Opinion of the Advocate-General



Opinion of the Advocate-General

1. Šiose bylose Teisingumo Teismas turėtų išaiškinti, ar, siekiant ištirti regioninės pagalbos suderinamumą su vidaus rinka, pagalbos paraiškos pateikimas prieš darbų pradžią yra būtina sąlyga įrodyti pagalbos skatinamąjį poveikį ir būtinybę.

2. Šių bylų pagrindas yra HGA Srl ir kt. (2) (C-630/11 P), Regione autonoma della Sardegna (C-631/11 P), Timsas Srl (3) (C-632/11 P) ir Grand Hotel Abi d’Oru SpA (4) (C-633/11 P) (toliau visi kartu – apeliantai) pateikti apeliaciniai skundai, kuriais prašoma panaikinti 2011 m. rugsėjo 20 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Regione autonoma della Sardegna ir kt. prieš Komisiją (T-394/08, T-408/08, T-453/08 et T-454/08)(5), kuriuo šis teismas atmetė jų ieškinius dėl 2008 m. liepos 2 d. Komisijos sprendimo 2008/854/EB dėl pagalbos schemos „1998 m. regionų įstatymas Nr. 9 – neteisėtas pagalbos N 272/98 taikymas“ C 1/04 (ex NN 158/03 ir CP 15/2003)(6) panaikinimo.

3. Ginčijamame sprendime Europos Komisija nustatė, kad valstybės pagalba, paskirta pagal Italijos regionų įstatymą pažeidžiant gairėse dėl regioninės pagalbos(7) išdėstytą reikalavimą, kad pagalbos paraiška būtų pateikta prieš darbų pradžią, yra nesuderinama su vidaus rinka.

4. Šis klausimas yra svarbiausias bylos nagrinėjimo aspektas, todėl išvadoje aptarsiu tik šį ginčo teisinį aspektą, nes kitos skundžiamo sprendimo nuostatos man atrodo pagrįstos neginčijamai.

I – Svarbus teisinis pagrindas

5. Gairės susistemino Komisijos praktiką jai taikant SESV 107 straipsnio 3 dalyje išdėstytas išimtis.

6. 1998 m. Komisija paskelbė regioninės pagalbos teikimo gaires. 1998 m. gairių 4.2 punkto paskutinėje pastraipoje nurodyta, kad „pagalbos schemose turi būti numatyta, kad prašymas suteikti pagalbą turi būti pateiktas iki projektų įgyvendinimo pradžios“.

7. Šių gairių 6.1 punkte numatyta:

„ < ... > Komisija turi įvertinti regioninės pagalbos suderinamumą su bendrąja rinka remdamasi šiomis gairėmis, kai tik bus galima jas taikyti. Tačiau pagalbos siūlymai, apie kuriuos pranešama dar nesupažindinus valstybių narių su šiomis gairėmis ir Komisijai dėl jų dar nepriėmus galutinio sprendimo, turi būti vertinami remiantis pranešimo metu galiojančiais kriterijais.“

II – Faktinės bylų aplinkybės

8. 1998 m. kovo 10 d. Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje buvo paskelbtos Komisijos priimtos naujos gairės dėl regioninės pagalbos. Atsižvelgiant į klausimą, į kurį sutelktas ypatingas dėmesys šioje išvadoje, reikia priminti šių gairių 4.2 punkto turinį, kuriuo reikalaujama, kad pagalbos schemose būtų numatyta, jog prašymas suteikti pagalbą turi būti pateiktas iki projektų įgyvendinimo pradžios.

9. 1998 m. kovo 11 d. Regione autonoma della Sardegna priėmė 1998 m. balandžio 5 d. įsigaliojusį Regioninį įstatymą Nr. 9, kuriuo nustatomos viešbučių renovavimo ir pritaikymo skatinimo priemonės ir nuostatos, iš dalies pakeičiančios ir papildančios 1993 m. rugsėjo 14 d. Regioninį įstatymą Nr. 40 [ legge regionale n° 9, incentivi per la riqualificazione e l’adeguamento delle strutture alberghiere e norme modificative e integrative della legge regionale 14 settembre 1993, n. 40 (interventi creditizi a favore dell’industria alberghiera) ](8), kuriuo Sardinijos (Italija) viešbučių sektoriaus įmonėms skiriama pagalba pradinėms investicijoms.

10. 1998 m. gegužės 6 d. raštu Italijos valdžios institucijos informavo Komisiją apie šią Įstatymu Nr. 9/1998 numatytą pirminę regioninės pagalbos schemą.

11. Komisijai paprašius papildomos informacijos, 1998 m. birželio 22 d. raštu Italijos valdžios institucijos ją informavo, kad pirminės pagalbos schemos įgyvendinimo nuostatos bus priimtos tik po to, kai minėta schema bus patvirtinta.

