GENERALINĖS ADVOKATĖS CHRISTINE STIX‑HACKL

IŠVADA,

pateikta 2005 m. liepos 12 d.1( )

Byla C‑436/03

Europos Parlamentas

prieš

Europos Sąjungos Tarybą

„Tarybos reglamentas Nr. 1435/2003 – Europos kooperatinė bendrovė (SCE) – Teisinis pagrindas – EB 95 straipsnis – EB 308 straipsnis“

I – Įvadinės pastabos

1. Šis Parlamento ir Tarybos ginčas susijęs su Europos kooperatinės bendrovės sukūrimu. Šiuo ieškiniu Parlamentas prašo panaikinti 2003 m. liepos 22 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1453/2003 dėl Europos kooperatinės bendrovės (SCE) statuto( ) (toliau – reglamentas), grindžiamą EB 308 straipsniu. Iš esmės keliamas klausimas, ar Taryba, remdamasi EB 308 straipsniu, gali ir kokiomis sąlygomis priimti teisės aktus. Taigi esminis dalykas šiame procese yra EB 95 straipsnio aiškinimas.

II – Ginčijamas reglamentas

A – Teisėkūros procedūra

2. 1992 m. kovo 6 d. Komisija pateikė Tarybai savo pradinį pasiūlymą( ) dėl Europos kooperatinės bendrovės. Šis pasiūlymas buvo grindžiamas EB sutarties 100a straipsniu, t. y. nuostata, kurią pakeitė EB 95 straipsnis. 1993 m. liepos 6 d. po pirmojo Parlamento skaitymo Komisija priėmė pataisytą pasiūlymą( ), kurį ji perdavė Tarybai.

3. Mastrichto ir Amsterdamo sutartimis pakeitus sutartis, teisiniu pagrindu tapo EB 95 straipsnis( ). Šį teisinį pagrindą Parlamentas patvirtino savo nuomonėje.

4. Nuo 2002 m. pavasario Taryboje vykusios diskusijos paskatino pakeisti teisinį pagrindą: EB 95 straipsnį pakeisti EB 308 straipsniu. Dėl šio pakeitimo Taryba nusprendė iš naujo pasikonsultuoti su Parlamentu.

5. 2003 m. gegužės 14 d. pastarasis pateikė nuomonę, kurioje reikalavo, kad teisinis pagrindas vėl būtų EB 95 straipsnis. Savo nuomonėje Komisija pritarė Parlamento pateiktiems pakeitimų pasiūlymams.

6. 2003 m. liepos 22 d. Taryba oficialiai priėmė reglamentą, kaip teisinį pagrindą pasirinkdama EB 308 straipsnį.

B – Reglamento tikslas ir turinys

7. Dėl reglamento siekiamo tikslo jo antroje konstatuojamojoje dalyje numatyta: „Bendrijoje sukūrus vidaus rinką ir dėl šios priežasties joje pagerėjus ekonominei bei socialinei padėčiai, ne tik turi būti pašalintos prekybos kliūtys, bet ir gamybos struktūros turi būti pritaikytos veikti visoje Bendrijoje. Todėl bendrovės, neapsiribojančios vietinių poreikių tenkinimu, turi sugebėti planuoti savo veiklos reorganizavimą visoje Bendrijoje ir jį vykdyti.“

8. Trečia konstatuojamoji dalis suformuluota taip:

„Teisinė bazė, kuria remdamasi privalo veikti kiekviena Bendrijos bendrovė, dažniausia vis dar yra pagrįsta nacionaline teise, todėl ji nesuderinama su ekonomine aplinka, kurioje bendrovė turi plėtotis, jei siekiama Sutarties 18 straipsnyje numatytų tikslų. Dėl tokios padėties atsiranda didelių kliūčių steigiant įvairių valstybių narių bendrovių grupes.“

9. Iš šeštos konstatuojamosios dalies išplaukia, kad Bendrija turi pateikti kooperatyvams, kurie yra visose valstybėse narėse bendrai pripažįstama organizacijos forma, tinkamų teisinių dokumentų, padedančių jiems lengviau plėtoti veiklą kitose valstybėse.

10. Vienuolikta konstatuojamoji dalis situaciją paaiškina taip:

„Tarpvalstybiniam kooperatyvų bendradarbiavimui Bendrijoje šiuo metu kliudo teisiniai ir administraciniai sunkumai, kurie turi būti pašalinti sukuriant rinką be sienų.“

11. Dvylikta konstatuojamoji dalis nurodo priemonę šiam tikslui pasiekti:

„Įvedus kooperatyvų Europos teisinę formą, pagrįstą bendraisiais principais, tačiau atsižvelgiant ir į jų specifines savybes, kooperatyvai turi galėti veikti už savo nacionalinių sienų ribų visoje Bendrijos teritorijoje arba jos dalyje.“

12. Trylikta konstatuojamoji dalis kaip pagrindinį šio reglamento tikslą įvardija tai, „kad skirtingose valstybėse narėse gyvenantys fiziniai asmenys arba pagal skirtingų valstybių narių įstatymus įsisteigę juridiniai asmenys galėtų steigti SCE“.

