinkančių siūlų tipą. Tada šiuos siūlus išbando savo gamyboje juos norintis naudoti automobilių gamintojas; galiausiai, jei atlikto bandymo rezultatas yra tinkamas, minėtas gamintojas juos patvirtina.

67 Atsižvelgiant į šiuos argumentus, reikia pripažinti, kad specifinių siūlų, kuriuos pasirenka automobilių pramonė, negalima pakeisti kitais pramoniniais siūlais. Tai, kad šie siūlai parduodami ne tik automobilių pramonės, bet ir kitiems klientams, neturi reikšmės. Iš tiesų, kitaip nei kiti galimi šios prekės pirkėjai, automobilių sektoriaus įmonės perka tik tuos siūlus, kuriems būdingos specifinės esminės savybės ir kuriuos minėtos įmonės patvirtino dėl jų konkrečių savybių. Todėl ieškovės negali pagrįstai tvirtinti, kad yra gaminių pakeičiamumas paklausos atžvilgiu.

68 Coats atsakymai į Komisijos prašymą pateikti informacijos taip pat patvirtina, kad šiuo atveju pakeičiamumo paklausos atžvilgiu nėra. Coats pabrėžė, kad kai kurie siuvimo sektoriaus klientai naudoja siuvinėjimo siūlus, kai kurie siuvinėjimo sektoriaus klientai naudoja siuvimo siūlus. Tačiau toks pakeičiamumas paklausos atžvilgiu tarp automobilių sektoriaus klientų nebuvo paminėtas.

69 Komisija nusprendė, kad pramoninius siūlus pasiūlos požiūriu galima laikyti bendra prekių rinka, nes nėra griežto ryšio tarp galutinio naudojimo ir pluošto tipo bei (arba) siūlo struktūros, o minėtų siūlų gamybos procesai yra panašūs arba vienas kitu pakeičiami, tačiau taip nėra automobilių pramonei skirtų siūlų atveju.

70 Prie šios išvados Komisija priėjo, remdamasi automobilių pramonei skirtų siūlų specifinėmis savybėmis, būtinybe užtikrinti standartizuotą pasiūlą ir pajėgumu įvykdyti stambių šio sektoriaus klientų užsakymus. Ji taip pat rėmėsi aplinkybe, kad automobilių pramonei skirtų siūlų geografinė rinka apima visą EEE teritoriją, kitaip nei pramoninių siūlų rinka, kuri yra tik regioninė. Atsižvelgdama į šiuos veiksnius ji nusprendė, kad tik kai kurios įmonės gali patenkinti tokią paklausą (žr. ginčijamo sprendimo 22 konstatuojamąją dalį).

71 Pirmiausia, pagal pranešimo dėl rinkos apibrėžimo 20 punktą pakeičiamumas pasiūlos atžvilgiu yra, kai atsiliepdami į ilgalaikius nedidelius santykinių kainų pakitimus, tiekėjai per trumpą laiką ir nepatirdami didesnių papildomų sąnaudų ar rizikos gali pakeisti atitinkamų prekių gamybą ir jas pardavinėti. Toliau pranešimo dėl rinkos apibrėžimo 21 punkte Komisija pažymi, kad toks pakeičiamumas yra dažniausiai tuomet, kai įmonės prekiauja viena plataus kokybės ar rūšies spektro preke ir kad net jeigu galutiniam vartotojui ar galutinių vartotojų grupei tokie kokybės skirtumai nėra tarpusavyje pakeičiami, skirtingos kokybės prekės vis tiek pateks į tą pačią prekių rinką. Pramoniniai siūlai atitinka pranešimo dėl rinkos apibrėžimo 21 punkte numatytas prekes.

72 Galiausiai pranešimo dėl rinkos apibrėžimo 22 ir 23 punktuose Komisija, pateikdama konkrečių pavyzdžių, patvirtina, kad atitinkami tiekėjai turi turėti galimybę nedelsdami ir be didelių sąnaudų pasiūlyti ir parduoti įvairios kokybės prekių, taip pat platinant turi nekilti ypač didelių sunkumų.

73 Atsižvelgiant būtent į šiuos argumentus reikia nuspręsti, ar Komisija teisingai įvertino pakeičiamumą pasiūlos atžvilgiu.

74 Pirma, kaip pastebėta šio sprendimo 63 ir paskesniuose punktuose, automobilių pramonei skirtų siūlų gamintojai turi pritaikyti savo gamybos mašinas, kad gaminami siūlai atitiktų specialius standartus.

75 Antra, ieškovių argumentai, susiję su mažesnėmis automobilių pramonei skirtų siūlų gamybos sąnaudomis, yra neįtikinami. Iš tiesų ieškovės tvirtina, kad paprastai siūlai gaminami pagal automobilių pramonės reikalavimus ir tokios kokybės tiekiami kitų pramonės sektorių klientams, taip pat kad gamybos grandinės derinimo sąnaudos būtų gerokai per didelės, jei būtų atskirai gaminamos prekės automobilių sektoriui, o paskui gamybos grandinė būtų pakeičiama, ją pritaikant kitiems pramonės sektoriams skirtoms prekėms gaminti.

76 Tačiau akivaizdu, kad nors, siekdama gamybos racionalizacijos, automobilių pramonei skirtų siūlų rinkoje jau esanti bendrovė iš esmės gamina vien aukštesnius standartus atitinkančius siūlus, nesvarbu, kam jie bus naudojami, ji taip elgiasi tik todėl, kad jau yra automobilių rinkoje, nes gaminti pagal automobilių pramonei skirtiems siūlams taikomus specialius standartus yra brangiau. Kitaip tariant, bendrovė, kurios pagrindinė veikla apima siuvimo ir siuvinėjimo siūlų gamybą, yra visiškai nesuinteresuota gaminti specialių automobilių sektoriui skirtų siūlų, vien tikėdamasi parduoti šių siūlų galimiems automobilių sektoriaus klientams.

77 Todėl ieškovių tvirtinimas, kad automobilių pramonei skirtų siūlų gamybos sąnaudos yra mažesnės, kai gaminiai visuomet gaminami pagal aukštesnį standartą, nėra įrodytas pramoninių siūlų gamintojų atžvilgiu.

