Be to, jeigu Komisijos sprendimas yra sudėtingų techninių vertinimų rezultatas, jiems iš principo taikoma ribota teisminė kontrolė, reiškianti, kad Bendrijos teismas negali pakeisti Komisijos atlikto faktinių aplinkybių vertinimo savuoju.

Toks Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio ir Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto aiškinimas taikytinas dubliko, kuris pagal to paties reglamento 47 straipsnio 1 dalį turi papildyti ieškinį, priimtinumo sąlygoms.

Be to, Pirmosios instancijos teismas neprivalo prieduose ieškoti ir nustatyti pagrindų ir argumentų, kuriuos jis galėtų laikyti pagrindžiančiais ieškinį, nes priedai atlieka tik įrodomąją ir pagalbinę funkciją.

Pagal Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnį ir Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką tam, kad ieškinys būtų priimtinas, reikia, kad svarbiausios faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis pagrįstas, būtų bent jau trumpai, bet nuosekliai ir suprantamai nurodytos pačiame ieškinio tekste. Nors ieškinio turinys specifiniais klausimais gali būti pagrįstas ir papildytas pateikiant nuorodas į prie jo pridėtų dokumentų ištraukas, bendroji nuoroda į kitus dokumentus, netgi ieškinio priedus, negali kompensuoti pagrindinių teisinių argumentų nebuvimo, kurie pagal pirmiau nurodytas nuostatas turi būti nurodyti pačiame ieškinyje.

Priimdama sprendimą, kuriuo nubaudžiama už dominuojančią padėtį užimančios įmonės atsisakymą pateikti konkuruojančioms įmonėms informaciją dėl programinės įrangos produktų suderinamumo, Komisija gali nepareikšti nuomonės dėl klausimo, ar įmonės komunikacijos protokolams, ar jų specifikacijoms taikytinos intelektinės nuosavybės teisės, ir preziumuoti, kad įmonė gali remtis tokiomis teisėmis. Taigi Komisija gali remtis prielaida, jog įmanoma, kad atsisakymas suteikti su suderinamumu susijusią informaciją yra ne paprastas atsisakymas tiekti konkrečiai veiklai vykdyti reikalingą produktą ar paslaugą, bet atsisakymas suteikti trečiajai šaliai su intelektinės nuosavybės teisėmis susijusią licenciją. Iš tikrųjų taip Komisija pasirinko griežčiausią teismų praktikoje priimtą ir dėl to dominuojančią padėtį užimančiai įmonei palankiausią sprendimo variantą. Taigi tokioje situacijoje reikia patikrinti, ar įvykdytos sąlygos, leidžiančios įpareigoti dominuojančią padėtį užimančią įmonę suteikti su intelektinės nuosavybės teisėmis susijusią licenciją.

Taikant EB 82 straipsnį dėl dominuojančią padėtį užimančios įmonės atsisakymo suteikti licenciją darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkoje, „su suderinamumu susijusi informacija“ turi būti laikoma „būtina“ visų pirma dėl to, kad suderinamumas yra labai svarbus konkurencijai šioje rinkoje, net jei šios informacijos nesant konkurencija išnyksta tik laipsniškai, o ne iš karto.

Kaip matyti iš Komisijos pranešimo dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo Bendrijos konkurencijos teisės tikslams, „atitinkama prekės rinka apima visas prekes ir (arba) paslaugas, kurias vartotojas laiko vienodomis ar pakeičiamomis pagal prekių savybes, kainas ir paskirtį“. Į pasiūlos pakeičiamumą taip pat galima atsižvelgti, siekiant apibrėžti atitinkamą rinką esant tokiai padėčiai, kai pasiūlos pakeičiamumo poveikis efektyvumo ir greitumo atžvilgiu yra tolygus paklausos pakeičiamumo poveikiui. Tam reikia, kad atsiliepdami į ilgalaikius nedidelius santykinių kainų pakitimus tiekėjai per trumpą laiką ir nepatirdami didesnių papildomų sąnaudų ar rizikos galėtų pakeisti atitinkamų prekių gamybą ir jas parduoti.

EB 82 straipsnio taikymo kontekste Bendrijos teismas vienodai vartoja terminus „konkurencijos panaikinimo pavojus“ ir „gali panaikinti bet kokią konkurenciją“, siekdamas išreikšti tą pačią mintį, t. y. tai, kad EB 82 straipsnis taikomas ne tik nuo to momento, kai konkurencijos rinkoje nebėra arba beveik nebėra. Jeigu Komisija būtų įpareigota laukti, kol iš rinkos bus pašalinti konkurentai arba kol toks pašalinimas būtų neišvengiamas, kad galėtų imtis veiksmų remdamasi šia nuostata, tai akivaizdžiai prieštarautų šios nuostatos tikslui – apsaugoti neiškreiptą konkurenciją bendrojoje rinkoje ir, visų pirma, apsaugoti nagrinėjamoje rinkoje dar esančią konkurenciją.

