ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
38

Be to, kaip generalinis advokatas nurodė savo išvados 52 ir 55 punktuose, tokiomis kaip pagrindinės bylos aplinkybėmis, kai valstybėje narėje pagal Direktyvą 91/414 įregistruotas produktas lygiagrečiai importuojamas į šią valstybę, o prieš tai jis buvo eksportuotas ir lygiagrečiai importuotas į kitą valstybę narę, informaciją, kuri būtina siekiant atlikti pagal supaprastintą patikros procedūrą reikalingus patikrinimus, be kita ko, informaciją apie jo koformuliantus, taip pat jo parengimą rinkai, ženklinimą ir pakuotę, iš esmės turėtų būti lengviau atsekti, nes referencinis produktas galutinės paskirties valstybėje sutampa su produktu, kuris buvo pirmą kartą eksportuojamas.
59

Be to, kai taikomas nacionalinėje teisėje numatytas ilgesnis senaties terminas, kaip antai minimas Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnio 3 dalyje, siekiant patraukti atsakomybėn už pažeidimus, kaip tai suprantama pagal šį reglamentą, toks terminas privalo akivaizdžiai neviršyti to, kas yra būtina Sąjungos finansinių interesų apsaugos tikslui pasiekti (šiuo klausimu žr. sprendimų AJD Tuna, C‑221/09, EU:C:2011:153, 79 punktą ir Ze Fu Fleischhandel ir Vion Trading, EU:C:2011:282, 38 punktą).
34

Be to, Reglamente Nr. 1122/2009 įtvirtinta įsipareigojimo išlaikyti daugiametes ganyklas nustatymo sistema taip pat rodo, kad daugiametės ganyklos kategorija negali būti suskirstyta į skirtingų ganyklos augalų subkategorijas ir dėl to sėjamų žolinių pašarų rūšies pasirinkimas šiuo atveju neturi reikšmės. Tiesa, iš šio reglamento 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse vartojamų sąvokų matyti, kad tik žemės plotų naudojimui kitiems nei daugiametės ganyklos pasėliams auginti yra nustatytas įpareigojimas gauti išankstinį leidimą. Šiose nuostatose pateikta sąvoka „kitos paskirties žemė“ prieštarauja tik „kitos paskirties“ žemės kaip daugiametės ganyklos, kaip bendrosios ir nedalomos kategorijos, naudojimui. Be to, šioje nuostatoje įtvirtintas įpareigojimas „vėl pertvarkyti žemę taip, kad joje būtų daugiametė ganykla“ prasmę turėtų tik tada, jei atitinkami žemės plotai, juos priskyrus prie „kitos paskirties“ žemės, nebebūtų naudojami kaip ganyklos.
10

Direktyvos 2004/114 II skyriaus 7–11 straipsniai susiję su specialiomis sąlygomis studentams, mokiniams, neatlygintiniems stažuotojams ir savanoriams. Šios direktyvos 7 straipsnio „Specialios sąlygos studentams“ 1 dalyje nustatyta: „Be 6 straipsnyje numatytų bendrųjų sąlygų, trečiosios šalies pilietis, kuris kreipiasi dėl įleidimo studijų tikslais: a) turi būti aukštojo mokslo įstaigos priimtas mokytis pagal studijų programą; b) pateikia valstybės narės reikalaujamus įrodymus, kad buvimo joje laikotarpiu jis turės pakankamai lėšų pragyvenimui, studijoms ir grįžimo kelionės išlaidoms padengti. Valstybės narės viešai skelbia apie mėnesinių lėšų minimumą, reikalingą šios nuostatos taikymo tikslais, neužkertant kelio individualiam kiekvieno atvejo nagrinėjimui; c) pateikia įrodymus apie pakankamas kalbos, kuria studentas mokysis, žinias, jei to reikalauja valstybė narė; d) pateikia įrodymus, jei to reikalauja valstybė narė, kad jis sumokėjo įstaigos imamus mokesčius.“
20