12. 1998 m. rugsėjo 28 d. raštu Italijos valdžios institucijos Komisijai nurodė, kad pagalba galės būti suteikta tik „vėliau“ vykdytiniems projektams ir kad ši sąlyga bus patvirtinta Įstatymo Nr. 9/1998 įgyvendinimo nuostatose.

13. 1998 m. lapkričio 12 d. raštu Komisija nusprendė patvirtinti regioninės pagalbos schemą(9) maniusi, kad ji yra suderinama su vidaus rinka, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktą. Šiame patvirtinamajame sprendime Komisija, be kita ko, išdėstė, kad finansavimo paraiškos turi būti pateiktos prieš pradedant įgyvendinti projektus.

14. Paskui 1999 m. balandžio 29 d. Regione autonoma della Sardegna priėmė Dekretą Nr. 285 dėl Įstatymo Nr. 9/1998 įgyvendinimo(10) . Šiame dekrete numatyta, kad pirminė pagalbos schema turi būti įgyvendinama taikant kvietimo teikti paraiškas procedūrą, kad pagalba turi būti teikiama projektams, kurie bus įgyvendinam po tokių paraiškų pateikimo, ir kad reikalavimus atitinka tik po minėtų paraiškų pateikimo patirtos išlaidos. Tačiau pereinamojo laikotarpio nuostatose buvo ta, kurioje, prieštaraujant vos daugiau nei prieš metus paskelbtoms 1998 m. gairėms, buvo numatyta, kad Dekreto Nr. 285/1999 pirmo taikymo etape reikalavimus atitinka po 1998 m. balandžio 5 d., t. y. po Įstatymo Nr. 9/1998 įsigaliojimo datos, patirtos išlaidos.

15. 2000 m. liepos 27 d. Regione autonoma della Sardegna priėmė Nutarimą Nr. 33/3 ( deliberazione n° 33/3 ), kuriuo buvo panaikintas Dekretas Nr. 285/1999 dėl formos trūkumų, ir Nutarimą Nr. 33/4 (deliberazione n° 33/4 ), kuriuo nustatomos naujos pirminės pagalbos schemos įgyvendinimo nuostatos šįkart aiškiai laikantis 1998 m. gairių 4.2 punkto paskutinės pastraipos reikalavimų, o „pereinamojo laikotarpio“ nuostata buvo panaikinta.

16. Tą pačią dieną Regione autonoma della Sardegna priėmė Nutarimą Nr. 33/6 ( deliberazione n° 33/6 ), kuriame buvo išdėstyta, kad dėl to, jog paskelbus Dekretą Nr. 285/1999, kuriame buvo įtvirtintos Sąjungos teisės neatitinkančios nuostatos, potencialiems pagalbos gavėjams galėjo atsirasti lūkesčių, jog visi po 1998 m. balandžio 5 d. atlikti darbai bus laikomi atitinkančiais reikalavimus, pirmą kartą taikant Įstatymą Nr. 9/1998 reikia atsižvelgti į darbus, kurie buvo atlikti po šios datos, jei jie buvo nurodyti pagalbos paraiškoje, pateiktoje pagal pirmąjį metinį kvietimą teikti paraiškas.

17. 2000 m. lapkričio 2 d. raštu Italijos valdžios institucijos atsakė į Komisijos prašymą dėl esamų pagalbos schemų suderinamumo su 1998 m. gairėmis, kurios taikomos nuo 2000 m. sausio 1 d., ir patvirtino, kad laikėsi pagalbos reikalingumo principo ir nurodė Nutarimą Nr. 33/4, kuriame aiškiai nustatyta, kad reikalavimus atitinka išlaidos, patirtos jau pateikus finansavimo prašymą, ir nenurodė Nutarimo Nr. 33/6.

18. Po to, kai 2000 m. gruodžio 29 d. Regione autonoma della Sardegna paskelbė pirmąjį kvietimą teikti prašymus, 2001 m. vasario 28 d. raštu Komisija paprašė Italijos valdžios institucijų pateikti papildomos informacijos apie tai, kaip pagal kvietimų tvarką buvo laikomasi pagalbos paraiškos pateikimo prieš pradedant įgyvendinti projektą sąlygos.

19. 2001 m. balandžio 25 d. raštu Italijos valdžios institucijos vėl patvirtino, kad pagalbos schema atitinka 1998 m. gaires, vėl pridėjo Nutarimą Nr. 33/4, tačiau ir vėl nepaminėjo Nutarimo Nr. 33/6.

20. 2003 m. vasario 21 d. Komisija, gavusi skundą, kuriame buvo pranešta apie netinkamą pirminės pagalbos schemos taikymą, paprašė Italijos valdžios institucijų papildomos informacijos, o šios 2003 m. kovo 22 d. pirmą kartą pasirėmė Nutarimu Nr. 33/6.