13. Šešiolikta konstatuojamoji dalis nurodo, kad šis reglamentas neapima mokesčių, konkurencijos, intelektinės nuosavybės ar nemokumo teisės.

14. Aštuoniolikta konstatuojamoji dalis paaiškina, kodėl dalis teisinių pagrindų nustatyti nurodant nacionalinę teisę:

„Nacionalinės bendrovių teisės suderinimo srityje buvo padaryta nemaža pažanga, taigi tose srityse, kuriose kooperatyvo veikla neturi būti reglamentuojama visoje Bendrijoje galiojančių taisyklių, siekiant įgyvendinti direktyvas dėl bendrovių, galima vadovautis tam tikromis tos valstybės narės, kurioje yra SCE registruota buveinė, priimtomis nuostatomis, ir tokias nuostatas numato SCE reglamentuojantys susitarimai.“

15. Pagal 1 straipsnio 3 dalį pagrindinis SCE tikslas yra tenkinti savo narių poreikius ir (arba) plėtoti jų ekonominę ir (arba) socialinę veiklą.

16. Reglamento 1 straipsnio 5 dalis aiškiai numato, kad SCE yra juridinis asmuo. Juo, remiantis 18 straipsniu, tampama įregistravus registre.

17. Be to, reglamentas įtvirtina nuostatas dėl kapitalo (3 ir 4 straipsniai), įstatų (5 straipsnis), buveinės ir jos perkėlimo (6 ir 7 straipsniai), registravimo ir skelbimo (11–13 straipsniai), narystės (14–16 straipsniai), steigimo būdų, būtent susijungimo ir pertvarkymo (2 straipsnis ir 19–35 straipsniai), struktūros (36–63 straipsniai), vertybinių popierių išleidimo (64 straipsnis), pelno paskirstymo (65–67 straipsniai), metinės finansinės atskaitomybės ir konsoliduotos finansinės atskaitomybės (68–71 straipsniai) bei likvidavimo, veiklos nutraukimo, nemokumo ir mokėjimų nutraukimo (72–76 straipsniai).

18. Vienas iš pažymėtinų specialiųjų SCE požymių, remiantis 7 straipsniu, yra galimybė perkelti SCE buveinę nelikviduojant bendrovės.

19. 8 straipsnis yra pagrindinė nuostata dėl taikytinos teisės. Ši nuostata nustato aiškią hierarchiją: ji nurodo, kad SCE pirmiausia reglamentuoja reglamentas ir tik tada atitinkamos SCE įstatų nuostatos – reglamente aiškiai apibrėžtais atvejais – bei nacionalinė teisė.

20. 9 straipsnis paaiškina SCE traktavimą valstybėse narėse. Taikant šį reglamentą kiekvienoje valstybėje narėje SCE laikoma kooperatyvu, įsteigtu pagal tos valstybės narės, kurioje yra jos registruota buveinė, teisę.

21. Iš reglamento tikslo ir turinio išplaukia, kad jis susijęs su tam tikros bendrovės formos, t. y. Europos kooperatinės bendrovės (SCE), sukūrimu.

III – Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai

22. 2003 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo kanceliarijoje buvo užregistruotas Parlamento ieškinys. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi teismas leido Ispanijos Karalystei ir Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei įstoti į bylą Tarybos pusėje, o Komisijai – Parlamento pusėje.

23. Parlamentas prašo panaikinti reglamentą; reglamento panaikinimo atveju jis prašo palikti jo padarinius galioti tol, kol įsigalios naujas šiai sričiai skirtas teisės aktas, priimtas per protingą terminą remiantis tinkamu teisiniu pagrindu; be to, jis prašo priteisti iš Tarybos bylinėjimosi išlaidas.

24. Taryba prašo atmesti ieškinį kaip nepagrįstą ir priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.

IV – Pagrindiniai šalių ir įstojusių į bylą šalių argumentai

A – Ieškovas ir jo pusėje į bylą įstojusi šalis

25. Ieškinį dėl reglamento panaikinimo Parlamentas grindžia tuo, jog Taryba kaip reglamento teisinį pagrindą pasirinko EB 308 straipsnį, nors šis reglamentas turėjo būti grindžiamas EB 95 straipsniu. EB 308 straipsnis numato tik konsultavimąsi su Parlamentu, o vadovaujantis EB 95 straipsniu taikoma bendrų sprendimų priėmimo procedūra pagal EB 251 straipsnį.

26. Parlamento nuomone, EB 95 straipsnis yra tinkamas teisinis pagrindas SCE statutui priimti, nes reglamentas derina valstybių narių nuostatas tam, kad būtų sudarytos sąlygos įsteigti SCE. Teisinė SCE forma yra Europos pobūdžio nacionalinė bendrovė, nes nurodoma nacionalinė teisė, kuri tam tikrais klausimais yra esminė.