Dėl šio sprendimo 17 punkte nurodytų pirmų penkių sąlygų reikia priminti, kad iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, jog Consiglio Nazionale Forense yra pagal įstatymą įsteigta ir nuolat veikianti institucija. Be to, kadangi jos kompetencija nagrinėti skundus dėl vietos advokatų tarybų sprendimų yra numatyta teisės aktuose, kadangi ji nėra pasirenkamojo pobūdžio ir kadangi sprendimai, kuriuos ji priima įgyvendindama šią kompetenciją, yra vykdomojo pobūdžio, šios institucijos jurisdikcija yra privaloma. Galiausiai neginčijama, pirma, kad Consiglio Nazionale Forense procedūra, kuriai plačiai taikomos civilinio proceso normos, pagrįsta rungimosi principu tiek per jos rašytinę, tiek per žodinę dalį, ir, antra, kad ši institucija priima teisės nuostatomis pagrįstus sprendimus.
8

SS paaiškinimų 2710 pozicijos paaiškinimų I skyriaus B punkte nurodyta: „<...> Ši pozicija apima: <...> B) Alyvas, panašias į minėtas, kurių sudėtyje esančių aromatinių sudedamųjų dalių masė didesnė už nearomatinių sudedamųjų dalių masę ir kurios gaunamos distiliuojant dervą žemoje temperatūroje, hidrinimo ar bet kokiu kitu būdu (skaidymas, riformingas ir kt.). Ji visų pirma apima alkileno mišinius, vadinamus tripopilenais, tetrapropilenais, diizobutilenais, triizobutilenais ir kt. Juos paprastai sudaro nesotieji acikliniai angliavandenilių mišiniai (be kita ko, oktilenai, nonilenai, jų atitikmenys ir jų izomerai) ir sotieji acikliniai angliavandeniliai. Jie gaunami arba propileno, izobutileno ar kitų etilo angliavandenilių polimerizacijos (labai žemoje temperatūroje) būdu, arba produktų, gautų skaidant kai kurias mineralines dervas, separacijos (be kita ko, frakcinio distiliavimo) būdu. <...> Be to, ši pozicija neapima alyvų, kurių sudėtyje esančių aromatinių sudedamųjų dalių masė didesnė už nearomatinių sudedamųjų dalių masę, nesvarbu, ar šios alyvos gautos naftos ciklizacijos, ar kitu būdu (Nr. 2707).“
(25)

Pramonės šakoms, per trumpą laikotarpį sukuriančios daug trumpalaikių dizainų, iš kurių tik keletas vėliau gali būti pradėti gaminti masiškai, daugiau privalumų teikia neregistruotasis Bendrijos dizainas. Be to, šios pramonės šakos taip pat jaučia poreikį lengviau pasinaudoti registruotuoju Bendrijos dizainu. Todėl šį poreikį galėtų patenkinti leidimas į vieną sudėtinę paraišką įtraukti keletą dizainų. Tačiau, siekiant įgyvendinti teises, licencijuoti dizainą, įgyvendinti teises in rem, išieškoti pagal vykdomąjį raštą, atlikti teisines bankroto procedūras, dizaino atsisakymą, pratęsimą, paskyrimą, atidėtą paskelbimą ar paskelbti negaliojančiu, kiekvienas sudėtinėje paraiškoje pateiktas dizainas gali būti nagrinėjamas atskirai.“
40

Be to, reikia pažymėti, kad galimybė, kaip numatytoji Įstatyminio dekreto Nr. 104/2010 43 straipsnyje, per pirminio skundo, paduoto per nustatytus terminus dėl sprendimo sudaryti sutartį, nagrinėjimo procedūrą pateikti „naujus pagrindus“ ne visuomet yra tinkama veiksmingos teisminės gynybos alternatyva. Esant tokiai situacijai, kaip susiklosčiusioji pagrindinėje byloje, dalyviai būtų priversti abstrakčiai ginčyti sprendimą sudaryti sutartį, nežinodami šioje stadijoje šį skundą pagrindžiančių motyvų.
48