78 Trečia, ieškovės nesvarstė aiškaus geografinio skirtumo tarp dviejų rinkų per administracinę procedūrą. Atsakydama į Komisijos prašymą pateikti informacijos, Amann netgi pripažino automobilių pramonei skirtų siūlų rinką pasauline. Coats taip pat pažymėjo, kad minėta rinka dėl savo specifinių požymių apsiriboja „regioniniais“ ir „pasauliniais“ tiekėjais, o jos atsakymo kontekste šios sąvokos reiškia: „apimanti visą EEE teritoriją“ ir „pasaulinė“.

79 Taigi pakeičiamumas pasiūlos atžvilgiu reiškia, kad dauguma siūlų gamintojų gali kiekvienam automobilių sektoriaus klientui pagaminti didelį kiekį vienodų specialių siūlų ir juos greitai išplatinti visoje EEE. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, vargu ar tokius argumentus galima apginti.

80 Vadinasi, Komisija nepadarė jokios akivaizdžios vertinimo klaidos, padarydama išvadą, kad yra dvi prekių ir geografinės rinkos, kurios skiriasi pasiūlos atžvilgiu.

81 Šiuo aspektu reikia patikslinti, kad Komisija teisingai įvertino ir suprato ieškovių ir kitų susijusių įmonių atsakymus, kuriais remdamasi priėjo prie išvados, kad yra dvi atskiros prekių rinkos.

82 Pirmiausia Komisija ieškovių paklausė, ar pramoniniai drabužių siuvimo siūlai, pramoniniai siuvinėjimo siūlai, specialūs pramoniniai siūlai ir namų ūkiuose naudojami siūlai sudaro atskiras siūlų sektoriaus prekių rinkas. Komisija taip pat pateikė lentelę, norėdama apibrėžti kiekvienos minėtos kategorijos siūlų geografinę rinką, įtraukusi specialią kategoriją „Siūlai automobiliams“. Ji patikslino, kad ši kategorija priskiriama prie specialių pramoninių siūlų, bet pabrėžė norinti sužinoti Amann ir Cousin nuomonę apie šios rūšies siūlų geografinę rinką.

83 Atsakyme į minėtą prašymą pateikti informacijos Amann nurodė, kad Komisijos atliktas išsamus suskirstymas yra teisingas, nes „yra prekių savybių ir specialių klientų poreikių, kurie ypač drabužių pramonėje yra aiškiai kitokie nei kituose dviejuose sektoriuose kolorito įvairovės lygmeniu etc.“. Cousin taip pat visiškai pritarė Komisijos pateiktam suskirstymui. Ji patikslino, kad labai sunku įvertinti rinkas, ypač kalbant apie specialius siūlus, nes jie panaudojami labai įvairiai; šiuo atžvilgiu ji pažymėjo suskaičiavusi daugiau kaip 80 sričių.

84 Taigi tiesa, kad ieškovės aiškiai pritarė, jog specialių siūlų rinka yra atskira prekių rinka, bet priešingai, nei savo rašytiniuose pareiškimuose tvirtina Komisija, jos aiškiai nepripažino, kad automobilių pramonei skirtų siūlų rinka, įtraukta į specialių siūlų rinką, pati sudaro atskirą prekių rinką.

85 Gütermann taip pat patvirtino Komisijos pateiktą suskirstymą, bet nieko aiškiai nepasakė apie automobilių pramonei skirtų siūlų rinką. Coats į klausimą apie rinkas pagal prekes atsakė, kad nemano, jog prekės yra pakankamai skirtingos, kad būtų galima daryti išvadą esant tris atskiras rinkas, bet pripažino automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos ypatingas savybes, kaip nurodyta šio sprendimo 78 punkte. Tik Oxley tiesiogiai patvirtino ir pagrindė automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos savarankiškumą.

86 Nors šių veiksnių, susijusių su automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos savarankiškumu, aiškinimas nėra toks akivaizdus, kaip bando tvirtinti Komisija, vis dėlto reikia pripažinti, kad jos išvados nėra pagrįstos jokia akivaizdžia vertinimo klaida arba faktų iškraipymu.

87 Be to, šias išvadas patvirtina kiti įrodymai, pavyzdžiui, įmonių interneto svetainės, kuriose paprastai automobilių pramonei skirti siūlai nurodomi kaip atskira kategorija. Taip pat visos šios įmonės yra specialiai šiam sektoriui sukurtų prekės ženklų savininkės.

88 Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, manydama, kad šiuo atveju automobilių pramonei skirtų siūlų rinka ir pramoninių siūlų rinka yra atskiros rinkos.

b) Dėl tariamo „bendro plano“ buvimo

89 Pirmiausia reikia priminti, kad vieno pažeidimo sąvoka apima būtent tokią situaciją, kai kelios įmonės dalyvavo pažeidime, kurį sudarė tęstinis elgesys siekiant vieno ekonominio tikslo, kuriuo iškreipiama konkurencija, taip pat atskiri pažeidimai, kuriuos tarpusavyje sieja tas pats tikslas (visų elementų tikslas bendras) ir tie patys subjektai (tos pačios įmonės, žinančios, kad dalyvauja siekdamos bendro tikslo) (2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo BPB prieš Komisiją, T‑53/03, Rink. p. II‑1333, 257 punktas).

90 Toliau reikia pažymėti, kad EB 81 straipsnio 1 dalis gali būti pažeista ne tik atskiru veiksmu, bet ir veiksmų daugetu arba tęstine veika. Šio aiškinimo negalima užginčyti motyvuojant tuo, kad viena ar kelios šių veiksmų daugeto ar tęstinio elgesio sudedamosios dalys galėtų būti pripažintos atskiru minėtos nuostatos pažeidimu. Jei įvairiais veiksmais vykdomas „bendras planas“, nes siekiama vieno tikslo, kuriuo iškreipiama konkurencija bendrojoje rinkoje, Komisija turi teisę, remdamasi dalyvavimu pažeidime, numatyti atsakomybę už tokius veiksmus juos įvertindama kartu (2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 258 punktas).

91 Be to, pagal nusistovėjusią teismo praktiką vieno pažeidimo sąvoka gali būti susijusi su teisiniu antikonkurencinių veiksmų, t. y. susitarimų, suderintų veiksmų ir įmonių asociacijų sprendimų, kvalifikavimu (šiuo klausimu žr. 1999 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink. p. II‑931, 696–698 punktus; 2002 m. kovo 20 d. Sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją, T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 186 punktą ir 2007 m. gruodžio 12 d. Sprendimo BASF prieš Komisiją, T‑101/05 ir T‑111/05, Rink. p. II‑4949, 159 punktą).

