GENERALINIO ADVOKATO

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,

pateikta 2018 m. lapkričio 27 d. ( 1 )

Byla C‑545/17

Mariusz Pawlak

prieš

Prezes Kasy Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego

(Sąd Najwyższy (Lenkijos Aukščiausiasis Teismas) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvė teikti paslaugas – Sąjungos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtra ir paslaugų kokybės gerinimas – Procesinių dokumentų civilinėse bylose siuntimas – Valstybės narės teisės aktai, kuriuose procesinės pasekmės numatytos tik tuo atveju, jei siuntos siunčiamos per paskirtąjį pašto operatorių“

1. Pateikdamos dokumentus teismams ginčo šalys paprastai turi laikytis terminų, kuriuos praleidus dokumentai laikomi pateiktais pavėluotai. Dokumentai turi būti pateikti pačiame teisme vėliausiai paskutinę nustatyto termino dieną, nors kai kurios valstybės narės pripažįsta, kad dokumentų pateikimas pašto skyriuose, kiek tai susiję su pateikimo data, prilygsta pateikimui teisme.

2. Kad šitaip perduoti procesiniai dokumentai būtų priimti, juose turi būti aiškiai nurodyta data, kada jie buvo įteikti pašto operatoriui. Todėl kai kuriose nacionalinės teisės sistemose reikalaujama, kad dokumentai būtų išsiųsti registruotuoju paštu, – ši paslauga yra viena iš universaliųjų paslaugų.

3. Byloje, dėl kurios buvo pateiktas šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, Lenkijos teismas atmetė apeliacinį skundą, išsiųstą paštu, kaip pateiktą pavėluotai. Atsižvelgiant į tai, iš esmės keliamas klausimas, ar nacionalinės procesinės teisės norma, kuria rėmėsi teismas, yra suderinama su Direktyva 97/67/EB ( 2 ), ir kaip reikia aiškinti šią direktyvą.

I. Teisinis pagrindas

A. Sąjungos teisė

1. Direktyva 97/67

4. Šios direktyvos 10 konstatuojamojoje dalyje nurodyta: „Viešosios tvarkos ir saugumo sumetimais valstybės narės gali turėti teisėtą interesą vienai arba daugiau jų pačių paskirtų bendrovių suteikti teisę šalia viešųjų kelių įrengti pašto siuntų surinkimui skirtas laiškų dėžutes; <…> dėl tų pačių priežasčių valstybės narės turi teisę subjektą arba subjektus paskirti atsakingais už pašto ženklų, kuriuose nurodyta jų kilmės šalis, leidybą ir už registruoto pašto paslaugų, teikiamų vykdant teismines arba administracines procedūras pagal valstybių narių vidaus įstatymus, teikimą <…>“

5. Direktyvos 7 straipsnyje nurodyta: „1. Valstybės narės negali teikti ar palikti galioti išimtinių ar specialių teisių kurti ir teikti pašto paslaugas. Valstybės narės universaliųjų paslaugų teikimą gali finansuoti vienu ar keliais iš 2, 3 ir 4 dalyse nurodytų būdų arba bet kokiais kitais Sutartį atitinkančiais būdais. 2. Valstybės narės universaliųjų paslaugų teikimą gali užtikrinti pirkdamos šias paslaugas pagal taikomas viešųjų pirkimų taisykles ir nuostatus, įskaitant, kaip numatyta 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2004/18/EB dėl subjektų, vykdančių veiklą viešųjų paslaugų, statybos ar kitų paslaugų teikimo sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo, konkurencinio dialogo ar derybų procedūras, paskelbiant skelbimą apie pirkimą arba jo nepaskelbiant ( 3 ).“

6. Direktyvos 8 straipsnyje nustatyta: „7 straipsnio nuostatos nepažeidžia valstybių narių teisės organizuoti laiškų dėžučių išdėstymą prie viešųjų kelių, pašto ženklų leidybą ir registruotojo pašto paslaugas, teikiamas vykdant pagal tų valstybių narių vidaus įstatymais nustatytas juridinio ir administracinio pobūdžio [teismines ir administracines] procedūras.“

2. Direktyva 2006/111/EB ( 4 )

7. Direktyvos 2 straipsnyje numatyta: „Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys: <…> f) išimtinės teisės – tai teisės, kurias valstybė narė suteikia vienai įmonei bet kuriuo įstatymu ar kitu teisės aktu, paliekant jai teisę teikti tam tikrą paslaugą ar užsiimti tam tikra veikla nurodytoje geografinėje zonoje; g) specialiosios teisės – tai teisės, valstybės narės suteikiamos ribotam įmonių skaičiui bet kuriuo įstatymu ar kitu teisės aktu, kuriuo nurodytoje geografinėje zonoje: i) tokių įmonių, įgaliotų teikti tam tikrą paslaugą ar užsiimti tam tikra veikla, skaičius apribojamas iki dviejų ar daugiau, kitaip nei taikant objektyvius, proporcinius ir nediskriminacinius kriterijus; arba <…> iii) bet kuriai įmonei ar įmonėms, kitaip nei taikant minėtus kriterijus, suteikiamas bet kuris teisinis ar priežiūros [įstatymuose ar kituose teisės aktuose nustatytas] pranašumas, kuris žymiai paveikia bet kurios kitos įmonės galimybę teikti tokią pačią paslaugą ar užsiimti tokia pačia veikla toje pačioje geografinėje zonoje iš esmės tolygiomis sąlygomis.“

B. Lenkijos teisė

8. Ustawa z dnia 17 listopada 1964 r. – Kodeks postępowania cywilnego (Civilinio proceso kodeksas) ( 5 ) 165 straipsnio 2 dalyje nustatyta: „Procesinio dokumento pateikimas pagal [Pašto įstatymą] paskirto operatoriaus Lenkijos pašto skyriuje ar kito pašto paslaugų teikėjo, užtikrinančio universaliųjų pašto paslaugų teikimą kitoje ES valstybėje narėje, skyriuje prilyginamas dokumento pateikimui teisme.“

9. Pašto įstatymo 3 straipsnio 13 punkte numatyta, kad „paskirtasis pašto operatorius“ yra pašto operatorius, „atsakingas“ už universaliųjų pašto paslaugų užtikrinimą. Kita vertus, kiti operatoriai „turi teisę“ (bet ne „privalo“) teikti pašto paslaugas pasirinktame sektoriuje.

10. Remiantis 2015 m. birželio 30 d.Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (Elektroninių ryšių tarnybos pirmininkas) sprendimu, Poczta Polska S.A. turi įgaliojimus dešimt metų teikti universaliąsias pašto paslaugas kaip paskirtasis operatorius.

II. Faktinės bylos aplinkybės ir prejudiciniai klausimai

11. Mariusz Pawlak, kurio darbas susijęs su žemės ūkiu, patyrė nelaimingą atsitikimą darbe, dėl kurio pareikalavo kompensacijos iš Kasa Rolniczego Ubezpieczenia Społecznego (Žemės ūkio socialinio draudimo fondas, toliau – KRUS). Kadangi M. Pawlak netenkino gautas atsakymas, jis apskundė KRUS pirmininko sprendimą Sad Rejonowy w Poznan-Grundwald (Poznanės-Griunvaldo apylinkės teismas, Lenkija); šis patenkino skundą.

12. KRUS pirmininkas apskundė pirmosios instancijos teismo sprendimą Sad Okregowy w Pozaniu (Poznanės apygardos teismas, Lenkija), tačiau šis teismas pripažino apeliacinį skundą nepriimtinu dėl pavėluoto pateikimo, nes skundas minėtame teisme gautas 2016 m. birželio 22 d., o pateikimo terminas baigėsi 20 d.

13. Apeliacinis teismas teigia, kad nors pašto siuntos, įteiktos kitam, nei paskirtasis, pašto operatoriui (In Post S.A.), spaude buvo nurodyta 2016 m. birželio 20 d. data, t. y. paskutinė apskundimo termino diena, ši aplinkybė neturi reikšmės. KPC 165 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad procesinio dokumento pateikimui teisme prilygsta tik šio dokumento pateikimas paskirtajam pašto operatoriui, net jeigu jis siunčiamas paprastuoju paštu.

14. KRUS pirmininkas pateikė kasacinį skundą Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas, Lenkija) dėl apeliacinio teismo sprendimo. Jis visų pirma tvirtino, kad pažeista KPC 165 straipsnio 2 dalis, remdamasis tuo, kad dokumentas buvo pateiktas per nustatytą terminą, nes dokumento įteikimas kitam, nei paskirtasis, pašto operatoriui yra galiojantis.

15. Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) įprastos sudėties kolegija konstatavo, kad jo jurisprudencija, susijusi su KPC 165 straipsnio 2 dalimi, nėra vienareikšmė ir kyla abejonių, ypač dėl jos suderinamumo su Sąjungos teise. Todėl jis pateikė teisės klausimą svarstyti išplėstinei kolegijai, o ši nusprendė pateikti Teisingumo Teismui tris prejudicinius klausimus, nurodytus toliau.

16. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kaip skiriasi dvi priešingos pozicijos dėl procesinio dokumento įteikimo kitam, nei paskirtasis, Lenkijos pašto operatoriui teisinio poveikio: a) daugiausia laikomasi pozicijos, kad jeigu tokiomis sąlygomis įteiktą dokumentą teismas gauna pasibaigus procesinio dokumento pateikimo terminui, jis yra pateiktas pavėluotai; ir b) mažumos pozicija yra tokia, kad dokumento įteikimas per nustatytą terminą Lenkijos pašto skyriuje, ar tai būtų paskirtojo operatoriaus, ar bet kurio kito pašto operatoriaus skyrius, turi tokį patį teisinį poveikį (t. y. toks įteikimas prilyginamas dokumento pateikimui teisme).

17. Teismas a quo teigia, kad: – pirmosios krypties teismų praktikoje neįvertintas Sąjungos teisės kontekstas, nes aiškinama, kad Direktyvos 97/67 taikymo sritis neapima reglamentavimo, susijusio su KPC 165 straipsnio 2 dalimi ( 6 ), – priešingai, antrosios krypties teismų praktikoje (mažumos pozicija) palaikomas Sąjungos teisę atitinkantis aiškinimas, nors nutartyse ( 7 ), kuriose ji įtvirtinta, aiškiai nenurodyti argumentai dėl Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio taikymo apimties ir dėl to, kaip KPC 165 straipsnio 2 dalies taikymą reikia suderinti su Sąjungos teise.

18. Esant tokioms abejonėms, Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) nusprendė pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar <…> Direktyvos 97/67/EB <…> 7 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys, siejamas su jos 8 straipsniu, turi būti aiškinamas taip, kad 1964 m. lapkričio 17 d. įstatymo 165 straipsnio 2 dalyje numatyta nacionalinės proceso teisės nuostata, pagal kurią tik procesinio dokumento įteikimas paskirtojo operatoriaus, t. y. operatoriaus, privalančio teikti universaliąją paslaugą, nacionaliniame pašto skyriuje prilygsta šio dokumento pateikimui teismui, tačiau taip nėra, jeigu procesinis dokumentas įteikiamas kito universaliąsias pašto paslaugas teikiančio operatoriaus, kuris nėra paskirtasis operatorius, nacionaliniame pašto skyriuje, yra specialioji teisė? 2. Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Direktyvos 97/67/EB 7 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys, siejamas su ESS 4 straipsnio 3 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad nauda, gaunama dėl teisės suteikimo paskirtajam operatoriui pažeidžiant Direktyvos 97/67/EB 7 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį, turi būti taikoma ir likusiems pašto operatoriams, t. y. kad ir procesinio dokumento įteikimas universaliąsias pašto paslaugas teikiančio operatoriaus, kuris nėra paskirtasis operatoriaus, nacionaliniame pašto skyriuje turi būti pripažintas prilygstančiu šio dokumento pateikimui teismui, remiantis analogiškais principais kaip ir nustatytieji 2007 m. birželio 21 d. Sprendime Jonkman ir kt. (C‑231/06–C‑233/06, EU:C:2007:373)? 3. Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar Direktyvos 97/67/EB 7 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį, siejamą su ESS 4 straipsnio 3 dalimi, reikia aiškinti taip, kad bylos šalis, kuri yra valstybės narės institucija, gali remtis nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai KPC 165 straipsnio 2 dalies, neatitiktimi Direktyvos 97/67/EB 7 straipsnio 1 dalies pirmam sakiniui?“

III. Procesas Teisingumo Teisme

19. Nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarijoje gauta 2017 m. rugsėjo 18 d.

20. Rašytines pastabas pateikė Lenkijos vyriausybė ir Komisija, jų atstovai dalyvavo 2018 m. rugsėjo 18 d. surengtame teismo posėdyje.

IV. Teisinė analizė

A. Pirmasis prejudicinis klausimas: Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalies išaiškinimas

1. Šalių pastabos

21. Lenkijos vyriausybė mano, kad tokia nuostata, kaip KPC 165 straipsnio 2 dalis, nepatenka į Direktyvos 97/67 taikymo sritį, bet priskirtina prie proceso teisės normų, kurių nesiekiama suderinti nurodyta direktyva.

22. Šiuo klausimu Lenkijos vyriausybė mano, kad Direktyva 97/67 buvo priimta remiantis EB 95 straipsniu, kurio tikslas – bendroji rinka. Kita vertus, siekiant suderinti procesinės teisės normas būtų reikėję remtis SESV 81 straipsniu kaip teisiniu pagrindu. Be to, Direktyvos 97/67 1 straipsnyje, kuriame nustatoma taikymo sritis, išvardytos visos pagal direktyvą suderintos sritys, neapimančios susijusių su civiliniu procesu ( 8 ).

23. Nors pripažįstama, kad nacionalinės teisės norma gali turėti įtakos ekonomikos sistemai, pagal kurią veikia pašto operatoriai, tokio pobūdžio poveikis taip pat nepatenka į Direktyvos 97/67 taikymo sritį. Tai patvirtina jos 7 straipsnio 1 dalis, nes joje draudžiama teikti ar palikti galioti specialiąsias teises „kurti ir teikti pašto paslaugas“. Priešinga išvada keltų nuostabą, nes net Reglamentu (EB) Nr. 1393/2007 ( 9 ) nereguliuojamas procesinių dokumentų pateikimo poveikis ( 10 ).

24. Lenkijos vyriausybė subsidiariai pažymi, kad bet kuriuo atveju pagal KPC 165 straipsnio 2 dalį nesuteikiamos jokios „specialiosios teisės“, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalį ir 8 straipsnį, todėl ši sąvoka turi būti aiškinama remiantis 4 straipsnio 2 dalimi. Ji pabrėžia, kad, pirma, universaliųjų paslaugų operatoriaus ir, antra, kitų operatorių padėtis yra skirtinga – tai matyti tiek iš vykdytinų įsipareigojimų pobūdžio, tiek iš jų finansavimo būdo. Tai, kad pagal įgaliojimą teikti viešąsias paslaugas suteikiamos tam tikros teisės paskirtajam operatoriui, nereiškia, kad jos visuomet yra specialiosios teisės.

25. Lenkijos vyriausybės teigimu, šioje byloje yra nereikšminga Teisingumo Teismo jurisprudencija, įskaitant Sprendimą SOA Nazionale Costruttori ( 11 ), nes pagal Direktyvos 97/67 8 straipsnį registruotojo pašto paslaugos nėra specialioji teisė. Taigi tai yra teisė, susijusi su universalių paslaugų teikimu.

26. Ji taip pat teigia, kad, atlikdama tyrimą dėl galimos valstybės pagalbos, susijusios su kompensacija, paskirta Poczta Polska už universaliųjų paslaugų teikimą 2013–2015 m., Komisija jau patvirtino nagrinėjamą nacionalinės teisės nuostatą ( 12 ).

27. Komisija dėl „specialiųjų teisių“ nurodo, kad pagal jurisprudenciją tam, kad jos būtų, reikia: a) valstybės akto; b) suteiktos privilegijos vienai ar keliomis įmonėms; c) didelio poveikio kitų operatorių pajėgumui vykdyti savo ekonominę veiklą tokiomis pačiomis sąlygomis ( 13 ). Komisija ragina atsižvelgti į šiuos veiksnius ir mano, kad Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalis apima visus teisės aktus, pagal kuriuos suteikiama tokia nauda. Ji taip pat primena, kad ši nuostata reiškia, jog keičiasi taisyklės pašto sektoriuje, nes pagal ją įgyvendinamas paskutinis pašto paslaugų rinkos atvėrimo etapas, panaikinant visas galiojančias specialiąsias teises ir kitas kliūtis, trukdančias laisvai teikti tokias paslaugas ( 14 ).