27. Komisija, įstojusi į bylą Parlamento pusėje, taip pat palaiko platesnį teisės derinimo, kuris apima ir naujų taisyklių nustatymą, t. y. ir nacionalinės kooperatinių bendrovių teisės papildymą SCE statutu, sąvokos aiškinimą. Ji nurodo, kad reglamentas, atsižvelgiant į jo tikslą ir turinį, turėjo būti pagrįstas EB 95 straipsniu, ypač dėl to, kad jis prisideda prie vidaus rinkos sukūrimo ir veikimo.

B – Atsakovė ir jos pusėje į bylą įstojusios šalys

28. Taryba, kaip atsakovė, gina savo veiksmus nurodydama, jog reglamentu sukuriama nauja teisinė forma. Be to, jos nuomone, EB 95 straipsnis nėra vienintelis teisinis pagrindas, leidžiantis įgyvendinti vidaus rinką. Nors prevencinis teisės aktų derinimas yra leistinas, tačiau su sąlyga, kad valstybės narės gali priimti tokį teisės aktą. Tačiau taip nėra, kai kalbama apie paralelinės Bendrijos struktūros sukūrimą.

29. Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė, kaip įstojusi į bylą šalis, palaiko Tarybos reikalavimus ir taip pat mano, jog EB 95 straipsnis yra neleistinas teisinis reglamento pagrindas, nes valstybės narės negali priimti tokio teisės akto, be to, nepanaikinamos kliūtys vidaus rinkai dėl skirtingų valstybių narių teisės sistemų. Todėl tinkamas teisinis pagrindas yra EB 308 straipsnis.

30. Ispanijos Karalystė, Tarybos pusėje į bylą įstojusi šalis, pabrėžia, kad teisinė reglamentu sukuriamos SCE forma yra nauja ir todėl negali būti grindžiama EB 95 straipsniu, nes tai nėra teisės derinimas šios nuostatos prasme.

V – Vertinimas

31. Teisinė problema, kurią reikia išspręsti šiame procese, yra susijusi su klausimu, ar buvo leistina ginčijamą reglamentą priimti remiantis EB 308 straipsniu. Taigi pirmiausia reikia patikrinti šios nuostatos taikymo sąlygas. Atliekant šią analizę reikia patikrinti, ar reglamentas galėjo būti grindžiamas EB 95 straipsniu.

32. Pirmiausia nurodytina, kad Bendrijos kompetencijos sistemoje teisinio pagrindo teisės aktui parinkimas ne tik priklauso nuo to, koks, institucijos įsitikinimu, yra siekiamas tikslas, bet ir turi būti grindžiamas objektyviais kriterijais, kuriems gali būti taikoma teisminė kontrolė. Tokiems kriterijams, be kita ko, priskirtinas teisės akto tikslas ir turinys( ).

A – EB 308 straipsnio taikymo sąlygos

33. Jau iš EB 308 straipsnio teksto paaiškėja esminės sąlygos, pateisinančios rėmimąsi šiuo teisiniu pagrindu.

34. Šiuo atžvilgiu Parlamentas teisingai nurodė abi sąlygas: pirma, veikiant bendrajai rinkai vienam iš Bendrijos tikslų pasiekti Bendrija turi imtis veiksmų ir, antra, šiuo atžvilgiu EB sutartis nenumato reikalingų įgaliojimų.

35. Taigi iš to aiškiai suvokiamas EB 308 straipsnio subsidiarumas kitų teisinių pagrindų, taip pat ir EB 95 straipsnio, atžvilgiu. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką rėmimasis šiuo EB 308 straipsniu, kaip teisės akto teisiniu pagrindu, pateisinamas tik tuomet, kai jokia kita Sutarties nuostata nenumato Bendrijos institucijoms reikiamų įgaliojimų priimti šį teisės aktą( ).

B – EB 95 straipsnio taikymo sąlygos

36. EB 95 straipsniu, kaip teisiniu pagrindu, galima remtis tik įvykdžius jame išvardytas sąlygas, kurių aiškinimą pateikia teismų praktika. Šiuo atveju kalbama apie šio straipsnio 1 dalyje išvardytas sąlygas, t. y. apie priemones valstybių narių teisės aktų nuostatoms, skirtoms vidaus rinkos sukūrimui ir veikimui, suderinti. Formuluote „išskyrus tuos atvejus, kai šioje Sutartyje nustatyta kitaip“ išreiškiamas subsidiarumas specialios derinimo kompetencijos atžvilgiu.

1. EB 95 straipsnio subsidiarumas

37. EB 95 straipsnis, kalbant apie juo remiantis priimto teisės akto tikslų įgyvendinimą, nurodo EB 14 straipsnį, t. y. vidaus rinką. Tačiau EB 95 straipsnis jokiu būdu nėra vienintelė vidaus rinkos tikslams įgyvendinti skirta nuostata, arba, kaip nurodo Taryba, neišreiškia bendrosios kompetencijos vidaus rinkos reglamentavimo atžvilgiu.

38. EB 95 straipsnis nėra tinkamas teisinis pagrindas ne tik tada, kai priimamas teisės aktas tik „papildomai“ daro įtaką Bendrijos rinkos sąlygų derinimui( ), bet ir tuomet, kai taikoma viena iš specialiųjų derinimo nuostatų.