92 Taip pat svarbu patikslinti, kad vieno tikslo sąvoka negali būti nustatyta esant bendrai nuorodai į konkurencijos rinkoje, su kuria susijęs pažeidimas, iškraipymą, nes įtaka konkurencijai, kaip tikslas ar poveikis, yra neatskiriamas bet kokio elgesio, kuriam taikoma EB 81 straipsnio 1 dalis, elementas. Toks vieno tikslo apibrėžimas gali iš dalies panaikinti vieno tęstinio pažeidimo sąvokos prasmę, jei jo pasekmė būtų tokia, kad keletas su ekonominiu sektoriumi susijusių veiksmų, draudžiamų EB 81 straipsnio 1 dalimi, turėtų būti nuolat kvalifikuojami kaip vieno pažeidimo elementai. Taigi, siekiant skirtingus veiksmus pripažinti vienu tęstiniu pažeidimu, reikia patikrinti, ar tarp jų yra vienas kito papildymo ryšys, t. y. ar kiekvienu iš jų buvo siekiama vienos ar kelių pasekmių normaliai konkurencijai ir prisidedama, darant pažeidimą, prie bendro antikonkurencinio poveikio, kurio norėjo jo autoriai, vykdantys bendrą vieno tikslo siekiantį planą. Šiuo atžvilgiu reikia atsižvelgti į visas aplinkybes, kuriomis galima įrodyti arba paneigti tokį ryšį: taikymo laikotarpį, turinį (įskaitant ir taikytus metodus) ir atitinkamai į nagrinėjamų atskirų susitarimų ir suderintų veiksmų tikslą (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 91 punkte nurodyto sprendimo BASF prieš Komisiją 179–181 punktus).

93 Todėl dėl objektyvių priežasčių Komisija gali pradėti atskiras procedūras, nustatyti kelis atskirus pažeidimus ir paskirti kelias atskiras baudas (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ir T‑91/03, toliau – sprendimas Tokai II, 124 punktą).

94 Galiausiai reikia taip pat pastebėti, kad tam tikrų neteisėtų veiksmų kvalifikavimas kaip vieno ir to paties pažeidimo arba keleto pažeidimų iš esmės turi įtakos skirtinai sankcijai. Iš tiesų kelių pažeidimų nustatymas gali lemti kelių atskirų baudų skyrimą, kiekvieną kartą neviršijant Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatytų ribų (šio sprendimo 91 punkte nurodyto sprendimo BASF prieš Komisiją 158 punktas).

95 Atsižvelgiant būtent į šiuos samprotavimus reikia įvertinti, ar egzistuoja „bendras planas“.

96 Pirmiausia reikia pastebėti, kad ieškovės iš esmės tvirtina, jog šiuo atveju bendras subjektyvus elementas yra tas, kad visais pažeidimais buvo siekiama iškreipti normalią kainų raidą. Tačiau toks siekis klastoti kainas yra būdingas visiems kainų karteliams ir vien jo negali užtekti, norint įrodyti, kad esama bendro subjektyvaus elemento. Šiuo atžvilgiu, priešingai nei tvirtina ieškovės, ginčijamame sprendime Komisija visiškai nepradėjo nuo principo, kad pažeidimai yra tarpusavyje susiję. Iš tiesų ginčijamo sprendimo 269 konstatuojamojoje dalyje ji tik paminėjo vieną antikonkurencinį tikslą ir vieną ekonominį siekį, t. y. iškreipti normalią kainų raidą, o tai yra būdingi tokio tipo karteliams, tvirtindama, kad jų siekiama kiekvienu iš trijų skirtingų pažeidimų.

97 Kaip nurodyta šio sprendimo 53–88 punktuose, Komisija, neigdama esant vieną pažeidimą, be aplinkybės, kad automobilių pramonei skirtų siūlų rinka ir pramoninių siūlų rinka yra atskiros rinkos, iš esmės remiasi tuo, kad dauguma kartelių dalyvių nesutampa ir kad nėra bendro koordinavimo tarp kartelių. Ieškovės negalėjo paneigti šių kriterijų ir todėl neįrodė, kad tarp skirtingų antikonkurencinių veiksmų yra „glaudus ryšys“.

98 Pirma, kriterijaus, kad nesutampa dalyviai, atžvilgiu Komisija ginčijamo sprendimo 96 ir 216 konstatuojamosiose dalyse išvardijo automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos kartelio ir pramoninių siūlų kartelio dalyvius. Ginčijamo sprendimo 265 konstatuojamosios dalies a punkte nurodė, kad dauguma įmonių dalyvavo tik viename kartelyje, nes jos nevykdo veiklos rinkose, kurias apima kitas kartelis.

99 Reikia konstatuoti, kad iš dešimties šiuose karteliuose dalyvavusių įmonių, tik trys dalyvavo abiejuose karteliuose. Iš tiesų Ackermann Nähgarne GmbH & Co, Bieze Stork BV, BST, Cousin, Gütermann, Zwicky ir Oxley dalyvavo tik viename iš jų. Tik Coats, Barbour (kol ją perėmė Coats) ir Amann dalyvavo abiejuose karteliuose. Vien šių trijų įmonių dalyvavimas abiejuose karteliuose negali reikšti, kad juos siejo bendra strategija (šia prasme žr. šio sprendimo 93 punkte minėto sprendimo Tokai II 120 punktą). Reikia pažymėti, kad laikotarpiu, kai tuo pačiu metu veikė abu karteliai (1998‑2000 m.), susitikimuose, organizuotuose dėl automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos kartelio, įmonėms, išskyrus Barbour, atstovavo vieni asmenys, o susitikimuose pramoninių siūlų rinkos kartelio – kiti.

100 Vadinasi, ginčijamo sprendimo 265 punkto a dalyje pateikta Komisijos išvada nėra pagrįsta jokia akivaizdžia vertinimo klaida.

101 Antra, bendro plano nepatvirtina ir kartelių turinys. Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos kartelio turinys aiškiai skiriasi nuo pramoninių siūlų kartelio turinio.

