ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
47

Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečioje dalyje Komisija tvirtina, kad Bendrasis Teismas, nesilaikydamas nusistovėjusios teismo praktikos, pernelyg siaurai aiškino įrodymų patvirtinimo reikalavimą, kiek tai susiję su lentele dėl 2004 m. vasario 25 d. AFICS susitikimo. Komisijos teigimu, skundžiamo sprendimo 119 punkte reikalaudamas, kad pateikiant pačią tą lentelę būtų įrodytas nagrinėjimo pažeidimo egzistavimas, neatsižvelgiant į kitus įrodymus ir papildomus paaiškinimus, be kita ko, nurodytus Ideal Standard prašyme atleisti nuo baudos arba ją sumažinti, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą. Be to, jis pažeidė pareigą motyvuoti, kai nenagrinėjo šiame prašyme pateiktų paaiškinimų įrodomosios galios. Komisija priduria, jog šią apeliacinio skundo pagrindo dalį sustiprina tai, kad vertinant tą patį įrodymą 2013 m. rugsėjo 16 d. Sprendime Duravit ir kt. / Komisija (T‑364/10, nepaskelbtas Rink., EU:T:2013:477) padaryta skirtinga išvada, t. y. patvirtintas minėtos lentelės įrodomasis pobūdis.
11

Būtent Reglamento Nr. 1342/2008 9 straipsnyje iki šio reglamento pakeitimo ginčijamu reglamentu buvo numatytos išsamios BLSK nustatymo neturint pakankamai duomenų taisyklės, kai šio reglamento 7 ir 8 straipsniuose numatytos BLSK nustatymo taisyklės negalėjo būti taikomos dėl to, kad trūksta pakankamai tikslios ir reprezentatyvios informacijos. Be to, šio reglamento 12 straipsnyje buvo nustatytas didžiausių leidžiamų žvejybos pastangų apskaičiavimo būdas.
41

EFSA visų pirma kelia klausimą dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo priimtinumo. Jos teigimu, jame nepakankamai tiksliai nurodytos kritikuojamos skundžiamo sprendimo dalys. Be to, jame tik pakartojami Bendrajam Teismui pateikti argumentai dėl 2011 m. gruodžio 12 d. EFSA sprendimo ir taip siekiama, kad būtų iš naujo išnagrinėtas pirmojoje instancijoje pareikštas ieškinys, o to Teisingumo Teismas nagrinėdamas apeliacinį skundą negali padaryti.
12

BW 7:23 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Pirkėjas nebegali teigti, kad pateiktos prekės neatitinka sutarties, jei jis per tinkamą laiką, kai apie tai sužinojo arba pagrįstai turėjo sužinoti, neinformavo pardavėjo. Tačiau jei paaiškėtų, kad prekė neturi pardavėjo nurodytos savybės arba neatitikimas susijęs su faktinėmis aplinkybėmis, apie kurias pardavėjas žinojo arba turėjo žinoti, bet neinformavo, pardavėjas turi būti informuotas per tinkamą laiką, kai tai išaiškėja. Kalbant apie vartojimo prekių pardavimą, pardavėjas turi būti informuojamas per tinkamą laiką, kai išaiškėja; tokiu atveju laikoma, kad jis informuotas per tinkamą laiką, jei pranešama per du mėnesius nuo išaiškėjimo.“
22

U. Wree apskundė Landesamt sprendimą administracine tvarka. Ji teigė, kad minėtuose sąvartynuose esančius plotus naudoja kaip ganyklas avims ganyti, taip pat lygina ir šienauja kai kurias šių plotų dalis. Be to, savo skundui pagrįsti ji nurodė, kad visą sąvartynų plotą galima be apribojimų naudoti avims ganyti.
41

Galiausiai, priešingai, nei teigia Komisija, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad valstybių narių mokesčių teisės aktams gali būti taikoma SESV 64 straipsnio 1 dalis (žr., be kita ko, Sprendimo Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑446/04, EU:C:2006:774, 174–196 punktus; Sprendimo Holböck, C‑157/05, EU:C:2007:297, 37–45 punktus ir Sprendimo Prunus ir Polonium, C‑384/09, EU:C:2011:276, 27–37 punktus).
25

