ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
91

Dėl 2015 m. spalio 7 d. Sprendimo Bilbaína de Alquitranes ir kt. / Komisija (T‑689/13, nepaskelbtas Rink., EU:T:2015:767) reikia pažymėti, kad iš jo 24 punkto matyti, jog Bendrasis Teismas darė prielaidą, kad Komisija turėjo „didelę diskreciją“, kai klasifikavo ATAAD. To paties sprendimo 30 punkte nurodyta: „Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą dėl to, kad ATAAD klasifikavo kaip 1 kategorijos ūmaus toksiškumo vandens aplinkai medžiagą (H400) ir 1 kategorijos lėtinio toksiškumo vandens aplinkai medžiagą (H410), remdamasi jos sudedamosiomis dalimis, ir taip neįvykdė pareigos įvertinti visus reikšmingus veiksnius ir aplinkybes, kad būtų galima tinkamai atsižvelgti į ATAAD sudėtyje esančius šešiolika PAA ir jų cheminį poveikį“. Todėl Bendrasis Teismas manė, kad Komisija negalėjo nustatyti, kad atsižvelgė į aplinkybę, jog ATAAD sudedamosios dalys galėjo išsiskirti tik mažais kiekiais ir kad ta medžiaga buvo labai stabili, todėl mažai tirpi vandenyje. Be to, Bendrasis Teismas pabrėžė faktą, kad darydama prielaidą, jog visi ATAAD sudarantys PAA tirpsta vandenyje, Komisija tą klasifikaciją grindė prielaida, kad 9,2 % ATAAD galėtų ištirpti vandenyje, tačiau iš informacinio dokumento matyti, jog tai nerealistiškas kiekis, nes didžiausias ATAAD tirpumas vandenyje siekia 0,0014 %. Be to, Bendrasis Teismas nurodė Reglamento Nr. 1272/2008 I priedo 4.1.1.1 punkte esančią ūmaus toksiškumo vandens aplinkai sąvoką, kuri, anot jo, apima ir medžiagos, ne vien jos sudedamųjų dalių savybes. Be to, Bendrasis Teismas rėmėsi Teisingumo Teismo jurisprudencija, minėta jo 2015 m. spalio 7 d. Sprendimo Bilbaína de Alquitranes ir kt. / Komisija (T‑689/13, nepaskelbta Rink., EU:T:2015:767) 29 punkte, kurioje pažymima, jog tai, kad medžiagos sudedamosios dalys pasižymi tam tikromis savybėmis, nereiškia, kad ta medžiaga jomis taip pat pasižymi.
40

Antra, reikia priminti, kad 1996 m. rugpjūčio 2 d. sprendimu BAVT suteikė augalų veislių teisinę apsaugą Bendrijoje augalų veislei „Siberia“ ir nustatė šios apsaugos galiojimo pabaigos datą – 2018 m. vasario 1 d. Be to, neginčijama, kad ieškovė žinojo apie apsaugą suteikiantį sprendimą, kuriame nustatyta atitinkama galiojimo pabaigos data, ir kad ji nepateikė apeliacijos per du mėnesius nuo to sprendimo įteikimo. Tiek savo ieškinio 4.4 punkte, tiek per posėdį Bendrajame Teisme ieškovė aiškiai pripažino, kad nepateikė apeliacijos per Reglamento Nr. 2100/94 69 straipsnyje nustatytą terminą. Nors galėjo skųsti tą sprendimą pagal Reglamento Nr. 2100/94 67 straipsnio 1 dalį (pagal analogiją žr. 1994 m. kovo 9 d. Sprendimo TWD Textilwerke Deggendorf, C‑188/92, EU:C:1994:90, 24 punktą), ji per nustatytą terminą nepasinaudojo Reglamente Nr. 2100/94 jai suteiktomis teisių gynimo priemonėmis. Taigi pasibaigus numatytam terminui apsaugą suteikiantis sprendimas tapo galutinis (pagal analogiją žr. 1994 m. kovo 9 d. Sprendimo TWD Textilwerke Deggendorf, C‑188/92, EU:C:1994:90, 13 punktą).
64