21. Paskui buvo priimtas 2004 m. vasario 3 d. Komisijos sprendimas pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą formalaus tyrimo procedūrą dėl netinkamo pirminės pagalbos schemos taikymo(11) . Komisija, manė, kad Italijos valdžios institucijos nesilaikė nei pareigos, numatytos patvirtinamajame sprendime, nei 1998 m. gairėse nustatytų sąlygų, todėl nusprendė, kad pirminė pagalbos schema gali būti netinkamai taikoma, kaip tai suprantama pagal Reglamento (EB) Nr. 659/1999(12) 16 straipsnį, ir suabejojo dėl prieš pateikiant pagalbos paraišką pradėtiems investiciniams projektams suteiktos pagalbos suderinamumo.

22. 2004 m. balandžio 19 d. ir 2005 m. birželio 25 d. Italijos valdžios institucijos bei 2004 m. balandžio 30 d. Grand Hotel Abi d’Oru Komisijai pateikė pastabas.

23. 2006 m. lapkričio 22 d. Komisija pranešė Italijos Respublikai apie savo sprendimą ištaisyti klaidas ir išplėsti pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį pradėtos procedūros C 1/2004(13) taikymo ribas. Be kita ko, Komisija nurodė, kad Nutarimas Nr. 33/6 nebuvo paminėtas sprendime pradėti procedūrą, nors būtent šio nutarimo, o ne Nutarimo Nr. 33/4 pagrindu pagalba buvo suteikta 28 įmonėms investiciniams projektams, pradėtiems prieš pateikiant pagalbos paraišką. Be to, Komisija nurodė, kad netinkamo pagalbos taikymo sąvoka, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 659/1999 16 straipsnį, ir į kurią sprendime pradėti procedūrą daroma nuoroda, apima atvejus, kai patvirtintos pagalbos gavėjas pagalbą panaudoja kitaip nei sprendime teikti pagalbą nustatytomis sąlygomis, o ne atvejus, kai valstybė narė, keisdama esamą pagalbos schemą, nustato naują neteisėtą pagalbą (Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio c ir f punktai).

24. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriame padarė išvadą, kad taikyta pagalbos schema neatitinka patvirtinamojo sprendimo, o pagalbos projektai, kurių vykdymas buvo pradėtas prieš pateikiant bet kokią pagalbos paraišką, turi būti laikomi neteisėtais.

25. Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis suformuluota taip:

„1 straipsnis

Valstybės pagalba, suteikta pagal Regioninį įstatymą [Nr. 9/1998] ir [Italijos Respublikos] neteisėtai įgyvendinta [Nutarimu] Nr. 33/6 bei pirmuoju kvietimu teikti paraiškas, yra nesuderinama su bendrąja rinka, jei pagalbos gavėjas pagalbos paraiškos pagal šią schemą nepateikė prieš pradėdamas vykdyti darbus, susijusius su pradinių investicijų projektu.

< … > “

III – Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas

26. 2008 m. rugsėjo 16 ir 25 d. bei 2008 m. spalio 3 ir 6 d. Bendrojo Teismo kanceliarijoje gautais pareiškimais Regione autonoma della Sardegna, SF Turistico Immobiliare Srl, Timsas ir Grand Hotel Abi d’Oru pareiškė ieškinius dėl viso ar dalies ginčijamo sprendimo panaikinimo.

27. Šie ieškovai, kaip tai nurodyta skundžiamame sprendime, pateikė kelis ieškinio pagrindus, tarp jų ir tą, kuris nagrinėjamas šioje byloje, t. y. pagrindą susijusį su akivaizdžia skatinamojo poveikio buvimo vertinimo klaida. Jie tvirtino, kad Komisija tinkamai neįvertino ginčijamos schemos skatinamojo poveikio atsižvelgiant į nacionalinės rinkos savybes ir į ūkio subjektų subjektyvų suvokimą apie paramos mechanizmo veikimą. Šiuo klausimu jie pateikė keletą argumentų, susijusių su 1998 m. gairių netaikymu, nuostatomis dėl ankstesnės pagalbos schemos, nacionalinės teisės aplinkybėmis, įmonių tikrumu, kad priėmus Įstatymą Nr. 9/1998 jos gali pasinaudoti jame numatyta pagalba, taip pat su ypatinga ginčijamos pagalbos gavėjų situacija ar elgesiu.

28. Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 213–215 punktuose priminęs, kad vien konstatavimas, kad pagalbos paraiškos pateiktos prieš pradedant įgyvendinti projektus, yra paprastas, svarbus ir tinkamas kriterijus, leidžiantis Komisijai preziumuoti skatinamojo poveikio buvimą, n urodė, kad nagrinėjant šį pagrindą daugiau nebereikia aiškintis dėl šio kriterijaus tinkamumo, o reikia tik išnagrinėti, ar ieškovai šiose bylose įrodė aplinkybes, galinčias užtikrinti ginčijamos schemos skatinamąjį poveikį net ir pagalbos paraiškos nepateikus prieš pradedant įgyvendinti atitinkamą projektą(14) .

