ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
73.

Vis dėlto manau, kad naudojimasis šia kompetencija neturėtų būti galimas tik tuo atveju, jeigu atitinkamos darbo sutarties sąlygos, kaip šiuo atveju minimalaus darbo užmokesčio norma, būtų taip pat taikomos darbuotojams, vykdantiems privačių pirkimų sutartis. Jeigu taip būtų, šios sąlygos prarastų savo „speciali[ų] sąlyg[ų]“, kaip jos suprantamos pagal Direktyvos 2004/18 26 straipsnį, pobūdį. Be to, šią taisyklę pritaikius vykdant privačių pirkimų sutartis reikštų, in fine, kad valstybės narės privalėtų nustatyti visuotinai taikytiną minimalaus darbo užmokesčio normą visoje arba dalyje savo teritorijos, o to šiuo metu Sąjungos teisė tikrai nereikalauja ( 21 ).
39.

Tačiau, kad ir kokia būtų reglamento, kuriuo išplečiama antidempingo muito taikymo sritis, priėmimo data, laikinąja priemone, kurią sudaro pareiga registruoti importą, visuomet siekiama palikti galimybę atgaline data išplėsti pradinių antidempingo muitų taikymo sritį, kad importu, vykdomu, be kita ko, tyrimo dėl vengimo metu, nebūtų pakenkta ištaisomajam šių muitų poveikiui. Dėl to svarbu pažymėti, kad antidempingo muitas – tai nėra muitas, kurio dydis su laiku keičiasi. Jis nėra palaipsniui paskirstytas per jo taikymo laikotarpį, o galioja tol, kol baigiasi jo galiojimo terminas. APEX tvirtinimas, kad, išplečiant antidempingo priemonių taikymo sritį išimtinai atgaline data, nesiekiama apsaugoti vėlesnės priemonės ištaisomojo poveikio, kalbant apie priemonės vengimą tyrimo metu, o tai tėra rinkliava nuo importuojančiųjų įmonių pelno, man atrodo, nepagrįstas. Net jei nusprendžiama jį taikyti tik praeičiai, antidempingo muito taikymo srities išplėtimo tikslas – išvengti šio muito neutralizavimo jo vengimo operacijomis. Draudimas išplėsti suteiktų nesąžiningesniems ūkio subjektams patogią nerizikingą galimybę išvengti antidempingo muito per paskutiniuosius jo galiojimo mėnesius.
22.

Komisija mano, kad tai, jog patronuojančioji bendrovė davė nurodymus, patvirtino bendrą jos ir dukterinės bendrovės hierarchinio pavaldumo santykį, todėl ir ryšius, įrodančius ekonominio vieneto buvimą. Nurodymų nedalyvauti konkurencijos taisykles pažeidžiančiuose karteliuose nepaisymo nepakanka lemiamos įtakos prezumpcijai paneigti. Tai tebuvo pavienis pažeidimas. Be to, ekonominio vieneto buvimas nustatomas atlikus bendrą vertinimą. Komisijos teigimu, niekas nekliudė Bendrajam Teismui, remiantis laikotarpiu iki ginčijamo elgesio pasireiškimo – šioje byloje iki 2004 m. sausio 1 d. – padaryti išvadas apie pažeidimo darymo laikotarpį. Be to, lemiamos įtakos prezumpciją patvirtino įvairūs papildomi įrodymai ir visai ne spekuliatyvūs samprotavimai.
51.

Komisija teigia, kad skiriant į Kasacinio teismo teisės referento pareigas nereikalaujama turėti „specifinės profesinės kvalifikacijos“ pagal Direktyvos 2005/36 3 straipsnio 1 dalies a punktą. Teisės mokslų daktaro, bakalauro ar magistro laipsniai yra bendro pobūdžio diplomai, suteikiantys galimybę vykdyti daug profesijų. Be to, per teisės referentų įdarbinimo atranką nėra atliekamas testas, kurį išlaikius suteikiamas tinkamumo pažymėjimas.
82.