28. Taigi Komisija mano, kad KPC 165 straipsnio 2 dalies nuostata daro didelį poveikį procesinių dokumentų perdavimo nacionaliniams teismams paslaugoms, taip pat turi įtakos kitų pašto operatorių paslaugų teikimo sąlygoms.

29. Komisija sutinka su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiu teismu, kad pagal Direktyvos 97/67 8 straipsnį negalima nustatyti, jog procesiniai dokumentai siunčiami tik per vieną operatorių, tačiau valstybėms narėms leidžiama reikalauti, kad procesiniai dokumentai būtų siunčiami registruotuoju paštu. Šiuo klausimu Komisija atkreipia dėmesį, kad KPC 165 straipsnio 2 dalis neapsiriboja registruotuoju paštu ir kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nenurodyta, kad ji grindžiama viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo sumetimais, kaip nurodyta Direktyvos 97/67 20 konstatuojamojoje dalyje.

2. Teisinis vertinimas

a) „Specialioji teisė“, kaip tai suprantama pagal direktyvos 7 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį

30. Savo pirmuoju prejudiciniu klausimu teismas a quo siekia išsiaiškinti, ar procesinių dokumentų pateikimo tvarka reiškia specialiąją teisę, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalį, KPC 165 straipsnio 2 dalyje pripažįstamą tik paskirtajam operatoriui ( 15 ).

31. Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalies pirmame sakinyje aiškiai draudžiama palikti galioti ar teikti specialiąsias ar išimtines teises kurti ir teikti pašto paslaugas. Vis dėlto nei šioje nuostatoje, nei jokioje kitoje šios direktyvos nuostatoje neapibrėžtos sąvokos „specialiosios teisės“ ar „išimtinės teisės“, todėl sunku jas aiškinti.

32. Remiantis sisteminiu požiūriu, reikia pažymėti, kad šis draudimas beveik pažodžiui atitinka SESV 106 straipsnio 1 dalyje dėl valstybės įmonių ir įmonių, kurios naudojasi tokio pobūdžio teisėmis, nurodytą draudimą, nors jis pritaikytas prie pašto sektoriaus, kurį siekiama reglamentuoti Direktyva 97/67, aplinkybių. Iš tiesų šis draudimas taip pat yra panašus į apibrėžtį, pateiktą Pranešime dėl pašto paslaugų ( 16 ).

33. Dėl šio panašumo ir dėl to, kad draudimo teisinis pagrindas yra SESV 106 straipsnio 3 dalis, kurioje Komisija įgaliojama leisti valstybėms narėms skirtas direktyvas siekiant užtikrinti, kad būtų taikomas visas SESV 106 straipsnis, galima remtis specialiųjų ir išimtinių teisių apibrėžtimi, pateikta Direktyvos 2006/111 2 straipsnio f ir g punktų trečioje įtraukoje. Be to, Poczta Polska yra įmonė, kurios visas kapitalas priklauso valstybei ( 17 ).

34. Iš tikrųjų sužinoti šių sąvokų reikšmes galima ir kitaip – remiantis teisės aktais, kurie gana glaudžiai susiję su Direktyva 97/67, nes jais reglamentuojamas tam tikrų sektorių liberalizavimas ( 18 ). Vis dėlto atsižvelgdamas į Direktyvos 2006/111 universalumą manau, kad ji yra tinkamiausia siekiant šios bylos tikslų. Be to, kitų teisės aktų turinys iš esmės nesiskiria nuo Direktyvos 2006/111 turinio.

35. Remdamasis šiomis prielaidomis manau, kad šiai bylai taikytina „specialiųjų ar išimtinių teisių“ kategorija, nurodyta Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su Direktyvos 2006/111 2 straipsnio f ir g punktais. Taip teigiu dėl kelių priežasčių.

36. Pirma, šiuo atveju nauda suteikta teisėtai, nes: – ji įtvirtinta KPC – oficialaus įstatymo statusą turinčio kodekso – nuostatoje, – ją sudaro išimtinės teisės suteikimas paskirtajam operatoriui (Poczta Polska); procesinių dokumentų siuntėjai teiks pirmenybę šio operatoriaus paslaugoms būtent dėl siuntinio įteikimo per terminą prezumpcijos, taip pat dėl įteikimo patvirtinimo kvito statuso kaip oficialaus dokumento ( 19 ). Kiti operatoriai šios naudos negauna ( 20 ).

37. Antra, teisė gauti ir įteikti procesinius dokumentus naudojantis privilegija, kad jų įteikimas paskirtajam operatoriui prilygsta dokumento įteikimui teisme (galiausiai dėl to ir gaunama naudos), suteikiama tik vienai valstybės įmonei išimties tvarka.

38. Trečia, nauda reiškia tai, kad paskirtasis operatorius gauna didesnes pajamas, nes priešingu atveju šias pajamas taip pat galėtų pasidalyti kiti pašto operatoriai ( 21 ). Taigi nauda turi poveikį bet kurios kitos įmonės galimybei teikti tokią pačią paslaugą ar vykdyti tokią pačią veiklą ( 22 ) lygiavertėmis sąlygomis. Lygiavertiškumo nebėra, kai joks konkurentas negali užtikrinti, kad procesinis dokumentas, jam pateiktas per paskutines teisės aktuose nustatyto termino dienas (kaip paprastai būna), pasiektų teismą, kuriam jis skirtas, iki paskutinės šio termino dienos.

39. Ketvirta, nauda suteikiama nesurengus konkurso ar kitokios panašios procedūros pagal Sąjungos viešųjų pirkimų teisės aktus ( 23 ). Be abejo, kaip pažymi Lenkijos vyriausybė, pašto operatoriaus, paskiriamo teikti universaliąsias paslaugas, atranka vykdoma surengus konkursą, kuriame dalyvauja šios srities įmonės ( 24 ), pagal nacionalinės teisės normas, atitinkančias objektyvumo, proporcingumo, nediskriminavimo ir skaidrumo principus. Vis dėlto iš jos rašytinio atsakymo į Teisingumo Teismo pateiktą klausimą matyti, kad nei atrankos, nei sutarties sudarymo kriterijuose nenurodytas registruotojo pašto siuntimo patikimumas – o ne vien pareiga siuntėjui pateikti kvitą, patvirtinantį siuntos įteikimą pašto skyriuje ( 25 ); šis kriterijus neminimas procesiniuose dokumentuose.

40. Taigi ginčijama nauda nėra neatsiejamai susijusi su įgaliojimo teikti universaliąsias paslaugas suteikimu, bet, kai paskirtasis operatorius jau yra pasirinktas, ji suteikiama taikant KPC 165 straipsnio 2 dalį.

41. Atsižvelgiant į tai, ką toliau pasakysiu dėl Direktyvos 97/67 8 straipsnio taikymo, Teisingumo Teismo atsakymui į prejudicinį klausimą neturi reikšmės, ar šiomis sąlygomis suteikta nauda vertinama kaip išimtinė teisė (suteikta vienai įmonei), ar kaip specialioji teisė. Abiem atvejais svarbus yra šių teisių ryšys su išimtimi, numatyta minėtame 8 straipsnyje.

b) Draudimo teikti specialiąsias teises išimtis: Direktyvos 97/67 8 straipsnis

1) Direktyvos 97/67 7 ir 8 straipsnių santykis

42. Atsižvelgiant į Direktyvos 97/67 8 straipsnio pirmuosius žodžius, šias dvi nuostatas sieja principo ir išimties santykis. Sakinys „7 straipsnio nuostatos nepažeidžia ( 26 ) valstybių narių teisės <…>“ ( 27 ) šiuo klausimu yra pakankamai iškalbingas.

43. Nors tiesa, kad Teisingumo Teismas paprastai reikalauja siaurai aiškinti nuostatas, kuriose įtvirtinta išimtis ( 28 ), atidžiai išanalizavus 7 ir 8 straipsnių genezę galima išvengti skubotų išvadų dėl reguliavimo diskrecijos, valstybėms narėms suteiktos antrajame iš šių straipsnių, masto.