29. Bendrasis Teismas iš pradžių atmetė ieškovų argumentus dėl jų ypatingos padėties ar elgesio, o paskui išnagrinėjo tuos argumentus, kurie apskritai susiję su ginčijama schema.

30. Dėl argumento, kad paprasčiausias Įstatymo Nr. 9/1998 įsigaliojimas suteikė įmonėms tikrumą, kad jos galės pasinaudoti pagalba, Bendrasis Teismas priminė, kad pagalbos priemonės ar pagalbos schemos suderinamumo su vidaus rinka vertinimas priklauso išimtinei Komisijos, veikiančios kontroliuojant Sąjungos teismui, kompetencijai(15) ir kad nesant Komisijos sprendimo dėl šio suderinamumo, vien nacionalinės teisės nuostatų, numatančių pagalbos schemos nustatymą, priėmimas negali suteikti galimiems šios pagalbos gavėjams tikrumo, kad gaus minėtose nuostatose numatytą pagalbą(16) .

31. Remdamasis tuo Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad tai yra Įstatymo Nr. 9/1998 nuostatų atvejis. Be to, jis nurodė aplinkybę, kad patvirtinamuoju sprendimu buvo panaikinta bet kokia galimų pagalbos gavėjų viltis dėl prieš pateikiant pagalbos paraišką pradėtų projektų finansavimo, nes šiame sprendime aiškiai buvo nurodyta, kad pagalba pagal Įstatymu Nr. 9/1998 nustatytą schemą tokiems projektams neteikiama(17) .

32. Bendrasis Teismas atmetė ieškovų ieškinį ir iš jų priteisė padengti Komisijos bylinėjimosi išlaidas, išskyrus tas, kurias ji patyrė dėl įstojimo į bylą, ir visas savo bylinėjimosi išlaidas.

IV – Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai

33. 2012 m. kovo 29 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos nuo C-630/11 P iki C-633/11 P buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimtas bendras sprendimas, kaip tai numatyta Teisingumo Teismo procedūros reglamento 54 straipsnyje.

34. HGA ir kt. ir Regione autonoma della Sardegna Teisingumo Teismo prašo:

– panaikinti ir (arba) pakeisti skundžiamą sprendimą;

– panaikinti ginčijamą sprendimą.

35. Timsas ir Grand Hotel Abi d’Oru Teisingumo Teismo prašo:

– panaikinti skundžiamą sprendimą ;

– panaikinti ginčijamą sprendimą ;

– priteisti iš Komisijos šio bylinėjimosi ir bylinėjimosi pirmojoje instancijoje išlaidas.

36. Komisija Teisingumo Teismo prašo:

– atmesti apeliacinius skundus ;

– priteisti iš apeliantų šio bylinėjimosi ir bylinėjimosi pirmoje instancijoje išlaidas.

V – Dėl apeliacinių skundų

A – Apeliantų argumentai dėl pagrindo, susijusio su akivaizdžia vertinimo klaida dėl pagalbos skatinamojo poveikio buvimo

37. HGA ir kt. ketvirtuoju apeliacinio skundo pagrindu ir Regione autonoma della Sardegna pirmuoju apeliacinio skundo pagrindu kaltina Bendrąjį Teismą, kad šis pažeidė būtinumo ir skatinamojo poveikio principus. Jų nuomone, skundžiamas sprendimas yra neteisėtas tiek, kiek Bendrasis Teismas nusprendė, kad tam, jog būtų atmestas pagalbos skatinamasis poveikis ir būtinumas, a priori pakanka taikyti kriterijų dėl pagalbos paraiškų pateikimo prieš pradedant įgyvendinti projektus, kuris, šio teismo nuomone, yra svarbus ir tinkamas vertinant pagalbos schemos skatinamąjį poveikį(18) . Apeliantai mano, kad Bendrasis Teismas privalėjo patvirtinti, jog vien tai, kad pagalbos paraiška nebuvo pateikta prieš pradedant įgyvendinti projektą, negali būti laikoma pakankama priežastimi pripažinti, kad pagalba neturi skatinamojo poveikio ir yra nebūtina.

38. Kaip teigia HGA ir kt. ir Regione autonoma della Sardegna , vertindama pagalbos suderinamumą Komisija galėjo atsižvelgti į kitas aplinkybes, nes išankstinė pagalbos paraiška yra ne norminė pareiga, o paprastas vertinimo kriterijus.

39. Visų pirma jie remiasi, pirma, aplinkybe, kad dar prieš pateikdami paraiškas apeliantai buvo tikri, kad gaus pagalbą, nes jie neginčijamai atitiko visas Įstatyme Nr. 9/1998 numatytas sąlygas.

40. Antra, HGA ir kt. ir Regione autonoma della Sardegna tvirtina, kad tai, jog jie žinojo, kad atitinka SESV 107 straipsnio 3 dalies a ir (arba) c punktų taikymo sąlygas, įrodo, kad iš tiesų skatinamasis poveikis buvo.