Primintina, jog nebūtina, kad pagalbą gaunanti įmonė pati dalyvautų valstybių narių tarpusavio prekyboje. Ypač kai valstybės suteikta pagalba sustiprina įmonės padėtį, palyginti su kitomis Bendrijos vidaus prekyboje konkuruojančiomis įmonėmis, reikia manyti, kad pagalba turėjo įtakos šiai prekybai. Be to, nebūtina, kad įmonė pagalbos gavėja pati dalyvautų Bendrijos vidaus prekyboje. Kai valstybė narė įmonei suteikia pagalbą, vidaus veiklos mastai gali būti išlaikyti arba išaugti, o dėl to kitose valstybėse narėse įsteigtų įmonių galimybė patekti į šios valstybės narės rinką gali sumažėti. Be to, sustiprėjusi įmonė, kuri iki tol nedalyvavo valstybių narių tarpusavio prekyboje, gali užimti tokią padėtį, kuri leidžia jai patekti į kitos valstybės narės rinką (Sprendimo Cassa di Risparmio di Firenze ir kt., C‑222/04, EU:C:2006:8, 143 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Modelo Continente Hipermercados SA (toliau – MCH) ir Autoridade para as Condições de Trabalho – Centro Local do Lis (toliau – ACT) (Darbo sąlygų priežiūros tarnyba) ginčą dėl šios institucijos sprendimo skirti MCH baudą už Portugalijos darbo teisės pažeidimus, kuriuos iki prijungimo prie MCH padarė Good and Cheap – Comércio Retalhista SA (toliau – Good and Cheap).
b)

Jeigu į 1a klausimą būtų atsakyta neigiamai: Ar APAAN laikytinas viena iš medžiagų <...> [kurios sudarytos] taip, kad <...> yra sunkiai panaudojamos arba išgaunamos greitai pritaikomomis ar ekonomiškai naudingomis priemonėmis“ ((une) „stoffen <...>, die zodanig zijn vermengd dat genoemde stoffen niet gemakkelijk of met economisch rendabele middelen kunnen worden gebruikt of geëxtraheerd“, „substance that is compounded in such a way that it cannot be easily used or extracted by readily applicable or economically viable means“ arba „une autre préparation contenant des substances classifiées qui sont composées de manière telle que ces substances ne peuvent pas être facilement utilisées ni extraites par des moyens aisés à mettre en œuvre ou économiquement viables“)? Remiantis 3 priede pateiktais policijos duomenimis, transformavimas veikiausiai yra gana nesudėtingas, galbūt netgi paprastas metodas.
23

Be to, Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad Reglamento Nr. 1408/71 71 straipsniu siekiamas darbuotojo apsaugos tikslas neįvykdytas, jeigu tuomet, kai atitinkamas darbuotojas lieka dirbti toje pačioje įmonėje, bet dalį darbo laiko, kitoje valstybėje narėje, ne toje, kurios teritorijoje gyvena, ir lieka kandidatas dirbti visą darbo laiką, jis turi kreiptis į savo gyvenamosios valstybės narės įstaigą dėl pagalbos ieškant papildomo, be jau dirbamo, darbo. Tai, kad darbas visą darbo laika tampa darbu dalį darbo laiko sudarant naują sutartį, nėra reikšminga šiuo klausimu (šiuo klausimu žr. Sprendimo de Laat, EU:C:2001:165, 34 punktą).
10

