ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Keywords

Summary



Keywords

1. Teisės aktų derinimas – Vieningos rinkos įgyvendinimo priemonės – Naujų nacionalinių leidžiančių nukrypti nuostatų nustatymas

(EB 95 straipsnio 4 ir 5 dalys)

2. Teisės aktų derinimas – Vieningos rinkos įgyvendinimo priemonės – Naujų nacionalinių leidžiančių nukrypti nuostatų nustatymas

(EB 95 straipsnio 5 dalis)

Summary

1. Atsižvelgiant į EB 95 straipsnio 5 dalyje numatytos procedūros ypatumus, šios procedūros panašumus su numatytąja šio straipsnio 4 dalyje bei šių dviejų dalių bendrą tikslą leisti valstybėms narėms nukrypti nuo suderinimo priemonių, Komisija neprivalo laikytis rungimosi principo prieš priimdama sprendimą pagal EB 95 straipsnio 5 dalį.

Iš tikrųjų iš EB 95 straipsnio 5 dalies formuluotės pirmiausia nematyti, kad Komisija privalo išklausyti pranešimą pateikiančią valstybę narę prieš priimdama sprendimą, kuriuo patvirtinamos arba atmetamos nagrinėjamos nacionalinės nuostatos. Atsižvelgdami į šios procedūros ypatumus, Sutarties autoriai EB 95 straipsnyje tik numatė sąlygas, kurias reikia įvykdyti norint, kad Komisija priimtų sprendimą, terminus, per kuriuos pastaroji turi priimti sprendimą patvirtinti arba atmesti, ir galimybę pratęsti terminą.

Be to, EB 95 straipsnio 5 dalyje numatytą procedūrą, kaip numatytąją to paties straipsnio 4 dalyje, pradeda ne Bendrijos ar nacionalinė institucija, bet valstybė narė, o Komisija priima sprendimą tik reaguodama į šią iniciatyvą. Valstybė narė savo prašyme gali pareikšti nuomonę dėl nacionalinių nuostatų, kurias ji prašo leisti įtvirtinti, kaip tai aiškiai matyti iš EB 95 straipsnio 5 dalies, įpareigojančios valstybę narę nurodyti prašymą pagrindžiančius motyvus.

(žr. 37–38, 43 punktus)

2. Nacionalinių priemonių, apie kurias buvo pranešta pagal EB 95 straipsnio 5 dalį, teisėtumas yra glaudžiai susijęs su pranešimą pateikiančios valstybės narės pateiktų mokslinių įrodymų vertinimu.

Iš tikrųjų ši nuostata reikalauja, kad nuo suderinimo priemonės nukrypstančių nacionalinių nuostatų įtvirtinimas dėl šiai valstybei narei būdingos problemos, iškilusios nustačius suderinimo priemonę, būtų pagrįstas naujais mokslo įrodymais aplinkos ar darbo aplinkos apsaugos srityje ir kad Komisijai turi būti pranešta apie numatytas nuostatas ir jų priėmimo motyvus.

Šios sąlygos yra kumuliacinės, todėl jos visos turi būti įvykdytos, kad Komisija neatmestų nukrypstančių nacionalinių nuostatų.

(žr. 56–58 punktus)
Keywords

Summary



Keywords

Laisvas prekių judėjimas – Kiekybiniai apribojimai – Lygiaverčio poveikio priemonės

(EB 28 ir 30 straipsniai)

Summary

Įsipareigojimų pagal EB 28 straipsnį neįvykdo valstybė narė, kuri reikalauja, kad kitoje valstybėje narėje teisėtai pagamintos ar parduodamos ir EB ženklu nepažymėtos automatinės gaisro aptikimo sistemos su taškiniais detektoriais:

− atitiktų nacionalinį standartą, kuriame nurodyti techniniai reikalavimai, kuriuos turi atitikti tam tikri šių sistemų elementai,

− joms būtų gautas sertifikatus išduodančios įstaigos patvirtinimas, nepaisant neproporcingai didelių tokio patvirtinimo gavimo išlaidų, ir

– išduodant šį patvirtinimą jos būtų išbandomos ir tikrinamos, iš esmės dubliuojant kitoje valstybėje narėje atliekant kitas procedūras taikytą kontrolę.

