Pagal SESV 346 straipsnio 1 dalies a punktą jokia valstybė narė neprivalo teikti informacijos, kurios atskleidimą ji laiko prieštaraujančiu gyvybiniams savo saugumo interesams. Ši nuostata, atsižvelgiant į bendrą jos formuluotę, gali būti taikoma, be kita ko, nekarinės paskirties viešiesiems pirkimams, kaip antai tapatybės dokumentų ir kitų oficialiųjų dokumentų gamybos paslaugų pirkimui. Vis dėlto priemonėms, kurias valstybės narės priima dėl teisėtų nacionalinio intereso reikalavimų, Sąjungos teisė nėra netaikoma vien todėl, kad jos priimtos, be kita ko, dėl visuomenės saugumo intereso.

Sudarydama pasų, leidimų gyventi, tapatybės kortelių, vairuotojo pažymėjimų ir transporto priemonių registracijos dokumentų gamybos paslaugų pirkimo sutartis tiesiogiai su privačia bendrove, nepaskelbusi Europos Sąjungos masto viešųjų pirkimų konkurso, ir palikdama galioti nacionalinės teisės nuostatas, įpareigojančias perkančiąsias organizacijas šias paslaugų pirkimo sutartis sudaryti tiesiogiai su šia bendrove, valstybė narė nevykdo įsipareigojimų pagal Direktyvos 92/50 dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo 4 straipsnio 2 dalį ir 8 straipsnį, siejamus su jos 11–37 straipsniais, ir Direktyvos 2004/18 dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos 14 ir 20 straipsnius, siejamus su jos 23–55 straipsniais.

Iš tiesų, minėtose direktyvose numatytų viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrų nepaisymas yra neproporcingas atitinkamos valstybės narės siekiamo tikslo – užkirsti kelią neskelbtinos su oficialiųjų dokumentų gamyba susijusios informacijos atskleidimui – požiūriu. Atsižvelgiant į tai, negalima veiksmingai remtis SESV 346 straipsnio 1 dalies a punktu, Direktyvos 92/50 4 straipsnio 2 dalimi ir Direktyvos 2004/18 14 straipsniu siekiant pateisinti šiose abiejose direktyvose numatytų viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrų nesilaikymą. Pirma, net jeigu būtų daroma prielaida, jog centralizuotas aptariamų pirkimo sutarčių vykdymas galėtų būti laikomas esminių nacionalinio saugumo interesų apsaugos priemone, viešojo pirkimo procedūrų, numatytų atitinkamai Direktyvos 92/50 8 straipsnyje, siejamame su jos 11–37 straipsniais, ir Direktyvos 2004/18 20 straipsnyje, siejamame su jos 23–55 straipsniais, laikymasis nėra kliūtis aptariamų sutarčių vykdymą pavesti vienam ūkio subjektui. Antra, dėl valdžios institucijų būtinybės įgyvendinant joms pagal nacionalinę teisę pripažintas prerogatyvas, turėti galimybę užtikrinti veiksmingą administracinę kontrolę, taikomą vieninteliam konkurso laimėtojui, kurio gamybos ir sandėliavimo vietos yra šios valstybės narės teritorijoje, pažymėtina, kad nors ūkio subjektas, kuriam pavesta vykdyti aptariamas spausdinimo paslaugų pirkimo sutartis, turi atitikti saugumo reikalavimus, kad užtikrintų saugotinos informacijos konfidencialumą, vis dėlto dar reikia įrodyti, kad tik administracinė kontrolė, kurią gali atlikti nacionalinės valdžios institucijos, gali būti tinkama užtikrinti šį konfidencialumą ir todėl reikia netaikyti direktyvose 92/50 ir 2004/18 numatytų viešojo pirkimo sutarčių sudarymo nuostatų.

Galiausiai, kiek tai susiję su būtinybe užtikrinti konkurso laimėtojo patikimumą, pasakytina, kad, nors valstybės narės privalo turėti galimybę įsitikinti, kad per viešojo pirkimo konkursą sutartys būtų sudarytos tik su patikimomis įmonėmis taikant sistemą, kuri užtikrina specialių konfidencialumo ir saugumo normų paisymą dokumentų spausdinimo srityje, tačiau dar reikia įrodyti, kad perduodamų duomenų konfidencialumo negalima pakankamai garantuoti, jeigu pasibaigus viešojo pirkimo konkursui šių dokumentų spausdinimas būtų pavestas kitai įmonei nei konkurso laimėtojas. Šiuo atžvilgiu reikalavimas nustatyti konfidencialumo pareigą savaime netrukdo surengti konkurso procedūros siekiant sudaryti sutartį. Be to, duomenų konfidencialumą galima užtikrinti nustatant pareigą saugoti paslaptį, ir tam nebūtina nesilaikyti viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūrų.

(žr. 82, 84, 88–90, 94–96 ir 111punktus)