1994 m. GATT XXVIII straipsnio 1, 3 ir 5 dalyse numatyta: „1. Pirmąją kiekvieno trejų metų laikotarpio dieną, skaičiuojant pirmąjį laikotarpį nuo 1958 m. sausio 1 d. <...>, Susitariančioji Šalis (toliau šiame straipsnyje – prašanti Susitariančioji Šalis) derybomis ir susitarimu su Susitariančiąja šalimi, su kuria anksčiau buvo derėtasi dėl tokios nuolaidos, ir su kitomis Susitariančiosiomis šalimis, kurios, Susitariančiųjų Šalių manymu, turi pirmaeilį tiekimo interesą (šios dvi Susitariančiųjų šalių kategorijos kartu su prašančia Susitariančiąja šalimi toliau šiame straipsnyje yra vadinamos „labiausiai suinteresuotomis Susitariančiosiomis šalimis“), bei konsultuojantis su bet kuria kita Susitariančiąja šalimi, kurią Susitariančiosios šalys nustatė turint esminį suinteresuotumą šia nuolaida, gali pakeisti arba atšaukti nuolaidą, esančią atitinkamame prie šio Susitarimo pridedamame Sąraše. <...> 3. a) Jei susitarimas tarp labiausiai suinteresuotų Susitariančiųjų šalių nebuvo pasiektas iki 1958 m. sausio 1 d. arba iki šio straipsnio 1 dalyje nurodyto laikotarpio pabaigos, Susitariančioji Šalis, siūlanti pakeisti ar atšaukti nuolaidą, gali tai daryti ir, jei toks veiksmas yra įvykdytas, bet kuri Susitariančioji Šalis, su kuria dėl nuolaidos buvo derėtasi anksčiau, bet kuri Susitariančioji Šalis, kuri pagal šio straipsnio 1 dalies apibrėžimą turi pirmaeilį tiekimo interesą, ir bet kuri Susitariančioji Šalis, kuri pagal šio straipsnio 1 dalies apibrėžimą yra iš esmės suinteresuota šalimi, ne vėliau kaip per 6 mėnesius nuo tokio veiksmo įvykdymo gali, praėjus 30 dienų nuo to, kai Susitariančiosios šalys gavo pranešimą, atšaukti iš esmės tolygias nuolaidas, dėl kurių su prašančia Susitariančiąja šalimi buvo derėtasi anksčiau. b) Jei susitarimas tarp labiausiai suinteresuotų Susitariančiųjų šalių yra pasiektas, tačiau kuri nors kita pagal šio straipsnio 1 dalies apibrėžimą turinti esminį suinteresuotumą Susitariančioji Šalis nėra tuo patenkinta, tokia Susitariančioji Šalis ne vėliau kaip per 6 mėnesius nuo pagal tokį susitarimą įvykdytos priemonės gali atšaukti iš esmės tolygias nuolaidas, dėl kurių buvo anksčiau derėtasi su prašančiąja Susitariančiąja šalimi, praėjus 30 dienų nuo to, kai Susitariančiosios šalys gavo apie tai pranešimą. <...> 5. Iki 1958 m. sausio 1 d. arba iki bet kokio kito pagal šio straipsnio 1 dalį numatyto termino pabaigos, Susitariančioji Šalis, pranešusi apie tai Susitariančiosioms šalims, gali pasirinkti išlaikyti teisę keisti atitinkamą Sąrašą per kitą laikotarpį, remdamasi šio straipsnio 1–3 dalyse nurodyta tvarka. Jei Susitariančioji Šalis padaro tokį pasirinkimą, kitos Susitariančiosios šalys turi teisę per tą patį laikotarpį, remdamosi tokia pačia tvarka, pakeisti arba atšaukti nuolaidas, dėl kurių anksčiau buvo derėtasi su šia Susitariančiąja šalimi.“
7

Reglamento Nr. 854/2004 I priedo „Šviežia mėsa“ I skirsnio II skyriaus B dalyje patikslinama: „1. Vadovaudamasis 4 ir 5 dalimis: a) oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi atlikti visų gyvūnų patikrinimą prieš skerdimą; b) patikrinimas turi įvykti per 24 valandas nuo atvykimo į skerdyklą ir likus mažiau kaip 24 valandoms iki skerdimo. Be to, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas gali pareikalauti atlikti patikrinimą bet kuriuo metu. <…>“
3