2) Abiejų nuostatų genezė ir raida

44. Perskaičius parengiamuosius aktus darytina išvada, kad abi nuostatos parengtos remiantis nurodytu principo ir išimties santykiu ( 29 ). Taigi pasiūlyme dėl direktyvos pateiktame dabartiniame 7 straipsnyje numatyti keli pašto rinkos segmentai, kuriuos valstybės narės gali laikyti universaliųjų paslaugų segmentais ir rezervuoti juos šių paslaugų teikėjui (apskritai korespondencijos, sveriančios mažiau nei 350 gramų, rinkimas, vežimas, rūšiavimas ir skirstymas). Rezervavimas buvo pateisinamas būtinybe užtikrinti finansiškai subalansuotą universaliųjų paslaugų teikimą ( 30 ).

45. Šios idėjos be didelių pokyčių buvo įtrauktos į 7 straipsnio galutinį tekstą ir į pirminės Direktyvos 97/67 redakcijos 16 konstatuojamąją dalį. Be to, direktyvos 19 konstatuojamojoje dalyje aiškiai nustatyta, kad laipsniškai liberalizuojant pašto rinką bus peržiūrėtos nuostatos, inter alia, skirtos iki 2000 m. sausio mėn. rezervuotiems sektoriams, taip suteikiant laiko prisitaikyti prie universaliųjų paslaugų teikėjų (kurie tuo metu buvo rinkoje įsitvirtinę valstybių narių operatoriai).

46. Kalbant apie 8 straipsnį pažymėtina, kad iš teisėkūros proceso, per kurį jis priimtas, matyti, kad pasiūlyme dėl direktyvos nurodyta tik valstybių narių teisė paskirti įmonę ar įmones, turinčias leidimą statyti laiškų dėžutes šalia viešųjų kelių ir leisti pašto ženklus ( 31 ).

47. Paskirtų įmonių teisė „užtikrinti registruotųjų siuntų paslaugas“, be teisių, susijusių su laiškų dėžutėmis ir pašto ženklais, buvo nustatyta priėmus Europos Parlamento pakeitimą Nr. 41 ( 32 ). Nors Komisija nepritarė šiam pakeitimui, teigdama, kad „nė viena aplinkybė negali pateisinti konkurencijos, susijusios su registruotojo pašto paslaugomis, apribojimo, apimančio ne vien rezervuoto sektoriaus įkainius ir svorius“ ( 33 ), Taryba iš naujo įtraukė pakeitimo formuluotę, įterpusi frazę „[paslaugos] teikiamos vykdant teismines ir administracines procedūras“ ( 34 ); ši frazė galiausiai įtraukta į 8 straipsnio formuluotę. Taigi buvo išplėsta teisė paskirti šių paslaugų operatorius, pripažįstant, kad valstybės narės turi teisę organizuoti šias paslaugas.

48. Direktyva 2008/6 buvo panaikintos rezervuotosios paslaugos, nurodytos Direktyvos 97/67 7 straipsnyje: atsižvelgiant į pašto rinkos raidą, šios paslaugos neturėjo būti laikomos pageidaujamu sprendimu, siekiant finansuoti universaliąsias paslaugas ( 35 ). Direktyvos 2008/6 1 straipsnio 8 punkte pateikta dabartinė 7 straipsnio formuluotė, pagal kurią draudžiama palikti galioti ar teikti išimtines ir specialiąsias teises ir įvairiais būdais remti universaliųjų paslaugų finansavimą, taip suteikiant galimybę pakeisti Sąjungos pašto sektoriaus taisykles ( 36 ).

49. Vis dėlto šie pakeitimai neturėjo poveikio 8 straipsnio formuluotei, kuri liko nepakeista. Taigi šioje nuostatoje atskiriami aspektai, kuriems 7 straipsnyje nurodytas draudimas teikti išimtines ir specialiąsias teises netaikomas. Dabar reikia išnagrinėti šios nuostatos taikymo apimtį.

3) 8 straipsnyje nurodytos išimties taikymo apimtis

50. Konkrečiai kalbant, reikia išnagrinėti valstybėms narėms suteiktos teisės organizuoti registruotojo pašto paslaugas vykdant teismines procedūras prasmę. Komisija ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pagal Direktyvos 97/67 8 straipsnį valstybėms narėms leidžiama ne rezervuoti procesinių dokumentų siuntimą vieninteliam operatoriui, o tik reikalauti, kad šie dokumentai būtų išsiųsti registruotuoju paštu.

51. Nesutinku su tokiais argumentais. Labiau pritariu Lenkijos vyriausybei, kad registruotojo pašto paslaugos yra dalis minimalių paslaugų, kurios pagal Direktyvos 97/67 3 straipsnio 4 dalies trečią įtrauką yra įtrauktos į universaliąsias paslaugas. Taigi pagal to paties teisės akto 4 straipsnio 2 dalį universaliųjų paslaugų teikėju leidžiama paskirti tik vieną įmonę. Visų pirma nėra kliūčių, kad taikant Direktyvos 97/67 8 straipsnį pagal nacionalinę teisę būtų sukurta išskirtinė teismams skirtų registruotųjų siuntų sistema, kurios turėtų laikytis universaliųjų paslaugų teikėjas.

52. Kalbant apie sąvokos „registruotojo pašto paslaugos, teikiamos vykdant teismines procedūras“, reikšmę, pažymėtina, jog iš Komisijos pastabų matyti, kad Komisija nebepritaria nuomonei, kurią pateikė Pranešime dėl pašto paslaugų ( 37 ). Atrodo, kad šiame pranešime laisvės teikti paslaugas, nurodytos SESV 56 straipsnyje, siejamame su SESV 51 ir 62 straipsniais, išimties taikymo sritis apėmė tik teisminius pranešimus, vykdant viešosios valdžios įgaliojimus. Tokio aiškinimo taikymas Direktyvos 97/67 sričiai būtų pernelyg siauras, nes Direktyvos 8 straipsnyje privataus asmens pateikti procesiniai dokumentai neskiriami nuo teismų įteikto pranešimo.

53. Šioje byloje problema kyla dėl to, kad, kaip pažymi Komisija, KPC 165 straipsnio 2 dalyje nurodytas ne vien registruotasis paštas, todėl galima manyti, kad nauda susijusi su visomis siuntomis (t. y. taip pat neregistruotosiomis), siunčiamomis per paskirtąjį operatorių, ir tai prieštarauja Direktyvos 97/67 8 straipsniui.

54. Tai, kad KPC 165 straipsnio 2 dalyje neapibrėžtos (aiškiai nenurodytos) registruotosios siuntos, nereiškia, kad jos nepatenka į šios dalies taikymo sritį. Greičiau priešingai, tai, kad šios nuostatos formuluotė yra bendra, nes vienos paslaugų rūšys neatskiriamos nuo kitų, reiškia, kad ją reikia taikyti visoms paslaugoms, taip pat registruotojo pašto paslaugoms.

55. Taigi manau, kad nagrinėjant galimybę taikyti Direktyvos 97/67 8 straipsnyje nurodytą išimtį reikia išskirti tris variantus, atsižvelgiant į tai, kokioms pašto paslaugoms ji taikoma: a) paprastajam paštui; b) registruotajam paštui; ir c) registruotajam paštui, dėl kurio gaunama papildomos naudos pagal KPC 165 straipsnio 2 dalį.

56. Taigi, dėl pirmojo varianto pažymėtina, jog tai, kad su išimtine nauda susijusi sritis išplečiama įtraukiant į ją teismui skirtų dokumentų, pateikiamų paskirtojo operatoriaus skyriuose, siuntimą paprastuoju paštu (t. y. neregistruotuoju paštu), prieštarauja Direktyvos 97/67 tikslui. Kaip jau nurodžiau, šia direktyva iš pradžių buvo siekiama laipsniškai liberalizuoti rinką (8 konstatuojamoji dalis), o vėliau – visiškai suformuoti vidaus rinką ( 38 ).

57. Būtent siekiant šio tikslo Direktyvoje 97/67 buvo nustatyta, kad paslaugos, kurių reglamentavimas paliktas valstybių diskrecijai ir kurioms netaikomi 7 straipsnyje nurodyti apribojimai, gali būti tik tos paslaugos, kurių baigtinis sąrašas, be galimybės pridėti kitas, nurodytas 8 straipsnyje. Prie šių paslaugų priskiriamos registruotojo pašto paslaugos, teikiamos vykdant teismines procedūras, tačiau nepriskiriamos paprastojo pašto paslaugos.

58. Jei teikiant šias paslaugas (paprastojo pašto) būtų leidžiama paskirtajam operatoriui Lenkijoje gauti tą pačią naudą kaip ta, kurią jis jau gauna teikdamas registruotojo pašto paslaugas, jam būtų suteikta išimtinė teisė, prieštaraujanti Direktyvos 97/67 tikslui.