Be to, svarbu pažymėti, kad intelektinės nuosavybės teisių pažeidimas, kurį nurodo ieškovė, konkrečiai – teisės į du Europos Sąjungos dizainus pažeidimas dėl to, kad prekiaujama prekėmis, kurių forma panaši į ieškovės prekės formą, atitinkančią prašomą įregistruoti prekių ženklą sudarančią formą, neturi reikšmės prašomam įregistruoti prekių ženklui būdingo skiriamojo požymio analizei, kaip tai nurodė Apeliacinė taryba (ginčijamo sprendimo 28 punktas). Teisės, susijusios su dizainu, apsauga iš tiesų nereiškia, kad atitinkama forma turi skiriamąją požymį, nes šių dviejų teisių nagrinėjimo kriterijai iš esmės skiriasi. Teisės, susijusios su dizainu, apsauga susijusi su prekės, kuri skiriasi nuo turimos nuosavybės, išvaizda ir grindžiama tokio dizaino naujumu, t. y. tuo, kad visuomenei nėra pateiktas tapatus dizainas, taip pat – individualiu pobūdžiu. Priešingai, prekių ženklo atveju, nors prašomą įregistruoti prekių ženklą sudaranti forma būtinai turi iš esmės skirtis nuo atitinkamo sektoriaus standartų ar įpročių tam, kad galėtų turėti skiriamąjį požymį, vien šios formos naujumo nepakanka padaryti išvadą apie tokio požymio buvimą, nes lemiamas kriterijus yra tokios formos gebėjimas atlikti komercinės kilmės nuorodos funkciją.
54

Be to, buvo nuspręsta, kad kai ankstesniu prekių ženklu žymimos prekės apima prekes, nurodytas prekių ženklo paraiškoje, šios prekės laikomos tapačiomis (žr. 2005 m. lapkričio 24 d. Sprendimo ARTHUR ET FELICIE, T‑346/04, EU:T:2005:420, 34 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
103

Be to, ieškovės tvirtina, kad savarankiška bendra įmonė negali būti laikoma paprasčiausia priemone, jeigu ji pati yra strategiškai suinteresuota koncentracija, net jeigu patronuojančiosios bendrovės taip pat gali turėti platesnį strateginį suinteresuotumą ta koncentracija. Patronuojančiosios bendrovės gali būti laikomos dalyvaujančiomis koncentracijos operacijoje tik tuo atveju, jeigu įsigijimas nesusijęs su savarankiškos bendros įmonės ūkine veikla, o pasitelkiamas tik patronuojančiųjų bendrovių interesams tenkinti. Ieškovių teigimu, šiuo atveju DDC suinteresuotumas pasireiškia, be kita ko, jos ankstesniais įsigijimo projektais, tuo, kad ji įsteigta seniai, tuo, kad koncentracija netiesiogiai sustiprintų jos padėtį rinkoje, tuo, kad ji būtų tapusi tiesiogine Cemex Croatia įgijėja, ir tuo, kad ji dalyvautų tiesiogiai su ja susijusioje koncentracijoje.
203

Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Vis dėlto Procedūros reglamento 135 straipsnyje nurodyta, kad, kai to reikalauja teisingumas, Bendrasis Teismas gali, pirma, nuspręsti, kad pralaimėjusi šalis, be savo bylinėjimosi išlaidų, padengia tik dalį kitos šalies bylinėjimosi išlaidų arba kad iš pralaimėjusios šalies jos visai neturi būti priteistos. Antra, Bendrasis Teismas iš šalies, net jeigu ji laimėjo bylą, gali priteisti visas bylinėjimosi išlaidas arba jų dalį, jeigu tai atrodo pateisinama dėl jos elgesio, įskaitant elgesį iki proceso, ypač jeigu kita šalis patyrė išlaidų dėl pirmosios šalies veiksmų, kuriuos Bendrasis Teismas pripažino nepagrįstais arba nesąžiningais.
Ši išvada iš karto matyti, neatsižvelgiant, ar prašymas leisti susipažinti su dokumentais yra susijęs su baigta procedūra, ar su tebevykstančia. Iš tiesų, atsižvelgiant į per su valstybės pagalbos kontrole susijusią procedūrą saugomus interesus, paskelbus neskelbtiną informaciją dėl su šia procedūra susijusių įmonių, be kita ko, pagalbos gavėjų, ekonominės veiklos, gali būti pažeisti jų komerciniai interesai, nepaisant to, kad SESV 108 straipsnio taikymo procedūra jau yra baigta.