Be to, iš mokslo darbų, parengtų prieš pateikiant šį teisės akto pasiūlymą, t. y. iš Europos tarptautinės privatinės teisės grupės („Groupe européen de droit international privé“, GEDIP) parengto konvencijos „Roma II“ pasiūlymo ( 22 ), matyti, kad nagrinėjamoje normoje, kuri buvo perkelta į konvencijos „Roma II“ pasiūlymą be esminių pakeitimų, numatyta speciali nukentėjusiojo asmens tiesioginio ieškinio draudikui sąsaja, įskaitant galimas įtaką šios teisės įgyvendinimui turinčias ribas. Tačiau draudiko prievolių apimtis reglamentuojama pagal draudimo sutarčiai taikytiną teisę. Be to, iš minėto komentaro aiškiai matyti, kad tai yra alternatyvi taisyklė.
25.

Abejodamas dėl reglamento aiškinimo, Corte suprema di cassazione nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą: „Ar, remiantis prevencijos kriterijumi, per sutuoktinių separacijos procedūrą pateiktas reikalavimas dėl vaikų išlaikymo, kuris buvo pateiktas kartu su prašymu dėl separacijos, gali būti nagrinėjamas tiek separacijos bylą sprendžiančio teismo, tiek ir to, kuris turi priimti sprendimą dėl tėvų pareigų, ar vis dėlto jį turi nagrinėti pastarasis teismas, nes abu skirtingi veiksniai, nurodyti jau ne sykį minėto 3 straipsnio c ir d punktuose, yra alternatyvūs (tai yra, taikant vieną, kitas būtinai atmetamas)?“
39.

Be to, per posėdį Komisija pažymėjo, jog tuo atveju, jeigu Susitarimo 21 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta išimtis būtų aiškinama taip, kad valstybė narė gali įtraukti į dvišalį susitarimą dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo nuostatą, kuria akivaizdžiai diskriminuojama arba akivaizdžiai pažeidžiamos Susitarimu užtikrinamos laisvės, pats Susitarimas visiškai prarastų savo prasmę. Todėl Komisija laikosi nuomonės, kad Susitarimo 21 straipsnio 1 dalies sisteminis aiškinimas ir ratio legis prieštarauja aiškinimui, pagal kurį šia nuostata numatoma bendro pobūdžio [pauschal] Susitarimo taikymo visoms dvišalių susitarimų dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo nuostatoms išimtis.
„1.

Ar EB 39 straipsnį reikia aiškinti taip, kad valstybė narė, kurioje mokesčių mokėtojas susijęs darbo santykiais, apmokestindama pajamų mokesčiu turi atsižvelgti į asmeninę ir šeiminę padėtį, jei šis mokesčių mokėtojas: i) tik dalį mokestinio laikotarpio dirbo šioje valstybėje narėje, o gyveno kitoje valstybėje narėje; ii) visas arba beveik visas pajamas per šį laikotarpį gavo darbo vietos valstybėje; iii) per šiuos metus dirbo ir gyveno kitoje valstybėje; bei iv) per visą mokestinį laikotarpį negavo visų arba beveik visų pajamų pirmojoje darbo vietos valstybėje?
27.

Iš minėtų paaiškinimų matyti, kad per konkursą atrinktas ūkio subjektas gauna atlygį už paslaugas tiesiogiai iš perkančiosios organizacijos, be to, jam nereikia prisiimti ekonominės rizikos, susijusios su paslaugų teikimu, esminės dalies ( 5 ). Kaip per posėdį nurodė Departamento de Sanidad, viešoji institucija išlieka atsakinga už galimą žalą pacientui, padarytą dėl procedūros. Be to, Ispanijos vyriausybė savo rašytinėse pastabose pažymi, kad minėtų pirkimų kvalifikavimą kaip paslaugų pirkimų lemia ir skelbime apie konkursą nurodytos nacionalinės teisės nuostatos.
27.