Vis dėlto iš pagrindinėje byloje nagrinėjamų nacionalinės teisės normų, išdėstytų prašyme priimti prejudicinį sprendimą, matyti, kad terminuotų darbo sutarčių, kurias universitetai sudaro su asocijuotaisiais dėstytojais, kaip antai ieškovu pagrindinėje byloje, sudarymą ir pratęsimą pateisina būtinybė suteikti galimybę „pripažintos kompetencijos specialistams“, vykdantiems profesinę veiklą ne universitete, įgyvendinti konkrečias mokymo užduotis ne visą darbo dieną tam, kad jie suteiktų savo žinias ir profesinę patirtį universitetui, kuriant universitetinio mokymo sektoriaus ir profesinio sektoriaus partnerystę. Remiantis šiomis teisės normomis, toks asocijuotasis dėstytojas turi būti vykdęs atlygintiną profesinę veiklą, kuria leidžia užsiimti jo turimas diplomas, ne mažiau kaip kelerius metus per tam tikrą laikotarpį iki jam įsidarbinant universitete. Be to, atitinkamos darbo sutartys sudaromos ir pratęsiamos su sąlyga, kad laikomasi reikalavimų, susijusių su profesinės veiklos vykdymu, ir jos turi nustoti galioti asocijuotajam dėstytojui sulaukus pensinio amžiaus.
Kadangi, viena vertus, teisinga kompensacija, kurią reikia mokėti naudojantis minėto 5 straipsnio 2 dalies a punkte numatyta atgaminimui reprografijos būdu taikoma išimtimi ir minėto 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtimi, yra skirta teisių turėtojų žalai, kurią jie patiria dėl to, kad jų kūriniai atgaminami be jų leidimo, atlyginti ir, kita vertus, leidėjai neturi išimtinės atgaminimo teisės, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnį, pastarieji nepatiria jokios žalos dėl šių išimčių. Taigi jie negali gauti kompensacijos dėl šių išimčių, jeigu dėl tokios kompensacijos suteikimo atgaminimo teisės turėtojai netektų visos teisingos kompensacijos, į kurią jie turi teisę dėl tokių minėtų išimčių, arba tokios kompensacijos dalies.

Direktyvos 2001/29 dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo 5 straipsnio 2 dalies a punktas ir šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punktas iš esmės draudžia nacionalinės teisės aktus, kuriais nustatomas nediferencijuotas teisingos kompensacijos mokėjimas, priklausantis ir už muzikos natų rankraščių atgaminimą, ir tokius teisės aktus, kuriais nustatomas nediferencijuotas teisingos kompensacijos mokėjimas ir už neteisėtą atgaminimą iš neteisėtų šaltinių.

Kiek tai visų pirma susiję su muzikos natų rankraščiais, reikia pabrėžti, kad iš Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punkto aiškiai matyti, kad muzikos natų rankraščiams netaikoma šiame punkte numatyta atgaminimo reprografijos būdu išimtis. Taigi, į juos negali būti atsižvelgta apskaičiuojant teisingą kompensaciją, kai naudojamasi šia išimtimi, įskaitant atvejį, kai muzikos natų rankraščius atgamina fizinis asmuo asmeninam naudojimui ir nesiekdamas tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų. Tokia pati išvada iš principo darytina ir dėl minėtos direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytos kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties. Iš tiesų, jeigu atgaminti muzikos natų rankraščius būtų leidžiama taikant vieną iš šių išimčių, tačiau tai būtų draudžiama taikant kitą išimtį, atitinkamoje valstybėje narėje susidarytų prieštaringa teisinė situacija ir atsirastų galimybė apeiti draudimą leisti atgaminti muzikos natų rankraščius. Tokiomis aplinkybėmis reikia suprasti, kad Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies a punkte nurodyta išimtimi dėl muzikos natų rankraščių siekiama ne tik apriboti atgaminimo reprografijos būdu išimties taikymo sritį, bet ir nustatyti specialią sistemą šios rūšies saugomiems kūriniams, iš esmės uždraudžiant jų atgaminimą be teisių turėtojų leidimo.

Be to, dėl neteisėto atgaminimo reikia pažymėti, kad pripažinus, jog pasirėmus atgaminimo reprografijos būdu išimtimi galimas atgaminimas asmeniniam naudojimui iš neteisėtų šaltinių, būtų paskatinta prekyba suklastotais arba piratiniais kūriniais, ir dėl to neišvengiamai sumažėtų teisėtų pardavimų arba kitokių sandorių, susijusių su saugomais kūriniais, ir būtų pakenkta normaliam jų eksploatavimui. Kita vertus, dėl to galėtų atsirasti nepagrįsta žala autorių teisių turėtojams.

