GENERALINIO ADVOKATO

P. LÉGER IŠVADA,

pateikta 2006 m. balandžio 6 d.( )

Byla C‑351/04

Ikea Wholesale Ltd

prieš

Commissioners of Customs & Excise

(High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Dempingas – Medvilninės patalynės, kurios kilmės šalys Egiptas, Indija ir Pakistanas, importas – 1994 m. GATT – Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) ginčų sprendimo tarybos rekomendacijos ir sprendimai – Teisiniai padariniai – Normalioji vertė – Pardavimo, administracinės ir kitos bendrosios sąnaudos bei pelnas – Dempingo skirtumas – „Prilyginimo nuliui“ metodas – Žalos buvimas – Svarbūs ekonominiai veiksniai ir rodikliai – Sumokėtų muitų grąžinimas“

1. Šis prejudicinis procesas pradėtas nagrinėjant bylą dėl antidempingo muitų, sumokėtų už Indijos ir Pakistano kilmės medvilninės patalynės importą į Bendriją, grąžinimo. Dėl šių muitų nustatymo buvo pradėta ginčų sprendimo procedūra Pasaulio prekybos organizacijoje (toliau – PPO), kuri konstatavo, kad šie muitai neatitinka Sutarties dėl 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos VI straipsnio įgyvendinimo (toliau – Antidempingo sutartis)( ).

2. Šioje byloje High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Jungtinė Karalystė), prašo Teisingumo Teismo, atsižvelgiant į PPO ginčų sprendimo tarybos (toliau – GST) rekomendacijas ir sprendimus, įvertinti nagrinėjamus antidempingo muitus nustatančių reglamentų galiojimą Bendrijos teisės atžvilgiu. Vieno iš šių reglamentų negaliojimo atveju teismas taip pat teiraujasi dėl galimo šių muitų grąžinimo būdų.

3. Tam, kad būtų išnagrinėtas šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, svarbu atlikti analizę, ar, atliekant tokio galiojimo vertinimą, reikia atsižvelgti į GST priimtas rekomendacijas ir sprendimus. Taip pat reikia išnagrinėti Bendrijos institucijų priimtų nuostatų, nustatančių ekonominės analizės metodą, galiojimą siekiant nustatyti nagrinėjamas antidempingo priemones.

I – Teisinis pagrindas

A – Urugvajaus raundo tarptautinės daugiašalės sutartys

4. 1994 m. balandžio 15 d. Europos bendrija pasirašė baigiamąjį aktą, užbaigiantį daugiašales derybas dėl prekybos Urugvajaus raunde, PPO steigimo sutartį ir visas 1–4 priedus sudarančias sutartis ir susitarimus (toliau – PPO susitarimai).

5. Šiuos priedus sudaro, be kita ko, 1994 m. Bendrasis susitarimas dėl muitų tarifų ir prekybos (toliau – 1994 m. GATT) ir Susitarimas dėl ginčų sprendimo taisyklių ir tvarkos (toliau – Susitarimas)( ).

6. Po šio pasirašymo 1994 m. gruodžio 22 d. Taryba priėmė Sprendimą 94/800/EB dėl daugiašalių derybų Urugvajaus raunde (1986–1994) priimtų susitarimų patvirtinimo Europos bendrijos vardu jos kompetencijai priklausančių klausimų atžvilgiu( ).

1. PPO steigimo sutartis

7. Kaip išplaukia iš PPO steigimo sutarties preambulės, Susitariančiosios Šalys pasirašė „abipusiai naudingas sutartis dėl didelio muitų tarifų ir kitų prekybos barjerų sumažinimo bei diskriminacinio tarptautinių prekybinių santykių režimo panaikinimo“.

8. Pagal minėtos sutarties III straipsnio 2 dalį PPO „sudaro sąlygas deryboms tarp jos valstybių narių dėl jų daugiašalių prekybinių santykių <...>“.

9. Šios sutarties II straipsnio 2 dalis numato, kad „sutartys ir su jomis susiję dokumentai, įtraukti į 1, 2 ir 3 priedus, <...> yra privalomi visoms narėms“( ).

2. 1994 m. GATT

10. Šis susitarimas, pateiktas PPO steigimo sutarties 1A priede, yra daugiašalė sutartis dėl prekių prekybos.

11. Pagal 1994 m. GATT VI straipsnio 1 dalį dempingas, „pagal kurį vienos valstybės prekės yra pateikiamos kitos valstybės prekybai žemesne negu jų tikrąja verte, turi būti panaikintas, jei tai sukelia arba gali sukelti esminės žalos Susitariančiosios Šalies teritorijoje įsteigtai pramonės šakai arba iš esmės žlugdo vietinės pramonės kūrimą“.

12. Ši nuostata įgyvendinama Antidempingo sutartimi, kuri apibrėžia sąlygas, kurioms esant gali būti nustatomos antidempingo priemonės.

13. Šios sutarties 2 straipsnio „Dempingo nustatymas“, 1 dalyje nurodyta, kad „prekė turi būti laikoma preke, parduodama dempingo kaina, t. y. pateikiama kitos valstybės prekybai mažesne kaina negu jos normalioji vertė, jeigu tos prekės, eksportuojamos iš vienos valstybės į kitą, eksporto kaina yra mažesnė negu palyginamoji kaina, esant įprastoms prekybos sąlygoms, už tapačią ar panašią prekę, skirtą vartoti eksportuojančioje valstybėje“.

14. Siekiant nustatyti dempingo egzistavimą, reikia nustatyti panašios prekės normaliąją vertę kilmės valstybės vidaus rinkoje (2.2 straipsnis) ir atitinkamos prekės eksporto kainą (2.3 straipsnis), siekiant įrodyti dempingo skirtumą (2.4 straipsnis)( ).

15. Be to, kad reikia nustatyti dempingo egzistavimą, taip pat būtina išsiaiškinti, ar ši aptariama praktika sukelia materialinę žalą importuojančios valstybės vietinės pramonės šakai. Šiam tikslui Antidempingo sutarties 3 straipsnio 4 dalis nurodo veiksnius, į kuriuos turėtų būti atsižvelgiama tiriant importo dempingo kaina poveikį atitinkamai vietinės pramonės šakai.

16. Be to, šios sutarties 18 straipsnio 4 dalis kiekvieną Susitariančiąją Šalį įpareigoja imtis „visų būtinų bendrojo ar konkretaus pobūdžio priemonių, kad užtikrintų, kad <...> jos įstatymai, įstatymų lydimieji aktai ir administracinės procedūros atitiktų šios Sutarties nuostatas <...>“.

3. Susitarimas

17. Susitarimas pateikiamas PPO steigimo sutarties 2 priede. GST yra atsakinga už Susitarimo pagrindu priimtų rekomendacijų ir sprendimų įgyvendinimą( ).

18. Pagal Susitarimo 3 straipsnio 2 dalį jo tikslas yra „apsaugoti šalių narių pagal apibrėžtąsias sutartis prisiimtas teises ir įsipareigojimus ir padėti išaiškinti tų sutarčių galiojančias nuostatas pagal priimtas viešosios tarptautinės teisės aiškinimo taisykles“.

19. Kai abiem ginčo šalims priimtino sprendimo nepasiekiama, šiuo susitarimu nustatyto ginčų sprendimo mechanizmo tikslas, vadovaujantis jo 3 straipsnio 7 dalimi, yra „užtikrinti, kad būtų atšauktos aptariamos priemonės, jei nustatoma, kad jos neatitinka bet kokios iš apibrėžtųjų sutarčių nuostatų“.

20. Jeigu pripažintos nesuderinama priemonės atšaukti nedelsiant neįmanoma, aptariamajai šaliai narei duodamas pagrįstas laikotarpis, kaip numato Susitarimo 21 straipsnio 3 dalis.

21. Pasibaigus šiam terminui ir nesuderinus priemonės su minėtomis nuostatomis, šio susitarimo 22 straipsnio 2 dalis taip pat leidžia atitinkamai narei pritarti deryboms su kiekviena ginčo šalimi ir laikinai gauti abiem šalims priimtiną kompensaciją. To nepasiekus, kiekviena šalis gali prašyti GST laikinai sustabdyti subsidijų teikimą ar kitų šios narės atžvilgiu nustatytų įpareigojimų taikymą.

B – Bendrijos teisė

1. Apsaugos režimas nuo importo dempingo kaina iš trečiųjų šalių į Europos bendriją

22. Pagrindinės bylos faktinių aplinkybių laikotarpiu šis režimas buvo apibrėžtas Tarybos reglamentu (EB) Nr. 384/96( ).

23. Bendrija priėmė šį reglamentą vadovaudamasi Antidempingo sutarties 18 straipsnio 4 dalyje jai numatytomis pareigomis ir siekdama, kiek tai įmanoma, perkelti šios sutarties sąlygas užtikrinant tinkamą ir skaidrų sutarties taikymą( ).

24. Pagal minėtą reglamentą tirti ir nustatyti laikinojo antidempingo muitą priklauso Komisijos kompetencijai. Priimti galutinį muitą savo ruožtu yra Tarybos kompetencija( ). Šie muitai nustatomi reglamentu ir valstybės narės juos renka atsižvelgdamos į juos nustatančiame reglamente įtvirtintą formą bei tarifus( ).

25. Tam, kad taikytų antidempingo priemonę, Bendrijos institucijos privalo konstatuoti dempingo buvimą ir dėl jo padarytą materialinę žalą „Bendrijos pramonei“( ). Institucijos taip pat privalo įvertinti, ar antidempingo muitą reikia nustatyti dėl Bendrijos interesų.

26. Pagal pagrindinio reglamento 1 straipsnio 1 dalį „antidempingo muitas gali būti taikomas bet kuriam importuojamam produktui dempingo kaina, kurį išleidus laisvai judėti Bendrijoje būtų padaryta žala“.

27. Vadovaujantis minėto straipsnio 2 dalimi, produktas laikomas produktu dempingo kaina, „jeigu jo eksporto į Bendriją kaina yra mažesnė nei palyginamoji panašaus produkto( ) kaina įprastomis prekybos sąlygomis eksportuojančioje valstybėje“( ).

28. Panašaus produkto normalioji vertė yra nustatoma pagal minėto reglamento 2 straipsnyje numatytas sąlygas. Ji paprastai nustatoma atsižvelgiant į realias kainas, taikomas kilmės valstybėje. Tačiau jeigu įprastomis prekybos sąlygomis panašus produktas neparduodamas, pagrindinio reglamento 2 straipsnio 3 dalis leidžia atsižvelgti į „apskaičiuotą“ produkto normaliąją vertę, kuri nustatoma pagal gamybos sąnaudas produkto kilmės šalyje, pridėjus pagrįstas produkto pardavimo, administracines ir kitas bendrąsias sąnaudas (toliau – PAB sąnaudos) bei pelną.

29. Šio reglamento 2 straipsnio 10 dalis nustato kriterijus, kuriais remdamasi institucijos atlieka atitinkamo produkto eksporto kainos ir panašaus produkto normaliosios vertės „teisingą“ palyginimą. Šis palyginimas, kuris gali būti atliekamas trimis būdais, nurodytais minėto reglamento 2 straipsnio 11 dalyje, leidžia nustatyti dempingo skirtumą. Šis skirtumas – tai „normaliosios vertės ir eksporto kainos skirtumas“( ).

30. Pagrindinio reglamento 3 straipsnis nustato sąlygas, kurioms esant turi būti nustatyta Bendrijos pramonei padaryta žala.

31. Nustačius, kad importas į Bendriją dempingo kaina sukėlė materialinę žalą, pagal šio reglamento 21 straipsnį Bendrijos institucijos privalo nuspręsti, ar dėl Bendrijos interesų reikia taikyti antidempingo priemones( ).