59. Kalbant apie antrąjį variantą, susijusį su registruotojo pašto paslaugomis siunčiant teismams skirtus dokumentus, pažymėtina, kad plati valstybėms suteikta diskrecija sukurti savo sistemą (galbūt apribojant konkurenciją ir įgaliojant tik vieną įmonę) pateisinama „viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo sumetimais“, kaip aiškiai nurodyta Direktyvos 97/67 20 konstatuojamojoje dalyje. Antai Teisingumo Teismas yra ne kartą pareiškęs, kad teismo procesiniai terminai yra imperatyvūs ir nepriklausantys nuo šalių ar teismo valios, nes jie buvo nustatyti siekiant užtikrinti gerą teisingumo vykdymą, teisinių situacijų aiškumą ir saugumą ( 39 ).

60. Reikia priminti, kad pagal Direktyvos 97/67 2 straipsnio 9 punktą registruotoji siunta reiškia „paslaugą, teikiančią [kurią teikiant užtikrinama] pastovaus dydžio garantiją [garantija] nuo siuntos dingimo, vagystės arba sugadinimo rizikos ir leidžianti siuntėjui paprašius jam pateikti įrodymą, jei tai būtina [siuntėjui pateikiamas (jei reikia, jam paprašius) įrodymas], kad siunta buvo pristatyta ir (arba) įteikta adresatui“. Visiškai suprantama, kad vykdant teismines procedūras šie poreikiai yra patenkinami teikiant registruotojo pašto paslaugas (dėl šių paslaugų pobūdžio), taip pat šios paslaugos padeda užtikrinti gerą teisingumo vykdymą. Pagal Direktyvą 97/67 taikomi registruotųjų siuntų kokybės ir saugos reikalavimai, taip pat jų neginčytina įrodomoji galia pateisina tai, kad šių siuntų paslaugos įtrauktos į universaliąsias paslaugas ir kad joms nustatytos tam tikros procesinės pasekmės, dėl kurių registruotasis paštas skiriasi nuo paprastojo pašto ( 40 ).

61. Taigi, jeigu pagal nacionalinės teisės normą procesiniai dokumentai, išsiųsti tik registruotuoju paštu per operatorių, paskirtą teikti universaliąsias paslaugas, laikomi įteiktais laiku, šiai teisės normai taikoma Direktyvos 97/67 8 straipsnyje numatyta išimtis. Valstybės narės reguliavimo laisvė organizuoti šią paslaugą apima universaliųjų paslaugų teikėjo paskyrimą išimties tvarka.

62. Lieka išnagrinėti trečiąjį variantą, kai procesiniai dokumentai teismams siunčiami registruotuoju paštu per kitus, nei paskirtasis, pašto operatorius, tačiau šiems operatoriams nesuteikiama procesinės naudos, numatytos KPC 165 straipsnio 2 dalyje ( 41 ). Atsižvelgiant į tai, kyla klausimas, ar pagal Direktyvos 97/67 8 straipsnį leidžiamas toks nevienodas požiūris.

63. Pirmiausia būtų galima manyti, kad nėra priežasčių, pateisinančių tokią diskriminaciją, nes ekonominiu požiūriu operatorių teikiamos paslaugos gali nelabai skirtis savo kokybe ar patikimumu.

64. Vis dėlto manau, kad valstybė narė gali sukurti tokią teismams skirtų registruotųjų pašto siuntų priėmimo sistemą, pagal kurią vykdant teismines procedūras tokias siuntas patikima pristatyti tik vienam operatoriui (pavyzdžiui, kuris teikia paslaugas didesnėje teritorijos dalyje arba suteikia didesnes garantijas), ir procesinių dokumentų atidavimas šiam operatoriui prilygtų jų pateikimui teisme tą pačią dieną.

65. Šis apribojimas, kuris nustatyta tvarka gali būti taikomas pašto paslaugoms naudojantis diskrecija, Direktyvos 97/67 8 straipsnyje suteikiama valstybėms narėms ir susijusia būtent su registruotuoju paštu vykdant teismines procedūras, yra pateisinamas teisinio saugumo sumetimais. Šiomis aplinkybėmis operatoriaus, atsakingo už universaliąsias paslaugas, paskyrimas, „atsižvelgiant į j[o] svarbą užtikrinant socialinę bei teritorinę sanglaudą“ ( 42 ), gali būti susietas su didesniu procesinių dokumentų siuntimo saugumu, jeigu taip nusprendžia valstybė narė, naudodamasi minėta diskrecija.

66. Taigi į pirmąjį prejudicinį klausimą siūlau atsakyti, kad pagal Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalį ir 8 straipsnį valstybei narei yra leidžiama vykdant teismines procedūras teikiamas pašto paslaugas organizuoti taip, kad registruotųjų siuntų pateikimui teismuose būtų prilyginamas tik šių siuntų įteikimas operatoriaus, paskirto teikti universaliąsias paslaugas, pašto skyriuose.

B. Antrasis prejudicinis klausimas: galimo nacionalinės teisės aktų nesuderinamumo su Direktyva 97/67 pasekmės

1. Šalių pastabos

67. Lenkijos vyriausybė pastabų dėl šio klausimo nepateikė.

68. Komisija siūlo nacionalinės teisės aktų leidėjo įsipareigojimus ištaisyti Sąjungos teisės pažeidimus atskirti nuo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo įsipareigojimų užtikrinti Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalies veiksmingumą.

69. Kalbant apie nacionalinės teisės aktų leidėją, pažymėtina, kad jis turi plačią diskreciją pašalinti pažeidimo padarinius, todėl gali: a) išplėsti nuostatą, pagal kurią naudos gautų ir paskirtasis operatorius, ir kiti paslaugų teikėjai; b) panaikinti nagrinėjamą nuostatą; c) priimti kitą sprendimą, dėl kurio operatoriams būtų užtikrintos vienodos sąlygos.

70. Dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo Komisija, remdamasi jurisprudencija, susijusia su pareiga užtikrinti Sąjungos teisės veiksmingumą ( 43 ), daro išvadą, kad šio teismo pareiga yra padaryti išvadas dėl Sąjungos teisės pažeidimo ( 44 ).

71. Komisijos nuomone, teisė teikti nagrinėjamą paslaugą tokiomis pačiomis sąlygomis turėtų būti suteikta visiems operatoriams, kuriems sudėtinga patekti į rinką ( 45 ). Tačiau kadangi šiuo atveju yra ne vienas operatorius, patiriantis tokio pobūdžio sunkumų, taip pat reikėtų laikytis bendrųjų teisės principų, ypač teisinio saugumo principo, kalbant apie terminus.

2. Teisinis vertinimas

72. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori sužinoti, ar paskirtojo operatoriaus gaunama nauda, suteikta pažeidžiant Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalį, turėtų būti teikiama platesniam ratui subjektų, t. y. ir kitiems pašto operatoriams, siekiant išvengti pastarųjų diskriminacijos ( 46 ). Vis dėlto manau, kad atsakant į klausimą reikia atkreipti dėmesį į tai, ar KPC 165 straipsnio 2 dalis, apimanti paskirtojo operatoriaus teikiamas paprastojo pašto paslaugas, šiuo metu negali būti taikoma pagal Direktyvą 97/67.

73. Iš tiesų savo ankstesnėje analizėje laikiausi požiūrio, kad nacionalinės teisės normoms yra taikoma Direktyvos 97/67 8 straipsnyje nustatyta išimtis, kiek tai susiję su teismams skirtomis registruotosiomis siuntomis, įteikiamomis Poczta Polska pašto skyriuose, tačiau ne su paprastosiomis siuntomis.

74. Remiantis šia prielaida galima daryti dvi išvadas: a) kad nėra būtina pateikti tinkamo KPC 165 straipsnio 2 dalies išaiškinimo, susijusio su teismo procesinių dokumentų siuntimu registruotuoju paštu, nes ši nacionalinės teisės norma atitinka Direktyvos 97/67 nuostatas; b) kad pagal nagrinėjamą nuostatą paskirtajam operatoriui pripažįstama nauda, prieštaraujanti Direktyvai 97/67, jeigu ši nuostata būtų aiškinama taip, kad pagal ją šiam operatoriui suteikiama išimtinė teisė priimti teismams skirtas paprastąsias pašto siuntas, kurių įteikimas pašto skyriuje prilygsta jų pateikimui teisme. Todėl siekiant atsakyti į antrąjį prejudicinį klausimą reikia nagrinėti tik šį antrąjį aspektą.