Iš esmės apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas neteisingai aiškino EŽTT praktiką dėl EŽTK 8 straipsnio, pagal kurią esant situacijai, kuri iš esmės susijusi su ginčijamais sprendimais, Komisija turi pareigą iš anksto gauti Bendrojo Teismo arba nacionalinio teismo leidimą. Viena vertus, Bendrasis Teismas, apeliančių manymu, klaidingai aiškino EŽTT sprendimus Colas Est, ( 13 )Liotard Frères ( 14 ) ir Canal Plus ( 15 ), atsižvelgiant į tai, kad išankstinio teismo leidimo nebuvimas buvo tik vienas iš elementų, į kurį atsižvelgė EŽTT nuspręsdamas, kad buvo pažeistas EŽTK 8 straipsnis. Apeliantės teigia, kad Bendrasis Teismas turėjo laikytis nuomonės, jog išankstinis teismo leidimas yra pagrindinis veiksnys, kuriuo grindžiamos EŽTT išvados. Be to, jų nuomone, Bendrasis Teismas klaidingai aiškino sprendimus Harju ( 16 ) ir Heino ( 17 ) nurodydamas, kad išankstinio leidimo nebuvimą galėtų „atsverti“ išsami ex post teisminė kontrolė. Tiesą sakant, šiose dviejose bylose valdžios institucijų veiksmai buvo pagrįsti skubos motyvais. Atsižvelgdamas į tai, kad Komisija nagrinėjamose bylose nesiekė iš anksto gauti teismo leidimo, nepaisant to, kad nebuvo skubos, Bendrasis Teismas turėjo prieiti prie išvados, kad ji veikė pažeisdama proporcingumo principą.
10.

Šias procedūrines nuostatas pakeitė Direktyvos 2009/73 36 straipsnio 8 ir 9 dalys: „8. Reguliavimo institucija nedelsdama perduoda Komisijai kiekvieno gauto prašymo suteikti išimtį kopiją. Kompetentinga institucija nedelsdama praneša Komisijai apie sprendimą ir kartu pateikia visą svarbią su sprendimu susijusią informaciją. <…> <…> 9. Per dviejų mėnesių laikotarpį nuo kitos dienos po to, kai buvo gautas pranešimas, Komisija gali nuspręsti pareikalauti, kad reguliavimo institucija iš dalies pakeistų arba atšauktų sprendimą suteikti išimtį. Tą dviejų mėnesių laikotarpį galima pratęsti papildomu dviejų mėnesių laikotarpiu, jeigu Komisija pageidautų papildomos informacijos. Tas papildomas laikotarpis prasideda kitą dieną po to, kai gaunama visa informacija. Pirminis dviejų mėnesių laikotarpis taip pat gali būti pratęstas, jeigu tam pritaria Komisija ir reguliavimo institucija. Jeigu prašoma informacija nepateikiama per prašyme nustatytą laikotarpį, pranešimas laikomas atšauktu, išskyrus tuos atvejus, kai Komisijai ir reguliavimo institucijai sutikus dar nepasibaigęs minėtas laikotarpis pratęsiamas arba kai reguliavimo institucija tinkamai pagrįstu pareiškimu informuoja Komisiją, kad, jos nuomone, pranešimas yra išsamus. Reguliavimo institucija per vieno mėnesio laikotarpį įvykdo Komisijos sprendimą iš dalies pakeisti ar atšaukti sprendimą suteikti išimtį ir atitinkamai apie tai informuoja Komisiją. Komisija užtikrina komerciniu požiūriu neskelbtinos informacijos konfidencialumą. <…>“
26.