41. Trečia, jie remiasi tuo, kad galėjo renovacijos programas vykdyti pagal kitokią pagalbos schemą, nei numatytoji Įstatyme Nr. 9/1998.

42. Toliau Regione autonoma della Sardegna teigia, kad 1998 m. gairės buvo rengiamos tuo pačiu metu kaip Įstatymas Nr. 9/1998, todėl į jas įmonės negalėjo atsižvelgti, ir kad iki tol, kol nebuvo priimtas patvirtinamasis sprendimas, pagal anksčiau galiojusią sistemą nebuvo reikalaujama, kad pirmiau būtų pateikta pagalbos paraiška.

43. Galiausiai, HGA ir kt., Regione autonoma della Sardegna ir Timsas remiasi Sprendime Graphischer Maschinenbau prieš Komisiją (19) įtvirtinta teismų praktika, pagal kurią Komisija vien iš to, kad darbai buvo pradėti prieš pranešant apie jiems finansuoti skirtą pagalbą, negali daryti išvados, kad ši pagalba neatitinka su skatinimu susijusio kriterijaus(20) .

44. Komisija atmeta visus apeliantų argumentus kaip nepagrįstus ar nepriimtinus.

B – Generalinio advokato vertinimas

45. Pirmiausia reikia atkreipti dėmesį į tai, kad minėta Sprendime Graphischer Maschinenbau prieš Komisiją įtvirtinta teismų praktika yra visiškai netaikytina šioje byloje.

46. Ši teismų praktika, kuria remiasi HGA ir kt. , Regione autonoma della Sardegna bei Timsas ir pagal kurią Komisija vien iš to, kad darbai buvo pradėti prieš pranešant apie jiems finansuoti skirtą pagalbą, negali daryti išvados, kad ši pagalba neatitinka su skatinimu susijusio kriterijaus(21), netaikytina šiose bylose, nes bylos, kurioje įtvirtinta minėta teismų praktika, aplinkybės buvo visiškai kitokios – toje byloje buvo kalbama apie Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos sunkumų patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti(22) . Toje byloje aptariamos įmonės ekonominė padėtis buvo tokia, kad jai reikėjo pasinaudoti restruktūrizavimo pagalba gyvybingumui užtikrinti, todėl ji negalėjo laukti, kol bus visiškai tikra, kad ta pagalba, kuri būtų panaudota restruktūrizavimo programai dėl gyvybingumo atkūrimo įgyvendinti, jai bus išmokėta.

47. Toliau reikia pasakyti, kad, kaip Komisija pažymėjo savo atsiliepime į ieškinį, manau, kad HGA ir kt. , taip pat Regione autonoma della Sardegna remiasi klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu.

48. Iš tiesų, priešingai, nei teigia Bendrasis Teismas, jie tvirtina, kad vien tai, kad pagalbos paraiška nebuvo pateikta prieš pradedant įgyvendinti projektą, negali būti laikoma pakankama priežastimi pripažinti, kad pagalba neturi skatinamojo poveikio ir yra nebūtina.

49. Taigi primenu, kad Bendrasis Teismas pabrėžęs, jog pagalbos paraiškų pateikimo prieš pradedant įgyvendinti investicinius projektus kriterijus yra paprastas, svarbus ir tinkamas kriterijus, leidžiantis Komisijai preziumuoti skatinamojo poveikio buvimą(23), pridūrė, kad reikia išnagrinėti, ar ieškovai įrodė, kad ginčijama sistema įmanoma užtikrinti skatinamąjį poveikį net ir nepateikus pagalbos paraiškos prieš pradedant įgyvendinti investicinį projektą(24) .

50. Bendrasis Teismas toliau nagrinėjo įvairias aplinkybes, kuriomis rėmėsi ieškovai, ir nusprendė, kad šios aplinkybės negali užtikrinti pagalbos schemos skatinamojo poveikio.

51. Todėl priešingai nei tvirtina apeliantai, Bendrasis Teismas nenusprendė, kad pagalbos paraiškos nepateikimo prieš darbų pradžią kriterijus turi būtinai lemti skatinamojo poveikio atmetimą, nesuteikiant galimybės įrodyti priešingai.

52. Nepaisant to, kad apeliantės klaidingai aiškina reikšmingas skundžiamo sprendimo vietas, vis dėlto priemone, kurie jos remiasi, jos siekia pagrįsti abejones dėl Bendrojo Teismo atlikto vertinimo, ar pagalbos skatinamasis poveikis buvo, ar ne.

53. Analizėje Bendrasis Teismas iš pagalbos paraiškos pateikimo prieš pradedant įgyvendinti projektą kriterijaus daro prezumpciją, jog skatinamasis poveikis egzistuoja, o ne privaloma pagalbos būtinumo sąlyga.