32. Bet kuriuo atveju minėto reglamento 9 straipsnio 4 dalis nustato, kad galutinis antidempingo muito dydis „turi neviršyti nustatyto dempingo skirtumo, bet turi būti mažesnis už tokį skirtumą, jei tokio mažesnio muito dydžio pakaks pašalinti žalą Bendrijos pramonei“( ).

33. Nenustačius antidempingo muito, pagrindinio reglamento 11 straipsnio 8 dalis nustato, kad „importuotojas gali prašyti, kad jam būtų grąžinti jo sumokėti muitai, įrodęs, kad dempingo skirtumas, kurio pagrindu buvo sumokėti muitai, buvo pašalintas arba sumažintas tiek, kad tapo mažesnis už galiojantį muitą“.

2. Ginčijami antidempingo muitai, susiję su medvilninės patalynės, kurios kilmės šalys yra Egiptas, Indija ir Pakistanas, importu

a) Ginčijamų antidempingo muitų nustatymas

34. Komisijai nustačius laikinąjį antidempingo muitą medvilninės patalynės, kurios kilmės šalys yra Egiptas, Indija ir Pakistanas, importui į Bendriją( ), remdamasi pagrindiniu reglamentu Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 2398/97( ).

35. Ginčijamas reglamentas patvirtina Komisijos priimtas išvadas, kad šis importas dempingo kaina sukelia materialinę žalą Bendrijos pramonei, ir dėl Bendrijos interesų nustato galutinį antidempingo muitą.

b) Ginčijamų antidempingo muitų nagrinėjimas GST

36. Po to, kai ginčijamu reglamentu buvo nustatyti galutiniai antidempingo muitai patalynės eksportui, 1998 m. rugpjūčio 3 d. Indijos Respublika kreipėsi į GST ir paprašė pradėti konsultacijas su Europos bendrija( ). Per šias konsultacijas nepavykus priimti abiem šalims priimtino sprendimo, vadovaudamasi Susitarimo 4 straipsnio 7 dalimi, Indijos Respublika paprašė GST sudaryti kolegiją, atsakingą išnagrinėti minėto reglamento atitiktį atitinkamoms PPO nuostatoms.

37. 2000 m. spalio 30 d. paskelbtoje ataskaitoje( ) GST kolegija, pirma, nustatė, kad Bendrija, taikydama neigiamų dempingo skirtumų „prilyginimo nuliui“ metodą nustatant svertinį dempingo skirtumo vidurkį, pažeidė Antidempingo sutarties 2.4.2 straipsnį. Antra, ji konstatavo, kad, nustatydama žalos Bendrijos pramonei buvimą, Komisijos veiksmai buvo nesuderinami su šios sutarties 3.4 straipsniu, nes ji atsižvelgė į informaciją, susijusią su gamintojais, nepriklausančiais už tyrimą atsakingų institucijų apibrėžtai vietinės pramonės šakai, ir neįvertino svarbių veiksnių, darančių įtaką šios šakos būklei, visumos.

38. Gavęs Bendrijos pateiktą apeliaciją GST nuolatinis apeliacinis komitetas 2001 m. kovo 1 d. ataskaitoje( ) patvirtino kolegijos nuomonę, kad nagrinėjamame antidempingo tyrime Bendrijos naudotas „prilyginimo nuliui“ metodas buvo nesuderinamas su Antidempingo sutarties 2.4.2 straipsniu. Be to, apeliacinis komitetas konstatavo, jog tai, kad Bendrija, nustatė produkto „apskaičiuotą“ normaliąją vertę ir ypač pelnui priskirtinas sumas, taip pat buvo nesuderinama su šios sutarties 2.2.2 straipsnio ii punktu.

39. 2001 m. kovo 12 d. GST priėmė kolegijos ir apeliacinio komiteto ataskaitas ir pagal Susitarimo 19 straipsnio 1 dalį pareikalavo Bendrijos priimti Antidempingo sutartį atitinkančią priemonę.

40. Pagal Susitarimo 21 straipsnio 3 dalies b punktą Indijos Respublika ir Bendrija susitarė dėl pagrįsto termino įgyvendinti GST rekomendacijas ir sprendimus, kuris baigėsi 2001 m. rugpjūčio 14 dieną.

c) Bendrijos vykdoma ginčijamų antidempingo muitų peržiūra patvirtinus GST rekomendacijas ir sprendimus

41. 2001 m. liepos 23 d. Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 1515/2001 dėl priemonių, kurių gali imtis Bendrija remdamasi PPO ginčų sprendimo tarybos patvirtinta ataskaita antidempingo ir apsaugos nuo subsidijavimo klausimais( ).

42. Pagal šio reglamento ketvirtą konstatuojamąją dalį šiuo reglamentu siekiama leisti Bendrijai, kai, jos manymu, tai tikslinga, suderinti pagal pagrindinį reglamentą taikomą priemonę su rekomendacijomis ir sprendimais, pateiktais GST patvirtintoje ataskaitoje.

43. Šiuo tikslu Reglamento Nr. 1515/2001 1 straipsnio 1 dalies a punktas numato, kad Taryba gali panaikinti arba pakeisti nustatytą priemonę.

44. Be to, pagal šio reglamento 2 straipsnio 1 dalį „Taryba taip pat gali imtis bet kurių 1 straipsnio 1 dalyje nurodytų priemonių, kad būtų atsižvelgta į GST patvirtintoje ataskaitoje pateiktą teisinį neginčijamų priemonių aiškinimą“.

45. Minėto reglamento 3 straipsnis nustato, kad šios priemonės „pradedamos taikyti nuo jų įsigaliojimo dienos ir nedaro įtakos muitų, surinktų iki tos dienos, grąžinimui, nebent būtų nurodyta kitaip“.

46. Reglamento Nr. 1515/2001 1 straipsnio 1 dalies a punkto pagrindu 2001 m. rugpjūčio 7 d. Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 1644/2001( ), kuris GST rekomendacijų pagrindu pakeičia ginčijamame reglamente įtvirtintas išvadas dėl importo, kurio kilmės šalis yra Indija.

47. Ši peržiūra susijusi su panašaus produkto „apskaičiuotos“ normaliosios vertės nustatymu, svertinio dempingo skirtumo vidurkio apskaičiavimu (joks sumažinimas iki nulio nėra taikomas) ir, pagaliau, žalos buvimo nustatymu.

48. Atlikdama šią peržiūrą Taryba patvirtino dempingo žalą Bendrijos pramonei dėl importo iš Egipto, Indijos ir Pakistano. Tačiau ji nustatė mažesnį dempingą ir sumažino ginčijamo reglamento nustatytus antidempingo muitų tarifus Indijos vykdomam eksportui( ). Be to, Taryba nusprendė sustabdyti antidempingo priemonių taikymą( ).

49. Vėliau, vadovaudamasi Reglamento Nr. 1515/2001 2 straipsniu, Taryba nusprendė, kad reikia peržiūrėti priemones dėl importo, kurio kilmės šalys yra Egiptas ir Pakistanas (kurios nebuvo ginčo GST objektas), priimant Reglamentą (EB) Nr. 160/2002( ).

50. Šio reglamento 1 straipsnis sustabdo ginčijamo reglamento nustatytus antidempingo muitus, kiek jie susiję su Egipto kilmės importu, ir nustato šių muitų galiojimo pabaigos datą – 2002 m. vasario 28 dieną( ).

51. Minėto reglamento 2 straipsniu buvo užbaigta procedūra, susijusi su importu, kurio kilmės šalis yra Pakistanas, nes nauji skaičiavimai parodė, kad bet kurios Pakistano bendrovės atliekamas tiriamo produkto eksportas nėra vykdomas dempingo kaina.

52. Atsižvelgdama į priemonių, susijusių su importu iš Pakistano, panaikinimą ir priemonių, susijusių su importu iš Egipto, galiojimo pabaigą, Taryba nusprendė iš naujo išnagrinėti išvadas dėl importo, kurio kilmės šalis yra Indija. Šios peržiūros, paremtos pagrindinio reglamento 11 straipsnio 3 dalimi( ), pabaigoje Taryba priėmė Reglamentą (EB) Nr. 696/2002( ), kuris patvirtino galutinį antidempingo muitą, nustatytą importui iš Indijos ir pakeistą Reglamentu Nr. 1644/2001.

II – Ginčas ir pagrindinė byla

53. 2002 m. birželio 10 d. laišku Ikea Wholesale Ltd (toliau – Ikea arba ieškovė) kreipėsi į Commissioners of Customs and Excise (toliau – Commissioners) prašydama grąžinti antidempingo muitus, sumokėtus dėl medvilninės patalynės, kurios kilmės šalys yra Indija ir Pakistanas, importo. Ikea prašė grąžinti 230 301,74 GBP sumą, kurią sudarė muitai, sumokėti už importą iš Pakistano laikotarpiu nuo 2000 m. kovo mėnesio iki 2002 m. sausio mėnesio, bei 69 902,29 GBP sumą, kurią sudarė dalis muitų, sumokėtų už importą iš Indijos laikotarpiu nuo 2000 m. kovo mėnesio iki 2001 m. rugpjūčio mėnesio.

54. Šis prašymas dėl grąžinimo buvo pateiktas remiantis Bendrijos muitinės kodekso 236 ir 239 straipsniais( ). Prašymą Ikea grindė ginčijamo reglamento neteisėtumu ir, be kita ko, Bendrijos institucijų atliktomis analizėmis siekiant apskaičiuoti šiuos muitus. Ieškovė ypač pabrėžė GST ataskaitų išvadas.

55. Commissioners atmetė šį prašymą ir po formalios administracinės peržiūros procedūros patvirtino šį sprendimą, nustatantį, pirma, kad ginčijamas reglamentas įtvirtino galutinį antidempingo muitą minėtam importui nagrinėjamu laikotarpiu ir, antra, kad reglamentai Nr. 1644/2001 ir Nr. 160/2002 nenumato jokio jau sumokėtų muitų grąžinimo atgaline tvarka.

56. Tada Ikea pateikė ieškinį dėl šio sprendimo VATandDuties Tribunal (Londonas). 2003 m. rugsėjo 8 d. Sprendimu pastarasis atmetė ieškinį motyvuodamas, be kita ko, tuo, kad pagal EB 230 straipsnį nepareiškus ieškinio dėl reglamentų panaikinimo, nagrinėjami reglamentai ieškovės atžvilgiu tapo galutiniai.

57. 2003 m. spalio 31 d. Ikea šį sprendimą apskundė High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division. Ji tvirtino, pirma, kad nagrinėjami reglamentai nebuvo tiesiogiai ir konkrečiai su ja susiję EB 230 straipsnio prasme. Antra, ieškovė nurodė, kad šie reglamentai buvo neteisėti.

58. Šis teismas panaikino VAT and Duties Tribunal sprendimą, nustatydamas, kad Ikea pagal EB 230 straipsnį neturėjo teisės Bendrijos teismui tiesiogiai pateikti ieškinį dėl reglamentų panaikinimo, nes nei ginčijamas reglamentas, nei reglamentai Nr. 1644/2001 ir Nr. 160/2002 tiesiogiai ir konkrečiai su ja nebuvo susiję. Atsižvelgdamas į tai, teismas nusprendė, kad ieškovė galėjo ginčyti šiuos reglamentus pateikdama teismui ieškinį dėl atsisakymo grąžinti muitus ir kad jo pareiga yra kreiptis į Teisingumo Teismą pateikiant prejudicinį klausimą dėl nagrinėjamų reglamentų galiojimo įvertinimo.