75. Taigi neketinu aiškinti nacionalinės teisės vietoj Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas) – tai daryti yra tik jo kompetencija, ir manau, kad nėra jokių kliūčių KPC 165 straipsnio 2 dalį aiškinti taip, kad ji atitiktų Direktyvos 97/67 8 straipsnį ( 47 ). Šiuo tikslu pakanka aiškinimo, kad sąvoka „procesinio dokumento įteikimas [paskirtojo operatoriaus] pašto skyriuje“ taikoma tik tais atvejais, kai teikiamos registruotojo, o ne paprastojo pašto paslaugos, nes registruotojo pašto sistema yra vienintelė sistema, dėl kurios užtikrinamas civilinio proceso teisės normose reikalaujamas teisinis saugumas, būtent oficialiai patvirtinant išsiuntimo datą ( 48 ).

76. Jei tokiam išaiškinimui būtų pritarta, paskirtasis operatorius teismams skirtų paprastųjų siuntų paslaugas teiktų tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir kiti pašto operatoriai. Tačiau nebūtų galima vykdyti platesnės apimties veiksmų, nes Direktyva 97/67 neapima procesinės srities – pagal procesinės autonomijos principą valstybėms narėms leidžiama nuspręsti, kaip organizuoti jų teismams skirtų dokumentų priėmimą. Kadangi nėra kitų specialiųjų Sąjungos teisės normų šioje srityje, nacionalinės teisės aktų leidėjas ar nacionaliniai teismai turi nustatyti arba išaiškinti esamas teisės normas, atitinkamai atsižvelgdami į Sąjungos teisės lygiavertiškumo ir veiksmingumo principus ( 49 ).

77. Vis dėlto, jeigu pagal nacionalinę teisę nebūtų galima aiškinti taip, kaip siūlau (taip spėja prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas), ir Lenkijos teisės aktų leidėjas neištaisytų KPC 165 straipsnio 2 dalies turinio, tuomet teismai, remdamiesi suformuota jurisprudencija ( 50 ), privalėtų netaikyti nacionalinės teisės normos tiek, kiek ji nesuderinama su Sąjungos teise. Kartoju, nagrinėjamos teisės norma būtų netaikoma tik paskirtajam operatoriui suteiktai išimtinei teisei, kiek tai susiję su teismams skirtų paprastųjų siuntų įteikimo (pašto skyriuje ar teisme) lygiavertiškumu.

78. Vis dėlto tam, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tokioje byloje, kaip ši, galėtų netaikyti nacionalinės teisės normos, prieštaraujančios Direktyvos 97/67 nuostatai, konstatavęs, kad jos negalima aiškinti taip, kad ji atitiktų Sąjungos teisę, turi būti įvykdytos dvi sąlygos: a) ši nuostata turėtų būti tiesioginio veikimo (kurį nurodo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antrajame prejudiciniame klausime); b) privatus asmuo turėtų remtis [šiuo tisioginiu veikimu] prieš valstybę, priėmusią minėtą nacionalinės teisės normą (tai nurodyta trečiajame prejudiciniame klausime).

79. Pagal jurisprudenciją direktyvos nuostatos veikia tiesiogiai, kai, atsižvelgiant į jų turinį, jos yra besąlygiškos ir pakankamai aiškios. Tokiu atveju privatūs asmenys nacionaliniuose teismuose gali jomis remtis prieš valstybę, jeigu valstybė laiku neperkėlė direktyvos į nacionalinę teisę arba ją perkėlė netinkamai ( 51 ).

80. Šiomis aplinkybėmis būtų galima pripažinti (bent jau kaip hipotetinę galimybę), kad tokia nuostata, kaip Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys, kuriame nurodytas draudimas palikti galioti ar teikti specialiąsias ir išimtines teises, regis, atitinka aiškumo ir besąlygiškumo reikalavimus. Pats savaime šis draudimas nepriklauso nuo jokių vėlesnių veiksmų, pavyzdžiui, nacionalinės teisės aktų leidėjo.

81. Remiantis šia prielaida ir suformuota jurisprudencija ( 52 ), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kaip valstybės narės organas, privalo apsaugoti teises, kurios pagal Sąjungos teisės normas suteikiamos privatiems asmenims, ir netaikyti nacionalinės nuostatos, prieštaraujančios Direktyvai 97/67.

82. Iš dalies netaikant KPC 165 straipsnio 2 dalies, procesinių dokumentų, siunčiamų per Poczta Polska paprastosiomis siuntomis, terminų skaičiavimui būtų taikomos tokios pačios sąlygos kaip siunčiant juos per kitus pašto operatorius. Kadangi šiomis aplinkybėmis nagrinėjama nacionalinės teisės norma netaikoma, galima atkurti pašto operatorių lygybę, nurodytą teismo a quo.

C. Trečiasis prejudicinis klausimas: valstybės narės institucijos rėmimasis nacionalinės teisės normos prieštaravimu Direktyvai 97/67 prieš privatų asmenį

1. Šalių pastabos

83. Lenkijos vyriausybė pastabų dėl šio klausimo taip pat nepateikė.

84. Komisija primena, kad teismai privalo vadovautis Sąjungos teisę atitinkančiu išaiškinimu. Jie turi atsižvelgti į visas savo nacionalinės teisės normas ir jas aiškinti kuo labiau atsižvelgdami į direktyvos tekstą ir paskirtį, kad pasiektų direktyvos tikslą atitinkantį rezultatą, taip pat galbūt pakeisdami savo jurisprudenciją ( 53 ).

85. Šią pareigą riboja bendrieji teisės principai ir draudimas tiek reikalauti pateikti aiškinimą contra legem ( 54 ), tiek užkrauti naštą privatiems asmenims ( 55 ) ar atimti iš jų teises ( 56 ). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar KPC 165 straipsnio 2 dalį galima suprasti taip, kad pagal ją užtikrinamos lygios pašto operatorių galimybės.

86. Vis dėlto atsižvelgdama į rimtas abejones, kurias nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Komisija mano, kad, remiantis minėta jurisprudencija, valdžios institucija negali remtis Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalies pirmu sakiniu, siekdama išvengti neigiamų procesinės teisės normos taikymo padarinių, kai kita bylos šalis yra privatus asmuo. Tai būtų tolygu principo nemo auditur propriam turpitudinem allegans pažeidimui, nes ši institucija, veikianti valstybės vardu, pasinaudotų pranašumu dėl netinkamo perkėlimo į nacionalinę teisę.

87. Galiausiai Komisija atkreipia dėmesį į tai, kad galima tiek tiesiogiai taikyti SESV 49 straipsnį ir 106 straipsnio 1 dalį, jei Direktyvos 97/67 taikymo sritis būtų siauresnė nei vykdomų pirminės teisės nuostatų ( 57 ), tiek pripažinti atsitiktinį poveikį privačiam asmeniui – vis dėlto šiuo atveju reikėtų peržiūrėti jurisprudenciją, susijusią su atvirkštinio vertikalaus tiesioginio veikimo nebuvimu ( 58 ).

2. Teisinis vertinimas

88. Šioje byloje privatus asmuo, siekiantis prieš valstybę remtis teisėmis, kurios jam suteikiamos pagal Direktyvą 97/67, nesiremia tiesioginiu (galimu) Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio veikimu. Veikiau yra atvirkščiai, kaip nurodyta trečiajame prejudiciniame klausime.

89. Pagal minėtą straipsnį jame nurodytu draudimu daugiausia galėtų remtis kiti pašto paslaugų operatoriai, konkuruojantys su Poczta Polska. Tačiau manau, kad šiame straipsnyje nėra jokios formuluotės, kuria remiantis būtų galima daryti išvadą, kad jame pripažįstama pašto paslaugų vartotojų teisė tiesiogiai remtis juo teismuose.

90. Vis dėlto, net jei taip būtų, šioje byloje ne privatus asmuo pareiškė ieškinį prieš valstybę, remdamasis Direktyvai 97/67 prieštaraujančios nacionalinės procesinės teisės normos nesuderinamumu, o valdžios institucija (KRUS), kurią prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas laiko „valstybės vardu veikiančiu subjektu“. Būtent ši institucija pateikė kasacinį skundą ir galbūt galėtų pasinaudoti reguliavimo trūkumu, priskirtinu pačiai valstybei.