(žr. 51–54, 60, 61, 64 punktus ir rezoliucinės dalies 3 punktą)
Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo, iš dalies pakeistos Direktyva 91/680, 13 straipsnio B skirsnio a punktą reikia aiškinti taip, kad paslaugų teikimas, kai nuo naudotų transporto priemonių pardavėjo nepriklausomas ūkio subjektas, sumokėjus vienkartinę įmoką, suteikia garantiją dėl mechaninių gedimų, galinčių paveikti tam tikras naudotos transporto priemonės dalis, yra neapmokestinamas draudimo sandoris, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą.

Iš tiesų, neatsižvelgiant į klausimą, ar sutartis sudaryta tarp naudotos transporto priemonės pirkėjo ir nuo šios transporto priemonės pardavėjo nepriklausomo ūkio subjekto, o pardavėjas veikia tik kaip tarpininkas, ar šis pardavėjas sudaro tokią sutartį savo vardu, bet pirkėjo naudai ir ar, galiausiai, automobilio pardavėjas perduoda pirkėjui teises pagal sutartį, kurią jis sudarė su nepriklausomu ūkio subjektu savo vardu ir savo naudai, sąvoka „draudimo sandoriai“, kaip ji suprantama pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio a punktą, yra pakankamai plati, kad apimtų visas šias situacijas.

Be to, sandorių kvalifikavimas kaip „draudimo sandorių“ pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio a punktą nepriklauso nuo to, kaip draudikas valdo rizikos, kurią įsipareigoja padengti, dydį ir apskaičiuoja tikslią įmokų sumą. Šiuo klausimu, „draudimo sandorio“, kaip jis suprantamas pagal Šeštosios direktyvos 13 straipsnio B skirsnio a punktą, esmę sudaro tai, kad apdraustasis apsisaugo nuo rizikos ateityje patirti neaiškių, tačiau galbūt didelių finansinių nuostolių, sumokėdamas tam tikrą ribotą įmoką.

Galiausiai, minėtas paslaugos teikimas ir naudotos transporto priemonės pardavimas iš esmės turi būti laikomi atskirais ir savarankiškais sandoriais, kurie vertinami atskirai apmokestinimo pridėtinės vertės mokesčiu tikslais. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi nustatyti, ar naudotos transporto priemonės pardavimas ir nuo naudotų transporto priemonių pardavėjo nepriklausomo ūkio subjekto suteikta garantija dėl mechaninių gedimų, galinčių paveikti tam tikras naudotos transporto priemonės dalis, yra taip glaudžiai tarpusavyje susiję, kad turi būti laikomi vienu sandoriu, ar, atvirkščiai, jie sudaro du savarankiškus sandorius.

(žr. 38, 41, 42, 58 punktus ir rezoliucinę dalį)
Taikydama 3 % pridėtinės vertės mokesčio tarifą skaitmeninių ar elektroninių knygų tiekimui valstybė narė neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 2006/112 dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos, iš dalies pakeistos Direktyva 2010/88, 96–99, 110 ir 114 straipsnius kartu su šios direktyvos II ir III priedais ir Reglamentu Nr. 282/2011, kuriuo nustatomos Direktyvos 2006/112 įgyvendinimo priemonės.

Iš tiesų, iš Direktyvos 2006/112 III priedo 6 punkto formuluotės matyti, kad lengvatinis pridėtinės vertės mokesčio tarifas taikomas sandoriams, susijusiems su visų pavidalų knygų tiekimu. Aišku, kad elektroninėms knygoms, kad jos galėtų būti skaitomos, reikalingas tam tikras pavidalas, kaip antai kompiuteris, tačiau jis į elektroninių knygų tiekimą nėra įtrauktas. Be to, kaip matyti iš šios direktyvos 98 straipsnio 2 dalies antros pastraipos, Sąjungos teisės aktų leidėjas taip pat nusprendė atmesti bet kokią galimybę taikyti lengvatinį pridėtinės vertės mokesčio tarifą elektroniniu būdu teikiamoms paslaugoms. Elektroninių knygų tiekimas yra tokia paslauga, nes ji negali būti laikoma prekių tiekimu, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 14 straipsnio 1 dalį, kadangi elektroninės knygos negalima laikyti materialiuoju turtu. Taip pat, elektroninių knygų tiekimas atitinka paslaugų, kurios teikiamos elektroniniu tinklu, apibrėžtį, numatytą Reglamento Nr. 282/2011 7 straipsnio 1 dalyje. Be to, tokio tiekimo neapima Direktyvos 2006/112 III priedo 9 punktas, susijęs su rašytojų, kompozitorių ir atlikėjų teikiamomis paslaugomis arba jiems priklausančių honorarų už autorines teises mokėjimu.