54. Net jei pritarčiau Bendrojo Teismo priimtam sprendimui atmesti ieškovų prašymą, manyčiau, kad išdėstytuose motyvuose jis padarė teisės klaidą, kurią reikia ištaisyti dėl būsimų bylų.

55. Kad pagal SESV 107 straipsnio 3 dalį pagalba būtų pripažinta atitinkančia vidaus rinką, ji privalo atitikti tam tikrus pagrindinius principus, įskaitant pagalbos būtinumą.

56. Apskritai kalbant, būtent Komisija turi diskreciją vertinti pagalbos suderinamumą su vidaus rinka, ir Sąjungos teismas vykdo neribotos jurisdikcijos kontrolę, kai sprendimas apskundžiamas jame. Komisija, įvertinusi bendrą pasiūlytos sistemos schemą siekiamo tikslo atžvilgiu, turi nustatyti bendrą jos priimtinumą.

57. Teisingumo Teismas pagalbos būtinumo principą patvirtino Sprendime Philip Morris Holland prieš Komisiją (25) . Pagal šį principą pagalba, be kurios pagalbos gavėjai bet kuriuo atveju būtų siekę tariamai siekiamo tikslo, negali būti pripažįstama suderinama su vidaus rinka(26) .

58. Aptariamos pagalbos skatinamasis poveikis įmonėms galiausiai tėra konkreti tos pagalbos būtinumo išraiška. Ar Komisijos patvirtinta pagalba paskatino bendroves dalyvauti šiame darbe? Kaip tada apibūdinti šį skatinamąjį poveikį? Ir tai tuo mažiau ginčytina, kai juo įrodomas pagalbos būtinumas, kuris yra pagrindinė numatytos schemos suderinamumo su Sutartimi sąlyga.

59. Komisija pagalbos būtinumo principą objektyviai formaliai įtvirtino 1998 m. gairėse. Šios gairės prisideda prie Komisijos veiklos skaidrumo, nuspėjamumo ir teisinio saugumo užtikrinimo(27) .

60. Taigi, pavyzdžiui, sugretinant, teikiant paeiliui kelias pagalbos schemas tam pačiam regionui ar joms dubliuojantis paraiškos pateikimo prieš pradedant vykdyti darbus kriterijus, kuris savaime man atrodo turi būti susijęs su konkrečia Komisijos patvirtinta(28) schema, mano manymu, yra jokių abejonių, jokių ginčų, jokio teisinio nesaugumo nekeliantis kriterijus. Galiausiai reikia pažymėti, kad šis kriterijus jokiu atveju nekenkia įmonėms, nes, įvykdžius paraiškos pateikimo prieš pradedant įgyvendinti investicinį projektą sąlygą, būtinumas kaip esminė sąlyga automatiškai tampa įrodytas ir šiuo klausimu negali kilti ginčų.

61. Kaip Bendrasis Teismas visiškai teisingai atkreipia dėmesį skundžiamo sprendimo 208 punkte, iš 1998 m. gairių įžanginės dalies matyti, jog jos bendrai ir abstrakčiai nustato kriterijus, kuriuos Komisija taiko vertindama regioninės pagalbos suderinamumą su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies a ir c punktus, ir taip užtikrina tokią pagalbą teikiančių valstybių narių teisinį saugumą. Šių gairių 4.2 punkte nustatyta sąlyga, kad pagalbos schemoje turi būti numatyta, jog pagalbos paraiška turi būti pateikta prieš pradedant įgyvendinti projektą, taikoma visai šiose gairėse numatytai pagalbai, neatsižvelgiant į jos tikslą, formą ar dydį ir man atrodo ji yra pakankama, kad būtų užtikrintas saugumo reikalavimas ir atsižvelgta į Komisijos vaidmens, koks jis reikalingas pagal atitinkamų dalykų pobūdį, konkretų pobūdį.

62. Kaip Bendrasis Teismas labai teisingai išdėstė skundžiamo sprendimo 215 punkte, šiame 4.2 punkte išdėstyto kriterijaus taikymu siekiama nustatyti, ar pagalbos priemonė turi skatinamąjį poveikį ir, vadinasi, yra būtina tokiu atveju, kai negalima atlikti visapusiško būsimų pagalbos gavėjų visų savarankiško sprendimo investuoti ekonominių aspektų nagrinėjimo. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas teigia, kad iš 1998 m. gairių 2 punkto antros, trečios ir ketvirtos pastraipų matyti, jog Komisija regioninę pagalbą iš principo patvirtina tik kaip pagalbos schemą, nes ji mano, kad individuali ad hoc pagalba neatitinka sąlygos, pagal kurią turi būti užtikrinta pusiausvyra tarp dėl pagalbos atsiradusio konkurencijos iškraipymo ir pagalbos naudos mažiau išsivysčiusių regionų plėtrai. Tačiau, toliau dėsto Bendrasis Teismas, nagrinėjant pagalbos schemos, apie kurią buvo pranešta, suderinamumą su vidaus rinka, ypatingos atskiriems potencialiems pagalbos gavėjams ir konkretiems projektams, kurių vykdymui šie gali prašyti subsidijų, būdingos aplinkybės yra Komisijai nežinomos. Bendrasis Teismas iš to daro išvadą, kad ši institucija, vertindama pagalbos schemos suderinamumą su vidaus rinka, turi remtis kriterijais, kurie yra arba nepriklausomi nuo atskiriems būsimiems pagalbos gavėjams būdingų ypatingų aplinkybių, arba vienodi visiems gavėjams. Reikalavimas, kad pagalbos paraiška būtų pateikta prieš pradedant įgyvendinti subsidijuojamą projektą, leidžia užtikrinti, kad atitinkama įmonė aiškiai išreikštų savo norą pasinaudoti atitinkama pagalbos schema prieš pradėdama įgyvendinti minėtą projektą. Taigi tai leidžia išvengti ex post paraiškų dėl projektų, kurie buvo pradėti įgyvendinti nepaisant pagalbos schemos.