Reikalavimas atitikti nacionalinį standartą, nors jis ir taikomas visoms prekėms, riboja prekybą Bendrijoje ir yra kiekybiniam importo apribojimui lygiaverčio poveikio priemonė, kurią draudžia EB 28 straipsnis, nes jis gali įpareigoti kitų valstybių narių ūkio subjektus pritaikyti savo prietaisus ir įrangą prie valstybės narės, į kurią importuojama, standartų ar techninių reikalavimų bei padengti papildomas su tuo susijusias išlaidas ar net juos atgrasyti nuo prekybos aptariamomis prekėmis šioje valstybėje narėje.

Be to, produkto išankstinio patvirtinimo reikalavimas, jog būtų paliudytas to produkto tinkamumas konkrečiam naudojimui, apriboja patekimą į valstybės narės, į kurią importuojama, rinką, todėl jis turėtų būti vertinamas kaip kiekybinio importo apribojimui lygiaverčio poveikio priemonė EB 28 straipsnio prasme. Šis reikalavimas yra neproporcingas, nes sertifikatus išduodanti įstaiga, nesant dvišalio susitarimo su prekės kilmės valstybės narės sertifikatus išduodančia įstaiga, neatsižvelgia į šioje kitoje valstybėje narėje atliktus patikrinimus. Kalbant apie su šia patvirtinimo procedūra susijusias išlaidas, patirtas atliekant bandymus ir patikrinimus, jos turi būti laikomos neproporcingomis, nes tokia procedūra nedraudžia, jog būtų privalomi bandymai ir patikrinimai, jau atlikti aptariamos prekės kilmės valstybėje narėje.

Nors valstybės narės, nesant suderintų taisyklių, turi nuspręsti dėl žmonių sveikatos ir gyvybės apsaugos užtikrinimo lygio, tačiau tai nepaneigia reikalavimo, kad tam tikra laisvo prekių judėjimo išimtis gali būti pateisinta EB 30 straipsniu, tik jei nacionalinės valdžios institucijos įrodo, jog ji yra būtina siekiant vieno ar daugiau jame minėtų tikslų ir jeigu atitinka proporcingumo principą. Šiuo požiūriu, be pateisinančių priežasčių, kuriomis valstybė narė gali remtis, turi būti pateikiami tos valstybės priimtos ribojančios priemonės tinkamumo ir proporcingumo tinkami įrodymai ir vertinimas bei tiksli informacija, leidžianti pagrįsti jos argumentus.

(žr. 29–30, 32, 35–36, 41–42, 45 punktus ir rezoliucinę dalį)
Keywords

Summary



Keywords

Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Mokesčių teisės aktai

(EB sutarties 52 straipsnis (po pakeitimų – EB 43 straipsnis)

Summary

Sutarties 52 straipsnis (po pakeitimo − EB 43 straipsnis) draudžia valstybės narės su pajamų mokesčiu susijusias nuostatas, kurios, apskaičiuojant apmokestinimo pagrindą nesant mokesčių mokėtojo arba administracijos pateiktų įrodymų, minimalius apmokestinamųjų pajamų dydžius numato tik mokesčių mokėtojams ne rezidentams.

Pajamos iš savarankiškos veiklos tam tikros valstybės narės teritorijoje, nepaisant to, ar tai yra mokesčių mokėtojo rezidento, ar ne rezidento pajamos, priskirtinos tai pačiai pajamų kategorijai. Be to, mokesčių mokėtojo – rezidento ar ne rezidento, – jei dalis šių mokesčių mokėtojų veiklos vykdoma kitos valstybės narės teritorijoje, situacija aptariamam mokesčių administratoriui sukelia tas pačias problemas, nes šios dvi mokesčių mokėtojų grupės yra objektyviai panašioje situacijoje. Šiomis aplinkybėmis, rezidavimo vieta pagrįstas skirtumas yra netiesioginė diskriminacija, nes jis daugiausia gali daryti neigiamą poveikį kitų valstybių narių piliečiams, kadangi ne rezidentai dažniausia yra užsieniečiai.