Šio aiškinimo negali paneigti mokesčių neutralumo principas, nes šis principas neleidžia išplėsti lengvatinio pridėtinės vertės mokesčio tarifo taikymo srities, nesant šiuo tikslu aiškiai suformuluotos nuostatos. Direktyvos 2006/112 III priedo 6 punktas nėra nuostata, kuri nedviprasmiškai išplėstų lengvatinio pridėtinės vertės mokesčio tarifo taikymo sritį elektroninių knygų tiekimui. Atvirkščiai, toks tiekimas nepatenka į šią nuostatą

(žr. 35, 36, 40–43, 50, 51, 61, 71 punktus ir rezoliucinę dalį)
Direktyvos 92/12 dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole, 3 straipsnio 3 dalis ir Direktyvos 2008/118 dėl bendros akcizų tvarkos, panaikinančios Direktyvą 92/12, 1 straipsnio 3 dalis aiškintinos taip, kad jomis nedraudžiama į šių direktyvų taikymo sritį nepatenkančioms prekėms, kaip antai tepalinėms alyvoms, naudojamoms ne variklių degalams ar krosnių kurui, o kitiems tikslams, taikyti mokestį, kurį reglamentuoja taisyklės, analogiškos šiose direktyvose numatytos suderinto akcizo sistemos taisyklėms, jeigu dėl tokio mokesčio taikymo šioms prekėms prekyboje tarp valstybių narių neatsiranda su sienų kirtimu susijusių formalumų.

Šiuo atžvilgiu šioms prekėms nustatytų nacionalinio akcizų mokėjimo laikino atidėjimo režimo reikalavimų, taikomų ir iš kitos valstybės narės importuotoms, ir nacionalinėje rinkoje įsigytoms prekėms, negalima laikyti su sienos kirtimu susijusiais formalumais.

Be to, su sienų kirtimu susijusiais formalumais negalima laikyti pagal akcizo mokėjimo tvarką nustatytų pareigų, t. y. pareigos deklaruoti numatomą įsigijimą Bendrijos viduje ir pateikti akcizo sumokėjimo garantiją, jeigu šios pareigos turi būti įvykdytos prieš prekėms kertant sieną, garantijos pateikimas susijęs su akcizo taikymą lemiančiu įvykiu ir jeigu šie formalumai atitinka reikalavimus, kuriuos turi įvykdyti akcizo mokėtojai pagal Direktyvos 2008/118 34 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos a punktą. Su sienų kirtimu susijusiais formalumais taip pat negalima laikyti pareigų pateikti supaprastintą deklaraciją, apskaičiuoti akcizus ir juos sumokėti per 10 dienų nuo mokestinės prievolės atsiradimo dienos, taip pat vykdyti Bendrijos viduje įsigyjamų akcizais apmokestinamų prekių apskaitą, nes šiomis pareigomis siekiama užtikrinti mokėtino akcizo sumokėjimą.

(žr. 38, 39–43, 52 punktus ir rezoliucinę dalį)
Direktyvos 2001/29 dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo 4 straipsnio 2 dalį reikia aiškinti taip, kad taisyklė dėl platinimo teisės išnaudojimo netaikoma situacijai, kai saugomo kūrinio reprodukcijos, išleistos į apyvartą Europos Sąjungoje su autorių teisių turėtojo sutikimu, laikmena pakeičiama, kaip yra ant popierinio plakato esančios tokios reprodukcijos perkėlimo ant drobės atveju, ir šia nauja forma iš naujo išleidžiama į rinką.