III – Prašymas priimti prejudicinį sprendimą

59. Turėdamas abejonių dėl ginčijamo reglamento ir Reglamentų Nr. 1644/2001, Nr. 160/2002 ir Nr. 696/2002 galiojimo (toliau – vėlesni reglamentai), High Court of Justice nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:

„1. Ar, atsižvelgiant į PPO ginčų sprendimo tarnybos kolegijos 2000 m. spalio 30 d. ataskaitos WT/DS1412/R 7.2 punkto g ir h papunkčiuose pateiktas išvadas ir į PPO ginčų sprendimo tarnybos apeliacinio komiteto 2002 m. kovo 1 d. sprendimo WT/DS1141/AB/R 86 ir 87 punktuose pateiktas išvadas, 1997 m. lapkričio 28 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2398/97, nustatantį galutinį antidempingo muitą medvilninės patalynės, kurios kilmės šalys yra Egiptas, Indija ir Pakistanas, importui, <...> reikia laikyti kaip visiškai arba iš dalies neatitinkančiu Bendrijos teisės, nes jame:

a) taikyta neteisinga pardavimo, administracinių ir kitų bendrųjų sąnaudų bei pelno apskaičiavimo metodika, neatitinkanti iš dalies pakeisto 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių 2 straipsnio 6 dalies a punkto ir Antidempingo sutarties 2.2.2 straipsnio ii punkto;

b) nustatant dempingo skirtumą taikytas neteisingas prilyginimo nuliui metodas palyginant normaliąją vertę su eksporto kaina, o tai prieštarauja Reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 11 daliai ir Antidempingo sutarties 2.4.2 straipsniui, ir (arba)

c) neištirti visi svarbūs Bendrijos pramonės būklę apibūdinantys veiksniai ir suklysta nustatant žalą, remiantis veiksniais, susijusiais su bendrovėmis, nepriklausančiomis Bendrijos pramonei, o tai prieštarauja Reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 5 daliai ir Antidempingo sutarties 3.4 straipsniui?

2. Ar bet kuris arba visi iš šių reglamentų:

a) Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1664/2001, pakeičiantis Reglamentą (EB) Nr. 2398/97, nustatantį galutinį antidempingo muitą medvilninės patalynės, kurios kilmės šalys yra Egiptas, Indija ir Pakistanas, importui ir sustabdantis jo galiojimą importo, kurio kilmės šalis yra Indija, atžvilgiu,

b) Tarybos reglamentas (EB) Nr. 160/2002, pakeičiantis Reglamentą (EB) Nr. 2398/97, nustatantį galutinį antidempingo muitą medvilninės patalynės, kurios kilmės šalys yra Egiptas, Indija ir Pakistanas, importui ir baigiantis procedūrą dėl importo, kurio kilmės šalis yra Pakistanas, ir (arba)

c) Tarybos reglamentas (EB) Nr. 696/2002, patvirtinantis pagal Reglamentą (EB) Nr. 2398/97 nustatytą galutinį antidempingo muitą medvilninės patalynės, kurios kilmės šalis yra Indija, importui, pakeistas ir sustabdytas Reglamentu (EB) Nr. 1644/2001,

atitinka Bendrijos teisę (įskaitant Reglamento Nr. 384/96 1 straipsnį, 7 straipsnio 1 dalį ir 9 straipsnio 4 dalį, kurie skaitytini atsižvelgiant į Antidempingo sutarties 1, 7.1 ir 9 straipsnius), jeigu jie i) buvo priimti remiantis iš naujo išnagrinėta per pradinį tyrimą surinkta informacija, kuria remiantis nustatyta, jog pradiniu tyrimo laikotarpiu dempingo nebuvo arba kad tuo laikotarpiu jis buvo mažesnis, tačiau ii) jie nenumatė sumų, kurios jau buvo sumokėtos pagal Reglamentą Nr. 2398/97 grąžinimo?

3. Ar Reglamentai Nr. 1664/2001, Nr. 160/2002 ir Nr. 696/2002 atitinka Reglamento Nr. 384/96 7 straipsnio 2 dalį bei 9 straipsnio 4 dalį ir proporcingumo principą, jeigu juose numatytas antidempingo muito dydis nėra griežtai proporcingas dempingo ar žalos dydžiui, ketinamam kompensuoti šiuo muitu?

4. Ar atsakymai į pirmiau nurodytus klausimus dėl eksporto iš Indijos, palyginti su eksportu iš Pakistano, skirsis, atsižvelgiant į:

a) procedūras, vykusias PPO ginčų sprendimo tarnyboje, ir (arba)

b) Komisijos išvadas, pateiktas Reglamentuose Nr. 1664/2001, Nr. 160/2002 ir Nr. 696/2002?

5. Ar atsižvelgiant į pirmiau pateiktų klausimų atsakymus:

a) nacionalinė muitinė privalo grąžinti visus antidempingo muitus, kuriuos ji surinko pagal Reglamentą Nr. 2398/97, ar jų dalį ir,

b) jei taip, kam ir kokiomis sąlygomis turi būti vykdomas grąžinimas?“

IV – Prejudicinių klausimų dalykas

60. Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo įvertinti ginčijamo reglamento galiojimą. Pirma, reikia išsiaiškinti, ar Teisingumo Teismas, vertindamas minėto reglamento galiojimą Bendrijos teisės atžvilgiu, privalo atsižvelgti į GST ataskaitose dėl patalynės importo pateiktas rekomendacijas ir sprendimus, ir, antra, įvertinti Bendrijos institucijų atliktos analizės dėl nagrinėjamų galutinių antidempingo muitų nustatymo galiojimą.

61. Antruoju ir trečiuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia Teisingumo Teismo dėl vėlesnių reglamentų galiojimo. Problema kyla norint išsiaiškinti, ar, nenustatydami antidempingo muitų, sumokėtų taikant ginčijamą reglamentą, grąžinimo, šie reglamentai neprieštarauja pagrindiniam reglamentui (skaitytinam atsižvelgiant į Antidempingo sutartį) ir būtent proporcingumo principui.

62. Atsižvelgiant į šį kontekstą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ketvirtuoju klausimu siekia išsiaiškinti, ar atsakymai į pirmesnius klausimus skiriasi dėl to, kad importuojama iš Indijos ar iš Pakistano.

63. Pagaliau penktuoju klausimu teismas prašo Teisingumo Teismo prireikus nurodyti galimo muitų, sumokėtų pagal ginčijamą reglamentą, grąžinimo taisykles.

64. Pateikti klausimai nagrinėjami toliau nurodyta tvarka.

V – Dėl ginčijamo reglamento galiojimo

65. Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės Teisingumo Teismo klausia, ar ginčijamą reglamentą reikia laikyti nesuderinamu su pagrindiniu reglamentu, jeigu GST konstatavo ginčijamo reglamento nesuderinamumą su Antidempingo sutartimi.

66. Klausimas iš tikrųjų kyla dėl to, kad, primenu, pagal pagrindinio reglamento penktą konstatuojamąją dalį, juo siekiama į Bendrijos teisę perkelti Antidempingo sutarties nuostatas siekiant užtikrinti jos tinkamą ir skaidrų taikymą.

67. Tarp šių nuostatų, be kita ko, yra nuostatos, susijusios su dempingo ir žalos buvimo nustatymu. Be to, Antidempingo sutarties 2.2.2 straipsnio ii punkte ir 2.4.2 straipsnyje įtvirtinti skaičiavimo metodai ir minėtos sutarties 3.4 straipsnyje nurodyti žalos buvimą nustatyti leidžiantys elementai, beveik identiškai suformuluoti, yra perkelti į pagrindinį reglamentą.

68. 2003 m. sausio 9 d. Sprendime Petrotub ir Republica prieš Tarybą( ), Teisingumo Teismas nustatė, kad Bendrija, priimdama pagrindinį reglamentą, siekė įvykdyti tarptautinius įsipareigojimus, kylančius iš Antidempingo sutarties. Šiuo atžvilgiu jis pažymėjo, kad šio reglamento 2 straipsnio 11 dalimi Bendrijos institucijos siekė įvykdyti konkrečius minėtos sutarties 2.4.2 straipsnyje nurodytus įsipareigojimus( ).

69. Esant tokioms aplinkybėms Teisingumo Teismas pripažino, kad, atsižvelgiant į 1991 m. gegužės 7 d. Sprendimu Nakajima prieš Tarybą( ) suformuotą teismo praktiką, jis privalo vykdyti Tarybos reglamento, pagrindinio reglamento pagrindu nustatančio galutinius antidempingo muitus, tai yra ginčijamo reglamento, teisėtumo kontrolę ne tik Bendrijos teisės, bet ir Antidempingo sutarties atžvilgiu.

70. Mano nuomone, tokia išvada, esant tokioms pačioms sąlygoms, turi būti taikoma ir šioje byloje. Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies a punktu ir 3 straipsnio 5 dalimi Bendrija iš tikrųjų ketino įgyvendinti konkrečius įsipareigojimus, atitinkamai įtvirtintus Antidempingo sutarties 2.2.2 straipsnio ii punkte ir 3.4 straipsnyje.

71. Esant tokioms aplinkybėms ir vadovaudamasis minėta teismo praktika, manau, kad ginčijamo reglamento galiojimas turi būti įvertintas atsižvelgiant ne tik į taikytinas pagrindinio reglamento nuostatas, bet ir į atitinkamas Antidempingo sutarties nuostatas.

72. Be to, reikia pabrėžti, kad atitinkamų pagrindinio reglamento nuostatų ir Antidempingo sutartyje įtvirtintų nuostatų formuluotės iš esmės nesiskiria.

73. Ši byla iš tikrųjų pradėta dėl to, kad GST atitinkamas Antidempingo sutarties nuostatas aiškino kitaip negu Bendrijos institucijos aiškino pagrindinio reglamento nuostatas priimdamos ginčijamą reglamentą.

74. Esant tokioms aplinkybėms kyla klausimas, ar Teisingumo Teismas, pateikdamas atitinkamų pagrindinio reglamento nuostatų aiškinimą ir atlikdamas ginčijamo reglamento teisėtumo kontrolę Antidempingo sutarties atžvilgiu, privalo atsižvelgti į GST pateiktą atitinkamų šios sutarties nuostatų aiškinimą.

75. Kitaip tariant, ar perkeldama Antidempingo sutarties sąlygas į Bendrijos teisę Bendrija turėjo vadovautis GST aiškinimu?

76. Prieš pradedant analizuoti ginčijamo reglamento galiojimą, reikia atsakyti į klausimą, ar Teisingumo Teismas privalo vadovautis GST rekomendacijomis ir sprendimais dėl Antidempingo sutarties aiškinimo.

A – Dėl GST rekomendacijų ir sprendimų įtakos vertinant ginčijamo reglamento galiojimą

77. Pritardamas Tarybai ir Komisijai, manau, kad Teisingumo Teismas, vertindamas ginčijamo reglamento galiojimą, neprivalo atsižvelgti į ataskaitose dėl patalynės importo GST pateiktą Antidempingo sutarties aiškinimą.

78. Jeigu šis aiškinimas iš tikrųjų būtų privalomas, Teisingumo Teismas besąlygiškai privalėtų juo vadovautis aiškindamas atitinkamas Bendrijos teisės nuostatas.

79. Taigi, tokia išvada prieštarautų Bendrijos teisės sistemos nepriklausomumui siekiant jai nustatytų tikslų.

80. Tarptautinė sutartis iš tiesų turi būti aiškinama ne tik pagal joje vartojamas sąvokas, bet ir atsižvelgiant į jos tikslus. 1969 m. gegužės 23 d. Vienos konvencijos dėl tarptautinių sutarčių teisės( ) 31 straipsnio 1 dalyje šiuo klausimu paaiškinama, kad „sutartis turi būti aiškinama laikantis geros valios principų, atsižvelgiant į joje vartojamų sąvokų įprastinę reikšmę <...> sutarties kontekste ir atsižvelgiant į sutarties objektą ir tikslą“( ).