(žr. 26, 28, 32, 38 punktus ir rezoliucinę dalį)
Keywords

Summary



Keywords

Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Integruota administravimo ir kontrolės sistema, susijusi su tam tikromis pagalbos schemomis

(Tarybos reglamento Nr. 1254/1999 12 straipsnio 2 dalies b punktas; Komisijos reglamento Nr. 3887/92 2 straipsnio 1 dalies c punktas)

Summary

Kad būtų pasiektas tikslas pažaboti galvijienos gamybos intensyvėjimą, specialių priemokų skyrimas susiejamas su Reglamento Nr. 1254/1999 dėl bendro galvijienos rinkos organizavimo 12 straipsnyje numatyto gyvulių tankumo, kuris išreiškia ūkyje laikomų gyvulių skaičiaus ir šio ūkio pašarų ploto, skirto jų pašarams, santykį, taip užtikrinant, kad šio ploto pakaks šių gyvulių pašarų poreikiui patenkinti, reikalavimo laikymusi.

Atsižvelgiant į tai, minėto Reglamento Nr. 1254/1999 12 straipsnio 2 dalies b punktas ir Reglamento Nr. 3887/92, nustatančio išsamias integruotos administravimo ir kontrolės sistemos taikymo tam tikroms Bendrijos pagalbos schemoms taisykles, 2 straipsnio 1 dalies c punktas turi būti aiškinami taip: sklypas, deklaruotas kaip pašarų plotas, gali būti laikomas „galimu naudoti“, jeigu, pirma, jis skirtas tik jame visus kalendorinius metus laikomų galvijų pašarams ir, antra, jis realiai galėjo būti naudojamas jiems šerti mažiausiai septynių mėnesių per tuos metus laikotarpiu, skaičiuojant nuo nacionalinės teisės aktais nustatytos datos nuo sausio 1 d. iki kovo 31 d., netgi jei šie gyvuliai nepertraukiamai nebūtų šiame sklype, be kita ko, dėl laikino jo apsėmimo vandeniu.

(žr. 28–29, 38 punktus ir rezoliucinę dalį)
33

Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad AP 67 straipsnyje minimos priemonės negali būti tos, kurios AP 4 straipsnyje pripažįstamos nesuderinamomis su bendrąja anglių ir plieno rinka, panaikinamos ir draudžiamos bet kokia forma (minėto sprendimo De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg prieš Vyriausiąją valdybą 44 punktas). Teisingumo Teismas, be kita ko, nurodė, kad negalima manyti, jog EAPB sutarties rengėjai AP 4 straipsnio c punkte nusprendę, kad valstybių teikiamos subsidijos ar parama bet kokia forma yra panaikinamos ir uždraudžiamos, vėliau AP 67 straipsnyje nusprendė, kad net negavus Komisijos leidimo jos gali būti leidžiamos vykdant jos rekomenduotas priemones, skirtas sukeltoms pasekmėms sušvelninti ar ištaisyti (minėto sprendimo De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg prieš Vyriausiąją valdybą 43 punktas).
Byla C-334/04

Europos Bendrijų Komisija

prieš

Graikijos Respubliką

„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas — Direktyva 79/409/EEB — I priedas — Laukinių paukščių apsauga — Specialios apsaugos teritorijos — IBA 2000 — Vertė — Duomenų kokybė — Kriterijai — Diskrecija — Akivaizdžiai nepakankamas priskyrimas — Šlapžemės“

Generalinės advokatės J. Kokott išvada, pateikta 2006 m. rugsėjo 14 d. I - 9218

2007 m. spalio 25 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas I-9236

Sprendimo santrauka

Aplinka – Laukinių paukščių apsauga – Direktyva 79/409 – Priskyrimas specialios apsaugos teritorijai