102 Dėl automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos kartelio, iš ginčijamo sprendimo 215, 220, 223, 224, 226, 228–230, 233–236 ir 238 konstatuojamųjų dalių aišku, kad šio kartelio dalyviai keitėsi informacija apie atskiriems klientams taikomas kainas ir kad sudarytais susitarimais nustatytos automobilių sektoriaus klientams parduodamų pagrindinių gaminių minimalios orientacinės kainos, nustatytos dviejų tipų orientacinės kainos: viena taikoma esamiems klientams, o kita – naujiems klientams ir nustatytos minimalios orientacinės kainos atskiriems klientams, apie kuriuos buvo keičiamasi informacija. Dalyviai taip pat įsipareigojo vengti kainų konkurencijos patrauktų tiekėjų naudai.

103 Dėl pramoninių siūlų rinkos kartelio, iš ginčijamo sprendimo 99–153 konstatuojamųjų dalių aišku, kad buvo keičiamasi kainynais ir informacija apie nuolaidas, apie kainynuose nurodytų kainų padidinimą, apie nuolaidų sumažinimą ir specialių kainų atskiriems klientams padidinimą, taip pat šalys sudarė susitarimus dėl būsimų kainynų, dėl didžiausių nuolaidų, dėl nuolaidų sumažinimo ir specialių kainų atskiriems klientams padidinimo bei susitarimus vengti kainų konkurencijos patrauktų tiekėjų naudai.

104 Minėtos ginčijamo sprendimo konstatuojamosios dalys patvirtina, kad du karteliai aiškiai skiriasi turiniu. Vien dėl to, kad šie du karteliai vienu ar kitu aspektu, pavyzdžiui, susitarimais vengti kainų konkurencijos patrauktų tiekėjų naudai, yra panašūs, vis dėlto negali kilti abejonių dėl minėtos išvados.

105 Trečia, labai skiriasi šių dviejų kartelių veikimo būdas. Iš tiesų, kaip Komisija pažymėjo ginčijamo sprendimo 218 konstatuojamojoje dalyje, automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos kartelis buvo organizuotas gana lanksčiai, rengiant mažus nereguliarius susitikimus, kuriuos papildė dažnas dvišalis bendravimas. Iš ginčijamo sprendimo 96–99 ir 149–153 konstatuojamųjų dalių aišku, kad Beniliukso ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų rinkos karteliui skirti susitikimai buvo rengiami bent kartą per metus ir kad juos sudarydavo dvi dalys: viena skirta Šiaurės šalių rinkai, o kita – ir Beniliukso rinkai. Taip pat iš šių konstatuojamųjų dalių matyti, kad periodiškai vyko dvišalis bendravimas.

106 Atsižvelgiant į šiuos elementus reikia pripažinti, kad Komisija nepadarė jokios akivaizdžios vertinimo klaidos, ginčijamo sprendimo 265–267 konstatuojamosiose dalyse padarydama išvadą, kad automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos kartelį ir Beniliukso ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų rinkos kartelį reikia vertinti atskirai ir kad jie sudaro du atskirus pažeidimus.

107 Šiuo atžvilgiu svarbu pažymėti, kad kitaip nei automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos kartelis, Beniliukso pramoninių siūlų rinkos ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų rinkos karteliai laikomi vienu pažeidimu dėl to, kad jie sudaryti dėl tų pačių prekių, sutampa šių kartelių dalyviai, panašus jų turinys ir veikimo būdas, susitikimai dėl jų buvo rengiami tą pačią dieną ir juose dalyvaujančioms įmonėms atstovavo tie patys asmenys.

108 Be to, argumentai, kad nepadalyti ieškovių vidiniai pramoninių siūlų ir automobilių pramonei skirtų siūlų prekybos srities įgaliojimai ir kad dalyvavusių įmonių vadovai ir dalininkai privalėjo žinoti, jog esama skirtingų kartelių, neturi reikšmės. Šie argumentai visiškai neįrodo bendro subjektyvaus elemento buvimo.

109 Taip pat reikia atmesti ieškovių argumentą, kad būta bendro koordinavimo, pagrįstą dažnu Coats atstovo ir Amann vadovo bendravimu. Iš bylos medžiagos matyti, kad nėra jokio pareiškimo, kurį būtų galima laikyti bendro koordinavimo požymiu. Per posėdį ieškovės pripažino, kad negali Teismui pateikti konkretaus dokumento, patvirtinančio Amann ir Coats norą bendrai koordinuoti kartelius.

110 Galiausiai ieškovės klaidingai teigia, kad prekių rinkos apibrėžimo kriterijus nėra tinkamas vertinimo kriterijus, nes jį taikant Komisijai būtų suteikta beveik nekontroliuojama diskrecija giminingų prekių atžvilgiu nuspręsti, kad būta dviejų atskirų pažeidimų. Iš tiesų minėta Komisijos diskrecija nėra neribota, nes Komisijos sprendimai ir toliau yra Teismo kontrolės srityje, kaip tai nurodyta šio sprendimo 54 punkte. Be to, kriterijus, susijęs su prekių rinkomis, šiuo atveju buvo tik vienas iš kelių kriterijų, kuriais remiantis nustatyta, jog padaryti du atskiri pažeidimai.

111 Atsižvelgiant į visus šiuos argumentus, pagrindą, susijusį su Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio pažeidimu, reikia atmesti kaip nepagrįstą

B – Ieškinio pagrindai, kuriais siekiama baudos sumažinimo

1. Ieškovių pateiktas ieškinio pagrindas, kad nesilaikyta Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatyto maksimalaus baudos dydžio

a) Šalių argumentai

112 Ieškovių pateiktą pagrindą sudaro trys kaltinimai.

113 Pirma, ieškovės tvirtina, kad minėti du pažeidimai iš tiesų sudaro vieną pažeidimą ir kad todėl joms galima skirti tik vieną baudą, kurios suma negali viršyti 10 % bendrosios apyvartos. Tačiau sudėjus skirtas baudas gauta bendra suma viršijo minėtą ribą, todėl buvo pažeista Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis.