81. Be to, Antidempingo sutarties nuostatų ir atitinkamų Bendrijos nuostatų formuluočių identiškumas, mano nuomone, nereiškia, kad jos būtinai turi būti aiškinamos vienodai.

82. Iš tikrųjų, GST pateikiamą aiškinimą lemia PPO prigimtis ir siekiami tikslai. Tačiau pastarieji gerokai skiriasi nuo Bendrijos teisės siekiamų tikslų.

83. Nors PPO steigimo sutartį sudaro Susitariančiosioms Šalims privalomų nuostatų visuma( ), ji visų pirma apibrėžia vietą jos narių deryboms, susijusioms su daugiašaliais prekybos santykiais.

84. Tarptautinės komercinės sistemos tikslas nėra sukurti teisės bendriją ar vieningą rinką, panašią į tą, kurios siekiama Europos bendrijoje( ). Paprasčiau tariant, ji sudaro bendrą institucinę sistemą, kurioje Susitariančiosios Šalys, „vadovaudamosi abipusiu naudingumu“( ), derasi dėl numatytų teisių ir įsipareigojimų siekdamos, be kita ko, mažinti prekybos barjerus bei panaikinti diskriminacinį tarptautinių prekybinių santykių režimą( ).

85. Siekiant šių tikslų, PPO susitarimų nuostatos yra aiškinamos pagal kitokius požiūrius ir metodus nei tie, kuriems prioritetą galėtų teikti Bendrijos teismas.

86. Be to, pagal Susitarimo 3 straipsnio 2 dalį, šios nuostatos turi būti aiškinamos „atsižvelgiant į viešosios tarptautinės teisės paprotines aiškinimo taisykles“( ). Be to, oficialus šių susitarimų aiškinimas priklauso PPO politinių organų kompetencijai, t. y. Ministrų konferencijai( ) ir PPO Generalinei tarybai( ).

87. Esant tokioms aplinkybėms, atsižvelgiant į PPO ir Bendrijos prigimtį bei siekiamus tikslus, manau, kad pripažinus, jog Teisingumo Teismui galėtų būti privalomas GST pateiktas aiškinimas, būtų keliamas pavojus Bendrijos teisės sistemos nepriklausomumui.

88. Pripažinti priešingai reikštų ginčyti Bendrijos teismui pagal EB 220 straipsnį suteiktą išimtinę jurisdikciją aiškinti Bendrijos teisės nuostatas.

89. Tiesa, kad Nuomonėje 1/91( ) Teisingumo Teismas pripažino, jog „kai tarptautinė sutartis numato atskirą teisminę sistemą, kurią sudaro teismas, kompetentingas nagrinėti šios sutarties Susitariančiųjų Šalių ginčus, ir aiškinti nuostatas, šio teismo sprendimai yra privalomi Bendrijos institucijoms, įskaitant Teisingumo Teismą“( ). Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad „tarptautinė sutartis, kuri numato tokią teisminę sistemą, yra iš esmės suderinama su Bendrijos teise (ir kad) Bendrijos kompetencija tarptautiniuose santykiuose ir jos teisė sudaryti tarptautines sutartis neišvengiamai apima įsipareigojimą paklusti pagal tokias sutartis sukurto ar paskirto teismo sprendimams, kiek tai susiję su jų nuostatų aiškinimu ir taikymu“( ).

90. Tačiau toje nuomonėje Teisingumo Teismas pažymėjo, kad nagrinėjama sutartimi į Bendrijos teisinę sistemą buvo įtraukta daug teisės normų, priešpastatomų identiškai suformuluotoms Bendrijos nuostatoms( ). Jis taip pat konstatavo, kad nagrinėjamos sutarties tikslas „(reikalavo) aiškinti ne tik šios sutarties nuostatas, bet ir atitinkamas Bendrijos teisės nuostatas“( ).

91. Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad „tiek, kiek jis lemia Bendrijos laisvo judėjimo ir konkurencijos srities nuostatų aiškinimą ateityje, sutartyje numatytas teisminis mechanizmas (kelia) grėsmę į EEB sutarties 164 straipsniui (dabar EB 220 straipsnis) ir apskritai net patiems Bendrijos pagrindams“( ).

92. Esant tokios aplinkybėms ir net jeigu Antidempingo sutarties nuostatos nebūtų taip plačiai priešpastatomos Bendrijos teisei, kaip minėtoje nuomonėje pažymėjo Teisingumo Teismas, manau, kad Bendrijos teismo pateiktos išvados a fortiori galioja PPO susitarimų nustatytam ginčų sprendimo mechanizmui.

93. Iš tikrųjų nepaisant pastebimų pagerinimų, atliktų dėl perėjimo nuo GATT prie PPO( ) – ypač susijusių su ginčų sprendimo mechanizmo sustiprinimu, šis mechanizmas, mano nuomone, nenumatė teisminio organo sukūrimo.

94. Be to, vadovaujantis Susitarimo 19 straipsniu, kolegijų ir apeliacinių komitetų parengtos ataskaitos tėra rekomendacijos( ). Sprendimai, mano nuomone, nei formos, nei turinio atžvilgiu nėra privalomi teisminiai aktai. Iš tikrųjų šiuos sprendimus priima PPO Generalinė taryba, kuri, nors ir priima sprendimus kaip ginčų sprendimo organas, yra tik politinis organas.

95. Beje, nepaisant to, kad egzistuoja GST sprendimas, Susitarimas išlieka svarbus ginčo šalių derybose.

96. Kaip pažymėjau, Susitarimu visų pirma siekiama „užtikrinti pozityvų ginčų sprendimą“( ). Be to, nepaisant Susitariančiųjų Šalių pareigos „sparčiai“ vykdyti GST rekomendacijas ir sprendimus( ), jos vis dėlto gali susitarti dėl pagrįsto termino ginčijamam aktui atšaukti. Šios pareigos neįvykdžiusios šalys gali derėtis dėl „laikinųjų priemonių“( ), kaip antai „abipusiai priimtinos“ kompensacijos ar subsidijų ar kitų įsipareigojimų sustabdymas( ). Nepaisant GST vykdomos priimtų rekomendacijų ar sprendimų įgyvendinimo priežiūros( ), jokios Susitarimo teksto nuostatos nenumato, kad šios iš esmės laikinojo pobūdžio susitartos priemonės galėtų tęstis.

97. Dėl tos priežasties, kad Susitarimas turi svarbią reikšmę deryboms, Teisingumo Teismas nuolat pažymi, kad „teisminių institucijų pareigos netaikyti PPO susitarimų neatitinkančių vidaus teisės normų nustatymas galėtų susilpninti įstatymų leidybos arba vykdomųjų institucijų poziciją siekiant surasti abiem ginčo pusėms priimtą ir su PPO taisyklėmis suderinamą sprendimą“( ).

98. Todėl, atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad vertinant ginčijamo reglamento galiojimą Teisingumo Teismui neturi būti privalomas GST ataskaitose dėl patalynės importo pateiktas aiškinimas.

B – Dėl ginčijamo reglamento galiojimo, atsižvelgiant į pagrindinį reglamentą ir Antidempingo sutartį

99. Prejudiciniais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar Bendrijos institucijų veiksmai, pirma, nustatant produkto apskaičiuotą normaliąją vertę, antra, taikant „prilyginimo nuliui“ metodą nustatant bendrą dempingo skirtumą, ir, trečia, įvertinant Bendrijos pramonei padarytos žalos buvimą ir svarbą, buvo nesuderinami su taikytinomis pagrindinio reglamento ir Antidempingo sutarties nuostatomis.

100. Man atrodo būtina pateikti dvi preliminarias pastabas.

101. Pirmoji pastaba susijusi su Bendrijos teismo kontrolės apimtimi Tarybai nustatant antidempingo priemones.

102. Reikia priminti, kad bendros prekybos politikos srityje, ypač kiek tai susiję su prekybos apsaugos priemonėmis, Bendrijos institucijos dėl ekonominių, politinių ir teisinių aplinkybių, kurias jos privalo išnagrinėti, sudėtingumo turi didelę diskreciją( ).

103. Ši diskrecija leidžia ne tik neviršijant Antidempingo sutartyje numatytų ribų priimti pagrindinį reglamentą, bet taip pat šio reglamento pagrindu imtis konkrečių antidempingo apsaugos veiksmų( ).

104. Be to, Teisingumo Teismas yra pakartotinai nusprendęs, kad pasirenkant pagrindiniame reglamente pateiktus įvairius dempingo skirtumo skaičiavimo būdus, taip pat įvertinant normaliąją produkto vertę( ) ar nustatant žalos buvimą( ) reikia vertinti sudėtingas ekonomines aplinkybes.

105. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką vykdant teisminę tokio vertinimo kontrolę tik turi būti patikrinta, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas ginčytinas pasirinkimas, ar nepadaryta akivaizdžios klaidos vertinant šias aplinkybes, ar nebuvo piktnaudžiauta įgaliojimais( ). Tačiau Bendrijos teismas negali pakeisti savojo vertinimo kompetentingų institucijų vertinimu tam, kad įvykdytų šį pasirinkimą.

106. Be to, ši kontrolė turi apimti tik tokius įrodymus, kurie institucijoms yra prieinami priimant ginčijamą reglamentą( ).

107. Antroji pastaba susijusi su EB 253 straipsnyje Bendrijos institucijoms nustatytos pareigos motyvuoti priimant antidempingo priemones apimtimi.

108. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką EB 253 straipsniu reikalaujama motyvacija turi aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti institucijos, kuri priėmė aktą, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų susipažinti su priimtą priemonę pateisinančiomis priežastimis tam, kad galėtų ginti savo teises, o Bendrijos teismas – vykdyti kontrolę. Vis dėlto, šio teismo nuomone, motyvacijoje nereikalaujama tiksliai nurodyti visų reikšmingų faktinių ir teisinių aplinkybių. Pareigos motyvuoti apimtis iš tikrųjų turi būti vertinama atsižvelgiant į ginčijamo reglamento priėmimo kontekstą ir procedūrą bei į atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą( ).

109. Dėl galutinį antidempingo muitą nustatančio reglamento Teisingumo Teismas konstatavo, kad Bendrijos institucijos neprivalo paaiškinti visų jų motyvų detalių, jeigu suinteresuotosios įmonės vykstant administracinei procedūrai nepareiškia dėl to jokio prieštaravimo( ).

110. Atsižvelgiant į tai, reikia patikrinti, ar, nustatydamos nagrinėjamus antidempingo muitus, šios institucijos nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, pirma, nustatydamos apskaičiuotą produkto normaliąją vertę, antra, taikydamos „prilyginimo nuliui“ metodą nustatant bendrą dempingo skirtumą ir, trečia, įvertindamos Bendrijos pramonei padarytos žalos buvimą ir svarbą.

1. Dėl apskaičiuotos produkto normaliosios vertės nustatymo

111. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma klausia Teisingumo Teismo dėl Bendrijos institucijų taikomo Indijos ir Pakistano bendrovių eksportuojamų produktų normaliosios vertės skaičiavimo metodo suderinamumo su pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies a punktu ir Antidempingo sutarties 2.2.2 straipsnio ii punktu.