Be to, Reglamento Nr. 1408/71 II antraštinės dalies nuostatos, tarp kurių yra ir 13 straipsnio 1 dalis, sudaro baigtinę kolizinių normų sistemą, dėl kurios valstybės narės nebegali nustatyti, kuriems asmenims taikomi jų teisės aktai ir kurioje teritorijoje jie galioja ( 17 ). Šiomis nuostatomis siekiama ne tik išvengti kelių valstybių narių teisės aktų sistemų taikymo vienu metu ir dėl to susiklostančių sudėtingų situacijų, bet ir užtikrinti, jog į Reglamento Nr. 1408/71 taikymo sritį patenkantys asmenys neliktų be socialinės apsaugos dėl to, kad jiems netaikomi teisės aktai ( 18 ). Todėl reikalavimas asmeniui mokėti socialines įmokas kitoje valstybėje narėje nei ta, kuri nustatyta pagal Reglamentą Nr. 1408/71, iš esmės prieštarauja šiam reglamentui ir visų pirma jo 13 straipsnio 1 daliai ( 19 ).
21.

2011 m. kovo 31 d. sprendimu Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (Migracijos ir pabėgėlių federalinė tarnyba, toliau – Bundesamt) atmetė A. L. Shepherd prieglobsčio prašymą. Ji nurodė tokius pagrindus: i) nėra pagrindinės teisės atsisakyti atlikti karo tarnybą dėl įsitikinimų; ii) A. L. Shepherd galėjo nutraukti karo tarnybą teisėtu būdu; iii) jis nepatenka į Priskyrimo direktyvos 9 straipsnio 2 dalies e punkto, nagrinėjamo kartu su 12 straipsniu, taikymo sritį. Ši direktyvos nuostata taikoma, tik jeigu per nagrinėjamą konfliktą vykdytos tarptautinei teisei prieštaraujančios veikos. JAV ginkluotosios pajėgos netoleruoja tokių pažeidimų ir juo labiau jų neskatina. A. L. Shepherd buvo tik sraigtasparnių mechanikas; jis tiesiogiai nedalyvavo koviniuose veiksmuose. Taip pat nėra įrodymų apie jo paties arba „jo“ sraigtasparnių netiesioginį dalyvavimą karo nusikaltimuose. Net jeigu būtų netiesiogiai dalyvavęs tokiuose nusikaltimuose, to neužtektų norint nustatyti jo baudžiamąją atsakomybę už tokius nusikaltimus pagal Tarptautinio Baudžiamojo Teismo [TBT] Romos statuto ( 30 ) 25 straipsnį. Be to, kalbant apie galimą nusikaltimą taikai, nepaisant to, ar invazija į Iraką prieštaravo tarptautinei teisei, A. L. Shepherd negali būti laikomas nusikaltimą padariusiu asmeniu, nes jis nėra aukšto rango karininkas. Taip pat tarptautinės teisės požiūriu koalicijos ginkluotųjų pajėgų buvimas Irake buvo teisėtas jau per pirmąją A. L. Shepherd dislokaciją Irake.
31.

Be to, tokiais svarstymais neatsižvelgiama į aplinkybę, kad teismas nuo to momento, kai jis ima kelti klausimą dėl galimo Direktyvoje 2008/48 numatytų ikisutartinių įpareigojimų neįvykdymo, turi galimybę arba net teisę įgyvendinti visas būtinas procedūrines priemones siekdamas įrodyti, kad šie įpareigojimai buvo įvykdyti tinkamai ( 13 ). Panašiai kaip Teisingumo Teismas jau yra nurodęs dėl vartotojo ir profesionaliojo kreditoriaus sudarytos sutarties sąlygos piktnaudžiaujamo pobūdžio vertinimo savo iniciatyva ir atsižvelgiant į analogiją, kuri, kaip Teisingumo Teismas ją taikė Sprendime Rampion ir Godard (EU:C:2007:575), gali būti daroma su įvairiomis direktyvomis, susijusiomis su vartotojų apsauga, suteikiamu apsaugos lygiu, teismas prireikus turi savo iniciatyva imtis tyrimo priemonių, siekdamas nustatyti, ar buvo teisingai įvykdyti kreditoriui tenkantys ikisutartiniai patikros ir informavimo įpareigojimai.
„1A.