114 Šiuo atžvilgiu jos teigia, kad pažeistas Bendrijos konstitucinės teisės principas nulla poena sine lege. Iš esmės jos kritikuoja faktą, kad Komisija, padalijusi rinkas, kuriose nustatyti panašūs pažeidimai, naudojasi neribota diskrecija nustatyti 10 % bendrosios apyvartos viršijančias baudas. Jos mano, kad teisėtumo principu ne tik teismui draudžiama skirti bausmes be teisinio pagrindo, bet ir teisės aktų leidėjas įpareigojamas tiksliai ir aiškiai suformuluoti baudžiamosios teisės nuostatas. Taigi aiškumo reikalavimas taikomas ne tik teisės normą sudarantiems elementams, bet ir jos teisinėms pasekmėms. Šie reikalavimai taip pat taikomi minėtoms nuostatoms, kuriose numatytos baudos už konkurencijos taisyklių pažeidimus.

115 Per posėdį paprašytos paaiškinti savo argumentus ieškovės patikslino, kad jos taip pat abejoja pačios teisės normos teisėtumu ir todėl pareiškia prieštaravimą dėl Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies teisėtumo.

116 Be to, jos atmeta Komisijos argumentą dėl pareigos laikytis principo non bis in idem, kad pagal šį principą visiškai negarantuojamas tikslus vieno arba kelių pažeidimų nustatymas. Iš esmės jos tvirtina, kad problema atsirado ankstesniame etape, t. y. nustatant, ar buvo padarytas vienas, ar keli pažeidimai.

117 Antra, ieškovės tvirtina, kad Komisija gali skirti vieną baudą už kelis pažeidimus, kai jais siekiama to paties tipo elgesio skirtingose rinkose ir kai dauguma dalyvių yra tos pačios įmonės. Abi šios sąlygos įvykdytos šiuo atveju.

118 Ieškovės konstatuoja, kad Komisija nukrypo nuo savo ankstesnės praktikos, nenurodžiusi motyvų. Todėl jos mano, kad jei Komisija atsisakė pasinaudoti savo turimais įgaliojimais skirti vieną baudą už kelis pažeidimus, pagal bendruosius Europos administracinės teisės principus ji turi nurodyti, kodėl nepasinaudojo tokiais įgaliojimais. Taigi šiuo atveju Komisija pažeidė EB 253 straipsnį.

119 Toliau jos lygina ginčijamą sprendimą su 2001 m. lapkričio 21 d. Komisijos sprendimu, susijusiu su (EB) 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/E-1/37.512 – Vitaminai) (OL L 6, 2003, p. 1, toliau – sprendimas Vitaminai). Tame sprendime Komisija susumavo už kelis pažeidimus paskirtas baudas į vieną bendrą, taigi manė, jog būtina laikytis 10 % bendrosios apyvartos ribos. Kaip ir sprendime Vitaminai, kartelius šioje byloje siejo tos pačios materialinės aplinkybės ir spatio-temporel.

120 Trečia, ieškovės tvirtina, kad Komisijos norimas atgrasomasis poveikis pasiektas paskyrus baudą už pramoninių siūlų rinkoje padarytą pažeidimą. Todėl Komisija turėjo į tai atsižvelgti, nustatydama baudos už automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos kartelį sumą.

121 Komisija neigia šiuos argumentus.

b) Bendrojo Teismo vertinimas

122 Šį ieškovių pateiktą pagrindą iš esmės sudaro trys kaltinimai, susiję su principo nulla poena sine lege pažeidimu, su pareiga skirti vieną baudą už kelis pažeidimus ir su teisinių baudos tikslų nepaisymu.

Kaltinimas pažeidus principą nulla poena sine lege ir prieštaravimas dėl Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies bei Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies teisėtumo

123 Pirmiausia reikia trimis lygmenimis išnagrinėti ieškovių pareikštą prieštaravimą dėl Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies teisėtumo. Pirma, jos iš esmės tvirtina, kad pati Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje vartojama pažeidimo sąvoka yra neaiški. Antra, jos teigia, kad vieno tęstinio pažeidimo sąvoka taip pat nėra aiškiai apibrėžta ir todėl Komisija gali savavališkai paveikti baudos sumos nustatymą, padalydama rinkas, kuriose nustatyti panašūs pažeidimai. Trečia, jos mano, kad ir šiame straipsnyje numatytoms sankcijoms trūksta aiškumo.

124 Iš pradžių reikia priminti, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką bausmių teisėtumo principas susijęs su teisinio saugumo principu, kuris yra bendrasis Bendrijos teisės principas ir kuriuo reikalaujama, kad kiekviena Bendrijos teisės norma, ypač ta, pagal kurią skiriamos sankcijos arba leidžiama jas skirti, būtų aiški ir tiksli, kad suinteresuotieji asmenys galėtų vienareikšmiškai suvokti iš jos kylančias teises ir pareigas ir galėtų imtis atitinkamų priemonių (šiuo klausimu žr. 1981 m. liepos 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Gondrand ir Garancini, 169/80, Rink. p. 1931, 17 punktą; 1996 m. vasario 13 d. Sprendimo Van Es Douane Agenten, C‑143/93, Rink. p. I‑431, 27 punktą ir 2006 m. balandžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Degussa prieš Komisiją, T‑279/02, Rink. p. II‑897, 66 punktą).

125 Šio principo, priklausančio bendroms valstybių narių konstitucinėms tradicijoms ir įtvirtinto įvairiose tarptautinėse sutartyse, be kita ko, ir Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių konvencijos (toliau – EŽTK) 7 straipsnyje, reikia laikytis tiek baudžiamojo pobūdžio normų, tiek specialių administracinių priemonių, pagal kurias skiriamos administracinės nuobaudos arba leidžiama jas skirti, atveju (šiuo klausimu žr. 1987 m. lapkričio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo Maizena ir kt., 137/85, Rink. p. 4587, 15 punktą). Jis galioja ne tik pažeidimo sudėtį nustatančioms normoms, bet ir tokioms normoms, kuriomis reglamentuojamos aukščiai nurodytų normų pažeidimo pasekmės (šiuo klausimu žr. 1996 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo X, C‑74/95 ir C‑129/95, Rink. p. I‑6609, 25 punktą ir šio sprendimo 124 punkte nurodyto sprendimo Degussa prieš Komisiją 67 punktą).