Tas, kas tvirtina, kad egzistuoja viršesnis visuomenės interesas, pateisinantis dokumentų atskleidimą pagal Reglamento Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais 4 straipsnio 2 dalį, turi konkrečiai nurodyti aplinkybes, pateisinančias atitinkamų dokumentų atskleidimą.

Kalbant apie dokumentus, kurie yra susiję su valstybės pagalbos kontrolės procedūra, po kurios Komisija priėmė sprendimą dėl pagalbos, suteiktos privatizuojant ir restruktūrizuojant nacionalinius bankus, suderinamumo su vidaus rinka, pareiškėjas negalėjo pagrįstai remtis interesu, susijusiu su viešųjų lėšų valdymu ir privatizacijos procedūrų kontrole, ir interesu, kilusiu iš galimo pavojaus bankų sektoriaus atitinkamoje valstybėje narėje stabilumui dėl tariamo nacionalinio banko privatizacijos sandorių neteisėtumo. Iš tiesų, byloje Sąjungos teisme dėl leidimo susipažinti su prašomais dokumentais pareiškėjas negali ginčyti Komisijos vertinimų dėl pagalbos suderinamumo su vidaus rinka teiginiais, susijusiais su galimu atitinkamos valstybės narės priimtų priemonių neteisėtumu. Be to, nei pareiškėjas, nei Sąjungos teismas neturi kelti klausimų dėl jų.

Atvirkščiai, jei vyksta nacionaliniai procesai, be kita ko, susiję su tam tikrų asmenų, dalyvavusių nacionalinio banko privatizavimo sandoriuose, klaidomis, per šiuos procesus gali būti užtikrintas viešasis interesas, susijęs su viešųjų lėšų valdymo, atliekamo valstybės institucijų, kontrole. Taigi ieškovo prašomas leidimas susipažinti su dokumentais gali tik atskleisti jos galimą privatų interesą, kad pagrįstų jos pačios įsitikinimus, susijusius su atitinkamos valstybės narės institucijų veiksmų neteisėtumu, kaip antai nurodytus kartotinėje paraiškoje ir ieškinyje, ir prireikus juos įrodytų per pradėtą teismo procesą arba paskelbtų viešai galimas klaidas, padarytas per šias procedūras.

(žr. 73, 79–81 punktus)
57

Be to, iš pačios Direktyvos 2013/36 22 straipsnio 1 dalies formuluotės matyti, kad kredito įstaigos kvalifikuotųjų akcijų paketo dalių įsigijimo vertinimo procedūra taikoma ir tiesioginiam, ir netiesioginiam įsigijimui. Taigi, jeigu dėl konkretaus sandorio netiesioginis kvalifikuotosios akcijų paketo dalies valdymas tampa tiesioginis arba jeigu pasikeičia šio kvalifikuotosios akcijų paketo dalies netiesioginio valdymo laipsnis (be kita ko, kai netiesioginis akcijų valdymas per dvi bendroves tampa netiesioginiu valdymu per vieną bendrovę), pakinta pati kvalifikuotosios akcijų paketo dalies valdymo teisinė struktūra, todėl toks sandoris turi būti laikomas kvalifikuotosios akcijų paketo dalies įsigijimu, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą. Aiškinant kitaip, galėtų būti pakenkta Sąjungos teisės aktų tikslams, primintiems šio sprendimo 52–56 punktuose.
56