39. Prie nuostatų, turinčių taikymo pirmenybę EB 95 straipsnio atžvilgiu, priskiriamos ir tos, kurios numato derinimo įgaliojimus pagrindinių laisvių srityje.

40. Kadangi reglamentas dėl SCE, būdamas teisės aktas, susijęs su tam tikra kooperatinės bendrovės forma, įtvirtina bendrovių teisės nuostatas, pirmiausia turi būti atsižvelgiama į EB 44 straipsnį.

41. Ši nuostata gali būti taikoma derinant nacionalinę bendrovių teisę. Taigi ji leistų derinti ir nacionalinę kooperatinių bendrovių teisę, o EB 44 straipsniu pagrįstame teisės akte galėtų būti ir tokios nuostatos, kokių yra ginčijamame reglamente, pavyzdžiui, dėl steigimo arba minimalaus kapitalo.

42. Tačiau koordinavimas, kaip sąlyga, kartu yra ir ribojimas, ypač kai kalbama apie naujų bendrovių teisės formų kūrimą. Todėl atitinkami teisės aktai negali būti grindžiami EB 44 straipsniu( ).

43. Kitą EB 44 straipsnio taikymo ribojimą sukuria aplinkybė, kad ši nuostata leidžia panaikinti kliūtis įsisteigimo laisvei, bet ne laisvam paslaugų judėjimui. Jeigu teisės aktu siekiama panaikinti tokias kooperatinių bendrovių veiklos kliūtis, EB 44 straipsnis netaikytinas.

44. Nuostatos dėl SCE buveinės ir jos perkėlimo priskiriamos įsisteigimo laisvei, o kitos reglamento nuostatos peržengia šios pagrindinės laisvės ribas ir yra skirtos panaikinti kliūtis bei kitas laisves pagal EB 14 straipsnį.

45. Tačiau kadangi ieškovas savo reikalavimą pagrindė ne tuo, kad EB 44 straipsniu turėjo būti remiamasi kaip teisiniu pagrindu, nebereikia išsamiau nagrinėti, ar reglamentas galėjo būti grindžiamas EB 44 straipsniu.

46. Galiausia telieka konstatuoti, kad EB 95 straipsnis yra svarbus ir bendrovių teisei, ir derinimui, kurio neapima EB 44 straipsnis.

2. EB 95 straipsnio tikslas: vidaus rinkos sukūrimas ir veikimas

47. Teisės aktai gali būti grindžiami EB 95 straipsniu tik tuomet, kai jų tikslas yra vidaus rinkos sukūrimas ir veikimas. Be to, reikia pažymėti, kad šis kriterijus susijęs su derinimo priemone, o ne, kaip matyti iš EB 95 straipsnio formuluotės, su valstybių narių teisės aktais, kuriuos reikia suderinti. Tai matyti ir iš Teisingumo Teismo praktikos, pagal kurią „šioje nuostatoje nurodytos priemonės turi pagerinti vidaus rinkos sukūrimo ir veikimo sąlygas ir turi iš tiesų siekti šio tikslo, prisidėdamos prie kliūčių laisvam prekių judėjimui ar laisvei teikti paslaugas arba konkurencijos iškraipymų panaikinimo“( ).

48. Taip būtų tuo atveju, jeigu ginčijamas reglamentas panaikintų arba sumažintų valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų skirtumus, kurie galėtų pažeisti pagrindines laisves ir šitaip tiesiogiai paveikti vidaus rinkos veikimą( ).

49. Iš reglamento trečios konstatuojamosios dalies matyti, kad teisinis pagrindas bendrovės veiklai Bendrijoje didžiąja dalimi remiasi nacionaline teise ir kad tokia padėtis yra didelė kliūtis steigiant įmonių grupes, kurioms priklausytų skirtingose valstybėse narėse įsteigtos įmonės.

50. Pagal vienuoliktą konstatuojamąją dalį situacija valstybėse narėse yra tokia, kad tarpvalstybiniam kooperatyvų bendradarbiavimui Bendrijoje šiuo metu kliudo teisiniai ir administraciniai sunkumai, kurie turi būti pašalinti.

51. Žinoma, tokios kliūtys galėtų būti sumažintos ir direktyva, kuria derinamos valstybių narių kooperatinėms bendrovėms taikomos teisės nuostatos, t. y. bendrovių teisei būdinga direktyva. Tačiau direktyva dėl kooperatinėms bendrovėms taikomų nacionalinės teisės aktų suderinimo EB 95 straipsniu turėjo būti grindžiama tik nesant taikytinų specialesnių derinimo nuostatų.

52. Teisinė reglamento forma leistų pakeisti kooperatinėms bendrovėms taikomas nacionalinės teisės nuostatas vienodomis Bendrijos teisės nuostatomis. Tačiau, kaip pripažįsta Parlamentas ir Komisija, ginčijamu reglamentu buvo pasirinktas kitas kelias.

53. Parlamentas teisingai nurodė, kad EB 95 straipsnis leidžia priimti ir reglamentus. Tačiau iš to negalima daryti išvados, kad dėl šios priežasties reglamento nuostatos automatiškai yra ir teisės derinimo priemonės, atitinkančios EB 95 straipsnio sąlygas.

