Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą užtikrinimas – Galimybė susipažinti su bylos dokumentais – Apimtis – Atsisakymas atsiųsti dokumentą – Pasekmės

2. Konkurencija – Karteliai – Įrodymas – Reikalaujamas Komisijos turimų įrodymų tikslumas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

3. Konkurencija – Karteliai – Įmonė – Sąvoka – Ekonominis vienetas – Egzistavimas, kurį galima nustatyti, atsižvelgiant į nuoseklių aplinkybių visumą – Patronuojančioji įmonė, kuri neturi 100 % dukterinės įmonės kapitalo – Aplinkybė, nepaneigianti, kad gali egzistuoti ekonominis vienetas

(SESV 101 1 dalis)

4. Konkurencija – Karteliai – Suderinti veiksmai – Pažeidimo įrodymas – Įrodinėjimo pareiga

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

5. Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumas – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Įmonė, kuriai skirtas pranešimas apie kaltinimus ir kuri per administracinę procedūrą neginčijo su kaltinimais susijusių faktinių ar teisinių aplinkybių – Teisės pareikšti ieškinį ribojimas – Pagrindinių teisėtumo ir teisės į gynybą užtikrinimo principų pažeidimas

(SESV 101 straipsnis, SESV 102 straipsnis ir SESV 263 straipsnio 4 pastraipa; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis ir 52 straipsnio 1 dalis)

6. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Įmonių grupė, kuriai vadovauja keli juridiniai asmenys

(EB 81 straipsnis)

Summary

1. Iš teisės į gynybą užtikrinimo principo kylanti teisė susipažinti su bylos dokumentais administracinėje procedūroje dėl konkurencijos taisyklių taikymo reiškia, kad Komisija turi sudaryti suinteresuotajai įmonei galimybę išnagrinėti visus tyrimo byloje esančius dokumentus, kurie gali būti svarbūs jos gynybai. Šie dokumentai apima tiek kaltinamuosius, tiek kaltę paneigiančius dokumentus, išskyrus kitų įmonių komercines paslaptis, Komisijos vidaus dokumentus ir kitą konfidencialią informaciją.

Vis dėlto neperdavus dokumento, teisė į gynybą pažeidžiama, tik jeigu suinteresuotoji įmonė įrodo, jog, pirma, Komisija šiuo dokumentu grindė kaltinimą padarius pažeidimą ir, antra, šį kaltinimą galima įrodyti tik remiantis minėtu dokumentu. Konkrečiai kalbant, ji turi įrodyti, kad rezultatas, prie kurio Komisija priėjo savo sprendime, būtų buvęs kitoks, jei nepateiktas dokumentas, kuriuo Komisija rėmėsi pripažindama, kad ši įmonė padarė pažeidimą, nebūtų pripažintas įrodymu. Tačiau, kiek tai susiję su kaltę paneigiančiu dokumentu, suinteresuotoji įmonė turi tik įrodyti, kad jo neatskleidimas galėjo turėti įtakos procedūros eigai ir Komisijos sprendimo turiniui šios įmonės nenaudai, nes ji būtų galėjusi pateikti įrodymų, kurie nesutampa su Komisijos padarytomis išvadomis.

(žr. 13, 22–23 punktus)

2. Kad būtų konstatuotas EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimas, reikia, jog Komisija pateiktų rimtų, tikslių ir nuoseklių įrodymų. Tačiau ne kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas būtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo epizodo atveju. Pakanka, kad šį reikalavimą atitiktų visi bendrai vertinami požymiai, kuriais remiasi ši institucija.

Todėl net jeigu nė vienas iš įvairių nagrinėjamo pažeidimo epizodų, vertinamas atskirai, nėra EB 81 straipsnio 1 dalimi draudžiamas susitarimas ar suderinti veiksmai, tokia išvada neužkerta kelio tam, kad minėti epizodai, vertinami kartu, būtų pripažinti tokiu susitarimu ar tokiais veiksmais.

Kadangi draudimas dalyvauti vykdant antikonkurencinius veiksmus ir sudarant antikonkurencinius susitarimus bei sankcijos, kurios gali būti skirtos pažeidėjams, visuotinai žinomi, įprasta, jog šiuos veiksmus ir susitarimus apimanti veikla vykdoma paslapčia, susitikimai vyksta slaptai (dažniausiai trečiosiose šalyse) ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Net jeigu Komisija ir randa dokumentų, aiškiai rodančių neteisėtą ryšį tarp ūkio subjektų, pavyzdžiui, susitikimų protokolų, jie paprastai yra tik fragmentiški bei pavieniai, todėl tam tikras aplinkybes dažnai reikia nustatyti naudojant dedukcijos metodą. Daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurencinių veiksmų ar susitarimų, turi būti nustatoma, remiantis tam tikrais sutapimais ir požymiais, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas.