Ieškovė mano, kad Reglamentas Nr. 1023/2013 yra neteisėtas, nes priimtas pažeidžiant asociacijų laisvę, teisę į informaciją ir konsultacijas bei teisę į kolektyvines derybas, kaip jos įtvirtintos Pagrindinių teisių chartijos 12 straipsnio 1 dalyje, 27 ir 28 straipsniuose ir įgyvendintos PTN 10 straipsnio antroje pastraipoje, 10b straipsnio antroje pastraipoje ir 24b straipsnyje, taip pat pažeidžiant 1981 m. birželio 23 d. Tarybos sprendimą. Ieškovė būtent tvirtina, kad nebuvo tinkamai pasitarta su Tarnybos nuostatų komitetu ir nesilaikyta 1981 m. birželio 23 d. Tarybos sprendime numatytos konsultavimosi procedūros. Dėl pasitarimo su Tarnybos nuostatų komitetu ieškovė tvirtina, kad su juo buvo tartasi ne dėl 2011 m. birželio 29 d. Komisijos priimto pirmojo pasiūlymo pakeisti PTN projekto, kuriame buvo numatyta, kad kartu su darbo užmokesčio atnaujinimo metodu nuo 2013 m. sausio 1 d. iki 2020 m. gruodžio 31 d. bus taikomas 5,5 proc. dydžio solidarumo mokestis, bet tik dėl antrojo pasiūlymo pakeisti PTN projekto, kuriame buvo numatytas 6 proc. dydžio solidarumo mokestis, dėl kurio Komisija kreipėsi į Tarnybos nuostatų komitetą 2011 m. lapkričio 21 d. Be to, ieškovė tvirtina, kad pasitarimai su Tarnybos nuostatų komitetu 2013 m. liepos 17 ir 18 d. buvo pavėluoti, taigi neveiksmingi. Dėl pasitarimų ir konsultavimosi su profesinėmis sąjungomis ir darbuotojų draugijomis (toliau – PSDD) ieškovė tvirtina, kad Komisija nesitarė su PSDD prieš priimdama pirmąjį ir antrąjį pasiūlymo pakeisti PTN projektus. Ieškovė taip pat tvirtina, kad Taryba atmetė PSDD prašymą, kad Konsultacinis komitetas toliau rengtų susitikimus vykstant trišalėms diskusijoms. Ji teigia, kad nors 1981 m. birželio 23 d. Tarybos sprendime numatyta konsultavimosi procedūra buvo pradėta, jos nebuvo laikytasi. Pirma, pirmi du 2013 m. gegužės 6 d. ir birželio 23 d. surengti Konsultacinio komiteto susitikimai buvo tik informacinio pobūdžio ir juose konsultuotasi nebuvo. Antra, pasibaigus šiems dviem susitikimams Konsultacinis komitetas neparengė šalių pareikštų skirtingų nuomonių ataskaitos. Be to, ieškovė tvirtina, kad tais atvejais, kai naudojimosi Pagrindinių teisių chartijos 28 straipsnyje įtvirtintų teisių sąlygos nėra pakankamai apibrėžtos arba apibrėžtos Sąjungos teisės nuostatose, kurių galiojimas ginčijamas, ji galėtų reikalauti, kad būtų gerbiama Pagrindinių teisių chartijos 28 straipsnyje įtvirtinta pagrindinė teisė į kolektyvines derybas, neatsižvelgiant į antrinės teisės nuostatas, kuriomis įgyvendinamas šis straipsnis, o taip šiuo atveju ir yra. Šiomis aplinkybėmis ji laikosi nuomonės, kad, atsižvelgiant į tai, kokiomis sąlygomis vyko 1981 m. birželio 23 d. Tarybos sprendime numatyta konsultavimosi procedūra, joje nebuvo atsižvelgta į teisę į kolektyvines derybas.
41