Reglamento Nr. 1408/71 22 straipsnyje „Buvimas už kompetentingos valstybės ribų – Sugrįžimas ar persikėlimas gyventi į kitą valstybę narę ligos ar motinystės išmokų mokėjimo metu – Būtinybė vykti į kitą valstybę narę gydytis“ įtvirtinta: „1. Pagal darbo sutartį dirbantis asmuo arba savarankiškai dirbantis asmuo, įvykdęs kompetentingos valstybės teisės aktais nustatytas sąlygas teisei į išmoką, prireikus atsižvelgiant į 18 straipsnio nuostatas, ir: <…> c) kuris pagal sveikatos būklę gavo kompetentingos įstaigos leidimą išvykti į kitos valstybės narės teritoriją gydytis, gauna: i) išmokas natūra, kurias kompetentingos įstaigos sąskaita teikia buvimo <...> vietos įstaiga pagal jos administruojamų teisės aktų nuostatas, tartum šioje įstaigoje jis būtų apdraustas; tačiau išmokų teikimo trukmė nustatoma pagal kompetentingos valstybės teisės aktus; <…> 2. <…> Leidimą, kuris reikalingas pagal 1 dalies c punktą, galima atsisakyti išduoti tuo atveju, kai lėšos gydymui yra teikiamos iš išmokų, nustatytų valstybės narės, kurios teritorijoje atitinkamas asmuo gyvena, teisės aktais [kai atitinkamas gydymas priskirtas tos valstybės narės, kurios teritorijoje apdraustasis gyvena, teisės aktais numatytoms paslaugoms], ir kai jis negali gauti tokio gydymo per įprastą tokiam gydymui laikotarpį valstybėje narėje, kurioje jis gyvena, atsižvelgiant į jo dabartinį gydymo kursą ir tikėtiną ligos eigą [kai vertinant pagal esamą paciento sveikatos būklę ir tikėtiną jo ligos eigą, atitinkamas gydymas negali būti suteiktas per terminą, paprastai reikalingą tokiam gydymui gauti toje valstybėje narėje, kurioje jis gyvena]. 3. 1 ir 2 dalių nuostatos analogiškai taikomos pagal darbo sutartį dirbančio asmens arba savarankiškai dirbančio asmens šeimos nariams. <…>“
55

Šiuo atveju iš bylos medžiagos matyti, kad Civilinio kodekso 151m straipsnio 1 dalyje, siejamoje su Savanoriškų aukcionų įstatymo 17 straipsnio 3 dalimi, numatyta, pirma, kad aukcionas gali būti užginčytas per 30 dienų nuo įspėjimo apie išieškojimą iš įkeisto turto dienos ir, antra, kad asmuo, ginčijantis šio aukciono sąlygas, pagal to paties įstatymo 21 straipsnio 2 dalį gali kreiptis į teismą per tris mėnesius nuo aukciono organizavimo.
25

Pagrindinėje byloje, kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktų įrodymų, nagrinėjamas mokestis taikomas importuojant gyvulių mėšlo pertekliaus importuotojams. Be to, „nustatyta 2478 EUR už į Flandrijos regioną importuoto per praėjusius kalendorinius metus gyvulių mėšlo pertekliaus toną“ mokesčio suma. Todėl konstatuotina, kad Trąšų dekreto 21 straipsnio 5 dalyje numatytas mokestis taikomas ne Flandrijos kilmės trąšoms, nes jos importuojamos į Flandrijos regioną, t. y. skundžiamas mokestis taikomas šioms trąšoms dėl to, kad jos kerta šio regiono sieną; šis sienos kirtimo momentas turėtų būti laikomas nagrinėjamo mokesčio apmokestinimo momentu.
35

Be to, ligningslov 2 straipsnyje, be kita ko, įtvirtinta taisyklė, kad įmonių grupės viduje perleistas turtas vertinamas atsižvelgiant į rinkos sąlygas. Be to, bet koks galimas kapitalo vertės padidėjimas, gautas dėl perleidimo, įtraukiamas į Danijos perleidžiančiosios bendrovės apmokestinamąsias pajamas.
23

Šiuo klausimu reikia priminti, jog pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką tam, kad atsakytų į susijusį tik su Sąjungos teise klausimą, ar prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusi institucija yra „teismas“, kaip jis suprantamas pagal SESV 267 straipsnį, Teisingumo Teismas atsižvelgia į aplinkybių visumą, t. y. į tai, ar institucija įsteigta teisės aktų pagrindu, ar ji nuolatinė, ar jos jurisdikcija yra privaloma, ar jos procesas grindžiamas rungimosi principu, ar ji taiko teisės aktus ir ar ji yra nepriklausoma (Sprendimo Belov, C‑394/11, EU:C:2013:48, 38 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Be to, nacionaliniai teismai gali kreiptis į Teisingumo Teismą tik nagrinėdami ginčą ir turėdami priimti sprendimą pagal teisminio pobūdžio sprendimui priimti skirtą procedūrą (žr., be kita ko, Sprendimo Syfait ir kt., C‑53/03, EU:C:2005:333, 29 punktą ir Sprendimo Belov, EU:C:2013:48, 39 punktą).
20