63. Manau, kad iš išdėstytų svarstymų, į kuriuos šioje išvadoje savaip atsižvelgiu, matyti, jog Komisija turėjo teisę įvesti objektyvų kriterijų, skirtą nustatyti, ar egzistuoja skatinamasis poveikis ir kad pasirinktas kriterijus, t. y. išankstinės pagalbos paraiškos pateikimas prieš pradedant įgyvendinti projektą, yra tinkama ir svarbi priemonė nustatyti pasiūlymo skatinamąjį poveikį, o ne paprasta prezumpcija.

64. Be to, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 169 punkte mini, kad tiek iš ikiteisminės procedūros tarp Komisijos ir Regione autonoma della Sardegna , tiek iš šio regiono elgesio Bendrajame Teisme matyti, kad tas regionas žinojo apie sąlygą pateikti pagalbos paraišką prieš pradedant darbus. Iš tikrųjų Bendrasis Teismas nurodo, kad, kaip teisingai pažymėjo Komisija, Regione autonoma della Sardegna niekada nei susirašinėjimuose su Komisija, nei Bendrajame Teisme neneigė įsipareigojęs suteikti pagalbą tik po pagalbos paraiškos pateikimo pradėtiems projektams.

65. Taigi pagalbos paraiškos išankstinio pateikimo sąlygos neišvengiamumo netiesioginį pripažinimą patvirtina Komisijos ir Italijos valdžios institucijų susirašinėjimas per ikiteisminę procedūrą. Iš šio susirašinėjimo matyti, kad Komisija keletą kartų prašė Italijos valdžios institucijų laikytis pagalbos būtinumo principo, o šios kaskart patvirtino, kad laikosi išankstinės paraiškos kriterijaus(29) . Per minėtą susirašinėjimą pagal SESV 4 straipsnio 3 dalį, kurioje nustatyta, kad pagal lojalaus bendradarbiavimo principą Europos Sąjunga ir valstybės narės gerbia viena kitą ir viena kitai padeda vykdydamos iš Sutarčių kylančias užduotis, Italijos valdžios institucijos ne derėjosi su Komisija dėl susitarimo dėl Nutarimu Nr. 33/6 įvestos pereinamojo laikotarpio schemos, o tiesiog slėpė, kad ši schema egzistuoja. Kai Italijos valdžios institucijos priėmė Dekretą Nr. 285/1999 ir Nutarimą Nr. 33/6, jos gerai žinojo, kad jie prieštarauja patvirtinamajam sprendimui, nes, kaip Bendrasis Teismas nurodo skundžiamo sprendimo 168 punkte, patvirtinamojo sprendimo dalyje, skirtoje patvirtintos schemos aprašymui, Komisija nedviprasmiškai nurodė, kad „įmonės turi pateikti paraiškas dėl finansavimo prieš pradėdamos įgyvendinti investicinius projektus“.

66. Taigi, atsižvelgdamas į visas šias aplinkybes manau, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes turėjo nuspręsti ne taip, kaip jis tai padarė skundžiamo sprendimo 215 ir 226 punktuose, kad išankstinės paraiškos kriterijus yra paprastas, svarbus ir tinkamas kriterijus, leidžiantis Komisijai preziumuoti skatinamąjį poveikį, bet kad pagalbos paraiškos pateikimas prieš pradedant įvykdyti Komisijos patvirtintą projektą yra privaloma tos pagalbos paraiškos būtinumo sąlyga. Šis privalomumas negalėtų būti užginčytas ir lemti tai, kad būtų galima vertinti kitas aplinkybes tik tuo atveju, kai nagrinėjant konkrečios pagalbos schemos suderinamumą vien Komisijos pateikta informacija (susirašinėjimas, pareiškimai, sprendimai, pranešimai ir t. t.) galėtų lemti 1998 m. gairių 4.2 punkte paskutinės pastraipos nuostatos taikymo ar jos taikymo pagalbos schemai sąlygų klaidą. Toks vertinimas man atrodo yra konsoliduotas Komisijos jai įtvirtinus papildomą atsargumą 2007–2013 m. Nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairėse.(30)

67. Nors Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, šios klaidos nustatymas negali lemti skundžiamo sprendimo panaikinimo.

