Keywords

Summary



Keywords

1. Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Apyvartos mokesčiai – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Apmokestinamieji sandoriai – Paslaugų teikimas už atlygį – Prievolė apskaičiuoti mokestį

(Tarybos direktyvos 77/388 2 straipsnio 1 punktas, 9 straipsnio 2 dalies a punktas ir 10 straipsnio 2 dalies pirma pastraipa)

2. Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Apyvartos mokesčiai – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Šeštojoje direktyvoje numatyti atleidimai nuo mokesčio – Nekilnojamojo turto nuomos atleidimas nuo mokesčio

(Tarybos direktyvos 77/388 13 straipsnio B skirsnio b punktas)

Summary

1. Paslaugų teikimas, kurį operatorius atlieka pagal Options programą, įskaitant tokias paslaugas, kurioms būdinga tai, jog suteikiamos sutartinės teisės (vadinamosios „taškų teisės“), pagal kurias kontrahentas gauna taškų, kuriais kasmet galima atsiskaityti už laikiną apsigyvenimą paslaugų teikėjo poilsiavietėse esančiame būste, arba galimybę apsigyventi viešbutyje ar kitų paslaugų, kurios nenurodytos sutartiniuose dokumentuose, turi būti kvalifikuojamas tada, kai tokioje sistemoje dalyvaujantis klientas anksčiau įgytas teises iškeičia į šio operatoriaus siūlomą paslaugą. Kai šios teisės iškeičiamos į apsigyvenimą viešbutyje arba teisę laikinai naudotis nekilnojamuoju turtu, šios paslaugos yra paslaugos, susijusios su nekilnojamuoju turtu pagal Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 9 straipsnio 2 dalies a punktą, teikiamos toje vietoje, kur yra šis viešbutis arba šis nekilnojamasis turtas.

Tokioje sistemoje, kurioje formaliai nėra keitimosi pakaitinio naudojimosi teisėmis, „taškų teisės“ pagal Options programą įgyjamos siekiant šias teises panaudoti jas iškeičiant į pagal šią programą siūlomas paslaugas. Taigi tikroji paslauga, dėl kurios įgyjamos „taškų teisės“, yra skirta šios programos dalyviams suteikti įvairią galimą naudą, kuri gali būti gauta už su šiomis teisėmis siejamus taškus, ir tik iškeitus šiuos taškus visiškai suteikiama paslauga. Darytina išvada, kad tuo atveju, kai paslauga yra apsigyvenimas viešbutyje arba teisė laikinai naudotis nekilnojamuoju turtu, taškų iškeitimo į konkrečias paslaugas momentu atsiranda ryšys tarp suteiktos paslaugos ir kliento sumokėto atlygio, kurį sudaro už iš anksto įgytas teises gauti taškai.

Be to, kadangi, pirma, įgydamas „taškų teises“ klientas dar negali tiksliai žinoti, koks nekilnojamasis turtas ar kitos paslaugos bus pasiūlyti konkrečiais metais ir kokia bus apsigyvenimo tokiame būste ar šių paslaugų vertė taškais, ir, antra, būtent paslaugų teikėjas nustato siūlomo būsto ir paslaugų klasifikaciją dėl taškų priskyrimo, o tai reiškia, kad nuo pat pradžių kliento pasirinkimas yra ribojamas tuo nekilnojamuoju turtu ar paslaugomis, kuriems pakanka jo turimų taškų skaičiaus, esminė informacija dėl galimybės apmokestinti pridėtinės vertės mokesčiu pirminio tokių teisių, kaip antai „taškų teisės“, įsigijimo momentu nežinoma. Kadangi tikroji paslauga gaunama tik po to, kai klientas iškeičia taškus, gautus už jo anksčiau įgytas „taškų teises“, apmokestinimas įvyksta ir mokestis tampa apskaičiuotinas tik tuo momentu, kaip nustatyta Šeštosios direktyvos 10 straipsnio 2 dalies pirmoje pastraipoje.

Darytina išvada, kad tokioje sistemoje tik po to, kai klientas iškeičia taškus, gautus už anksčiau įgytas teises, į laikiną naudojimąsi nekilnojamuoju turtu, apsigyvenimą viešbutyje arba kitą paslaugą, galima nustatyti, koks pridėtinės vertės mokesčio režimas taikytinas sandoriui, atsižvelgiant į teikiamos paslaugos rūšį. Todėl paslaugos teikimo vieta yra būtent ta vieta, kur yra nekilnojamasis turtas arba viešbutis, kuriame klientas turi teisę apsistoti už tokius taškus.

(žr. 17, 23, 27–30, 32–33, 42, 53 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)

2. Tokioje sistemoje, kaip antai Options programa, kuriai būdinga tai, jog suteikiamos sutartinės teisės (vadinamosios „taškų teisės“), pagal kurias kontrahentas gauna taškų, kuriais kasmet galima atsiskaityti už laikiną apsigyvenimą paslaugų teikėjo poilsiavietėse esančiame būste, arba galimybę apsigyventi viešbutyje ar kitų paslaugų, kurios nenurodytos sutartiniuose dokumentuose, kai klientas anksčiau įgytas teises iškeičia į teisę laikinai naudotis nekilnojamuoju turtu, atitinkamas paslaugų teikimas yra nekilnojamojo turto nuoma pagal Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 13 straipsnio B skirsnio b punktą. Tačiau pagal šią nuostatą valstybėms narėms nedraudžiama netaikyti šiai paslaugai atleidimo nuo mokesčio.

Iš tiesų teisė laikinai naudotis nekilnojamuoju turtu, gauta iškeitus anksčiau įgytas teises, atitinka nuomos sąlygas, jeigu, kai tik klientas iškeičia šiuos taškus į tokią teisę, jis turi prerogatyvą naudotis nekilnojamuoju turtu kaip savininkas ir nustatytu laikotarpiu joks kitas asmuo negali pasinaudoti šia prerogatyva, ir jeigu tokiai teisei naudotis būdingos savybės, atitinkančios „nuomos“ sąvoką pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio b punktą. Kiek tai susiję su šios nuostatos 1 papunktyje nurodyta išimtimi, kuri susijusi ne tik su apgyvendinimu viešbučiuose, bet ir su apgyvendinimu panašias funkcijas vykdančiose įstaigose, žodžius „panašias funkcijas vykdančios įstaigos“ reikia aiškinti plačiai, nes jų tikslas yra užtikrinti, kad laikino apgyvendinimo paslaugų, panašių ir todėl galbūt konkuruojančių su teikiamomis viešbučiuose, teikimas būtų apmokestinamas. Apibrėždamos apgyvendinimo paslaugų rūšis, kurios turėtų būti apmokestinamos netaikant nekilnojamojo turto nuomos atleidimo nuo mokesčio išimties pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio b punkto 1 papunktį, valstybės narės turi tam tikrą diskreciją. Todėl perkeldamos šią nuostatą jos turi teisę nustatyti, jų manymu, priimtinus kriterijus, pagal kuriuos būtų nustatomas skirtumas tarp apmokestinamų ir neapmokestinamų sandorių, t. y. nekilnojamojo turto nuomos. Todėl pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio b punktą valstybei narei nedraudžiama teisės laikinai naudotis trečiųjų asmenų nekilnojamuoju turtu perleidimą už atlygį apmokestinti pridėtinės vertės mokesčiu.

(žr. 47, 49–52, 54 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)