Komisija prašo atmesti šį pagrindą dėl to, kad ji įvykdė jurisprudencijoje nustatytas sąlygas dėl valstybės pagalbos, nes individualiai suteiktos pagalbos analizė atlikta tik jos susigrąžinimo stadijoje. Be to, ji pažymi, kad argumentas, jog ji atliko tik taikomų mokesčio normų palyginimą, neatsižvelgdama į realias normas, nepagrįstas faktinėmis aplinkybėmis. Realių normų palyginimas remiantis Ispanijos valdžios institucijų per administracinę procedūrą pateiktais duomenimis atskleidžia pranašumo egzistavimą. Komisija priduria, kad aptariama priemonė nenumatė automatinio mechanizmo, siekiant pašalinti taip suteiktą pranašumą. Šiuo atveju ieškovo rėmimasis papildomomis mokesčių atkaitomis pagal RASB taikomą schemą, kurios tapo įmanomos dėl galimo pelno reinvestavimo į naujų žaidėjų įsigijimą, yra nereikšmingas, nes grindžiamas hipotetiniais duomenimis. Apskritai kalbant, nurodomas mokesčio normų, taikomų akcinėms bendrovėms ir pelno nesiekiantiems subjektams, skirtumo neutralizavimas taikant atskaitas už reinvestavimą, kyla iš elementaraus ir galbūt klaidingo ieškovo skaičiavimo, nes ieškovas, be kita ko, neatsižvelgė į kitus skirtumus tarp schemų, kurie daro įtakos realiai mokesčio normai. Dėl kaltinimo, kad buvo pažeista pareiga atlikti kruopštų ir nešališką tyrimą, Komisija tvirtina, kad jis nepagrįstas faktinėmis aplinkybėmis ir kad bet kuriuo atveju per administracinę procedūrą ieškovas neteigė, kad normų skirtumą kompensuoja atskaitų už reinvestavimą viršutinių ribų skirtumas.
71

Trečia, iš bylos medžiagos matyti, kad šiuo atveju ieškovė per Reglamento Nr. 2868/95 19 taisyklės 1 dalyje nustatytą terminą pateikė išrašus iš duomenų bazės TMview, susijusius su ankstesniais Europos Sąjungoje galiojančiais tarptautiniais prekių ženklais Nr. 937479 ir 937526. Neginčijama, tai, beje, per teismo posėdį patvirtino įstojusi į bylą šalis, kad šiuose išrašuose buvo pateikta visa reikiama informacija, susijusi su ankstesnių prekių ženklų apsaugos egzistavimu, galiojimu ir apimtimi, be kita ko, šiais prekių ženklais žymimų prekių ar paslaugų sąrašas. Pagal Reglamento Nr. 2868/95 19 taisyklės 3 dalį prie šio prekių sąrašo buvo pridėtas jo vertimas į protesto procedūros kalbą, t. y. į vokiečių kalbą, kuris pateiktas per dokumento originalui pateikti nustatytą terminą.
84

Pozicija Reglamento Nr. 575/2013 5 straipsnio 1 punkte apibrėžta kaip „turtas arba nebalansinis straipsnis“. Todėl ši sąvoka būtinai apima kredito įstaigos balanso turto pusei priskirtus straipsnius. Be to, kadangi Reglamento Nr. 575/2013 429 straipsnio 14 dalies c punktas taikomas pozicijoms, sudarytoms iš indėlių, kuriuos įstaiga yra teisiškai įpareigota perleisti viešojo sektoriaus subjektui bendro intereso investicijoms finansuoti, tai yra pozicijos, kurios pagal savo pobūdį turi būti nurodomos kredito įstaigos balanse, o ne nebalansiniuose straipsniuose.
22

Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal pagrindinio reglamento 11 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą būtinybė toliau taikyti priemones gali būti peržiūrima, be kita ko, eksportuotojo, importuotojo ar Sąjungos gamintojo prašymu, kuriame pateikiama pakankamai įrodymų, jog tarpinė peržiūra yra būtina. Nagrinėjamu atveju tokį prašymą pateikė ieškovė, kaip eksportuojanti gamintoja. Be to, šalys neginčija, kad šis prašymas buvo susijęs tik su dempingu.
28

Taip pat svarbu priminti, kad fiksuoto dydžio korekcijos taikymo tvarka ir gairėse nurodyti kriterijai buvo pripažinti atitinkančiais Sąjungos teisę (šiuo klausimu žr. 2004 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Graikija / Komisija, C‑332/01, EU:C:2004:496, 70 punktą; 2004 m. spalio 7 d. Sprendimo Ispanija / Komisija, C‑153/01, EU:C:2004:589, 73 punktą ir 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Graikija / Komisija, T‑294/11, nepaskelbtas Rink., EU:T:2013:261, 155 punktą), nes nustatant korekcija, kurią Komisija nusprendė taikyti remdamasi gairėmis, siekiama išvengti to, kad iš EŽŪGF ir EŽŪFKP būtų dengiamos sumos, išleistos finansuojant aptariamais Sąjungos teisės aktais nesiekiamus tikslus, be to, tai nėra sankcija (2011 m. kovo 31 d. Sprendimo Graikija / Komisija, T‑214/07, nepaskelbtas Rink., EU:T:2011:130, 136 punktas ir 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Graikija / Komisija, T‑294/11, nepaskelbtas Rink., EU:T:2013:261, 175 punktas). Pagal jurisprudenciją gairėse numatytos fiksuoto dydžio normos leidžia ir laikytis Sąjungos teisės, ir gerai valdyti Sąjungos išteklius, taip pat išvengti to, kad Komisija naudotųsi savo diskrecija taikydama valstybėms narėms nepamatuotas ir neproporcingas korekcijas (2008 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Italija / Komisija, T‑181/06, nepaskelbtas Rink., EU:T:2008:331, 234 punktas ir 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Graikija / Komisija, T‑294/11, nepaskelbtas Rink., EU:T:2013:261, 175 punktas).
22

Ieškinyje ieškovė nurodo du pagrindus, susijusius, pirma, su Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punkto pažeidimu ir, antra, su to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu. Per posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą ji pažymėjo, kad savo argumentais, pateiktais prašyme surengti teismo posėdį, papildomai neteigia, jog buvo pažeista Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 3 dalis, tai buvo pažymėta posėdžio protokole.
Atsižvelgiant į tai eksportuojančio gamintojo, nebendradarbiavusio per tyrimą, po kurio buvo imtasi antidempingo priemonių, padėtis, kiek ji susijusi su dempingo skirtumo nustatymu, jokiu būdu nėra tokia pati kaip tyrime dalyvavusių eksportuojančiųjų gamintojų, nes Reglamento Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 37/2014, 18 straipsnio 1 dalyje teisės aktų leidėjas numatė, kad nebendradarbiavusių eksportuojančių gamintojų antidempingo muito norma nustatoma remiantis turimais duomenimis, kurie gali būti mažiau palankūs nei tuo atveju, jei jie būtų bendradarbiavę. Be to, toks eksportuojantis gamintojas negali įrodyti, kad buvo diskriminuojamas, remdamasis tariama bendradarbiaujančių eksportuojančių gamintojų, kurie nebuvo atrinkti, diskriminacija, palyginti su tais, kurie buvo atrinkti. Nedalyvavęs pradiniame tyrime, eksportuojantis gamintojas neprašė būti atrinktas. Jo argumentas nesusijęs su jo paties padėtimi, todėl galimas jo pagrįstumas negali lemti priemonės, kiek ji susijusi su juo, panaikinimo. Taigi jis neturi jokio suinteresuotumo jį nurodyti.