68. Iš tiesų reikia priminti, kad, remiantis nusistovėjusia teismo praktika, jei Bendrojo Teismo sprendimo motyvais pažeidžiama Sąjungos teisė, bet šio sprendimo rezoliucinė dalis pagrįsta dėl kitų teisinių motyvų, apeliacinį skundą reikia atmesti(31) .

69. Darytina išvada, kad dėl to, jog, mano nuomone, Bendrasis Teismas ieškovų ieškinį dėl panaikinimo atmetė dėl skatinamojo poveikio nebuvimo ir dėl su kitais mano nenagrinėtais pagrindais susijusių motyvų, skundžiamo sprendimo 215 ir 226 punktuose nustatyta teisės klaida negali lemti šio sprendimo panaikinimo(32) .

70. Todėl manau, kad apeliaciniai skundai turi būti atmesti.

VI – Dėl bylinėjimosi išlaidų

71. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas nėra pagrįstas arba jei jis yra pagrįstas ir pats Teisingumo Teismas priima galutinį sprendimą byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikytiną apeliaciniam procesui pagal šio reglamento 184 straipsnio 1 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apeliantų, o šie pralaimėjo bylą, jie turi jas padengti.

VII – Išvada

72. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:

1. Atmesti apeliacinius skundus.

2. Priteisti iš HGA Srl ir kt ., Regione autonoma della Sardegna, Timsas Srl ir Grand Hotel Abi d’Oru SpA visas bylinėjimosi išlaidas.

(1) .

(2) – Toliau – HGA ir kt.

(3) – Toliau – Timsas .

(4) – Toliau – Grand Hotel Abi d’Oru .

(5) – Rink. p. II-6255, toliau – skundžiamas sprendimas.

(6) OL L 302, p. 9, toliau – ginčijamas sprendimas

(7) – OL C 74, 1998, p. 9, toliau – 1998 m. gairės.

(8) – Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna, Nr. 9, 1998 m. kovo 21 d., toliau – Įstatymas Nr. 9/1998.

(9) – Toliau – patvirtinamasis sprendimas.

(10) – Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna, Nr. 15, 1999 m. gegužės 8 d., toliau – Dekretas Nr. 285/1999.

(11) – OL C 79, p. 4, toliau – sprendimas pradėti procedūrą.

(12) – 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamentas, nustatantis išsamias [SESV 108] straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339).

(13) – OL C 32, 2007, p. 2.

(14) – Skundžiamo sprendimo 226 punktas.

(15) – 1977 m. kovo 22 d. Sprendimas Steinike & Weinlig (78/76, Rink. p. 595, 9 punktas); 1991 m. lapkričio 21 d. Sprendimas Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires et Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon (C-354/90, Rink. p. I-5505, 14 punktas), taip pat 2007 m. liepos 18 d. Sprendimas Lucchini (C-119/05, Rink. p. I-6199, 52 punktas).

(16) – Šiuo klausimu žr. 1990 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Komisija prieš Vokietiją (C-5/89, Rink. p. I-3437, 14 punktą) ir 1997 m. sausio 14 d. Sprendimą Ispanija prieš Komisiją (C-169/95, Rink. p. I-135, 51 punktą).

(17) – Skundžiamo sprendimo 233 ir 234 punktai.

(18) – Skundžiamo sprendimo 226 punktas.

(19) – 2002 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas (T-126/99, Rink. p. II-2427).

(20) – 43 punktas.

(21) – Ten pat.

(22) – OL C 283, 1997, p. 2.

(23) – Skundžiamo sprendimo 215 punktas

(24) – Skundžiamo sprendimo 226 punktas.

(25) – 1980 m. rugsėjo 17 d. Sprendimas (730/79, Rink. p. 2671).

(26) – 17 punktas.

(27) – 2002 m. kovo 7 d. Sprendimas Italija prieš Komisiją (C-310/99, Rink. p. I-2289, 52 punktas).

(28) Iš tiesų neįsivaizduoju, kaip Komisijos nepatenkintas prašymas patvirtinti pagalbą galėtų turėti kokį nors, kad ir menkiausią skatinamąjį poveikį, nes tai yra tik projektas.

(29) – Šios išvados 12 ir 17–19 punktai.

(30) OL L C 54, 2006, p. 13.

(31) – 2012 m. balandžio 19 d. Sprendimas Artegodan prieš Komisiją (C-221/10 P, 94 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).

(32) – Šiuo klausimu žr. 2007 m. balandžio 26 d. Sprendimą Alcon prieš VRDT (C-412/05 P, Rink. p. I-3569, 41 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).