112. Vadovaujantis pagrindinio reglamento 1 straipsnio 2 dalies nuostatomis, primintina, kad „produktas laikomas produktu dempingo kaina, jeigu jo eksporto į Bendriją kaina yra mažesnė nei palyginamoji panašaus produkto kaina įprastomis prekybos sąlygomis eksportuojančioje valstybėje“( ). Norint nustatyti dempingo buvimą, reikia palyginti, pirma, tiriamo produkto eksporto kainą ir, antra, panašaus produkto kilmės šalies normaliąją vertę vidaus rinkoje( ).

113. Taigi panašaus produkto normaliosios vertės nustatymas yra būtinas etapas, kuris už tyrimą atsakingoms institucijoms leidžia nustatyti galimą dempingą.

114. Vadovaujantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1 dalies pirmąja pastraipa, panašaus produkto normalioji vertė „paprastai yra nustatoma pagal kainas, kurias įprastomis prekybos sąlygomis moka arba turi mokėti nepriklausomi pirkėjai eksportuojančioje valstybėje“( ).

115. Jeigu įprastomis prekybos sąlygomis panašus produktas neparduodamas arba parduodamas nepakankamais kiekiais( ), vadovaujantis šio reglamento 2 straipsnio 3 dalimi, šio produkto normalioji vertė yra „apskaičiuojama“ pagal gamybos sąnaudas kilmės šalyje, pridėjus pagrįstas PAB sąnaudas ir pelną. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką šiuo būdu siekiama nustatyti produkto pardavimo kainą, kurią taikant produktas būtų parduotas savo kilmės ar eksportuojančioje valstybėje( ).

116. Atitinkamos PAB sąnaudos ir pelnas gali būti nustatomi naudojant keturis skaičiavimo būdus, nurodytus minėto reglamento 2 straipsnio 6 dalyje.

117. Iš esmės šios sąnaudos ir pelnas nustatomi remiantis faktiniais duomenimis apie tiriamo eksportuotojo ar gamintojo panašaus produkto gamybą ir pardavimą įprastomis prekybos sąlygomis.

118. Tais atvejais, kai šių sąnaudų ir pelno taip nustatyti negalima, jie gali būti apskaičiuojami pagal „kitų tiriamų eksportuotojų ar gamintojų svertinį faktinių panašaus produkto gamybos ir pardavimo kilmės šalies vidaus rinkoje sąnaudų vidurkį“ (a punktas).

119. Sąnaudos ir pelnas taip pat gali būti nustatomi pagal „tiriamo eksportuotojo ar gamintojo tos pačios kategorijos produktų gamybos ir pardavimo įprastomis prekybos sąlygomis kilmės valstybės vidaus rinkoje faktines sąnaudas“ (b punktas) arba bet kuriuo kitu „pagrįstu būdu“ (c punktas).

120. Teisingumo Teismas pažymi, kad šie skaičiavimo būdai turi būti taikomi pagal tokį eiliškumą, pagal kokį jie pateikti, ir kiekvienas turi būti taikomas taip, kad būtų išlaikytas šio skaičiavimo pagrįstumas( ).

121. Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies a punkte panašiai suformuluotas pakartojamas Antidempingo sutarties 2.2.2 straipsnio ii punkte nurodytas skaičiavimo būdas( ).

122. Savo pastabose ieškovė nurodo, kad nei pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies a punktas, nei Antidempingo sutarties 2.2.2 straipsnio ii punktas, apskaičiuojant PAB sąnaudas ir pelną, neleido Bendrijos institucijoms remtis vieno eksportuotojo ar gamintojo duomenimis ir neatsižvelgti į kitų eksportuotojų ar gamintojų pardavimą, atliktą neįprastomis prekybos sąlygomis( ).

123. Visų pirma, reikia patikrinti, ar, atsižvelgdamos į minėtas nuostatas, Bendrijos institucijos, skaičiuodamos PAB sąnaudas ir pelną, teisėtai galėjo remtis tik vieno eksportuotojo duomenis.

124. Iš pradžių reikia pažymėti, kad dėl didelio atitinkamų kilmės šalies gamintojų ir eksportuotojų skaičiaus Komisija nusprendė vykdyti atranką pagal pagrindinio reglamento 17 straipsnio 1 dalį( ). Taip ji tyrimui atrinko kiekvienos eksportuojančiosios valstybės bendroves( ).

125. Nustačiusios, kad pagal kilmės rinkose taikomas mažesnes kainas negalima tinkamai nustatyti normaliosios vertės, Bendrijos institucijos nusprendė apskaičiuoti Indijos, Pakistano ir Egipto bendrovių į Bendriją eksportuojamos visų tipų patalynės normaliąją vertę pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 3 dalį.

126. Taigi normalioji vertė buvo nustatyta prie kiekvienos bendrovės eksportuojamo produkto gamybos sąnaudų pridedant pagrįstas PAB sąnaudas ir pelną.

127. Kaip išplaukia iš Bendrijos institucijų pateiktų paaiškinimų, kalbant apie importą iš Indijos, vienintelė atrankoje dalyvavusi bendrovė buvo laikoma tiriamuoju laikotarpiu vykdžiusi tipišką panašaus produkto pardavimą vidaus rinkoje( ). Be to, buvo nustatyta, kad šis pardavimas galėjo būti laikomas atliktu įprastomis prekybos sąlygomis, jeigu buvo pelningas.

128. Tokia pati išvada buvo padaryta apie importą iš Pakistano( ).

129. Esant tokioms aplinkybėms, PAB sąnaudos ir pelnas, naudoti apskaičiuojant normaliąją panašaus produkto Indijoje ir Pakistane vertę, atitinka vienos Indijos bendrovės ir vienos Pakistano bendrovės PAB sąnaudas ir pelną.

130. Savo pastabose Ikea nurodo, kad iš visiškai pažodinio pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies a punkto ir Antidempingo sutarties 2.2.2 straipsnio ii punkto nuostatų aiškinimo išplaukia, kad šios nuostatos aiškiai draudžia taikyti tik su vienu eksportuotoju susijusius duomenis( ).

131. Priešingai nei teigia ieškovė, nemanau, kad iš tokios analizės iš esmės išplaukia akivaizdi vertinimo klaida.

132. Iš tikrųjų manau, kad pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies a punkte vartojama daugiskaita žodžių junginyje „kiti eksportuotojai ar gamintojai“ neleidžia neatsižvelgti į vienintelės bendrovės duomenis. Tokia išvada pagrindžiama dar stipresniu argumentu tuo atveju, kai, tarp kitų tiriamų bendrovių, vienintelė bendrovė kilmės valstybės vidaus rinkoje tiriamuoju laikotarpiu vykdė tipišką panašaus produkto pardavimą.

133. Dėl sąvokos „svertinis vidurkis“ vartojimo šioje nuostatoje, kaip ir Taryba, manau, kad ji taip pat gali būti taikoma svertiniam vieno gamintojo ar eksportuotojo sandorių svertiniam vidurkiui( ). Toks buvo ir atvejis šioje byloje( ).

134. Esant tokioms aplinkybėms, manau, kad kai, kaip ir šiuo atveju, vienintelė bendrovė atitinkamoje kilmės valstybėje tipišką vykdė panašaus produkto pardavimą, Bendrijos institucijoms, atsižvelgiant į jų diskreciją, leidžiama remtis tik su šia bendrove susijusiais duomenimis.

135. Antra, reikia patikrinti, ar neatsižvelgimas į kitų eksportuotojų ar gamintojų pardavimo neįprastomis prekybos sąlygomis pelną yra tinkamas būdas apskaičiuoti normaliąją vertę.

136. Šioje byloje Bendrijos institucijos konstatavo, kad vidaus rinkoje atliktas panašaus produkto pardavimas mažesne nei gamybos sąnaudų kaina nebuvo realizuotas įprastomis prekybos sąlygomis ir dėl to negali būti tinkamas pagrindas nustatant normaliąją vertę.

137. Priešingai nei nurodoma ieškovės pateiktose pastabose( ), manau, kad nagrinėjamame tyrime Bendrijos institucijų naudotas skaičiavimo būdas neprieštarauja nei pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies ir Antidempingo sutarties 2.2.2 straipsnio tekstui, nei jų bendrai struktūrai.

138. Pirma, toks būdas atitinka pagrindiniame reglamente ir Antidempingo sutartyje įtvirtintą principą, kad normalioji vertė iš esmės turi būti grindžiama duomenimis, susijusiais su pardavimu įprastomis prekybos sąlygomis. Mano nuomone, šis principas aiškiai išplaukia iš pagrindinio reglamento 1 straipsnio 2 dalies ir 2 straipsnio 1 dalies( ) bei Antidempingo sutarties 2.1 straipsnio.

139. Net tuo atveju, kai normalioji vertė privalo būti apskaičiuota, minėto reglamento 2 straipsnio 6 dalyje ir Antidempingo sutarties 2.2.2 straipsnyje aiškiai numatyta, kad PAB sąnaudos ir pelnas grindžiami faktiniais duomenimis, susijusiais su panašaus produkto gamyba ir pardavimu įprastomis prekybos sąlygomis.

140. Be to, 1992 m. vasario 13 d. Sprendime Goldstar prieš Tarybą( ) šį principą pripažino Teisingumo Teismas. Toje byloje Bendrijos teismas nusprendė, kad įprastų prekybos sąlygų sąvoka „nustatant normaliąją vertę reikalauja neatsižvelgti į situacijas, kuriose pardavimas vidaus rinkoje nevykdomas įprastomis prekybos sąlygomis, ypač kai produktas parduodamas mažesne kaina nei jo gamybos sąnaudos <...>“( ).

141. Antra, vadovaujantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 6 dalies a punkto ir Antidempingo sutarties 2.2.2 straipsnio ii punkto nuostatomis, neatsižvelgti į pardavimą neįprastomis prekybos sąlygomis nėra griežtai draudžiama. Iš tikrųjų šiose nuostatose tik nurodyta, kad reikia atsižvelgti į panašaus produkto pardavimą kilmės šalies vidaus rinkoje.

142. Esant tokioms aplinkybėms, mano nuomone, Bendrijos institucijos nepadarė pažeidimo nuspręsdamos nustatant apskaičiuotąją normaliosios produkto vertę neatsižvelgti į eksportuotojų ir gamintojų pardavimą neįprastomis prekybos sąlygomis( ).

143. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, apskaičiuota normalioji panašaus produkto vertė Indijos ir Pakistano kilmės importui, mano nuomone, buvo nustatyta teisingai.

2. Dėl dempingo skirtumo nustatymo

144. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dar siekia sužinoti, ar „prilyginimo nuliui“ metodas, naudojamas apskaičiuojant bendrą dempingo skirtumą, kuris buvo taikomas nagrinėjamame antidempingo tyrime, atitinka pagrindinio reglamento 2 straipsnio 11 dalį ir Antidempingo sutarties 2.4.2 straipsnį.

145. Primenu, kad, vadovaujantis pagrindinio reglamento 2 straipsnio 12 dalimi, dempingo skirtumas yra „normaliosios vertės ir eksporto kainos skirtumas“. Taigi, už tyrimą atsakingos institucijos šį skirtumą nustato „teisingu“ būdu( ) palygindamos panašaus produkto normaliąją vertę ir eksporto į Bendriją kainą.

146. Pagal šio reglamento 2 straipsnio 11 dalį yra trys palyginimo būdai. Pirmieji du būdai yra vadinami „simetriniais“ ir leidžia palyginti normaliosios vertės svertinį vidurkį su visų eksporto į Bendriją sandorių kainų svertiniu vidurkiu arba individualias normaliąsias vertes su kiekvieno sandorio individualiomis eksporto į Bendriją kainomis.