Grįsdami šį ieškinį pagrindinės bylos ieškovai nurodo, kad 1996 m. dekreto, kurio remiantis išduotas šis leidimas, 70 straipsnio antra pastraipa neatitinka Sąjungos teisės. Pirmiausia jie tvirtina, kad šis straipsnis neatitinka Direktyvos 75/442 7 straipsnio, nes pagal ją leidžiama išduoti leidimus eksploatuoti sąvartynus atliekų tvarkymo plane nenumatytose vietovėse, todėl jų geografinės vietos nustatymas nepagrįstas aplinkosauginiais kriterijais. Be to, jie nurodo, kad dėl to taip pat pažeistas Direktyvos 1999/31 8 straipsnio b punktas, pagal kurį leidimas išduodamas tik jeigu sąvartyno projektas atitinka Direktyvos 75/442 7 straipsnyje nurodytą atliekų tvarkymo planą. Galiausiai ieškovai mano, kad 1996 m. dekreto 70 straipsnio antra pastraipa gali būti labai pakenkta Direktyvos 2001/42, pagal kurią reikalaujama, kad būtų atliktas kiekvieno atliekų tvarkymo srityje parengto plano ar programos aplinkosauginis vertinimas, tikslams.
29

Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad Direktyvos 2008/115 III skyriuje „Procesinės apsaugos priemonės“ nustatyti sprendimams dėl išsiuntimo taikomi formos reikalavimai, t. y. konkrečiai kalbant, jie turi būti priimami raštu ir motyvuoti, o valstybės narės įpareigotos numatyti veiksmingas teisių gynimo dėl šių sprendimų priemones. Šios direktyvos IV skyriaus „Sulaikymas siekiant išsiųsti“ 15 straipsnio 2 dalyje, be kita ko, numatyta, kad įsakymą, kuris parengiamas raštu pateikiant faktines ir teisines sprendimo dėl sulaikymo priėmimo priežastis, priima administracinės ar teisminės institucijos, ir patikslinamos šio sprendimo teisminės kontrolės sąlygos, jei įsakymą dėl jo priima administracinė institucija. Be to, Direktyvos 2008/115 15 straipsnio 2 dalies paskutinėje pastraipoje numatyta, kad atitinkamas trečiosios šalies pilietis nedelsiant paleidžiamas į laisvę, jei sulaikymas yra neteisėtas.
Reglamento Nr. 73/2009, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų ūkininkams pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams, iš dalies keičiančio Reglamentus Nr. 1290/2005, Nr. 247/2006 ir Nr. 378/2007 bei panaikinančio Reglamentą Nr. 1782/2003, 126 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad sąvoka „atitinkamų valstybių narių 2006 ir 2007 m. nustatyti kriterijai“ apima ir prekybos metus, kuriuos šios valstybės narės pagal Reglamento Nr. 1782/2003, nustatančio bendrąsias tiesioginės paramos schemų pagal bendrą žemės ūkio politiką taisykles ir nustatančio tam tikras paramos schemas ūkininkams bei iš dalies keičiančio Reglamentus Nr. 2019/93, Nr. 1452/2001, Nr. 1453/2001, Nr. 1454/2001, Nr. 1868/94, Nr. 1251/1999, Nr. 1254/1999, Nr. 1673/2000, Nr. 2358/71 ir Nr. 2529/2001, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 319/2006, Reglamentu Nr. 2011/2006 ir Reglamentu Nr. 2012/2006, 143ba straipsnio 1 dalį turi pasirinkti iki 2006 m. balandžio 30 d. kaip atitinkamą atskiros išmokos už cukrų skyrimo laikotarpį.