Ar [ES] teisė, visų pirma SESV 45 straipsnis ir Reglamento Nr. 1612/68 7 straipsnio 2 dalis, turi būti aiškinama taip, kad ja <...> Nyderlandams užkertamas kelias nesuteikti pilnamečiam vaikui, kuris turi teisę gauti išlaikymą iš Belgijoje gyvenančio ir iš dalies Nyderlanduose, iš dalies Belgijoje dirbančio Nyderlandų pilietybę turinčio pasienio darbuotojo, teisės gauti studijų finansavimą mokslui už ES ribų nuo to momento, kai baigiasi pasienio darbuotojo darbo santykiai ir pasienio darbuotojas dirba tik Belgijoje, dėl to, kad vaikas neatitinka sąlygos, pagal kurią jis per šešerius metus iki priėmimo į atitinkamą švietimo įstaigą turi būti gyvenęs Nyderlanduose ne mažiau kaip trejus metus?
60.

Žinoma, dėl tokios pereinamojo laikotarpio tvarkos keleriems metams būtų atidėtas nediskriminuotų darbuotojų darbo užmokesčio didėjimas. Vis dėlto, nepaisant to, kad šis laikotarpis būtų trumpas, tikriausiai neviršijantis trejų metų, ši tvarka man neatrodo per daug ribojanti darbuotojų teises, be to, mano nuomone, tai būtų priimtinas kompromisas siekiant pusiausvyros tarp, pirma, diskriminacijos dėl amžiaus pašalinimo, ir, antra, nediskriminuotų darbuotojų įgytų teisių apsaugos.
57.

Todėl, kaip per posėdį išdėstė Suomijos vyriausybė, vidutinis vartotojas, nusprendęs nusipirkti garso knygą, retai vadovaujasi tik tuo, kad spausdintinės knygos tekstą galima paprasčiausiai išklausyti, o dažniau atsižvelgia į savo gebėjimus ir (arba) asmenybę, specialius efektus arba muziką garso knygos versijoje. Be to, ypač Vokietijos ir Suomijos vyriausybių manymu, CD, CD-ROM ar atmintukuose įrašytas knygas perkančiam vidutiniam vartotojui svarbu papildomos paieškos funkcijos, esančios šiose knygose, arba, skirtingai nuo spausdintinių knygų, jose instaliuota programinė įranga arba kitos programos.
10.

Pagrindinėje byloje taikoma 1999 m. rugsėjo 11 d. Įstatymo Nr. 150/99, kuriuo nustatomas žyminio mokesčio kodeksas (Lei n.o 150/99, de 11 de setembro de 1999, Aprova o Código do Imposto do Selo) ( 6 ), 2004–2006 m. galiojusi redakcija. Šio įstatymo III priede „Žyminio mokesčio tarifai (eurais)“ („Tabela Geral do Imposto do Selo (em euro)“) nustatomas konkretiems veiksmams, įtrauktiems į šį priedą, taikomo žyminio mokesčio dydis. 2001 m. gruodžio 14 d. Dekretu įstatymu Nr. 322‑B/2001 (Decreto-Lei n.o 322-B/2001, de 14 de dezembro de 2001) ( 7 ) į šį priedą įtrauktas 26 punktas, kurio 26.3 papunktis buvo suformuluotas taip: „Kapitalo bendrovės įstatinio kapitalo padidinimas bet kokios rūšies turto įnašais; nuo bet kokios rūšies turto, kurį akcininkai įneša ar turi įnešti, vertės atskaičius prisiimtus įsipareigojimus ir bendrovės patirtas išlaidas dėl kiekvieno tokio įnašo – 0,4 %“ ( 8 ).
47.