147. Tačiau gali būti taikomas ir trečiasis skaičiavimo būdas, vadinamasis „asimetrinis“, kai tam tikra eksporto kainų struktūra gerokai skiriasi atsižvelgiant į pirkėjus, regionus ar laiko periodus (nuo šio momento kalbama apie „selektyvų dempingą“ ar „tikslinį dempingą“) ir kai simetriniai metodai neatspindi viso vykstančio dempingo masto( ). Esant tokioms aplinkybėms, dempingo skirtumą galima nustatyti palyginant normaliosios vertės svertinį vidurkį ir visų individualių eksporto į Bendriją sandorių kainas.

148. Antidempingo sutarties 2.4 straipsnyje taip pat reikalaujama, kad normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginimas būtų „teisingas“. Be to, šios sutarties 2.4.2 straipsnis dėl pirmojo simetrinio būdo numato, kad jį taikant turi būti palyginamas normaliosios vertės svertinis vidurkis ir visų „palyginamų“ eksporto sandorių kainų svertinis vidurkis( ).

149. Šiuo atveju iš laikinojo reglamento keturiasdešimt šeštos konstatuojamosios dalies išplaukia, kad dempingo skirtumas, kaip bendra taisyklė, buvo skaičiuojamas palyginant apskaičiuotos normaliosios vertės svertinį vidurkį su eksporto kainų svertiniu vidurkiu atsižvelgiant į produkto tipą. Šis skaičiavimo būdas buvo patvirtintas ginčijamo reglamento dvidešimt devintoje konstatuojamojoje dalyje.

150. Tačiau iš bylos medžiagos matyti, kad skaičiuodamos bendrą dempingo skirtumą Bendrijos institucijos taikė neigiamų dempingo skirtumų „prilyginimo nuliui“ metodą( ).

151. Nors gaila, kad laikinajame ar ginčijamame reglamentuose nepateikiama jokio paaiškinimo dėl šio metodo taikymo( ), atrodo, kad tuo metu tai buvo nusistovėjusi praktika. Beje, vykstant administracinei procedūrai nė viena iš šalių nepateikė konkretaus prieštaravimo, kuris prireikus galėjo įpareigoti pateikti detalesnius bendro dempingo skirtumo skaičiavimo motyvus( ).

152. Atsižvelgiant į Tarybos ir Komisijos pateiktą medžiagą, šis metodas, kuris buvo taikomas šioje byloje, gali būti trumpai aprašytas kaip nurodyta toliau. Bendrijos institucijos visų pirma nustatė, kad tiriamas produktas, t. y. medvilninė patalynė, yra kelių skirtingų modelių ir tipų. Kiekvieno šių modelių atžvilgiu jos apskaičiavo normaliosios vertės svertinį vidurkį bei eksporto kainos svertinį vidurkį, o vėliau juos palygino kiekvieno modelio atveju. Tam tikrų modelių, kurių normalioji vertė viršijo eksporto kainą, atveju dempingas buvo nustatytas („teigiamas“ dempingo skirtumas). Kitų modelių, kurių normalioji vertė buvo mažesnė nei eksporto kaina, atveju dempingas nebuvo konstatuotas, o institucijos nustatė „neigiamą“ dempingo skirtumą( ). Tuomet, siekdamos apskaičiuoti bendrą tiriamo produkto dempingo sumą, Bendrijos institucijos sudėjo visų modelių, kurių atžvilgiu buvo nustatytas dempingas, dempingo sumas. Visų modelių, kurių atžvilgiu dempingas nebuvo nustatytas, neigiamus dempingo skirtumus institucijos prilygino nuliui. Vėliau bendra dempingo suma buvo pateikta procentiniu dydžiu nuo visų eksporto sandorių bendros vertės visų modelių atžvilgiu, nesvarbu, ar jiems dempingas buvo taikomas.

153. Ieškovė pabrėžia, kad toks metodas „iškreipia“ neigiamus dempingo skirtumus( ). Ji taip pat pažymi, kad Bendrijos institucijos dabar pripažįsta šio metodo neteisėtumą, pagrįsdama savo argumentą dabartiniu Komisijos ginču PPO prieš Jungtines Valstijas( ).

154. Mano nuomone, neigiamų dempingo skirtumų „prilyginimo nuliui“ metodas, koks buvo taikomas šioje byloje, yra ginčytinas. Iš tikrųjų net jeigu už tyrimą atsakingos institucijos galėtų pasirinkti tinkamiausius skaičiavimo būdus, pastarieji vis dėlto turėtų atspindėti viso vykstančio dempingo mastą( ).

155. Nors tiesa, kad Teisingumo Teismas minėtoje byloje Toyo prieš Tarybą pripažino šio metodo naudojimą, tačiau toje byloje buvo nagrinėjamas kitoks atvejis nei pagrindinėje byloje.

156. Minėtoje byloje dempingo skirtumas buvo nustatytas remiantis normaliosios vertės svertinio vidurkio palyginimu su eksporto kainomis, apskaičiuotomis taikant kiekvieno sandorio metodą. Atliekant šį skaičiavimą normaliąją vertę viršijanti eksporto kaina buvo „fiktyviai“ sumažinta iki normaliosios vertės lygio. Teisingumo Teismas pažymėjo, kad šis kiekvieno sandorio metodas, kurį taikė Bendrijos institucijos, buvo vienintelis metodas, galintis „sutrukdyti tam tikrus veiksmus paslėpti dempingą taikant skirtingas kainas, kartais viršijančias normaliąją vertę, o kartais už ją mažesnes“( ).

157. Tačiau man atrodo, kad ši analizė negali būti taikoma nagrinėjamam atvejui.

158. Viena vertus, šioje byloje nėra palyginamas kiekvienas sandoris, bet labiau taikomas palyginimas „svertinio vidurkio su svertiniu vidurkiu“.

159. Kita vertus, šis metodas buvo taikomas patalynės modeliams, kurių atžvilgiu konstatuotas neigiamas dempingo skirtumas, net kai Bendrijos institucijos dempingo skirtumą skaičiavo viso produkto atžvilgiu( ).

160. Mano nuomone, nagrinėjamu atveju nebuvo naudojamas tinkamas bendro dempingo skirtumo skaičiavimo metodas.

161. Iš tikrųjų man atrodo, kad kai dempingo skirtumas skaičiuojamas pagal modelių atžvilgiu nustatytus skirtingus vidurkius, tiriamo produkto dempingo skirtumas turėtų atspindėti visų palyginimų rezultatus, įskaitant ir tuos, kurių svertiniai eksporto kainų vidurkiai viršija svertinį tam tikrų modelių normaliosios vertės vidurkį.

162. Tačiau „prilyginimo nuliui“ metodas, koks buvo taikomas šioje byloje, neleidžia visiškai ir tinkamai atsižvelgti į faktines eksporto sandorių, kurie tam tikrų modelių atžvilgiu buvo vykdomi tiriamuoju laikotarpiu, kainas. Kaip nurodžiau, tam tikrus skirtumus sumažinus iki nulio, institucijos dempingo skirtumams, susijusiems su modeliais, kurių dempingo skirtumas buvo neigiamas, suteikė nulinę vertę. Taigi jos nustatė, kad eksporto kainos svertinis vidurkis buvo lygus normaliosios vertės svertiniam vidurkiui, nors faktiškai pastaroji buvo didesnė.

163. Taigi šio metodo naudojimas fiktyviai pakeitė atliktų palyginimų rezultatus ir padidino viso produkto dempingo skirtumą.

164. Paprastas konkrečiais skaičiais pagrįstas pavyzdys (nors visiškai fiktyvus) leistų iliustruoti „prilyginimo nuliui“ poveikį. Šis pavyzdys galėtų būti susijęs su trečiosios valstybės gamintoju, kuris į Bendriją eksportuoja dviejų modelių patalynę: A modelio ir B modelio.

Kiekvieno iš šių modelių svertinis normaliosios vertės vidurkis apskaičiuojamas pagal tam tikrą vietinių sandorių skaičių, o svertinis eksporto kainos vidurkis apskaičiuojamas pagal tam tikrą eksporto sandorių skaičių.

Svertinis normaliosios vertės vidurkis Svertinis eksporto kainos vidurkis Dempingo skirtumas Dempingo skirtumas (taikant prilyginimą nuliui) A modelis 100 75 +25 +25 B modelis 125 150 –25 0 Produktas (A modelis + B modelis) 0 +25

A modelio atveju svertinio normaliosios vertės vidurkio palyginimas su svertiniu eksporto kainos vidurkiu parodo, kad nustatomas „teigiamas“ dempingo skirtumas, lygus 25( ).

B modelio atveju toks pat palyginimu nustatomas „neigiamas“ dempingo skirtumas, lygus - 25.

Nors bendras dempingo skirtumas apskaičiuojamas visam produktui pagal šiems dviem modeliams nustatytus skirtumus, A modelio atveju nustatytas teigiamas dempingo skirtumas (+25) kompensuojamas B modelio atveju nustatytu neigiamu dempingo skirtumu (–25), todėl joks dempingas nenustatomas.

B modelio atveju nustatytą neigiamą dempingo skirtumą prilyginus nuliui, visam produktui nustatytas bendras dempingo skirtumas yra didesnis (+25).

Šis skirtumas, išreikštas visų produkto modelių visų eksporto sandorių bendros vertės procentiniu dydžiu, yra lygus:

25 : 225 x 100 = 11,1 %

Taigi B modeliui, kurio atžvilgiu dempingas nebuvo nustatytas, kaip ir A modeliui, taikomas antidempingo muitas.

165. Todėl „prilyginimo nuliui“ metodo naudojimas gali ne tik iškraipyti dempingo skirtumo svarbą, bet taip pat nustatyto modelio atžvilgiu parodyti dempingą, kurio nėra.

166. Be to, pažymėtina, kad pagal pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 ir 11 dalis ir Antidempingo sutarties 2.4 straipsnį palyginimas turi būti „teisingas“. Pastarosios sutarties 2.4.2 straipsnyje taip pat nurodyta, kad svertinis normaliosios vertės vidurkis turi būti palyginamas su „svertiniu visų palyginamų eksporto sandorių kainų vidurkiu“( ).

167. Taigi, iki nulio sumažindamos tam tikrų modelių atveju nustatytus neigiamus dempingo skirtumus, už tyrimą atsakingos institucijos nenustatė dempingo skirtumo visam produktui palygindamos svertinį normaliosios vertės vidurkį su svertiniu visų palyginamų eksporto sandorių, tai yra, sandorių dėl visų tiriamo produkto modelių kainų vidurkiu. Be to, vadovaujantis minėtomis nuostatomis toks palyginimas neatrodo „teisingas“.

168. Savo pastabose( ) Taryba pažymi, kad „prilyginimas nuliui“ atskirų modelių atveju leido Bendrijos institucijoms teisingai aiškinti atvejus, kai eksportuotojai nustatydavo tikslinį dempingą tam tikriems tiriamo produkto tipams ar modeliams. Jeigu taip buvo, manau, kad Bendrijos institucijos turėjo siauriau apibrėžti šį produktą.

169. Be to, aišku, kad vien tai, jog tam tikri sandoriai rodo neigiamą skirtumą, nebūtinai reiškia, kad jie vykdomi tikslinio dempingo kaina.

170. Esant tokioms aplinkybėms, esu linkęs galvoti, kad, sumažinusios iki nulio tam tikrų patalynės modelių atveju nustatytus neigiamus dempingo skirtumus, Bendrijos institucijos neteisingai nustatė medvilninei patalynei, kurios kilmės šalys yra Indija, Egiptas ir Pakistanas, taikyto dempingo skirtumą.