Iš tiesų Direktyvos 2001/29 28 konstatuojamojoje dalyje ir 4 straipsnio 2 dalyje vartodamas sąvokas „materiali laikmena“ ir „tas objektas“ Sąjungos teisės aktų leidėjas norėjo suteikti autoriams kiekvieno materialaus objekto, kuriame užfiksuota jų intelektinė kūryba, pirmojo išleidimo į Sąjungos rinką kontrolę. Šiuo atžvilgiu pakeitus kūrinio laikmeną, kaip antai ant popierinio plakato esančio meno kūrinio atvaizdą perkėlus ant tapyti skirtos drobės, sukuriamas naujas objektas, kuriame užfiksuotas saugomo kūrinio atvaizdas, o plakatas, kaip toks, nustoja egzistuoti. Toks saugomo kūrinio kopijos pakeitimas, dėl kurio rezultatas tampa panašesnis į originalą, iš tikrųjų gali būti naujas šio kūrinio atgaminimas, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2001/29 2 straipsnio a punktą, patenkantis į išimtinių autoriaus teisių taikymo sritį ir neatsiejamas nuo jo sutikimo.

Be to, aplinkybė, kad vykdant perkėlimo operaciją rašalas yra išsaugomas, negali pakeisti išvados, kad pakeista atvaizdo laikmena. Svarbu yra tai, ar pakeistasis objektas, vertinamas kaip visuma, pats savaime yra į rinką su teisės turėtojo sutikimu išleistas materialus objektas. Todėl autorių teisių turėtojo sutikimo platinti objektą, kuriame užfiksuotas jo kūrinys, nėra tuo atveju, kai po objekto pirmo išleidimo į apyvartą šis buvo pakeistas taip, kad sudaro naują to kūrinio reprodukciją. Tokiu atveju šio naujo objekto platinimo teisė išnaudojama tik pirmą kartą pardavus arba perleidus šį objektą su šios teisės turėtojo sutikimu.

(žr. 37, 42, 43, 45, 46, 49 punktus ir rezoliucinę dalį)
Pagal SESV 49 ir 56 straipsnius nedraudžiama taikyti nacionalinės teisės normos, pagal kurią ūkio subjektas pašalinamas iš viešojo pirkimo procedūros dėl jo padaryto konkurencijos teisės pažeidimo, kuris patvirtintas res judicata galią turinčiu teismo sprendimu ir už kurį jam skirta bauda.

Iš tikrųjų „profesinio nusižengimo“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2004/18 dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo, iš dalies pakeistos Reglamentu Nr. 1177/2009, 45 straipsnio 2 dalies d punktą, apima bet kokią neteisėtą veiką, kuri turi įtakos profesiniam atitinkamo subjekto patikimumui, o ne tik profesijos, kuria užsiima šis subjektas, etikos normų stricto sensu pažeidimus. Šiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad konkurencijos teisės normų pažeidimas, ypač kai už jį skiriama bauda, yra minėto 45 straipsnio 2 dalies d punkte numatytas pašalinimo pagrindas.

Be to, jeigu toks pašalinimo pagrindas yra įmanomas pagal Direktyvą 2004/18, jis turi būti a fortiori laikomas pateisinamu, kiek tai susiję su viešojo pirkimo sutartimis, kurių vertė nesiekia šios direktyvos 7 straipsnyje nustatytos ribos ir kurioms dėl to netaikomos toje direktyvoje numatytos specialios ir griežtos procedūros.

(žr. 34–36, 39 punktus ir rezoliucinę dalį)
Priimdamas bendrąją taisyklę, pagal kurią, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento 73a straipsnio, Sąjungos skoliniams reikalavimams tretiesiems asmenims taikomas penkerių metų senaties terminas, Sąjungos teisės aktų leidėjas norėjo suteikti galimiems Sąjungos skolininkams garantiją, kad praėjus šiam terminui pagal teisinio saugumo ir teisėtų lūkesčių apsaugos reikalavimus iš esmės jiems nebus taikomos tokių skolų išieškojimo priemonės ir jie neprivalės įrodyti, jog nėra skolingi. Šiuo atžvilgiu minėtu 73a straipsniu siekiama laiko atžvilgiu apriboti Sąjungos galimybę pareikšti skolinius reikalavimus tretiesiems asmenims, kad būtų laikomasi gero finansų valdymo principo.