Trečiosios šalies pilietis prašymą išduoti vizą kompetentingam konsulatui iš esmės turi pateikti per tris mėnesius iki kelionės pradžios ( 17 ). Visų pirma jis turi pateikti suderintą prašymo formą ( 18 ) ir kelionės dokumentą ( 19 ), kurio galiojimo terminas turi būti ne trumpesnis kaip trys mėnesiai po numatomo paskutinio jo išvykimo iš valstybių narių teritorijos dienos ( 20 ); šiame dokumente turi būti mažiausiai du tušti puslapiai, ir jis turi būti išduotas per pastaruosius dešimt metų ( 21 ). Be to, suderintos prašymo formos 12–16 langeliuose turi būti nurodyta prašymą pateikusio asmens pateikto kelionės dokumento rūšis, šio dokumento numeris, išdavimo ir galiojimo datos, taip pat dokumentą išdavusi institucija.
7.

J. Saint Prix apskundė atsisakymą skirti jai finansinę paramą First Tier Tribunal. 2008 m. rugsėjo 4 d. sprendimu jos skundas buvo patenkintas. Savo ruožtu Secretary of State for Work and Pensions apskundė tokį sprendimą Upper Tribunal, šis 2010 m. gegužės 7 d. priėmė Secretary of State palankų sprendimą. Tuomet J. Saint Prix apskundė Upper Tribunal sprendimą Court of Appeal. 2011 m. liepos 13 d. pastarajam teismui atsisakius patenkinti jos apeliacinį skundą, ji pateikė dar vieną skundą Supreme Court of the United Kingdom (toliau – Supreme Court).
46.

Be to, reikia pažymėti, kad būtų neprotinga nepripažinti darbuotoja motinos, nutraukusios profesinę veiklą per vaiko priežiūros atostogas ( 11 ). Kad pasinaudotų Elterngeld Vokietijoje, U. Wiering turėjo nutraukti arba apriboti profesinę veiklą ( 12 ). Jei, pavyzdžiui, U. Wiering nutrauktų profesinę veiklą, būtų taikomas Reglamento Nr. 574/72 10 straipsnio 1 dalies a punktas, nes ji nebebūtų darbuotoja. Dėl to Vokietijos Federacinė Respublika prarastų pagrindinę kompetenciją turinčios valstybės narės statusą ir nebeturėtų mokėti Elterngeld. Viskas dar kartą pasikeistų, jei U. Wiering toliau dirbtų ne visą darbo dieną ( 13 ).
93.

Todėl siūlau Teisingumo Teismui į prašymą priimti prejudicinį sprendimą atsakyti taip: 1. Paslaugos, kurios apima paslaugų teikėjo už atlygį teikiamą sąlyginę prieigą prie programų paketo, kurį sudaro per palydovą transliuojamos radijo ir televizijos programos, yra elektroninių ryšių paslaugos, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 2 straipsnio c punktą, jei jų dalykas yra signalų perdavimas elektroninių ryšių tinklais. Taigi tokių paslaugų teikėjai laikytini elektroninių ryšių paslaugų teikėjais. 2. Paslaugos, kurios apima paslaugų teikėjo už atlygį teikiamą sąlyginę prieigą prie programų paketo, kurį sudaro per palydovą transliuojamos radijo ir televizijos programos, gali apimti sąlyginės prieigos sistemas, kaip tai suprantama pagal Pagrindų direktyvos 2 straipsnio ea ir f punktus, bet dėl šios priežasties nėra laikytinos tokiomis sistemomis. 3. Nacionalinės teisės normos, susijusios su paslaugomis, iš Liuksemburgo teikiamomis į Vengrijos teritoriją ir apimančiomis paslaugų teikėjo už atlygį teikiamą sąlyginę prieigą prie programų paketo, kurį sudaro per palydovą transliuojamos radijo ir televizijos programos, patenka į SESV 56 straipsnyje įtvirtintos paslaugų teikimo laisvės reglamentavimo sritį tiek, kiek jų dalykas nėra visiškai suderintas nei Naująja elektroninių ryšių paslaugų bendrąja reguliavimo sistema, nei kitomis antrinės teisės nuostatomis. 4. Jei kompetencija dar nėra reglamentuota antrinėje Sąjungos teisėje, pagal SESV 56 straipsnį valstybių narių institucijoms nedraudžiama atlikti administracinius tyrimus dėl paslaugų, teikiamų iš kitos valstybės narės ir apimančių paslaugų teikėjo už atlygį teikiamą sąlyginę prieigą prie programų paketo, kurį sudaro radijo ir televizijos programos. 5. Nacionalines nuostatas, kuriomis kitose valstybėse narėse įsteigtos įmonės įpareigojamos įsiregistruoti nacionalinėje institucijoje, jei nori teikti elektroninių ryšių paslaugas tos valstybės vartotojams, galima vertinti tik pagal Leidimų direktyvos 3 straipsnį. 6. Pagal SESV 56 straipsnį draudžiama nacionalinės teisės norma, pagal kurią už atlyginimą teikiamos sąlyginės prieigos prie programų paketo, kurį sudaro per palydovą transliuojamos radijo ir televizijos programos, paslauga gali būti teikiama tik per šios paslaugos gavimo valstybėje narėje įsteigtą filialą arba savarankišką teisės subjektą.
7.

