Be to, reikia pažymėti, kad Bendrasis Teismas jau yra nusprendęs, kad tai, jog Komisijos sprendimo panaikinimo metu jis nagrinėjo ieškinį dėl šio sprendimo, neužkirto kelio šio sprendimo panaikinimui. Nėra pagrindo manyti, kad dėl Apeliacinės tarybos sprendimo turėtų būti nuspręsta kitaip. Priešingai, reikia manyti, kad kai Bendrasis Teismas nusprendžia, kad nėra pagrindo priimti sprendimo tada, kai panaikinamas jame ginčijamas Apeliacinės tarybos sprendimas, jis netiesiogiai pripažįsta, kad apeliacinės tarybos turi kompetenciją panaikinti savo sprendimus ir kad jos tą gali daryti net ir tuo atveju, kai šie sprendimai yra apskųsti Bendrajam Teismui.

Šios išvados nepaneigia 2011 m. spalio 18 d. Sprendimas Krepšiai ir pintinės (T‑53/10), kuriuo remiasi Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba (EUIPO). Minėto sprendimo 37 punkte Bendrasis Teismas tvirtino, kad teisių į gynybą pažeidimas yra klaida, turinti įtakos procedūrai, per kurią priimtas Apeliacinės tarybos sprendimas, ir todėl galinti padaryti šį sprendimą negaliojantį iš esmės. Remdamasis šiuo teiginiu ir jurisprudencija, pagal kurią sąvoka „akivaizdi klaida“ negali reikšti klaidos, kuri galėtų padaryti šį sprendimą negaliojantį iš esmės, Bendrasis Teismas priėjo prie išvados, kad teisių į gynybą pažeidimas nėra akivaizdi klaida, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 2245/2002, įgyvendinančio Reglamentą Nr. 6/2002 dėl Bendrijos dizaino, 39 straipsnį, kurią galima ištaisyti. Todėl remiantis 2011 m. spalio 18 d. Sprendimo Krepšiai ir pintinės (T‑53/10) 37 punktu negalima daryti jokios išvados dėl klausimo, ar nepakankamas motyvavimas yra „akivaizdi procedūros klaida“, kaip tai suprantama pagal ankstesnės versijos Reglamento Nr. 207/2009 80 straipsnio 1 dalį.

Be to, 2011 m. lapkričio 22 d. Sprendime mPAY24 / VRDT – Ultra (T‑275/10) Bendrasis Teismas nusprendė, kad Apeliacinės tarybos sprendimo klaidų ištaisymas, kuriuo šis sprendimas buvo papildytas punktu, susijusiu su ginčijamo prekių ženklo apibūdinamuoju pobūdžiu prekių ir paslaugų, kurios juo žymimos, atžvilgiu, buvo susijęs su pačia taisomo sprendimo esme. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad šis klaidų ištaisymas negalėjo būti priimtas ne tik remiantis Reglamento Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo, 53 taisykle (dabar – Reglamento Nr. 2017/1001 102 straipsnio 1 dalis), kurioje nustatyta, kad „gali būti ištaisomos tik kalbos klaidos, perrašymo klaidos ir akivaizdžios klaidos“, bet ir remiantis ankstesnės versijos Reglamento Nr. 207/2009 80 straipsniu, nes nagrinėjamu atveju nebuvo įvykdytos šio straipsnio taikymo sąlygos todėl, kad nebuvo padaryta jokios akivaizdžios procedūrinės klaidos.

Be to, nors iš tiesų Reglamento Nr. 207/2009 83 straipsnyje nustatyta, kad „jeigu šiame reglamente, Įgyvendinimo reglamente, mokesčių taisyklėse arba Apeliacinės tarybos darbo tvarkos taisyklėse nėra procedūrinių nuostatų, Tarnyba atsižvelgia į valstybėse narėse visuotinai pripažintus proceso teisės principus,“ ir pagal jurisprudenciją šis straipsnis taikomas tik tais atvejais, jei procedūrinėse nuostatose yra spragų arba jos yra dviprasmiškos (žr. 2010 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Travel Service / VRDT – Eurowings Luftverkehrs (smartWings), T‑72/08, nepaskelbtas Rink., 76 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją), minėtame straipsnyje nėra nustatyta, kad jeigu yra procedūrinė nuostata, EUIPO negali atsižvelgti į šiuos principus. Bet kuriuo atveju atsižvelgiant į tai, kad minėtuose reglamentuose nėra apibrėžta akivaizdžios procedūrinės klaidos sąvoka, ankstesnės versijos Reglamento Nr. 207/2009 80 straipsnio 1 dalis yra dviprasmė, taigi nėra pakankamai aiški, kad būtų netaikomas Reglamento Nr. 207/2009 83 straipsnis.

Be to, bendrasis teisės principas, pagal kurį leidžiama atšaukti neteisėtą sprendimą, yra suderinamas su gero administravimo principu. Iš tiesų, ne kartą yra nuspręsta, kad tinkamo administravimo tikslais teisėtai galima ištaisyti sprendime padarytas klaidas ar praleidimus.

Be to, nors pagal teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos principus reikalaujama, kad neteisėtas aktas būtų panaikintas per protingą laikotarpį ir būtų atsižvelgta į tai, kiek suinteresuotas asmuo galėjo pasitikėti akto teisėtumu, akivaizdu, jog toks panaikinimas iš esmės yra leidžiamas.

Galiausiai reikia pažymėti, kad apeliacinių tarybų sprendimai neturi jokios res judicata galios, nes, be kita ko, Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyboje (EUIPO) vykstančios procedūros yra administracinės, o ne teisminės.

(žr. 84–86 punktus)