91. Šiomis aplinkybėmis neabejotinai valstybės institucija negali siekti, kad nacionalinis teismas pripažintų palankią jos teisinę padėtį (ir atitinkamai nepalankią privataus asmens padėtį), susidariusią dėl to, kad su direktyvos nuostatomis yra nesuderinamas nacionalinis įstatymas, kurio šis teismas turėtų netaikyti.

V. Išvada

92. Remdamasis tuo, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Sąd Najwyższy (Aukščiausiasis Teismas, Lenkija) pateiktus klausimus: 1. 1997 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 97/67/EB dėl Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo 7 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys, siejamas su jos 8 straipsniu, turi būti aiškinamas taip: – pašto paslaugas, teikiamas vykdant teismines procedūras, valstybė narė gali organizuoti taip, kad registruotųjų siuntų pateikimui teismuose būtų prilyginamas tik šių siuntų įteikimas operatoriaus, paskirto teikti universaliąsias paslaugas, pašto skyriuose, – pagal jį draudžiama nacionalinės teisės normoje pripažinti, kad teisėta procesinių dokumentų, siunčiamų paprastuoju paštu, pateikimo data yra diena, kurią jie pateikti universaliųjų paslaugų teikėjo pašto skyriuje, o ne kitų pašto operatorių skyriuose. 2. Valdžios institucija, laikoma „valstybės vardu veikiančiu subjektu“, negali siekti, kad nacionalinis teismas pripažintų privataus asmens nenaudai palankią jos teisinę padėtį, susidariusią dėl to, kad su direktyvos nuostatomis yra nesuderinamas nacionalinis įstatymas; šio įstatymo šis teismas turėtų netaikyti.

( 1 ) Originalo kalba: ispanų.

( 2 ) 1997 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo (OL L 15, 1998, p. 14; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 3 t., p. 71). Ši direktyva buvo iš dalies pakeista 2008 m. vasario 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/6/EB (OL L 52, 2008, p. 3).

( 3 ) OL L 134, 2004, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 19.

( 4 ) 2006 m. lapkričio 16 d. Komisijos direktyva dėl finansinių santykių tarp valstybių narių ir valstybės įmonių skaidrumo ir dėl finansinio skaidrumo tam tikrose įmonėse (OL L 318, 2006, p. 17).

( 5 ) Dz.U., Nr. 43, poz. 296, su pakeitimais (Dz.U. 2016, poz. 1822) (toliau – KPC). Remiantis nutartimi dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, KPC 165 straipsnio 2 dalies dabartinė redakcija įsigaliojo 2013 m. rugpjūčio 17 d., pagal Ustawa z dnia 13 czerwca 2013 r. o zmianie ustawy – Kodeks postępowania cywilnego (2013 m. birželio 13 d. Įstatymas, kuriuo iš dalies keičiamas KPC (Dz.U. 2013, poz. 880)) 1 straipsnio 1 punktą. Sąvokos „paskirtasis pašto operatorius“ nuoroda į šią nuostatą buvo įtraukta nuo 2013 m. sausio 1 d. remiantis Ustawa z dnia 23 listopada 2012 r. – Prawo pocztowe (2012 m. lapkričio 23 d. Pašto įstatymas; Dz.U. 2012, poz. 1529; toliau – Pašto įstatymas).

( 6 ) Remiantis nutartimi dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Naczelny Sąd Administracyjny (Vyriausiasis administracinis teismas, Lenkija) teismų praktika dėl 2002 m. rugpjūčio 30 d. Įstatymo, kuriuo patvirtinamas Ustawa z dnia 30 sierpnia 2002 r. – Prawo o postępowaniu przed sądami administracyjnymi; jednolity tekst (Administracinio proceso kodeksas; Dz.U. z 2016 r., poz. 718 ze zm), 83 straipsnio 3 dalies (šios dalies turinys atitinka KPC 165 straipsnio 2 dalies turinį) sutampa su pagrindinės krypties teismų praktika civilinėse bylose. Šiuo klausimu joje nurodyta 2015 m. spalio 19 d. nutartis (I OPS 1/15); vis dėlto šioje nutartyje pateikta atskiroji nuomonė, kurioje pasisakoma už tai, kad būtų atsižvelgiama į Sąjungos teisę.

( 7 ) 2015 m. spalio 23 d. nutartyje (V CZ 40/15), 2016 m. kovo 17 d. nutartyje (V CZ 7/16) ir 2016 m. liepos 6 d. nutartyje (II PZ 14/16) nurodyta, kad nacionalinės teisės nuostata prieštarauja Direktyvos 97/67 7 straipsnio 1 dalies pirmam sakiniui, nes pagal ją išlaikomos privilegijos, dėl kurių paskirtajam operatoriui buvo užtikrintos papildomos pajamos. Kitoje 2016 m. lapkričio 16 d. nutartyje (III PZP 5/16) pažymėta, kad kyla rimtų abejonių dėl šios nuostatos suderinamumo su Sąjungos teise, ir pasisakyta už tai, kad privalo įsikišti teisės aktų leidėjas.

( 8 ) Jos rašytinių pastabų 10 ir 11 punktai.

( 9 ) 2007 m. lapkričio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl teisminių ir neteisminių dokumentų civilinėse arba komercinėse bylose įteikimo valstybėse narėse („dokumentų įteikimas“) ir panaikinantis Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1348/2000 (OL L 324, 2007, p. 79).

( 10 ) Jos rašytinių pastabų 16–18 punktai.

( 11 ) 2013 m. gruodžio 12 d. sprendimas (C‑327/12, EU:C:2013:827).

( 12 ) 2015 m. lapkričio 26 d. Komisijos sprendimas C(2015) 8236. Valstybės pagalba SA.38869 (2014/N) – Lenkija. „Kompensacija, suteikta Poczta Polska už 2013–2015 m. patirtas grynąsias sąnaudas, susijusias su universaliųjų paslaugų įsipareigojimais“ (toliau – 2015 m. sprendimas), visų pirma jo 53 ir 72 punktai. 2015 m. sprendimas šiuo metu yra apskųstas Europos Sąjungos Bendrajame Teisme (bylos T‑282/16 ir T 283/16).

( 13 ) Ji nurodo 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimo SOANazionale Costruttori (C‑327/12, EU:C:2013:827) 42 punktą ir generalinio advokato P. Cruz Villalón išvados toje byloje (EU:C:2013:530) 32 ir 33 punktus, taip pat generalinio advokato F. G. Jacobs išvados byloje Ambulanz Glöckner (C‑475/99 P, EU:C:2001:284) 86 punktą.

( 14 ) Ji nurodo 2016 m. lapkričio 16 d. Sprendimo DHL Express (Austrija) (C‑2/15, EU:C:2016:880) 20 punktą ir generalinio advokato P. Mengozzi išvados toje byloje (EU:C:2016:168) 42 punktą.

( 15 ) Teismas a quo neklausia, ar nacionalinės teisės normą galima priskirti prie išimtinių teisių kategorijos.

( 16 ) Komisijos pranešimas dėl konkurencijos taisyklių taikymo pašto sektoriui ir tam tikrų valstybės priemonių, susijusių su pašto paslaugomis, vertinimo (98/C 39/02) (OL C 39, 1998, p. 2; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 174; toliau – Pranešimas dėl pašto paslaugų).

( 17 ) 2015 m. sprendimo 3 dalis.

( 18 ) T. y.: 2002 m. rugsėjo 16 d. Komisijos direktyvos 2002/77/EB dėl konkurencijos elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų rinkose (OL L 249, 2002, p. 21; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 178) 1 straipsnio 6 dalies b punktu; 2008 m. birželio 20 d. Komisijos direktyvos 2008/63/EB dėl konkurencijos galinės telekomunikacinės įrangos rinkose (OL L 162, 2008, p. 20) 1 straipsnio 4 punktu; 2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/25/ES dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/17/EB (OL L 94, 2014, p. 243), 4 straipsnio 3 dalimi.

( 19 ) Tai patvirtina ir Lenkijos vyriausybė, atsakydama į Teisingumo Teismo prašymą pateikti informacijos: „pagal [Pašto įstatymo] 17 straipsnį, registruotosios siuntos įteikimo patvirtinimo kvitas <…>, išduotas paskirtojo operatoriaus pašto skyriaus, yra laikomas oficialiu dokumentu“.