Reglamento 6 straipsnyje nustatyta: „1. Per vienerius metus nuo šio reglamento įsigaliojimo transporto įmonės valstybių narių kompetentingoms institucijoms įteikia 4 straipsnyje nurodytas paraiškas. Transporto įmonės paraiškas gali įteikti pasibaigus pirmiau nurodytam laikotarpiui, jeigu jos nustato, kad tenkinamos 4 straipsnio 1 dalies nuostatų sąlygos. 2. Sprendimai palikti su viešąja paslauga susijusį įsipareigojimą ar jo dalį arba nustatyto laikotarpio pabaigoje jį panaikinti turi numatyti kompensacijas už finansines išlaidas, atsirandančias dėl minėto įsipareigojimo; tokių kompensacijų dydis turi būti nustatomas pagal bendrą tvarką, numatytą 10–13 straipsniuose. 3. Valstybių narių kompetentingos institucijos priima sprendimą per vienerius metus nuo tos datos, kai buvo įteikta paraiška dėl įsipareigojimų organizuoti darbą ar vežti, ir per šešis mėnesius dėl įsipareigojimų, skirtų tarifams. Teisė gauti kompensaciją atsiranda nuo tos datos, kada kompetentingos institucijos priima sprendimą, tačiau ne anksčiau nei 1971 m. sausio 1 d. 4. Tačiau jeigu valstybių narių kompetentingos institucijos, atsižvelgdamos į kiekvienos įmonės įteiktų paraiškų kiekį ir svarbą, mano esant būtina, jos gali 3 dalies pirmoje pastraipoje nustatytą laikotarpį pratęsti, tačiau ne vėliau kaip iki 1972 m. sausio 1 d. Tokiu atveju teisė gauti kompensaciją atsiranda šią dieną. Jeigu jos ketina pasinaudoti šiomis savo teisėmis, valstybių narių kompetentingos institucijos aptariamosioms įmonėms apie tai praneša per šešis mėnesius nuo paraiškos įteikimo dienos. Jeigu kuriai valstybei narei iškyla ypatingų sunkumų, Taryba, gavusi tos valstybės prašymą ir Komisijos pasiūlymą, gali minėtai valstybei leisti šios dalies pirmame punkte nurodytą laikotarpį pratęsti iki 1973 m. sausio 1 d. 5. Jeigu per nustatytą laikotarpį kompetentingos institucijos nepriima sprendimo dėl įsipareigojimo, dėl kurio panaikinimo pagal 4 straipsnio 1 dalį pateikta paraiška, jis laikomas panaikintu. 6. Taryba, remdamasi pranešimu, kurį iki 1972 m. gruodžio 31 d. pateikia Komisija, nagrinėja, kaip kiekvienoje valstybėje narėje įgyvendinamas šis reglamentas.“
16.