Be to, kadangi Reglamento Nr. 1605/2002 73a straipsnyje dėl dienos, į kurią turi būti atsižvelgiama norint apskaičiuoti senaties terminą, nustatymo daroma nuoroda į įgyvendinimo tvarką, kurią pagal šio reglamento 183 straipsnį turi priimti Europos Komisija, vien minėtu 73a straipsniu be jo įgyvendinimo tvarkos negalima pagrįstai remtis siekiant nustatyti tai, kad suėjęs Sąjungos skolinio reikalavimo senaties terminas. Ši tvarka gali būti priimta tik laikantis 73a straipsnyje įtvirtintos taisyklės tikslų.

(žr. 43–45, 52 punktus)
Nacionalinės teisės aktai, kuriuose numatyta bendrovės akcijų perleidimo procedūra, kuri nėra prieinama kiekvienam suinteresuotam teikėjui, negali būti laikomi atitinkančiais antžeminių paslaugų teikėjų atrankos procedūrą, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 96/67 dėl patekimo į Bendrijos oro uostuose teikiamų antžeminių paslaugų rinką 11 straipsnį. Iš bendrovės akcijų perleidimo procedūros pašalinami visi teikėjai, kurie tuo pat metu nėra investuotojai, suinteresuoti įsigyti egzistuojančios bendrovės akcijų; ši bendrovė ją nupirkus išsaugojo jai išduotą leidimą teikti antžemines paslaugas, todėl nebuvo įmanoma antžeminių paslaugų teikėjui gauti leidimo tuo pat metu nenuperkant akcijų.

Be to, tokiai procedūrai negali būti taikomas minėtos direktyvos 18 straipsnis. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, pirma, jeigu įmonė gavo antžeminių paslaugų teikėjos licenciją įsigydama nupirktos bendrovės kapitalą, negalima daryti išvados, kad tokios įmonės elgesys ateityje liks nepakitęs gavus licenciją ir, be kita ko, kad ši išsaugos visas nupirktoje bendrovėje esančias darbo vietas. Antra, neginčytina, kad dėl įmonėms nustatytos pareigos perimti ankstesnio paslaugų teikėjo darbuotojus sudaromos nepalankios sąlygos naujiems potencialiems konkurentams, palyginti su jau įsteigtomis įmonėmis, ir trukdoma atverti antžeminių paslaugų rinkas, o tai kenkia Direktyvos 96/67 veiksmingumui.

(žr. 47–51, 54, 55 punktus)
38

Šiuo atžvilgiu pagal tradicinę oro transporto bendrovių komercinę praktiką keleiviams buvo leidžiama registruoti bagažą be papildomų mokesčių. Tačiau oro transportui tampant vis populiaresniam oro transporto bendrovių komercijos modeliai labai pasikeitė ir šiuo metu kai kurios oro transporto bendrovės taiko mažiausios oro susisiekimo paslaugų kainos komercinį modelį. Šiomis aplinkybėmis bagažo vežimo kaina, kaip tokių paslaugų kainos sudėtinė dalis, yra santykinai didesnė nei anksčiau, todėl atitinkami oro transporto vežėjai gali norėti, kad už tai būtų sumokėtas kainos priedas. Be to, negalima atmesti galimybės, kad kai kurie oro transporto keleiviai teikia pirmenybę kelionei be registruoto bagažo, jei tai sumažina jų bilieto kainą.
a)

be apribojimų, priimtinais laiko tarpais, per daug nedelsdamas ir be pernelyg didelių išlaidų, pateiktų: — patvirtinimą, ar su juo susiję duomenys yra tvarkomi, ir informaciją bent jau apie tvarkymo tikslus, duomenų kategorijas, gavėjus, kuriems atskleidžiami duomenys, arba jų kategorijas, — pranešimą suprantamu pavidalu [suprantama forma] apie tvarkomus duomenis ir bet kurią prieinamą informaciją apie jų šaltinius, <...>
71

Be to, valstybės narės negali prisiimti tokių įsipareigojimų ne per Sąjungos institucijas, net jeigu tarp tokių įsipareigojimų ir Sąjungos bendrųjų taisyklių nėra galimo prieštaravimo (šiuo klausimu žr. Nuomonės 2/91, EU:C:1993:106, 25 ir 26 punktus bei Sprendimo Komisija / Danija, EU:C:2002:625, 82 punktą).