54. Šiuo atveju reglamento forma buvo pasirinkta todėl, kad direktyvą pirmiausia būtų reikėję perkelti į nacionalinę teisę. Tam būtų reikėję priimti nemažai direktyvą perkeliančių teisės aktų( ), kurie būtų galioję tik juos priėmusios valstybės narės teritorijoje. Taigi būtų gauta gerokai mažiau naudos nei reglamento atveju, nes reglamentas gali sukurti vienodą ir tiesiogiai taikomą teisę. Taigi reglamentu, sukuriančiu dar vieną teisinę formą, Bendrijos teisės aktų leidėjas gali išspręsti tokias su teritorija susijusias problemas( ).

55. Nors ir tiesa, kad reglamentas apskritai prisideda prie vidaus rinkos sukūrimo, priešingai nei buvo teigiama šiame procese, vien to nepakanka, kad jis pagrįstai būtų grindžiamas EB 95 straipsniu. Iš tikrųjų taip „prisidėti“ galima ir kitomis teisės aktų derinimo priemonėmis.

3. Valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų derinimas

56. Dėl sąlygos, kad remtis EB 95 straipsniu galima tik tada, jeigu teisės aktas skirtas teisės derinimui, reikia nurodyti, jog šios sąlygos laikymasis labai svarbus tiek, kiek valstybės narės, kaip „sutarčių šalys“, Bendrijos įgaliojimams priimti teisės aktus norėjo nustatyti papildomą sąlygą, kurios dar nebuvo Komisijos pasiūlyme dėl EB sutarties 100a straipsnio, numačiusiame taip pat ir kitas priemones vidaus rinkai įgyvendinti.

57. Tačiau EB 95 straipsnis neturi būti aiškinamas per siaurai. Kaip vienodai nurodo Parlamentas ir Taryba, iš tikrųjų šis teisinis pagrindas leidžia ir vadinamąjį išankstinį teisės derinimą, t. y. priimti priemones nesant valstybėse narėse panašių teisės aktų, kurie jomis turėtų būti suderinti.

58. Šią nuomonę patvirtina ir Teisingumo Teismo praktika, iš kurios išplaukia, kad „nors nuoroda į EB 95 straipsnį, kaip į teisinį pagrindą, yra galima siekiant užkirsti kelią kliūtims prekybai ateityje, kylančioms dėl skirtingos nacionalinių įstatymų raidos, tokių kliūčių atsiradimas turi atrodyti realus, o nagrinėjama priemonė turi būti skirta joms išvengti“( ).

59. Teisės derinimo tikslas EB 95 straipsnio prasme yra suderinti teisės sistemas.

60. Iš to taip pat matyti, kad teisės derinimo priemonė nereikalauja nacionalinių nuostatų pakeisti Bendrijos teisės akto nuostatomis. Nors direktyvos, susijusios su teisės derinimu, perkėlimas irgi lemia Bendrijos teisės neatitinkančių galiojančių nacionalinės teisės nuostatų keitimą ir taip pat iš esmės iki tol taikytos teisės pakeitimą, apie tai šiuo atveju nekalbama.

61. Tačiau EB 95 straipsnis leidžia ne tik nacionalinės teisės derinimą siaurąja prasme, bet ir vadinamąjį atitinkamos srities vienodinimą. Tokio veiksmo leistinumą pagrindžia aplinkybė, kad EB 95 straipsnis, pirma, leidžia ne tik direktyvos, bet ir, pavyzdžiui, reglamento teisinę formą, ir, antra, teisės vienodinimas nuo teisės derinimo siaurąja prasme skiriasi tik savo laipsniu, nes teisės vienodinimas iš esmės daro įtaką teisės sistemų derinimui, ir netgi pačiu ekstremaliausiu būdu. Šiuo atveju tai būtų, pavyzdžiui, vienodos kooperatinių bendrovių teisės nustatymas.

62. Šis procesas iš esmės susijęs su klausimu, ar EB 95 straipsnis yra ir, jei taip, kokiomis sąlygomis tinkamas teisinis pagrindas taip pat ir teisės aktams, kurie nustato tam tikras nuostatas šalia nacionalinės teisės nuostatų, t. y. papildo nacionalinę teisę.

63. Taigi susiduriame su teisės problema, ar EB 95 straipsnis leidžia sukurti visiškai naujas, pavyzdžiui, bendrovių teisei priskiriamas teisines formas.

4. Naujų teisinių formų sukūrimas

64. Pirmiausia reikia atsakyti į esminį klausimą, ar EB 95 straipsniu gali būti grindžiamas ir naujos teisinės formos sukūrimas. Toliau reikia patikrinti, ar reglamentas, kuriuo buvo sukurta teisinė SCE forma, galėjo būti grindžiamas EB 95 straipsniu.

a) EB 95 straipsnio, kaip teisinio pagrindo, leistinumas apskritai

65. Į klausimą, ar leistinas naujų teisinių formų sukūrimas EB 95 straipsniu grindžiamu teisės aktu arba ar teisiniu pagrindu gali būti tik EB 308 straipsnis, reikia atsakyti remiantis Teisingumo Teismo praktika, susijusia su naujų pavadinimų kūrimu intelektinės nuosavybės teisėje.

66. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad Bendrija, remdamasi EB 308 straipsniu, gali kurti naujus pavadinimus, viršesnius už nacionalinius pavadinimus( ). Buvo kalbama apie pavadinimus, sukurtus pagal 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo( ).

67. Tačiau iš teismo praktikos apskritai išplaukia, kad konkrečių teisinių institutų ir teisinių formų sukūrimo Bendrijos teisėje teisinis pagrindas turi būti EB 308 straipsnis.

68. Atitinkamai doktrinoje naujų pavadinimų intelektinės nuosavybės srityje sukūrimas nurodomas tik kaip galimas naujų teisinių formų Bendrijos teisėje kūrimo pavyzdys. Tačiau vyrauja( ) nuomonė, kad EB 95 straipsniu grindžiamu teisės aktu negalima sukurti ir Europos bendrovės formos. Šiuo atžvilgiu kaip pavyzdys nurodoma Europos akcinė bendrovė (SE)( ).

69. Parlamento kontrargumentas, kad teismų praktika yra susijusi su intelektinės nuosavybės sritimi, kuri dėl EB 295 straipsnio užima išskirtinę vietą, nėra įtikinantis.

70. Pirma, EB 295 straipsnis apima ne tik teises į nematerialų turtą, pavyzdžiui, tam tikrus vardus. Antra, ši nuostata net ir šioje teisės srityje turi tik ribotą reikšmę( ): atitinkamam nuosavybės teisių įgyvendinimui neginčijamai taikoma sutartis, t. y. kitoms pirminės teisės nuostatoms.

71. Kalbant apie leistiną teisinį pagrindą, teismo praktika aiškiai neatskiria suderinimo, pirma, derinant ir, antra, kuriant naujas teisines formas. Kaip teisingai nurodo Parlamentas, ginčijamu reglamentu sukurtas naujas teisinis pagrindas papildomai prisideda prie derinimo, o būtent tuo, kad valstybės narės laikosi šių vienodų Bendrijos taisyklių.

72. Priešinga nuomonė( ),– kad EB 95 straipsnis apima ir naujų teisinių formų sukūrimą,– grindžiama, be kita ko, tuo, jog šia nuostata leidžiama teisės akto forma yra ne tik direktyva, bet ir reglamentas. Tačiau tam galima prieštarauti teigiant, kad jeigu leidžiama teisės akto forma yra reglamentas, tai nebūtinai reiškia, jog, remiantis šia nuostata, leidžiama sukurti ir naujas teisines formas Bendrijos teisėje, nes reglamentai būtini ir kitiems tikslams pasiekti, pavyzdžiui, pakeisti nacionalinę kooperatinių bendrovių teisę vienoda Bendrijos kooperatinių bendrovių teise, nesukuriant naujos Bendrijos teisinės formos.

73. Taigi EB 95 straipsnis neapima naujų Bendrijos teisinių formų sukūrimo greta nacionalinių teisinių formų, o teisinių formų, kurių galiojimas priklauso nuo nacionalinio reglamentavimo( ) arba teisinių pavadinimų, kurie saugomi neatsižvelgiant į nacionalinę teisę( ), teisinė situacija nėra tokia aiški. Ypač neaišku, kur yra skiriamoji riba tarp tipinių arba visiškai naujų teisinių formų ir tokių naujų teisinių formų, kurioms galioja taip pat ir nacionalinė teisė.

74. Taigi tai, ar EB 95 straipsnis yra teisingas teisinis pagrindas, visuomet turi būti nagrinėjama atsižvelgiant į konkretų teisės aktą, šiuo atveju – į ginčijamą reglamentą. Kartu ypač reikia patikrinti, kuriai iš dviejų nurodytų naujai sukurtų teisinių formų kategorijų priklauso SCE.

b) Specialus EB 95 straipsnio, kaip teisinio pagrindo, leistinumo vertinimas

75. Kalbant apie SCE vertinimą pirmiausia reikia nurodyti, kad jos kvalifikavimas, kalbant tiksliau, jos pavadinimas negali būti lemiamas. Taigi galima neatsakyti į klausimą, ar, kaip tvirtina Komisija ir Parlamentas, SCE iš tikrųjų yra „Europos pobūdžio nacionalinė bendrovė“. Be to, specialiojoje literatūroje dažniausiai laikomasi nuomonės, kad tai yra visoje Europoje paplitusi bendrovės forma( ), Europos teisinė forma( ), Europos bendrijos teisės reglamentuojamas juridinis asmuo( ) arba viršnacionalinė komercinė struktūra( ). Taigi lemiamas yra reglamento norminis turinys.

76. Ginčijamas reglamentas turi būti nagrinėjamas teisiniu požiūriu atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką taip pat kaip ir bendrai analizuojant klausimą, ar EB 95 straipsnis išvis leidžia kurti naujas teisines formas.