3. Dėl žalos buvimo nustatymo

171. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galiausiai Teisingumo Teismo prašo įvertinti ginčijamo reglamento galiojimą pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalies ir Antidempingo sutarties 3.4 straipsnio atžvilgiu, nes nagrinėjant ginčijamame reglamente žalą atsižvelgta į duomenis, susijusius su gamintojais, kurie nepatenka į Bendrijos pramonės sąvoką. Taip pat Bendrijos institucijos kaltinamos tuo, kad jos neįvertino visų svarbių veiksnių, turinčių įtakos šios pramonės būklei.

172. Vadovaujantis pagrindinio reglamento 1 straipsnio 1 dalimi, vien produkto dempingo kaina nepakanka, kad galėtų būti taikoma antidempingo priemonė. Produkto dempingo kaina importas į Bendriją taip pat turi daryti ar grasinti padaryti materialinę žalą Bendrijos pramonei( ) arba sudaryti materialinių kliūčių tai pramonei kurtis( ).

173. Pagal šio reglamento 3 straipsnio 2 dalį žala turi būti nustatoma remiantis ją patvirtinančiais įrodymais ir objektyviai ištyrus, įskaitant importo dempingo kainos poveikį Bendrijos pramonei.

174. Remiantis minėto reglamento 3 straipsnio 5 dalimi šis tyrimas apima visus svarbius šios Bendrijos pramonės būklę( ) bei Bendrijos kainas( ) apibūdinančius veiksnius ir rodiklius.

175. Primenu, kad ši paskutinioji nuostata atitinka įsipareigojimus, kylančius iš Antidempingo sutarties 3.4 straipsnio( ).

176. Visų pirma, reikia išnagrinėti, ar Bendrijos institucijos nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai neteisingai vertino žalos nustatymą atsižvelgdamos į informaciją, susijusią su bendrovėmis, nepatenkančiomis į Bendrijos pramonės apibrėžimą.

177. Šioje byloje Bendrijos pramonė pagrindinio reglamento 4 straipsnio 1 dalies prasme buvo apibrėžta kaip apimanti 35 tyrime bendradarbiaujančias bendroves, kurių produkcija tiriamuoju laikotarpiu sudarė didžiąją Bendrijos bendros medvilninės patalynės produkcijos dalį( ).

178. Vadovaudamosi šio reglamento 17 straipsnio 1 dalimi( ), Bendrijos institucijos nusprendė atrinkti septyniolika statistiškai tinkamų Bendrijos pramonės gamintojų( ).

179. Iš laikinojo reglamento šešiasdešimt antros konstatuojamosios dalies išplaukia, kad Bendrijos pramonei padarytos žalos analizei būtini duomenys nebuvo nagrinėti tik Bendrijos pramonės lygiu ir ypač atrinktų Bendrijos gamintojų lygiu. Ši analizė taip pat apėmė su visa Bendrija susijusius duomenis. Šiuos duomenis pateikė pripažinti pramonės šaltiniai (t. y. Eurocoton) ir jie buvo susiję su produkcijos, vartojimo, importo, eksporto ir rinkos dalies plėtrai Bendrijoje.

180. Visų šių duomenų analizė leido Komisijai, nustatant laikinojo antidempingo muitą, konstatuoti, kad visoje Bendrijoje pastebėta struktūra nebuvo atspindėta 35 Bendrijos pramonę sudarančių gamintojų atžvilgiu. Iš to ji padarė išvadą, kad pastaroji buvo sudaryta tik iš skundo pateikimo dieną buvusių bendrovių ir neatsižvelgiant į įmonių, kurios vertinimo laikotarpiu (tai yra skundo pateikimo momentu) sustabdė savo produkciją, būklę( ).

181. Per administracinę procedūrą eksportuotojams buvo nurodyta, kad informacija, susijusi su bendrovėmis, nepatenkančioms į Bendrijos pramonės sąvoką, negalėjo būti naudojama nustatant žalos buvimą.

182. Dėl šių ginčų Taryba detaliai paaiškino Komisijos atliktą vertinimą. Nors ji pripažįsta, kad pramonės, dėl kurios paduotas skundas, ekonominės būklės vertinimas paprastai remiasi Bendrijos pramonės analize, šiuo vertinimu, Tarybos nuomone, privaloma atsižvelgti į tiriamos pramonės struktūrą ir prigimtį( ).

183. Šioje byloje duomenys, susiję su Bendrija, leido pastebėti, kad pramonei būdinga stipri konkurencija tarp nemažai ūkio subjektų. Todėl Taryba laikėsi nuomonės, kad nagrinėjamas importo poveikis greičiausiai paskatino ūkio subjektų išnykimą vertinimo laikotarpiu. Taigi žalos vertinimo ji neketino apriboti tik bendrovėmis, kurios dar veikia vertinimo laikotarpio pabaigoje ir sudaro Bendrijos pramonę.

184. Nemanau, kad tokia analizė iš esmės lemia akivaizdžią vertinimo klaidą.

185. Tiesa, kad pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalį privalo būti atlikta importo dempingo kaina poveikio Bendrijos pramonei analizė. Tačiau iš šio reglamento 3 straipsnio 2 dalies išplaukia, kad žalos buvimas nustatomas tik po objektyvaus tyrimo.

186. Taigi, atrodo, kad šioje byloje Bendrijos pramonė, kokia buvo apibrėžta, neatspindėjo faktinių Bendrijos rinkos sąlygų. Surinktų duomenų analizė iš tikrųjų parodo, kad Bendrijos lygiu nustatytos tendencijos tam tikrais atvejais labai skyrėsi nuo nustatytų Bendrijos pramonės atžvilgiu( ).

187. Esant tokioms aplinkybėms ir siekiant nagrinėjamo importo poveikį nustatyti kuo objektyviau, atrodo, kad Bendrijos institucijos turėjo teisę remtis bendru tiriamos rinkos būklės vertinimu. Visapusiška duomenų, įskaitant susijusių su visa Bendrija, analizė gali tik patvirtinti vertinimo, kurį šios institucijos privalėjo atlikti pagal pagrindinio reglamento 3 straipsnį, galiojimą.

188. Be to, iš bylos medžiagos išplaukia, kad į duomenis, susijusius su Bendrija, buvo atsižvelgta tik tam tikrais atvejais( ). Iš tikrųjų atrodo, kad išvada dėl materialinės žalos buvimo iš esmės buvo paremta Bendrijos pramonės kainų struktūra, pastebėta atrinktų bendrovių atžvilgiu. Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad neatsižvelgimas į ginčijamus duomenis Reglamente Nr. 1644/2001 neturėjo poveikio nustatant, ar padaryta materialinė žala( ).

189. Esant tokioms aplinkybėms, Bendrijos institucijų analizės, pagal kurią nagrinėjant Bendrijos pramonei padarytą žalą buvo svarbu atsižvelgti į duomenis, susijusius su visa Bendrijos produkcija, negalima laikyti akivaizdžia klaida.

190. Antra, reikia išsiaiškinti, ar Bendrijos institucijos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą nevertindamos visų svarbių, Bendrijos pramonės būklę veikiančių veiksnių, nurodytų pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalyje ir Antidempingo sutarties 3.4 straipsnyje.

191. Nagrinėjamu atveju siekiant nustatyti, ar Bendrijos pramonei buvo padaryta materialinė žala, Bendrijos institucijos atsižvelgė į tam tikrus veiksnius, išvardytus pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalyje ir Antidempingo sutarties 3.4 straipsnyje. Jos taip pat rėmėsi įmonių produktyvumo rodikliais, kaip antai pelningumas ir užimtumas, bei atsižvelgė į kainų, prekybos ir rinkos dalių lygį (pagal kiekius ir vertes)( ).

192. Priešingai nei ieškovė nurodo savo pastabose( ), nemanau, kad minėtos nuostatos reikalauja analizuoti visus išvardytus veiksnius. Iš tikrųjų man atrodo, kad vartojami terminai aiškiai suteikia Bendrijos institucijoms diskrecijos teisę analizuoti ir vertinti šiuos rodiklius.

193. Pirma, šios nuostatos tik reikalauja, kad būtų išnagrinėti „svarbūs (Bendrijos pramonės) būklę apibūdinantys“ ekonominiai veiksniai ir rodikliai( ).

194. Antra, iš pagrindinio reglamento 3 straipsnio 5 dalies paskutinio sakinio ir Antidempingo sutarties 3.4 straipsnio išplaukia, kad nurodytas ekonominių veiksnių ir rodiklių sąrašas „nėra išsamus“. Vadovaujantis šiomis nuostatomis, vienas ar keli iš išvardytų veiksnių nebūtinai yra lemiami.

195. Taigi atrodo, kad šis sąrašas tėra pavyzdinis.

196. Mano nuomone, remiantis šiomis nuostatomis, Bendrijos institucijos privalo nagrinėti tik patirtos žalos vertinimui svarbius veiksnius. Šioje byloje Komisija detaliai išdėstė pasirinktus žalos veiksnius( ), ir, atrodo, nė viena iš atitinkamų šalių šiam vertinimui neprieštaravo.

197. Mano nuomone, analizė, kuria siekiama nustatyti veiksnių svarbumą, apima sudėtingą ekonominį vertinimą, kurį atlikdamos Bendrijos institucijos, primintina, turi didelę diskreciją. Taigi už tyrimą atsakingos institucijos turi teisę nuspręsti, kad vadovaujantis pasirinktais kriterijais priimamas galutinis ir pakankamas sprendimas.

198. Taigi reikia konstatuoti, kad, siekiant išnagrinėti importo dempingo kaina poveikį, šios institucijos, vertindamos tik svarbius, Bendrijos pramonės būklę apibūdinančius veiksnius, neviršijo joms suteiktos diskrecijos vertinti sudėtingas ekonomines aplinkybes.

199. Esant tokioms aplinkybėms ir atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, galima prieiti prie išvados, kad Bendrijos institucijos nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, visų pirma, nustatydamos apskaičiuotą normaliąją produkto vertę ir, antra, vertindamos Bendrijos pramonei padarytos žalos buvimą ir dydį.

200. Ši išvada taikoma ne tik importui iš Indijos, bet ir iš Pakistano.

201. Iš tikrųjų dėl apskaičiuotos panašaus produkto normaliosios vertės nustatymo pažymėjau, kad tiek dėl Indijos, tiek dėl Pakistano Bendrijos institucijos taikė tuos pačius metodus( ).

202. Dėl žalos buvimo nustatymo reikia pažymėti, kad Bendrijos institucijos atliko kumuliatyvią Indijos, Egipto ir Pakistano kilmės importo poveikio Bendrijos pramonei analizę( ). Esant tokioms aplinkybėms, Bendrijos institucijų pateiktos išvados, mano nuomone, galioja ne tik Indijos kilmės importui, bet ir produktams, kurių kilmės šalis yra Pakistanas.

203. Tačiau manau, kad šių institucijų veiksmai buvo nesuderinami su pagrindinio reglamento 2 straipsnio 11 dalimi ir Antidempingo sutarties 2.4.2 straipsniu, nes, skaičiuodamos tyrime nagrinėjamo produkto dempingo skirtumą, atskiriems modeliams jos taikė neigiamų dempingo skirtumų „prilyginimo nuliui“ metodą. Šio skaičiavimo metodo neteisėtumas paveikia ginčijamo reglamento, kuris nustato galutinio antidempingo muito tarifus medvilninės patalynės, kurios kilmės šalys yra Indija, Egiptas ar Pakistanas, importui į Bendriją, 1 straipsnio galiojimą.

204. Dėl šių priežasčių ginčijamo reglamento 1 straipsnis yra negaliojantis, nes, siekdama nustatyti šioje byloje nagrinėjamo importo dempingo skirtumą, Taryba atskiriems modeliams taikė neigiamų dempingo skirtumų „prilyginimo nuliui“ metodą.