Be to, susiklosčius situacijai, kai Komisija turi taikyti EB 82 straipsnį konkretaus atvejo faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis ir kai, nesant priešingų įrodymų, darytina prielaida, kad išvados, kurias ji padarė šiuo klausimu, yra vienintelės, kurias buvo įmanoma padaryti, Komisija iš esmės neturi rinktis iš kelių įmanomų Bendrijos teisės akto aiškinimo variantų.

Toks pateisinimas negali būti kildinamas iš privalumų dėl to, kad susietas pardavimas tariamai užtikrina vienalyčio produkto pasiūlą rinkoje. Negalima leisti, kad toks rezultatas būtų vienašališkai primestas susietą pardavimą vykdančios dominuojančią padėtį užimančios įmonės.

Nuspręsdama, kad dominuojančią padėtį užimančios įmonės veiksmai yra neteisėtas susietas pardavimas, Komisija gali visiškai pagrįstai pasiremti tokiais keturiais kriterijais: pirma, siejantysis ir susietasis produktai yra du atskiri produktai; antra, atitinkama įmonė užima dominuojančią padėtį siejančiojo produkto rinkoje; trečia, ši įmonė nesuteikia vartotojams pasirinkimo įsigyti siejantįjį produktą be susietojo produkto; ketvirta, tokia praktika riboja konkurenciją. Komisija taip pat atsižvelgia į tai, kad susietas pardavimas nėra objektyviai pateisinamas.

Be to, net jei susietas dviejų produktų pardavimas atitinka komercinį paprotį arba jei abu aptariami produktai natūraliai susiję, jis vis dėlto gali sudaryti piktnaudžiavimą EB 82 straipsnio prasme, nebent būtų objektyviai pateisinamas.

Be to, nei EB 82 straipsnio antrosios pastraipos d punkte, nei teismų praktikoje susieto pardavimo srityje nereikalaujama, jog vartotojai būtų verčiami naudoti susietąjį produktą arba jiems būtų trukdoma naudoti tokį patį dominuojančios įmonės konkurento tiekiamą produktą, kad būtų laikoma įvykdyta sąlyga dėl papildomų įsipareigojimų taikymo sudarant sutartis.

Nors teisinga, kad nei EB 82 straipsnio antrosios pastraipos d punkte, nei apskritai EB 82 straipsnyje nėra nuorodos į antikonkurencinį atitinkamų veiksmų poveikį, tam tikrą elgesį galima iš principo pripažinti piktnaudžiavimu tik tuo atveju, kai jis gali riboti konkurenciją.

Taikydama EB 82 straipsnį susieto pardavimo srityje, Komisija gali išnagrinėti konkretų tam tikro susieto pardavimo jau turimą poveikį rinkai, bei kaip ši rinka veikiausiai plėtosis ateityje, užuot paprasčiausia nusprendusi – kaip tai paprastai daroma bylose dėl piktnaudžiavimo susietu pardavimu – kad toks pardavimas per se turi pašalinimo poveikį rinkoje, ir tai nereiškia, kad ji taikė naują teisinę teoriją.

Tai, kad dominuojančią padėtį asmeninių kompiuterių klientų operacinių sistemų rinkoje užimanti įmonė susieja duomenų srautams pritaikytą medijos leistuvę su asmeninių kompiuterių klientų operacine sistema – kuri iš anksto įdiegiama daugelyje pasaulyje parduodamų asmeninių kompiuterių klientų – be galimybės atskirti pirmąją nuo antrosios, leidžia medijos leistuvei paplisti asmeniniuose kompiuteriuose klientuose, ir šio paplitimo negali atsverti joks kitas medijos leistuvių platinimo būdas. Taigi susietas pardavimas užtikrina unikalų medijos leistuvės paplitimą asmeniniuose kompiuteriuose pasaulyje, leisdamas šiai medijos leistuvei automatiškai užimti tokią pačią rinkos dalį, kokią turi dominuojančią padėtį užimančios įmonės asmeninių kompiuterių klientų operacinė sistema, net nekonkuruojant su konkurentų produktais pagal pranašumus. Be to, toks susietas pardavimas gali turėti didelės įtakos informacijos teikėjams ir programinės įrangos gamintojams, nes duomenų srautams pritaikytų medijos leistuvių rinka pasižymi svarbiais netiesioginiais tinklo poveikiais.

(žr. 867, 1035, ,1036, 1038, 1058, 1060, 1061 punktus)