77. Vertinant teisės aktui, susijusiam su naujo pavadinimo sukūrimu, parinkto teisinio pagrindo leistinumą Teisingumo Teismui lemiamos įtakos turėjo tai, kad „remiantis direktyva išduoti patentai (yra) nacionaliniai patentai, išduoti pagal valstybėse narėse galiojančias nacionalines procedūras. Direktyva nesiekia įtvirtinti Bendrijos patento ir neprisideda prie jo įtvirtinimo; ji nesukuria jokio naujo pavadinimo, o tai būtų įmanoma tik remiantis EB sutarties 235 straipsniu“( ).

78. Skirtingai nuo minėtų teisinių pavadinimų, pagal ginčijamą reglamentą įsteigtos kooperatinės bendrovės yra ne nacionalinės, bet labiau pagal specialiąsias reglamento nuostatas nei remiantis nacionaline teise įsteigtos kooperatinės bendrovės.

79. Šiuo atžvilgiu vertingą nuorodą pateikia reglamento keturiolikta konstatuojamoji dalis, pabrėžianti „Bendrijos sąlygojamą SCE specifiką“.

80. Dvyliktoje konstatuojamojoje dalyje Bendrijos teisės aktų leidėjas yra dar suprantamesnis ir aiškiai nurodo kooperatyvų Europos teisinės formos įvedimą, „pagrįstą bendraisiais principais, tačiau atsižvelgiant ir į jų specifines savybes <...>“.

81. Be to, Parlamentas irgi neginčija, kad reglamentu bet kuriuo atveju sukuriama nauja teisinė forma. Taigi reikia išsamiau išanalizuoti, kokie argumentai, nepaisant SCE kvalifikavimo kaip naujos teisinės formos, galėtų pateisinti rėmimąsi EB 95 straipsniu kaip teisiniu pagrindu.

c) Argumentai, pateisinantys rėmimąsi EB 95 straipsniu

82. Rėmimąsi EB 95 straipsniu, kaip teisiniu pagrindu, gali pateisinti tai, kad reglamentas nenustato visų teisinių pagrindų arba, kaip nurodo Parlamentas, SCE gali egzistuoti tik kartu su nacionaline teise.

83. Nors SCE yra savarankiškos, palyginti su pagal nacionalinę teisę įsteigtomis kooperatinėmis bendrovėmis, geriausiu atveju tai yra aišku tik formaliu požiūriu. Materialiniu požiūriu tai nėra taip aišku, nes SCE galioja ir nacionalinės kooperatinių bendrovių teisės nuostatos.

84. Iš tikrųjų reglamentas daugeliu atveju nukreipia būtent į nacionalinę teisę, kuri taikytina daugeliui su SCE susijusių sričių( ), pavyzdžiui, nuostatoms dėl įregistravimo (11 straipsnis), dokumentų skelbimo (12 straipsnis) bei susijungimo (28 straipsnis).

85. Taigi teisinga, kad reglamentas kai kuriuos aspektus reglamentuoja nukreipdamas į nacionalinę teisę. Tačiau jis įtvirtina aiškią nuostatą, kuri vienareikšmiškai nustato atitinkamai taikytinos teisės hierarchiją: 8 straipsnis aiškiai nustato reglamento viršenybę( ).

86. Tačiau svarbiausios reglamento dalys nustato visiškai naujas taisykles. Pirmiausia tai yra nuostatos, susijusios su SCE įsteigimu, būtent įsteigimu ex nihilo, t. y. nauju įsteigimu, nesujungiant ir nepertvarkant jau egzistuojančių juridinių asmenų( ).

87. Taigi ginčijamas reglamentas sukūrė naują teisinę SCE formą. Kaip vienodai nurodo Taryba ir Parlamentas, reglamentas sukuria nacionalinėms struktūroms lygiagrečią Bendrijos struktūrą.

88. Ypač 9 straipsnis aiškiai parodo, kad SCE koegzistuoja su nacionalinėmis kooperatinių bendrovių formomis. Pagal šį straipsnį kiekvienoje valstybėje narėje SCE iš esmės turi būti laikoma kooperatyvu, įsteigtu pagal tos valstybės narės, kurioje yra jos registruota buveinė, teisę.

89. Taigi reglamento nuostatos papildo nacionalinės teisės nuostatas. Todėl, nepaisant to, kad reglamentas kartais nukreipia į nacionalinę teisę, SCE turi būti laikomos tikrai naujai sukurtu dariniu. Tačiau tai reiškia, kad EB 95 straipsnis nėra pakankamas teisinis pagrindas( ).

90. Galiausia reikia pažymėti, kad reglamentas nedaro jokios įtakos nacionalinei kooperatinių bendrovių teisei. Teisinė SCE forma būtent nepakeičia kitų teisinių formų, kurias numato nacionalinė kooperatinių bendrovių teisė, tačiau yra atskira ir įsijungia į jų grupę( ).

91. Be to, šiame procese buvo pateiktas argumentas, kad EB 95 straipsnis leidžia priimti tik tokius teisės aktus, kuriuos galėtų priimti ir valstybė narė. Toks pagrindimas įvairiomis išraiškomis sutinkamas ir literatūroje( ).