VI – Dėl vėlesnių reglamentų galiojimo

205. Antruoju ir trečiuoju prejudiciniais klausimais, kuriuos reikia analizuoti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės Teisingumo Teismo prašo Bendrijos teisės atžvilgiu įvertinti Reglamentų Nr. 1644/2001, Nr. 160/2002 ir Nr. 696/2002 galiojimą. Atsakant į šiuos klausimus reikia išanalizuoti, ar, nenumatydami antidempingo muitų, nustatytų taikant ginčijamą reglamentą, grąžinimo, šie vėlesni reglamentai neprieštarauja, pirma, pagrindinio reglamento 1 straipsniui, 7 straipsnio 1 daliai ir 9 straipsnio 4 daliai (kartu su Antidempingo sutarties 1, 7.1 ir 9 straipsniais) ir, antra, proporcingumo principui, numatytam to paties reglamento 7 straipsnio 2 dalyje ir 9 straipsnio 4 dalyje.

206. Primenu, kad pagrindinio reglamento 7 straipsnis numato sąlygas, kurioms esant Komisija gali nustatyti laikinąjį antidempingo muitą, o šio reglamento 9 straipsnis patikslina galutinio muito nustatymo taisykles.

207. Vadovaujantis minėto reglamento 7 straipsnio 1 dalies ir 9 straipsnio 4 dalies nuostatomis, šie muitai gali būti nustatyti tik tuo atveju, kai atlikus preliminarų tyrimą (laikinajam muitui nustatyti) ar galutinį tyrimą (galutiniam muitui nustatyti) nustatomas dempingo buvimas ir juo padaryta žala Bendrijos pramonei ir jeigu dėl Bendrijos interesų būtina užkirsti kelią tokiai žalai.

208. Pagal pagrindinio reglamento 7 straipsnio 2 dalį ir 9 straipsnio 4 dalies paskutinį sakinį šių muitų dydžiai negali viršyti nustatyto dempingo skirtumo ir turi būti mažesni už tokį skirtumą, jei tokio mažesnio muito dydžio pakaks pašalinti Bendrijos pramonei padarytą žalą.

209. Šiomis nuostatomis iš esmės įgyvendinamos Antidempingo sutarties 7.1, 7.2 ir 9.1 straipsnių nuostatos.

210. Savo pastabose( ) ieškovė teigia, kad Reglamente Nr. 1644/2001 importo iš Indijos atžvilgiu Taryba nustatė mažesnį dempingo lygį. Ji taip pat aiškina, kad Reglamente Nr. 160/2002 Taryba nenustatė dempingo importo iš Pakistano atžvilgiu. Tačiau, jos nuomone, ginčijamame reglamente nustatant galutinį antidempingo muitą nebuvo įvykdytos pagrindiniame reglamente numatytos sąlygos. Dėl to Ikea mano, kad Bendrijos institucijos privalėjo nustatyti atgalinį šių reglamentų galiojimą ir numatyti ginčijamo reglamento pagrindu sumokėtų antidempingo muitų grąžinimą. Ji teigia, kad, nenumatydami tokio grąžinimo, vėlesni reglamentai pažeidžia proporcingumo principą, nes Bendrijos pramonė pasinaudojo didesne apsauga nei buvo būtina.

211. Taigi reikia patikrinti, ar, nenumatydamos taikant ginčijamą reglamentą sumokėtų sumų grąžinimo, Bendrijos institucijų veiksmai buvo nesuderinami su taikytinomis pagrindinio reglamento ir Antidempingo sutarties nuostatomis. Šiam tikslui atskirsiu, pirma, Reglamentus Nr. 1644/2001 ir Nr. 160/2002 bei, antra, Reglamentą Nr. 696/2002, nes jie buvo priimti remiantis skirtingais teisiniais pagrindais.

A – Dėl Reglamentų Nr. 1644/2001 ir Nr. 160/2002 galiojimo

212. Reglamentai Nr. 1644/2001 ir Nr. 160/2002 buvo priimti remiantis Reglamentu Nr. 1515/2001. Primenu, kad pastaruoju reglamentu Bendrijai leidžiama suderinti pagal pagrindinį reglamentą priimtą priemonę su GST rekomendacijomis ir sprendimais dėl antidempingo priemonių.

213. Primenu, kad Reglamentas Nr. 1644/2001 GST rekomendacijų pagrindu pakeičia ginčijamame reglamente įtvirtintas išvadas dėl importo, kurio kilmės šalis yra Indija. Atsižvelgdama į šiuos pakeitimus, Taryba šio importo atžvilgiu konstatavo mažesnį dempingą ir dėl to pakeitė ginčijamame reglamente nustatyto antidempingo muito dydį.

214. Reglamentu Nr. 160/2002 užbaigiama procedūra, susijusi su importu, kurio kilmės šalis yra Pakistanas, nes naujas skaičiavimas parodė, kad bet kurios Pakistano bendrovių atliekamas tiriamo produkto eksportas nėra vykdomas dempingo kaina.

215. Nė vienas iš šių dviejų reglamentų nenumato taikant ginčijamą reglamentą nustatytų antidempingo muitų grąžinimo. Tačiau, priešingai nei teigia ieškovė, nemanau, kad Bendrijos institucijos šiuo atveju privalėjo numatyti tokį grąžinimą.

216. Iš tiesų Reglamento Nr. 1515/2001 3 straipsnyje aiškiai numatyta, kad „pagal šį reglamentą patvirtintos priemonės pradedamos taikyti nuo jų įsigaliojimo dienos ir nedaro įtakos muitų, surinktų iki tos dienos, grąžinimui, nebent būtų nurodyta kitaip“( ). Kaip aiškinama šio reglamento šeštoje konstatuojamojoje dalyje, priežastis yra ta, kad GST pateiktos rekomendacijos ir sprendimai turi poveikį tik ateityje. Susitarimas reikalauja, tik kad tiriama narė nedelsdama arba pagrįsto termino pabaigoje taikytų šias rekomendacijas ir sprendimus( ).

217. Taigi Taryba, atsižvelgdama į PPO steigimo sutartyje jai numatytas pareigas, privalėjo suderinti ginčijamą reglamentą su GST išvadomis. Tačiau ji neturėjo jokios pareigos naujam antidempingo muitų, susijusių su importu, kurio kilmės šalys yra Indija ir Pakistanas, skaičiavimui nustatyti atgalinį galiojimą.

B – Dėl Reglamento Nr. 696/2002 galiojimo

218. Priešingai nei Reglamentai Nr. 1644/2001 ir Nr. 160/2002, Reglamentas Nr. 696/2002 nebuvo priimtas siekiant pakeisti ginčijamą reglamentą, atsižvelgiant į GST rekomendacijas ir sprendimus. Šis reglamentas tik patvirtino galutinį antidempingo muitą, nustatytą importui iš Indijos ir pakeistą Reglamentu Nr. 1644/2001. Šia peržiūra, paremta pagrindinio reglamento 11 straipsnio 3 dalimi, tik buvo siekiama ateityje pritaikyti patalynės importui nustatytus antidempingo muitus dėl priemonių, susijusių su Pakistano kilmės importu, panaikinimo ir priemonių, susijusių su Egipto kilmės importu, galiojimo pabaigos( ). Taigi, man atrodo, kad Taryba šios peržiūros atžvilgiu neprivalėjo numatyti taikant ginčijamą reglamentą nustatytų muitų grąžinimo.

219. Taigi, atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, manau, kad Bendrijos institucijos nepažeidė taikomų pagrindinio reglamento ir Antidempingo sutarties nuostatų vėlesniuose reglamentuose nenustatydamos taikant ginčijamą reglamentą numatytų antidempingo muitų grąžinimo.

VII – Dėl iš ginčijamo reglamento negaliojimo kylančių pasekmių

220. Penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės prašo Teisingumo Teismo patikslinti taikant ginčijamą reglamentą sumokėtų antidempingo muitų grąžinimo būdus.

221. Kalbant apie grąžintinų antidempingo muitų dydžio nustatymą, manau, kad pagal EB 233 straipsnį tai turi padaryti kompetentingos Bendrijos institucijos. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką šios institucijos iš tiesų privalo imtis visų prejudicinio sprendimo vykdymui reikalingų priemonių( ).

222. Kadangi konstatavau ginčijamo reglamento 1 straipsnio negaliojimą, nes juo taikomas neteisingas dempingo skirtumo skaičiavimo būdas, atrodo, kad kompetentingos Bendrijos institucijos turėtų peržiūrėti ginčijamą reglamentą ir, remdamosi pradinio tyrimo metu gauta informacija, perskaičiuoti dempingo skirtumą Indijos, Egipto ir Pakistano kilmės importo atžvilgiu.

223. Nors nustatyta, kad efektyvus dempingo skirtumas, kurio pagrindu buvo sumokėti galutiniai muitai, buvo pašalintas arba sumažintas tiek, kad tapo mažesnis už sumokėtą antidempingo muitą, kompetentingos institucijos turės dėl to pakeisti ginčijamu reglamentu nustatyto antidempingo muito tarifus ir nacionalinei kompetentingai institucijai pranešti grąžintinų antidempingo muitų dydį.

224. Dėl asmenų, turinčių susigrąžinimo teisę, manau, kad visi importuotojai, pagal ginčijamą reglamentą sumokėję muitus, turi turėti teisę pateikti prašymą dėl grąžinimo, vadovaujantis pagrindinio reglamento 11 straipsnio 8 dalimi, jeigu įrodoma, kad jų mokėjimo momentu nagrinėjami antidempingo muitai nebuvo teisėtai privalomi.

225. Iš tikrųjų šio reglamento 11 straipsnio „Priemonių trukmė, peržiūros ir muitų grąžinimai“ 8 dalyje nustatyta, kad „importuotojas gali prašyti, kad jam būtų grąžinti jo sumokėti muitai, įrodęs, kad dempingo skirtumas, kurio pagrindu buvo sumokėti muitai, buvo pašalintas arba sumažintas tiek, kad tapo mažesnis už galiojantį muitą“.

226. Mano manymu, šios nuostatos taikymo sritis neapsiriboja tik pagal minėto reglamento 11 straipsnio 2–7 punktus Komisijos atliekamų peržiūros procedūrų atvejais. Taigi manau, kad ši nuostata taip pat gali būti taikoma tais atvejais, kai, Teisingumo Teismui konstatavus dempingo skirtumo skaičiavimo būdo negaliojimą, nustatoma, jog dempingo skirtumas buvo pašalintas arba sumažintas tiek, kad tapo mažesnis.

VIII – Išvada

227. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division pateiktus klausimus:

„1. 1997 m. lapkričio 28 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2398/97, nustatančio galutinį antidempingo muitą medvilninės patalynės, kurios kilmės šalys yra Egiptas, Indija ir Pakistanas, importui, 1 straipsnis yra negaliojantis, nes nustatydama dempingo skirtumą tiriamo produkto atžvilgiu Taryba taikė neigiamų dempingo skirtumų „prilyginimo nuliui“ metodą kiekvieno tiriamų produktų tipo atveju.

2. Kompetentingos Bendrijos institucijos privalo imtis priemonių, susijusių su šio prejudicinio sprendimo vykdymu.

3. Importuotojai, kurie sumokėjo muitus pagal 1997 m. lapkričio 28 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2398/97, nustatantį galutinį antidempingo muitą medvilninės patalynės, kurios kilmės šalys yra Egiptas, Indija ir Pakistanas, importui, turi teisę pateikti prašymą dėl jų grąžinimo vadovaujantis 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių 11 straipsnio 8 dalimi.“