Jei per pradinį tyrimą, po kurio buvo nustatytas antidempingo muitas, atliekama atranka, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1225/2009 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 37/2014, 11 straipsnio 4 dalies ketvirtos pastraipos, naujas eksportuojantis gamintojas negali prašyti atlikti peržiūros pagal tos pačios dalies pirmesnes pastraipas. Taip siekiama išvengti, kad tokie eksportuojantys gamintojai neatsidurtų palankesnėje padėtyje nei tie eksportuojantys gamintojai, kurie bendradarbiavo per pradinį tyrimą, tačiau nebuvo atrinkti ir kuriems dėl to nustatyta antidempingo muito norma, apskaičiuota pagal Reglamento Nr. 1225/2009 9 straipsnio 6 dalį. Nėra pagrindo manyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas norėjo leisti, kad per pradinį tyrimą nebendradarbiavusiam eksportuojančiam gamintojui, pasibaigus peržiūros procedūrai, būtų nustatyta individuali antidempingo muito norma, nors tokia galimybė nesuteikta naujiems eksportuojantiems gamintojams.

(žr. 46 punktą)
72

Pirma, ieškovė tvirtina, kad atitinkamos 2002 m. ir 2012 m. finansinių reglamentų nuostatos suteikia teisių tarptautinėms organizacijoms, kurioms jos skirtos. Tarp šių teisių, be kita ko, yra subjekto teisė būti pripažintam tarptautine organizacija, jeigu jis atitinka šiuo tikslu minėtuose teisės aktuose numatytas sąlygas, taip pat reali galimybė, kad jam būtų patikėti biudžeto vykdymo uždaviniai ir gauti atitinkamas lėšas netiesioginio valdymo būdu. Anot ieškovės, pripažinusi subjektui tarptautinės organizacijos statusą Komisija nebegali iš naujo nagrinėti šio pagal tarptautinę teisę įgyto statuso. Komisija privalo laikytis šios teisės, ypač kai ji taiko Sąjungos teisės nuostatas, kuriose daroma nuoroda į tarptautinės teisės sąvokas. Be to, ieškovė teigia, kad pagal gero administravimo principą Komisija negali ginčyti jos, kaip tarptautinės organizacijos, statusą. Per posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą ji patikslino, kad šis principas įpareigoja Komisiją atidžiai ir nešališkai išnagrinėti jos padėtį, atsižvelgiant į visą naudingą informaciją.
225

Žinoma, ši ieškovo pateikta gydytojo pažyma gali savaime patvirtinti jo teiginį, kad po ginčijamų aktų priėmimo jis turėjo gydytis antidepresantais. Vis dėlto iš paskutinės minėtos pažymos pastraipos netiesiogiai aišku, kad ši pažyma buvo surašyta remiantis vien ieškovo pateikta informacija. Nagrinėjama gydytojo pažyma nerodo, kad gydytojo diagnozė būtų grindžiama prieš tai atlikta ieškovo medicinine apžiūra ar medicinos ataskaitomis ir tyrimais, kuriuos būtų atlikęs vienas ar daugiau gydytojų, pas kuriuos ieškovas anksčiau lankėsi. Be to, reikia pažymėti, kad, kaip patvirtina pats gydytojas, jis prižiūrėjo ieškovą tik nuo 2010 m. rugsėjo mėn., t. y. kai nuo ginčijamų aktų priėmimo buvo praėję du mėnesiai. Tokiomis aplinkybėmis, siekdamas pateikti savo sveikatos pablogėjimo tuo metu, kai buvo priimti ginčijami aktai, įrodymus, ieškovas turėjo bent pateikti minėtam gydytojui dokumentus, kurie būtų leidę jam įvertinti ieškovo bendrą arba psichinės sveikatos būklę iki minėtų aktų priėmimo. Vis dėlto byloje esanti informacija neleidžia konstatuoti, kad jis būtų pateikęs tokius duomenis. Be to, reikia pripažinti, kad ieškovas nepateikė jokio dokumento, patvirtinančio, kad gydymas antidepresantais jam buvo išrašytas po gydytojo pažymos surašymo datos.