92. Be kita ko, Parlamentas laikosi nuomonės, kad teisės aktų derinimas gali būti ir kliūčių, atsirandančių dėl to, jog valstybės narės teisė galioja tik ribotoje teritorijoje, šalinimas. Šitaip Parlamentas bando pateisinti rėmimąsi EB 95 straipsniu taip pat ir kuriant naujas struktūras Bendrijos lygmeniu.

93. Telieka patvirtinti Parlamento nuomonę, kad kliūčių, kurios kyla dėl riboto nacionalinės teisės galiojimo teritoriniu atžvilgiu, šalinimas tik vienos valstybės narės priimtomis priemonėmis per definitionem yra neįmanomas.

94. Tačiau, kad būtų aišku, reikia nurodyti, jog nekalbama apie tai, jog atskira valstybė narė negali priimti tokio paties turinio ir poveikio teisės akto. Atvirkščiai, lemiamas yra kompetencijų padalijimas, kuris atitinka teisės aktų derinimo kompetencijos priskyrimo konkuruojančiai kompetencijai koncepciją.

95. Todėl siekiant išvengti nesusipratimų, reikėtų kalbėti apie kompetenciją konkrečiais klausimais( ) arba kompetenciją tam tikroje srityje( ), bet ne apie tokio paties turinio priemonių priėmimą. Šiuo atveju kalbama ne apie kompetenciją priimti kooperatinių bendrovių teisės nuostatas, bet konkrečiau apie kompetenciją Bendrijos lygmeniu sukurti teisinę formą kooperatinių bendrovių teisės srityje.

96. Į Parlamento argumentą, kad EB 95 straipsnis leidžia kurti naujas struktūras, jeigu tuo panaikinamos kliūtys, atsirandančios dėl riboto nacionalinės teisės galiojimo teritoriniu atžvilgiu, reikia atsakyti taip, kad nors ir teisinga tai, jog šis straipsnis leidžia panaikinti ir valstybių narių teisės teritorines ribas, tai dar nereiškia, kad EB 95 straipsnis taip pat apima visas teisines priemones, pavyzdžiui, bet kokio turinio reglamentus, leidžiančias įveikti tokias ribas. Kaip tik kalbant apie struktūrų sukūrimą Bendrijos lygmeniu atsakymas bet kuriuo atveju yra neaiškus( ). Atvirkščiai: struktūrų, pavyzdžiui, naujos kooperatinių bendrovių teisinės formos kaip SCE, sukūrimas iš esmės reiškia kažko naujo sukūrimą. Tai yra esminis reglamento dėl SCE požymis. Juo siekiamas tikslas yra antraeilis.

97. Neabejojama, kad tik sukuriant konkrečias struktūras Bendrijos lygmeniu galima padaryti tam tikrą poveikį. Tačiau tai nereiškia, kad priemonės, kuriomis siekiama tokio poveikio, gali būti grindžiamos EB 95 straipsniu. Šio teisinio pagrindo aiškinimas ir klausimas dėl jo leistinumo neturi priklausyti tik nuo to, kad teisės aktu siekiama kažkokio teisės suderinimo tikslo. Be to, neteisinga dėl šio tikslo daryti išvadą, kad dėl to automatiškai leidžiami visi būdai, t. y. visos šiuo teisiniu pagrindu pagrįstos priemonės, kuriomis siekiama įgyvendinti šį tikslą.

98. Dar kartą pabrėžiu, kad EB 95 straipsnis yra tik vienas iš teisinių pagrindų siekiant teisės derinimo tikslų. Tai, kad struktūros Bendrijos lygmeniu gali būti sukuriamos tik remiantis Bendrijos teise, dar nereiškia, jog turi būti remiamasi konkrečiu teisiniu pagrindu, t. y. EB 95 straipsniu. Konkretūs tikslai, pavyzdžiui, naujų Bendrijos teisinių formų sukūrimas, gali būti pasiekiami tik remiantis EB 308 straipsniu.

C – Išvada

99. Kadangi ginčijamas reglamentas negalėjo būti grindžiamas EB 95 straipsniu ir taip pat yra tenkinamos kitos EB 308 straipsnio taikymo sąlygos, tinkamas teisinis pagrindas yra EB 308 straipsnis.

VI – Dėl reglamento padarinių laiko atžvilgiu palikimo galioti

100. Kadangi, mano nuomone, reglamento nereikia panaikinti, nebereikia nagrinėti klausimo dėl jo padarinių laiko atžvilgiu palikimo galioti.

VII – Dėl bylinėjimosi išlaidų

101. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas. Kadangi Parlamentas pralaimėjo bylą, jis turi padengti bylinėjimosi išlaidas. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 4 dalį Ispanijos Karalystė, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė bei Komisija, kaip įstojusios į bylą šalys, pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

VIII – Išvada

102. Apibendrindama siūlau Teisingumo Teismui:

1) atmesti Parlamento ieškinį kaip nepagrįstą;

2) priteisti iš Parlamento bylinėjimosi išlaidas;

3) nuspręsti, kad Ispanijos Karalystė, Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė bei Komisija padengia savo bylinėjimosi išlaidas.