126 Šiuo klausimu reikia priminti EŽTK 7 straipsnio 1 dalies formuluotę:

„Niekas negali būti nuteistas už veiksmus ar neveikimą, kurie pagal jų padarymo metu galiojusius valstybės įstatymus arba tarptautinę teisę nebuvo laikomi nusikaltimais. Taip pat negali būti skiriama sunkesnė bausmė negu ta, kuri buvo taikoma nusikaltimo padarymo metu.“

127 Europos žmogaus teisių teismo (toliau – EŽTT) teigimu, šia nuostata reikalaujama, kad įstatymas aiškiai apibrėžtų pažeidimus ir už juos taikomas bausmes. Laikoma, kad ši sąlyga tenkinama, jei asmuo iš atitinkamos nuostatos formuluotės ir prireikus iš teismų išaiškinimo gali žinoti, kurie veiksmai ir neveikimas užtraukia baudžiamąją atsakomybę (žr. 2000 m. birželio 22 d. EŽTT sprendimo Coëme ir kt. prieš Belgiją, Recueil des arrêts ir décisions, 2000‑VII, 145 punktą) (šio sprendimo 124 punkte nurodyto sprendimo Degussa prieš Komisiją 69 punktas).

128 Iš EŽTT praktikos aišku, kad norint patenkinti EŽTK 7 straipsnio 1 dalies reikalavimus nėra būtina, jog teisės aktai, kurių pagrindu skiriamos sankcijos, būtų suformuluoti taip tiksliai, kad būtų galima visiškai užtikrintai numatyti galimas jų pažeidimo pasekmes (šio sprendimo 124 punkte nurodyto sprendimo Degussa prieš Komisiją 71 punktas).

129 Iš tiesų, vadovaujantis EŽTT praktika, neapibrėžtos tam tikros nuostatos sąvokos nebūtinai lemia EŽTK 7 straipsnio pažeidimą, o tai, kad įstatymas suteikia tam tikrą diskreciją, savaime nepažeidžia nuspėjamumo reikalavimo, jei atsižvelgiant į nagrinėjamus teisėtus tikslus yra pakankamai aiškiai nustatyta naudojimosi diskrecija apimtis ir sąlygos, siekiant privatiems asmenims užtikrinti tinkamą apsaugą nuo savivalės (žr. 1992 m. vasario 25 d. EŽTT sprendimo Margareta ir Roger Andersson prieš Švediją, A serija, Nr. 226, 75 punktą). Šiuo klausimu EŽTT atsižvelgia ne tik į įstatymo tekstą, bet ir į tai, ar vartojamos neapibrėžtos sąvokos yra patikslintos nusistovėjusioje ir paskelbtoje teismų praktikoje (žr. 1995 m. rugsėjo 27 d. EŽTT sprendimo G. prieš Prancūziją, A serija, Nr. 325‑B, 25 punktą) (šio sprendimo 124 punkte nurodyto sprendimo Degussa prieš Komisiją 72 punktas).

130 Dėl Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies galiojimo bausmių teisėtumo principo, Bendrijos teismo pripažinto laikantis EŽTT pateiktų gairių ir valstybių narių konstitucinių tradicijų, atžvilgiu, pažymėtina, kad, priešingai nei teigia ieškovės, Komisija, konstatuodama konkurencijos taisyklių pažeidimą, spręsdama, ar atskiri veiksmai, kuriais šios taisyklės pažeistos, sudaro vieną tęstinį pažeidimą, ar kelis atskirus pažeidimus, ir apskaičiuodama baudų už šiuos pažeidimus sumą neturi neribotos diskrecijos.

131 Pirma, konkurencijos taisyklių pažeidimai, už kuriuos Komisija, taikydama Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, gali skirti baudas, yra tik tie, kuriais pažeidžiamos EB 81 arba EB 82 straipsnio nuostatos. Todėl ieškovės klaidingai tvirtina, kad Komisija, konstatuodama tokius pažeidimus, naudojasi neribota diskrecija. Reikia priminti, kad klausimas, ar tenkinamos EB 81 ir EB 82 straipsnių sąlygos, iš principo patenka į išsamios Bendrijos teismo kontrolės sritį (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 1998 m. gegužės 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Deere prieš Komisiją, C‑7/95 P, Rink. p. I‑3111, 34 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką bei 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo AC‑Treuhand prieš Komisiją, T‑99/04, Rink. p. II‑1501, 144 punktą). Tačiau nors tiesa, kad kai toks konstatavimas susijęs su sudėtingais ekonominiais ar techniniais vertinimais, teismo praktikoje pripažįstama, jog Komisija turi tam tikrą diskreciją turi tam tikrą diskreciją, tai šiaip ar taip nereiškia, kad ji yra neribota. Iš tiesų dėl to, kad esama tokios diskrecijos, Teismas neprivalo susilaikyti nuo Komisijos atliktos tokio pobūdžio duomenų interpretacijos kontrolės. Bendrijos teismas turi patikrinti ne tik pateikiamų įrodymų faktinį tikslumą, jų patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai atspindi visus esminius duomenis, į kuriuos reikėjo atsižvelgti vertinant sudėtingą situaciją, ir ar jie gali pagrįsti jais remiantis padarytas išvadas (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 54 punkte minėto sprendimo Microsoft prieš Komisiją 88 punktą ir jame nurodytą tesimų praktiką).

132 Be to, ieškovės netvirtina, kad iš vieno iš pažeidimų tipų, kuriuos apima EB 81 straipsnis, apibrėžimo, t. y. „įmonių susitarimai <.>, kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas bendrojoje rinkoje, būtent tie, kuriais <.> tiesiogiai ar netiesiogiai nustatomos pirkimo ar pardavimo kainos arba kokios nors kitos prekybos sąlygos <.>“, jos negalėjo žinoti, kad Beniliukso ir Šiaurės šalių pramoninių siūlų rinkos karteliai ir automobilių pramonei skirtų siūlų rinkos kartelis sudaro pažeidimus EB 81 straipsnio prasme ir patraukia jas atsakomybėn.

133 Antra, dėl to, kad tariamai nėra kriterijų nustatyti, ar padarytas vienas tęstinis pažeidimas, ar keli atskiri pažeidimai, reikia pripažinti, kad tokių kriterijų nėra nei Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje, nei Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje, nei EB 81 punkte. Vis dėlto vieno tęstinio pažeidimo sąvoka vartojama ir patikslinta nusistovėjusioje ir paskelbtoje teismo praktikoje. Tokie kriterijai, kaip tas pats tikslas (visų elementų tikslas bendras) ir tie patys subjektai (tos pačios įmonės, žinančios, kad dalyvauja siekdamos bendro tikslo), skirti nustatyti, ar padaryti pažeidimai patenka į „bendrą planą“ ir taip sudaro vieną pažeidimą, teismo praktikoje, pavyzdžiui, minėtoje šio sprendimo 89 punkte, aiškinami jau daugelį metų.

