32

Šiomis aplinkybėmis Rayonen sad de Lukovit (Lukovito apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar nacionaliniame teisme vykstantis priverčiamųjų medicinos priemonių, kaip vienos iš asmeniui, kuris, kaip nustatė prokuroras, padarė visuomenei pavojingą veiką, taikomų valstybės prievartos formų, taikymo procesas patenka į Direktyvos [2012/13] ir Direktyvos [2013/48] taikymo sritį? 2. Ar pagal Bulgarijos proceso teisę, kurioje numatytas specialus priverčiamųjų medicinos priemonių taikymo pagal Baudžiamojo proceso kodekso 427 ir paskesnius straipsnius procesas ir pagal kurią teismas neturi galimybės grąžinti bylos prokurorui nurodant jam pašalinti per ikiteisminį tyrimą padarytus esminius proceso pažeidimus, o tik gali patenkinti pasiūlymą taikyti priverčiamąsias medicinos priemones arba jį atmesti, užtikrinama veiksminga teisių gynimo priemonė, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2013/48 12 straipsnį ir Direktyvos 2012/13 8 straipsnį, siejamus su Chartijos 47 straipsniu, garantuojanti asmeniui galimybę teisme užginčyti per ikiteisminį tyrimą padarytus jo teisių pažeidimus? 3. Ar Direktyva 2012/13 ir Direktyva 2013/48 taikomos (ikiteisminiam) baudžiamosios bylos tyrimui, jei nacionalinėje teisėje, konkrečiai – Baudžiamojo proceso kodekse, nėra reglamentuota „įtariamojo“ sąvoka, o vykstant ikiteisminiam tyrimui prokuroras oficialiai nelaiko asmens kaltinamuoju, nes šis asmuo tiriamą nužudymą padarė būdamas nepakaltinamas, todėl prokuroras nutraukia baudžiamąjį procesą, nepranešdamas apie tai suinteresuotajam asmeniui, ir pateikia teismui prašymą taikyti jam priverčiamąsias medicinos priemones? 4. Ar asmuo, kuriam siūloma taikyti priverstinį gydymą, tampa „įtariamuoju“ pagal Direktyvos 2012/13 2 straipsnio 1 dalį ir Direktyvos 2013/48 2 straipsnio 3 dalį, jei pirmą kartą į įvykio vietą atvykęs ir pirminius tyrimo veiksmus nusikaltimo aukos ir jos sūnaus namuose atlikęs policijos pareigūnas, matydamas ant pastarojo kūno kraujo pėdsakus, apklausė jį dėl motinos nužudymo ir kūno pernešimo į gatvę priežasčių, o gavęs iš šio asmens atsakymus uždėjo jam antrankius? Jei į šį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar suinteresuotajam asmeniui jau tada turi būti teikiama informacija pagal Direktyvos 2012/13 3 straipsnio 1 dalį, siejamą su jos 2 dalimi, ir kaip tokiu atveju teikiant informaciją reikia paisyti asmens specialių poreikių pagal to paties straipsnio 2 dalį, jei policijai buvo žinoma, kad asmuo serga psichikos liga? 5. Ar nacionalinės teisės normos, numatančios faktinį laisvės atėmimą priverstinai siunčiant asmenį į psichiatrijos ligoninę Sveikatos įstatyme numatyta tvarka (prevencinė prievartos priemonė, kuri taikoma įrodžius, kad asmuo serga psichikos liga ir kad egzistuoja pavojus, susijęs su suinteresuotojo asmens galimybe padaryti nusikalstamą veiką, o ne su jau padaryta veika), tuo atveju, kai faktinis šio proceso inicijavimo pagrindas yra veika, dėl kurios priverstinai siunčiamam gydytis asmeniui yra iškelta baudžiamoji byla, atitinka Direktyvos 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo 3 straipsnį ir ar sulaikius asmenį taip yra nepaisoma teisės į [EŽTK] 5 straipsnio 4 dalį turintį atitikti teisingą bylos nagrinėjimą, t. y. procesą, per kurį teismas įgaliotas patikrinti procesinių taisyklių laikymąsi, įtarimų, kuriais grindžiamas sulaikymas, pagrįstumą ir šia priemone siekiamo tikslo teisėtumą, nes būtent taip teismas turėtų elgtis, jei asmuo būtų sulaikytas taikant Baudžiamojo proceso kodekse numatytą tvarką? 6. Ar nekaltumo prezumpcijos sąvoka, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2016/343 3 straipsnį, apima ir prezumpciją, kad nepakaltinami asmenys nepadarė visuomenei pavojingos veikos, kuria juos kaltina prokuroras, kol nebus įrodyta priešingai, kaip numatyta procesą reglamentuojančiame įstatyme (per baudžiamąjį procesą paisant teisės į gynybą)? 7. Ar nacionalinės teisės normos, pagal kurias bylą nagrinėjantis teismas turi įvairių įgaliojimų, kai savo iniciatyva tikrina ikiteisminio tyrimo teisėtumą, atsižvelgdamas į tai, ar: a) nagrinėja prokuroro kaltinamąjį aktą, kuriame teigiama, kad gyvybę atėmė konkretus asmuo, būdamas psichiškai sveikas (Baudžiamojo proceso kodekso 249 straipsnio 1 dalis, siejama su 4 dalimi); arba b) nagrinėja prokuroro pasiūlymą, kuriame teigiama, kad asmuo atėmė gyvybę, bet dėl veiką padariusio asmens psichikos sutrikimo padaryta veika nėra nusikaltimas, todėl gydymo tikslais teismo prašoma taikyti valstybės prievartos priemonę, gali būti laikomos užtikrinančiomis veiksmingas pažeidžiamų asmenų gynybos priemones, pavyzdžiui, reikalaujamas pagal Direktyvos 2013/48 13 straipsnį, siejamą su jos 12 straipsniu, ir Direktyvos 2012/13 8 straipsnio 2 dalį, siejamą su jos 3 straipsnio 2 dalimi, ir ar įvairūs teismo įgaliojimai, priklausantys nuo proceso rūšies ir klausimo, ar asmuo, kaip nustatyta, padaręs veiką, yra psichiškai sveikas ir gali būti patrauktas baudžiamojon atsakomybėn, yra suderinami su Chartijos 21 straipsnio 1 dalyje įtvirtintu nediskriminavimo principu?“