( 20 ) Žr. 2015 m. sprendimo 53 punktą: „Granting official power only to confirmations issued by the USP is not only intended to guarantee certainty of postal operations in terms of registered letters, but also means that a delivery made within a legally prescribed time limit may affect the recipient’s legal situation. The indirect benefits on account of the official power of postal stamp become apparent when the sender of a registered item chooses the services of PP because of this aspect, while (s)he would choose another operator if all operators had this right. The benefit is estimated on the basis of market research for individual and institutional clients <…>“.

( 21 ) 2015 m. sprendime (72 punkte) apskaičiuota, kad šios pajamos sudaro x mln. EUR; paskelbtoje versijoje šis skaičius išbrauktas konfidencialumo sumetimais.

( 22 ) Nenagrinėju aspekto, susijusio su „ta pačia geografine teritorija“, šiuo atveju neturinčio reikšmės, nes nauda susijusi su visa šalies teritorija.

( 23 ) Direktyva 2014/25.

( 24 ) Jeigu tenkinami reikalavimai, nustatyti Pašto įstatymo 71 straipsnio 2 ir 3 dalyse.

( 25 ) Lenkijos vyriausybės rašytiniame atsakyme pažymima, kad taip nurodyta Rozporządzenie Ministra Administracji i Cyfryzacji z dnia 25 listopada 2013 r. w sprawie konkursu na operatora pocztowego wyznaczonego ar świadczenia usług powszechnych (2013 m. lapkričio 25 d. Administravimo ir skaitmeninimo ministro reglamentas dėl konkurso pašto operatoriui, paskirtam teikti universaliąsias paslaugas, atrinkti (Dz.U. 2013, poz. 1466; toliau – MAic reglamentas) 3 straipsnio 1 dalies f punkte.

( 26 ) Originale pasviruoju šriftu neišskirta.

( 27 ) Jo formuluotė yra beveik tokia pati kaip kitomis oficialiosiomis kalbomis: prancūzų kalba – „ne portent pas atteinte au droit des États membres“; anglų kalba – „shall be without prejudice to Member States’ right to“; italų kalba – „lasciano impregiudicato il diritto degli Stati membri“; vokiečių kalba – „Artikel 7 berührt nicht das Recht der Mitgliedstaaten“; portugalų kalba – „O artigo 7.° não prejudica o direito de os Estados-membros“.

( 28 ) Pavyzdžiui, 2014 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Deckmyn ir Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132) 22 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.

( 29 ) Žr. pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl Bendrijos pašto paslaugų plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo (COM(95) 227 final; OL C 322, 1995, p. 22) 8 ir 9 straipsnius, 7 ir 8 straipsnių pirmtakus; p. 27 ir 28.

( 30 ) Pasiūlymo dėl direktyvos 15 konstatuojamoji dalis.

( 31 ) Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo (COM(95) 227 final, p. 28 (tuo metu tai buvo 9 straipsnis).

( 32 ) Teisėkūros rezoliucija, kurioje pateikiama nuomonė dėl pasiūlymo dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo (COM(95) 227) (OL C 152, 1996, p. 20).

( 33 ) Iš dalies pakeistas pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo (COM(96) 412 final) (OL C 300, 1996, p. 4).

( 34 ) 1997 m. balandžio 29 d. Tarybos patvirtinta Bendroji pozicija (EB) Nr. 25/97 siekiant priimti <…> Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 97/.../EB dėl Bendrijos pašto paslaugų vidaus rinkos plėtros bendrųjų taisyklių ir paslaugų kokybės gerinimo (OL C 188, 1997, p. 9), p. 23.

( 35 ) Žr. Direktyvos 2008/6 11 konstatuojamąją dalį.

( 36 ) Kaip teisingai pažymėjo generalinis advokatas P. Mengozzi savo išvados byloje DHL Express (Austrija) (C‑2/15, EU:C:2016:168) 42 punkte.

( 37 ) Pranešimo dėl pašto paslaugų 5.2 punktas.

( 38 ) Taip nurodyta Direktyvos 2008/6 11 ir 13 konstatuojamosiose dalyse.

( 39 ) 2012 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Evropaïki Dynamiki / Komisija (C‑469/11 P; EU:C:2012:705) 50 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija. Nors šis sprendimas susijęs su terminais, taikomais pagal Sąjungos teisėje įtvirtintą teisių gynimo sistemą, manau, kad nėra jokios priežasties, dėl kurios nebūtų galima šio požiūrio pritaikyti nacionalinėms teismų sistemoms, kurių nacionalinėmis tradicijomis jis neabejotinai pagrįstas.

( 40 ) Teikiant paprastųjų pašto siuntų paslaugas nesuteikiama tokių pačių garantijų (įskaitant garantijas, susijusias su data, kurią siunta buvo įteikta pašto operatoriui), kaip teikiant registruotųjų siuntų paslaugas, kurių patvirtinimo kvitai yra laikomi oficialiais dokumentais. Taigi jomis negalima patenkinti viešosios tvarkos reikalavimų, susijusių su teisminėmis procedūromis.

( 41 ) Per teismo posėdį Lenkijos vyriausybė patvirtino, kad šie operatoriai taip pat gali teikti registruotojo pašto paslaugas, tačiau negauna naudos, nurodytos KPC 165 straipsnio 2 dalyje.

( 42 ) Direktyvos 97/67, iš dalies pakeistos Direktyva 2008/6/EB, 4 straipsnio 2 dalis.

( 43 ) 1978 m. kovo 9 d. Sprendimo Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49) 16 punktas.

( 44 ) Taip nurodyta 2008 m. balandžio 10 d. Sprendimo Marks & Spencer (C‑309/06, EU:C:2008:211) 61 punkte.

( 45 ) Ji nurodo 1991 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Merci convenzionali Porto di Genova (C‑179/90, EU:C:1991:464) 23 punktą ir 1993 m. gegužės 19 d. Sprendimo Corbeau (C‑320/91, EU:C:1993:198) 16–19 punktus.

( 46 ) Teismas a quo mano, kad toks išplėtimas būtų pagrįstas „panašiais principais į tuos, kurie įtvirtinti 2007 m. birželio 21 d. Teisingumo Teismo sprendime Jonkman ir kt. (C‑231/06–C‑233/06, EU:C:2007:373)“, t. y. principais, susijusiais su diskriminacijos draudimu.

( 47 ) Šios nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 31–33 punktuose teismas a quo nurodo, kodėl pagal didžiąją dalį jurisprudencijos „šio straipsnio negalima aiškinti pagal Sąjungos teisę“.

( 48 ) Atsakydama į Teisingumo Teismo klausimus Lenkijos vyriausybė nurodė, kad pagal Pašto įstatymą (17 straipsnis) „oficialaus dokumento statusas“ suteikiamas tik paskirtojo operatoriaus išduotam registruotojo pašto kvitui ir kad „procesinių dokumentų siuntimas paskirtojo operatoriaus registruotuoju paštu yra nustatytas ir įprastas tokių dokumentų siuntimo būdas. Šis būdas (priešingai paprastajam paštui) užtikrina galimybę įrodyti, kad siuntėjas laikėsi procesinių terminų“.

( 49 ) Žr. 2018 m. birželio 27 d. Sprendimo Diallo (C‑246/17, EU:C:2018:499) 58 ir 59 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją.

( 50 ) 2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Philips Electronics UK (C‑18/11, EU:C:2012:532) 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.

( 51 ) 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2) 31 punktas.

( 52 ) 2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimo Philips Electronics UK (C‑18/11, EU:C:2012:532) 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.

( 53 ) Ji nurodo 1990 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Marleasing (C‑106/89, EU:C:1990:395) 8 punktą, 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2) 38 punktą ir 2016 m. balandžio 19 d. Sprendimo DI (C‑441/14, EU:C:2016:278) 33 punktą.

( 54 ) Remiantis 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2) 39 punktu ir 2016 m. balandžio 19 d. Sprendimo DI (C‑441/14, EU:C:2016:278) 32 punktu.

( 55 ) 1996 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Arcaro (C‑168/95, EU:C:1996:363) 42 punktas.

( 56 ) 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2) 36 punktas.

( 57 ) Pagal Direktyvos 97/67 41 konstatuojamąją dalį, kuri taikoma nepažeidžiant Sutarties nuostatų.

( 58 ) Ji nurodo, be kita ko, 2000 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Unilever (C‑443/98; EU:C:2000:496) 51 punktą.