134 Taigi dėl objektyvių priežasčių Komisija gali pradėti atskiras procedūras, nustatyti atskirus pažeidimus ir skirti kelias atskiras baudas (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 93 punkte nurodyto sprendimo Tokai II 124 punktą).

135 Šiuo atžvilgiu iš ginčijamo sprendimo panaikinimo pagrindo analizės aiškiai matyti (šio sprendimo 53 punktas ir toliau), kad kriterijai, kuriuos taikydama Komisija priėjo prie išvados, jog padaryti du atskiri pažeidimai, yra nusistovėję teismo praktikoje suformuluoti kriterijai.

136 Nors tiesa, kad tam tikri kriterijai palieka Komisijai didelę diskreciją, tačiau Bendrijos teismo atliekama šios diskrecijos kontrolė iš tiesų leidžia nusistovėjusia ir paskelbta teismo praktika patikslinti tam tikras sąvokas. Konkrečiai kalbant, taip yra šioje byloje Komisijos taikyto prekių rinkos ir geografinės rinkos apibrėžimo, dėl kurio ji turėjo atlikti sudėtingus ekonominius vertinimus, atveju. Kaip buvo nustatyta nagrinėjant pirmąjį pagrindą (šio sprendimo 53 punktas ir toliau), įgyvendindama savo diskreciją Komisija turėjo laikytis teismo praktikoje suformuluotų kriterijų, pavyzdžiui, pakeičiamumo pasiūlos ir paklausos atžvilgiu.

137 Be to, Komisija, siekdama skaidrumo ir didesnio susijusių įmonių teisinio saugumo, paskelbė pranešimą dėl rinkos apibrėžimo, kuriame išdėstė kriterijus, kuriuos taiko kiekvienu atveju apibrėždama nagrinėjamą rinką. Šiuo atžvilgiu, priėmusi tokias elgesio taisykles ir apie jas pranešusi paskelbdama, jog nuo šio momento jas taikys atvejams, kuriems šios normos skirtos, Komisija savanoriškai apribojo savo diskreciją ir negali nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju gali būti nubausta už bendrųjų teisės principų, kaip antai vienodo požiūrio arba teisėtų lūkesčių apsaugos principų, pažeidimą. Taip pat, nors pranešimas dėl rinkos apibrėžimo nesudaro ginčijamo sprendimo teisinio pagrindo, jame bendrai ir abstrakčiai apibrėžiami kriterijai, kuriuos Komisija įsipareigojo taikyti, norėdama nustatyti, ar esama vienos, ar kelių rinkų, bei, atitinkamai, – ar padarytas vienas, ar keli pažeidimai, ir todėl šiuo pranešimu užtikrinamas įmonių teisinis saugumas (šiuo klausimu žr. 2005 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 211 ir 213 punktus). Vadinasi, pranešimas dėl rinkos apibrėžimo padėjo aiškiau apibrėžti Komisijos diskrecijos, kuri jai suteikta Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalimi, taikymo ribas.

138 Šiuo atžvilgiu iš pranešimo dėl rinkos apibrėžimo 4 ir 5 punktų matyti, kad „Komisija tikisi padidinti savo politikos ir sprendimų priėmimo proceso skaidrumą konkurencijos politikos srityje“ ir kad šis „didesnis skaidrumas padės įmonėms ir jų patarėjams geriau numatyti galimybę, kad konkrečiu atveju Komisija gali iškelti konkurencijos pažeidimo klausimus. Todėl įmonės gali atsižvelgti į tokią galimybę priimdamos savo vidaus sprendimus, svarstant, pavyzdžiui, <.> tam tikrų sutarčių sudarymą“.

139 Tad, atsižvelgiant į įvairius prieš tai nurodytus aspektus, apdairus ūkio subjektas, prireikus padedamas teisės konsultanto, gali pakankamai tiksliai numatyti metodą, kurį Komisija taikys, norėdama nustatyti, ar nagrinėjami įmonės veiksmai sudaro vieną tęstinį pažeidimą, ar kelis atskirus pažeidimus.

140 Trečia, kalbant apie tvirtinimą, jog Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje numatytos sankcijos nėra aiškios, reikia konstatuoti, kad, priešingai nei teigia ieškovės, nustatydama baudas už konkurencijos taisyklių pažeidimus, Komisija neturi neribotos diskrecijos (žr. pagal analogiją šio sprendimo 124 punkte nurodyto sprendimo Degussa prieš Komisiją 74 punktą).

141 Iš tiesų Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis apriboja Komisijos diskreciją. Pirma, šiose nuostatose numatytas objektyvus kriterijus, pagal kurį kiekvienai įmonei arba įmonių asociacijai skirta bauda negali viršyti 10 % jų apyvartos. Baudą galima skirti tik laikantis kiekybiškai nustatomos ir absoliučios maksimalios baudos sumos ribos, apskaičiuojamos kiekvienai įmonei kiekvienu pažeidimo atveju, todėl maksimalią baudos sumą, kuri gali būti skirta nagrinėjamai įmonei, galima nustatyti iš anksto. Antra, pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalį, kuri papildo to paties reglamento 23 straipsnio 2 dalį, Komisija kiekvienu nagrinėjamu atveju nustatydama baudas privalo atsižvelgti „į pažeidimo sunkumą ir trukmę“ (žr. pagal analogiją 124 punkte nurodyto sprendimo Degussa prieš Komisiją 75 punktą).

142 Nors teisinga, kad objektyvus maksimalios baudos sumos kriterijus ir subjektyvūs pažeidimo sunkumo ir trukmės kriterijai suteikia Komisijai didelę diskreciją, jie ir toliau lieka kriterijais, kurie sudaro Komisijai galimybę skirti sankcijas atsižvelgiant į nagrinėjamos veikos neteisėtumo laipsnį. Todėl šiuo etapu reikia konstatuoti, kad Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalimis Komisijai suteikiama tam tikra diskrecija, tačiau apibrėžiami kriterijai ir ribos, kurių, naudodamasi savo diskrecija baudų skyrimo srityje, ji turi laikytis (žr. pagal analogiją šio sprendimo 124 punkte nurodyto sprendimo Degussa prieš Komisiją 76 punktą).