(žr. 47–49 punktus)

3. Sąjungos konkurencijos teisė taikoma įmonių veiklai. Įmonės sąvoka apima bet kurį ūkinę veiklą vykdantį subjektą, neatsižvelgiant į jo teisinį statusą ar finansavimo būdus. Ši sąvoka šiomis aplinkybėmis turi būti suprantama kaip reiškianti ekonominį vienetą, net jeigu teisiniu požiūriu šį ekonominį vienetą sudaro keletas fizinių ar juridinių asmenų. Tai, kad egzistuoja ekonominis vienetas, galima nustatyti, atsižvelgiant į nuoseklių aplinkybių visumą, net jeigu nė vieno iš šių įrodymų, vertinamo atskirai, nepakanka, kad būtų konstatuotas tokio vieneto egzistavimas.

Aplinkybė, kad patronuojančiajai įmonei nepriklauso 100 % dukterinės įmonės kapitalo, nepaneigia to, kad gali egzistuoti ekonominis vienetas, kaip tai suprantama pagal konkurencijos teisę.

(žr. 64–65, 82 punktus)

4. Konkurencijos taisyklių pažeidimą turi įrodyti šiuo pažeidimu kaltinanti šalis ar institucija, o naudodamasi tam tikra gynybos priemone nuo kaltinimo šių taisyklių pažeidimu besiginanti įmonė ar įmonių asociacija turi įrodyti, kad įvykdytos šios gynybos priemonės taikymo sąlygos, todėl minėta institucija turi pateikti kitų įrodymų. Taigi, net jeigu pagal šiuos principus įrodinėjimo pareiga tenka Komisijai arba suinteresuotajai įmonei ar asociacijai, dėl faktinių aplinkybių, kuriomis remiasi viena šalis, kitai šaliai gali tekti pateikti paaiškinimų ar pateisinimų, nes kitaip būtų galima daryti išvadą, kad įrodinėjimo pareiga buvo įvykdyta.

(žr. 80 punktą)

5. Kiek tai susiję su konkurencijos taisyklių taikymu, jokia Sąjungos teisės nuostata nereikalaujama, kad pranešimo apie kaltinimus adresatas ginčytų įvairias faktines ar teisines aplinkybes per administracinę procedūrą tam, kad galėtų tai daryti vėliau per teismo procesą. Nors tai, kad įmonė tiesiogiai ar netiesiogiai pripažįsta faktines ar teisines aplinkybes per Komisijos vykdomą administracinę procedūrą, gali būti papildomas įrodymas vertinant ieškinio pagrįstumą, toks pripažinimas negali riboti teisės pareikšti ieškinį Bendrajame Teisme, kurią fizinis ar juridinis asmuo turi pagal SESV 263 straipsnio ketvirtą pastraipą, įgyvendinimo.

Nesant šiuo tikslu aiškiai įtvirtinto teisinio pagrindo, toks apribojimas prieštarautų bendriesiems teisėtumo ir teisės į gynybą užtikrinimo principams. Be to, teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą įtvirtinta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, kuris pagal ESS 6 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą turi tokią pačią teisinę galią kaip Sutartys. Pagal šios chartijos 52 straipsnio 1 dalį bet koks šioje chartijoje pripažintų teisių ir laisvių įgyvendinimo apribojimas turi būti numatytas įstatyme.

(žr. 89–91 punktus)

6. Procedūroje dėl konkurencijos teisės normų pažeidimo, siekiant įvertinti, ar įmonė savarankiškai sprendžia dėl savo elgesio rinkoje, reikia atsižvelgti į visus reikšmingus veiksnius, kurie susiję su ekonominiais, organizaciniais ir teisiniais ryšiais, siejančiais ją su tos pačios grupės įmone, pripažinta atsakinga už minėtos grupės veiksmus, ir kurie gali skirtis konkrečiu atveju, o dėl to negalima pateikti baigtinio jų sąrašo.

Tuo atveju, kai įmonių grupei vadovauja keli juridiniai asmenys, Komisija nepadaro vertinimo klaidos pripažindama, kad tik viena iš šių įmonių yra atsakinga už šios grupės įmonių, kurios visos sudaro ekonominį vienetą, veiksmus. Tai, kad nėra vieno grupei vadovaujančio juridinio asmens, netrukdo pripažinti įmonės atsakinga už šios grupės veiksmus. Įmonių grupės teisinė struktūra, kuriai būdinga tai, jog nėra vieno šiai grupei vadovaujančio juridinio asmens, neturi lemiamos reikšmės, kai ši struktūra neatspindi faktinio minėtos grupės veikimo ir tikro organizavimo. Konkrečiai kalbant, tai, kad tarp dviejų grupei vadovaujančių įmonių nėra teisinių pavaldumo sąsajų, nepaneigia išvados, jog viena iš šių dviejų įmonių turi būti laikoma atsakinga už grupės veiksmus, nes praktiškai antroji įmonė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio atitinkamoje rinkoje.

(žr. 95, 98–100, 107–109 punktus)