Tik 2005 m., maždaug po dvylikos metų, Komisija vėl pareikalavo sumokėti. SEMEA Komisijai nurodė, kad tuo metu jau buvo tapusi nemoki. Be to, SEMEA tvirtino, jog organizacija, kuriai buvo patikėtas subsidijuoto projekto įgyvendinimas, ją patikino, kad Komisija atsisakė ginčijamo reikalavimo, be to, jau buvo suėjęs reikalavimo senaties terminas. Komisija neigia atsisakiusi ginčijamo reikalavimo. Nepaisydama kelerius metus trukusio tolesnio susirašinėjimo ir raginimų mokėti, SEMEA nemokėjo. 2008 m. vasario mėn. Komisija paskutinį kartą pareikalavo, kad SEMEA atliktų mokėjimą.
10.

Kaip teigiama prašyme priimti prejudicinį sprendimą, abiejų žymenų panašumas kol kas dar nebuvo pakankamai įvertintas. Todėl per šį procesą negalima remtis galimybe supainioti. Be to, prašyme priimti prejudicinį sprendimą klausiama, ar H. J. M. de Vries norėjo gauti savąją dalį nuo Red Bull energinių gėrimų milijardinės apyvartos, ir, pasinaudodamas Red Bull prekių ženklo, turinčio gerą vardą, sėkme, iš šio vardo nesąžiningai pasipelnė ( 4 ).
56.

O šios išvados 24 punkte nurodytas reglamento 28 straipsnio 2 dalies b punkto aiškinimas, kuriam pritaria CVZ bei Nyderlandų ir Švedijos vyriausybės, atrodo, sukelia dar daugiau netikrumo. Kadangi tam tikros socialinės apsaugos sritys dažnai taikytinos visiems valstybės narės gyventojams, pagrindinis reglamento 28 straipsnio 2 dalies b punkto taikymo kriterijus paprastai yra asmens gyvenimo toje valstybėje trukmė. Tačiau, kaip kai kurios vyriausybės turėjo pripažinti per posėdį, šią informaciją ne visada galima iškart patikrinti ir ji ne visada patikima. Nors laikotarpiai, per kuriuos pilietis mokėjo pensijų draudimo įmokas, yra tinkamai registruojami ir lengvai patikrinami, to negalima pasakyti apie laikotarpius, per kuriuos piliečiams taikytinos kitos socialinės apsaugos sritys.
60.

Mano nuomone, nekreipiant dėmesio į tai, kad geografinis maršrutas buvo su pertrūkiais, S. Abdullahi nukeliautas kelias atrodo veikiau vienas ir tęstinis: iš Somalio (jos kilmės šalies) ar bent jau, kaip buvo nustatyta, iš Sirijos iki – be pertrūkimų – Austrijos, kur galiausiai ji paprašo prieglobsčio. Manau, tai, kad maršrutas vienas ir tęstinis, matyti iš to, kiek laiko jam sugaišta, nes atstumas įveiktas per labai trumpą laiką, praktiškai būtiną tam, kad kelionės tikslas būtų pasiektas keliaujant nelegaliai, o tai būdinga visoms S. Abdullahi klajonėms. Žinoma, negalima užtikrintai teigti, kad kelionės tikslas buvo Austrija, kur ją sulaikė, nes galbūt ji ketino tęsti kelionę ir vykti į kitą valstybę narę. Viena, dėl ko, manau, nekyla abejonių, yra tai, kad S. Abdullahi „kelionės tikslas“, jeigu taip galima sakyti, nebuvo Graikija, į kurią ji atvyko 2011 m. liepos mėn. ir iš kur veikiausiai išvyko dar tą patį mėnesį, nes rugpjūtį ji paprašė prieglobsčio Austrijoje, po to, kai, be Vengrijos, kirto kelias trečiąsias šalis.