143 Be to, reikia pastebėti, kad nustatydama baudas pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį, Komisija privalo laikytis bendrųjų teisės principų, ypač vienodo požiūrio ir proporcingumo principų, apibrėžtų Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo praktikoje (žr. pagal analogiją šio sprendimo 124 punkte nurodyto sprendimo Degussa prieš Komisiją 77 punktą ir 2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik prieš Komisiją, T‑69/04, Rink.. p. II‑0000, 41 punktą).

144 Reikėtų pridurti, kad Teisingumo Teismas ir Bendrasis Teismas pagal EB 229 straipsnį ir Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnį turi neribotą jurisdikciją nagrinėti ieškinius dėl sprendimų, kuriais Komisija skyrė baudas, ir gali ne tik panaikinti Komisijos priimtus sprendimus, bet ir panaikinti, sumažinti ar padidinti paskirtą baudą. Taigi Bendrijos teismas gali neribotai tikrinti Komisijos administracinę praktiką (žr. pagal analogiją šio sprendimo 143 punkte nurodyto sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik prieš Komisiją 41 punktą). Ši Bendrijos teismo vykdoma kontrolė atitinka Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytus kriterijus ir sudaro galimybę pasitelkiant į pagalbą nusistovėjusią paskelbtą teismų praktiką patikslinti kai kurias neapibrėžtas Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje vartojamas sąvokas, kurios pakartotos Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalyse (žr. šiuo klausimu pagal analogiją šio sprendimo 124 punkte nurodyto sprendimo Degussa prieš Komisiją 79 punktą).

145 Be to, remdamasi Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje, o vėliau ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalyse išdėstytais ir Teisingumo Teismo ir Bendrojo Teismo praktikoje patikslintais kriterijais, Komisija suformavo žinomą ir prieinamą administracinę praktiką. Net jei pati Komisijos sprendimų priėmimo praktika nesudaro teisinio baudų skyrimo konkurencijos srityje pagrindo (žr. 2005 m. liepos 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Scandinavian Airlines System prieš Komisiją, T‑241/01, Rink. p. II‑2917, 87 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką), remiantis vienodo požiūrio principu,Komisija neturi teisės panašių faktinių aplinkybių vertinti skirtingai, o skirtingų aplinkybių vienodai, jei diferencijavimo negalima objektyviai pagrįsti (1984 m. gruodžio 13 d. Teisingumo teismo sprendimo Sermide, 106/83, Rink. p. 4209, 28 punktas ir 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo BPB de Eendracht prieš Komisiją, T‑311/94, Rink. p. II‑1129, 309 punktas).

146 Taip pat reikia atsižvelgti į tai, kad Komisija, siekdama skaidrumo ir didesnio susijusių įmonių teisinio saugumo, paskelbė Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir (AP) 65 straipsnio 5 dalimi metodo gaires (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171, toliau – gairės), kuriose nustatė apskaičiavimo metodą, kurį įsipareigojo taikyti kiekvienu konkrečiu atveju. Kalbant apie šias gaires tinka šio sprendimo 137 punkte pateikti samprotavimai apie pranešimą dėl rinkos apibrėžimo. Iš tiesų, priėmusi tokias elgesio taisykles ir apie jas pranešusi paskelbdama, jog nuo šio momento taikys jas atvejams, kuriems skirtos šios normos, Komisija savanoriškai apribojo savo diskreciją ir negali nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju gali būti nubausta už bendrųjų teisės principų, kaip antai vienodo požiūrio ar teisėtų lūkesčių apsaugos principų, pažeidimą. Be to, nors gairės nesudaro ginčijamo sprendimo teisinio pagrindo, tačiau jose bendrai ir abstrakčiai įtvirtinta metodika, kurią Komisija įsipareigojo taikyti ginčijamu sprendimu skirtoms baudoms apskaičiuoti, ir todėl užtikrinamas įmonių teisinis saugumas (šio sprendimo 137 punkte nurodyto sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją 211 ir 213 punktai). Vadinasi, Komisijos gairių priėmimas, atsižvelgiant į tai, kad jis pateko į Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalyje, o vėliau ir Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalyse, numatytą teisinio reglamentavimo sritį, padėjo aiškiau apibrėžti šia nuostata jai jau suteiktos diskrecijos taikymo ribas (šiuo klausimu pagal analogiją žr. šio sprendimo 124 punkte nurodyto sprendimo Degussa prieš Komisiją 82 punktą).

147 Tad, atsižvelgiant į įvairius prieš tai nurodytus aspektus, apdairus ūkio subjektas, prireikus padedamas teisės konsultanto, gali pakankamai tiksliai numatyti už nagrinėjamą elgesį jam gresiančių baudų apskaičiavimo metodą ir dydį. Tai, kad toks ūkio subjektas negali iš anksto tiksliai nustatyti baudos, kurią Komisija skirs kiekvienu konkrečiu atveju, dydžio, nėra bausmių teisėtumo principo pažeidimas, nes dėl pažeidimų, už kuriuos Komisija baudžia, sunkumo baudžiamaisiais ir atgrasymo tikslais pateisinama tai, kad nesudaromos sąlygos įmonėms įvertinti naudos, kurią jos gautų dalyvaudamos darant tam tikrą pažeidimą, iš anksto atsižvelgdamos į baudos, kuri joms būtų skirta už tokį neteisėtą elgesį, dydį (šio sprendimo 124 punkte nurodyto sprendimo Degussa prieš Komisiją 83 punktas ir šio sprendimo 143 punkte nurodyto sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik prieš Komisiją 45 punktas).

148 Šiuo požiūriu, net jei įmonės negali iš anksto tiksliai numatyti baudų, kurias kiekvienu atskiru atveju skirs Komisija, dydžio, atkreiptinas dėmesys į tai, kad pagal EB 253 straipsnį Komisija privalo sprendime, kuriuo skiriama bauda, nepaisant bendrai žinomo sprendimo konteksto, motyvuoti, be kita ko, skirtos baudos dydį ir pateikti pasirinktą jos apskaičiavimo metodą. Tie motyvai turi taip aiškiai ir vienareikšmiškai atspindėti Komisijos vertinimą, kad suinteresuotiesiems asmenims būtų sudarytos sąlygos sužin