Kadangi atskiros išmokos už cukrų paskirtis yra kompensuoti pajamų nuostolius, atsiradusius dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reformos, Reglamento Nr. 1782/2003 143ba straipsnis ir Reglamento Nr. 73/2009 126 straipsnis turi būti laikomi straipsniais, kurių tikslas – remti ūkininkus, kurie pasinaudojo cukraus rinkos paramos priemonėmis iki reformos, įvykusios 2006 m. Šiuo tikslu Reglamento Nr. 1782/2003 143ba straipsnio 1 dalyje aiškiai nurodyti 2004–2005, 2005–2006 ir 2006–2007 prekybos metai kaip laikotarpiai, kuriuos valstybės narės gali pasirinkti, siekdamos nustatyti referencinį atskiros išmokos už cukrų skyrimo laikotarpį. Be to, šis atitinkamas laikotarpis turi būti valstybės narės galutinai nustatytas iki 2006 m. balandžio 30 d. Šiuo aspektu reikia konstatuoti, kad minėti prekybos metai atitinka laikotarpį, per kurį ūkininkams buvo sumažinta Bendrijos cukraus institucinė palaikomoji kaina. Šiomis sąlygomis Reglamento Nr. 73/2009 126 straipsnio 1 dalies negalima aiškinti kaip numatančios atitinkamą atskiros išmokos už cukrų skyrimo laikotarpį, kuris nėra vieni iš prekybos metų, išvardytų Reglamento Nr. 1782/2003 143ba straipsnyje, ir kuris atitinkamos valstybės narės taikant šią nuostatą turėjo būti galutinai pasirinktas iki 2006 m. balandžio 30 d.

(žr. 32, 34, 35, 37, 38 punktus ir rezoliucinę dalį)
1980 m. birželio 19 d. Romos konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės 4 straipsnio 4 dalį reikia aiškinti taip, kad prekių vežimo sutarčiai taikytina teisė, kai jos negalima nustatyti pagal šios nuostatos antrą sakinį, turi būti nustatyta pagal šio straipsnio 1 dalyje numatytą bendrąją taisyklę, pagal kurią šiai sutarčiai taikoma valstybės, su kuria ji labiausiai susijusi, teisė.

Minėtos konvencijos 4 straipsnio 2 dalyje įtvirtintos prezumpcijos taikymas sutarčiai prieštarautų tiek to straipsnio 4 dalies tekstui, tiek jo logikai, jei dėl šios 4 dalies antrame sakinyje nustatytų kriterijų netenkinimo būtų nustatyta, kad negalima taikyti toje dalyje įtvirtintos prezumpcijos.

Be to, toks išaiškinimas taip pat atitinka Reglamente Nr. 593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės numatytų ginčų sprendimo taisyklių, susijusių su prekių vežimo sutartimis, formuluotę, nes pagal to reglamento 5 straipsnį tokio pobūdžio sutartims, kai netenkinami jame nustatyti sąsajos kriterijai, draudžiama taikyti valstybės, kurioje yra įprasta vežėjo gyvenamoji vieta, teisę ir jame aiškiai nustatyta, kad tokiu atveju taikoma valstybės, kurioje yra šalių sutarta pristatymo vieta, teisė.

(žr. 38, 39, 42 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
28

Jis nurodo, kad ši byla susijusi su atveju, kai, klostantis bylos aplinkybėms, abi bendrovės buvo nepriklausomos viena nuo kitos. Be to, jo teigimu, Teisingumo Teismo praktikoje nagrinėtas atvejis, kai nuolatinio padalinio buvimo vieta buvo nustatyta atsižvelgiant į paslaugų teikėją, ir, be to, ji buvo susijusi su atveju, kai nuolatinis padalinys buvo apibrėžiamas atsižvelgiant į paslaugų teikimą trečiajam asmeniui, t. y. galutiniam vartotojui.
„1.

Ar dviejų valstybių narių bendrai įsteigto stebėsenos komiteto darbo tvarkos taisyklės, kaip antai [Seirekomitee] priimtas programos vadovas, kuriose numatyta, kad stebėsenos komiteto sprendimai negali būti skundžiami jokiame teisme (programos vadovo 6.6 punkto ketvirta pastraipa: „The decisions of the Monitoring Committee are not appealable at any place of jurisdiction.“) yra suderinamos su [Reglamento (EB) Nr. 1083/2006] 63 straipsnio 2 dalimi ir [Chartijos] 47 straipsniu?
87

Ketvirta, apeliantės tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė vertinimo klaidą, nes skundžiamo sprendimo 123 punkte pritarė Komisijos nuomonei, kad siekiant apibrėžti atitinkamą rinką reikalaujamas pakeičiamumas turi būti įmanomas per trumpą laiką. Apeliančių teigimu, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, kad SSNIP testas („small but significant and non transitory increase in price“, nedidelio, bet reikšmingo ir netrumpalaikio kainų padidinimo testas) turi būti taikomas konkrečiu laikotarpiu.
34

Be to, kalbant apie planus ir projektus, kuriems juos priimant netaikomos Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 ir 4 dalys, reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas nusprendė, jog negalima atmesti galimybės, kad valstybė narė, analogiškai kaip ir šios 6 straipsnio 4 dalyje numatytos nukrypti leidžiančios procedūros atveju, vykstant pagal nacionalinę teisę nustatytai projekto arba plano, kurie gali reikšmingai paveikti teritorijos apsaugos interesus, poveikio aplinkai vertinimo procedūrai, nurodys viešojo intereso priežastį ir galės, jei iš esmės bus įvykdytos šioje nuostatoje įtvirtintos sąlygos, duoti sutikimą veiklai, kuri dėl to nebebus draudžiama pagal šio straipsnio 2 dalį. Vis dėlto, siekiant patikrinti, ar tenkinamos Direktyvos 92/43 6 straipsnio 4 dalyje nustatytos sąlygos, pirmiausia projekto ar plano poveikį reikia išanalizuoti pagal šios direktyvos 6 straipsnio 3 dalį (žr. 2011 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Komisija / Ispanija, C‑404/09, EU:C:2011:768, 156 ir 157 punktus).
27

Tokiomis aplinkybėmis Employment Tribunal, Newcastle upon Tyne nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „Kiekviename iš toliau pateiktų klausimų: — formuluotė „numatytoji motina, turinti vaiką pagal surogatinės motinystės sutartį“ apima aplinkybes, kuriomis numatytoji motina yra darbuotoja ir pati jokiu momentu nebuvo nėščia ir nepagimdė byloje minimo vaiko; — formuluotė „surogatinė motina“ apima aplinkybes, kuriomis moteris buvo nėščia ir pagimdė vaiką numatytajai motinai. 1) Ar Direktyvos [92/85] 1 straipsnio 1 dalyje ir (arba) 2 straipsnio c punkte, 8 straipsnio 1 dalyje ir (arba) 11 straipsnio 2 dalies b punkte numatytajai motinai, turinčiai vaiką pagal surogatinės motinystės sutartį, numatyta teisė pasinaudoti motinystės atostogomis? 2) Ar Direktyvoje [92/85] numatytajai motinai, turinčiai vaiką pagal surogatinės motinystės sutartį, numatyta teisė išeiti motinystės atostogų, jeigu ji: a) gali po kūdikio gimimo maitinti jį krūtimi ir (arba) b) po kūdikio gimimo maitina jį krūtimi? 3) Ar yra pažeidžiamas <...> Direktyvos [2006/54] 14 straipsnis, skaitomas kartu su jos 2 straipsnio 1 dalies a punktu ir (arba) b punktu, 2 straipsnio 2 dalies c punktu, jeigu darbdavys atsisako numatytajai motinai, turinčiai vaiką pagal surogatinės motinystės sutartį, suteikti motinystės atostogas? 4) Ar dėl darbuotojos siejimo su vaiko surogatine motina <...> Direktyvos [2006/54] 14 straipsnis, skaitomas kartu su jos 2 straipsnio 1 dalies a punktu ir (arba) b punktu, 2 straipsnio 2 dalies c punktu, gali būti pažeidžiamas, jeigu numatytajai motinai, turinčiai vaiką pagal surogatinės motinystės sutartį, atsisakoma suteikti motinystės atostogas? 5) Ar dėl numatytosios motinos siejimo su surogatine vaiko motina <...> Direktyvos [2006/54] 14 straipsnis, skaitomas kartu su jos 2 straipsnio 1 dalies a punktu ir (arba) b punktu, 2 straipsnio 2 dalies c punktu, gali būti pažeidžiamas, jeigu numatytoji motina, turinti vaiką pagal surogatinės motinystės sutartį, yra vertinama ne taip palankiai? 6) Jeigu atsakymas į 4 klausimą yra teigiamas, ar paties numatytosios motinos statuso pakanka, kad ji įgytų teisę į motinystės atostogas dėl to, kad yra siejama su vaiko surogatine motina? 7) Jei atsakymas į vieną iš 1–4 klausimų yra teigiamas: a) ar <...> Direktyva [92/85] atitinkamais aspektais veikia tiesiogiai ir b) ar <...> Direktyva [2006/54] atitinkamais aspektais veikia tiesiogiai?“