(Tarybos direktyvos 79/409 4 straipsnio 1 ir 2 dalys)

Direktyvos 79/409 dėl laukinių paukščių apsaugos 4 straipsnis numato aiškiai apibrėžtą ir sustiprintą apsaugą tiek šios direktyvos I priede nurodytoms rūšims, tiek šiame priede nenurodytoms migruojančioms rūšims, pateisinamą tuo, kad kalbama atitinkamai apie rūšis, kurioms labiausiai gresia pavojus, ir rūšis, esančias bendro Bendrijos paveldo dalimi. Be to, iš šios direktyvos devintos konstatuojamosios dalies matyti, kad visų paukščių rūšių apsaugai yra būtina išsaugoti, palaikyti arba atkurti pakankamos įvairovės ir ploto buveines. Taigi valstybės narės privalo imtis priemonių, kurios būtinos minėtų rūšių apsaugai, ir specialios apsaugos teritorijoms (SAT) priskirti visas vietas, kurios, pritaikius ornitologinius kriterijus, pasirodo esančios tinkamiausios nagrinėjamų rūšių apsaugos atžvilgiu.

Tam būtina atnaujinti mokslinius duomenis siekiant nustatyti rūšių, kurioms labiausiai gresia pavojus, bei rūšių, esančių bendro Bendrijos paveldo dalimi, padėtį. Taigi „Inventory of Important Bird Areas in the European Community“ (Paukščių apsaugai svarbių teritorijų Europos bendrijoje inventorius) (IBA 2000) pateikiamas naujas paukščių apsaugai svarbių teritorijų inventorius, kuris, nesant priešingų mokslo įrodymų, yra šaltinis, leidžiantis įvertinti, ar ši valstybė narė SAT priskyrė pakankamo dydžio teritorijas ir pakankamą jų kiekį, kad suteiktų apsaugą visoms Direktyvos 79/409 I priede išvardytoms paukščių rūšims ir šiame priede nenurodytoms migruojančioms rūšims.

Taigi nepateikus mokslo tyrimų, galinčių paneigti IBA 2000 rezultatus, valstybė narė neįvykdo įsipareigojimų pagal Direktyvos 79/409 4 straipsnio 1 ir 2 dalis, jeigu ji priskiria SAT teritorijas, kurių bendras skaičius ir plotas akivaizdžiai mažesnis nei bendras skaičius ir plotas teritorijų, atitinkančių sąlygas, kad būtų priskirtos SAT, neįsteigia SAT, kad užtikrintų apsaugą tam tikroms rūšims, ir priskiria SAT teritorijas, kuriose kitos rūšys yra nepakankamai reprezentuojamos.

Iš tiesų, nors tik valstybės narės yra atsakingos už SAT įsteigimą ir tam turi remtis geriausiomis turimomis mokslo žiniomis, tai nereiškia, kad tokia pareiga netaikoma, kol kompetentingos institucijos įvertina ir patikrina naujas mokslo žinias. Tokia įsteigimo pareiga egzistuoja nuo Direktyvos 79/409 perkėlimo termino pasibaigimo.

(žr. 24, 25, 28, 32, 34, 48, 60, 62 punktus ir rezoliucinę dalį)
Keywords

Summary



Keywords

1. Aplinka – Laukinių paukščių apsauga – Direktyva 79/409 – Medžioklės pradžios ir pabaigos datos – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Sąlygos – Kito priimtino sprendimo nebuvimas – Neįvykdyta sąlyga sutapimo su direktyvoje numatytais ypatingos apsaugos laikotarpiais, nesant būtinybės, atveju

(Tarybos direktyva 79/409 7 straipsnio 4 dalis ir 9 straipsnio 1 dalies c punktas)

2. Aplinka – Laukinių paukščių apsauga – Direktyva 79/409 – Medžioklės pradžios ir pabaigos datos – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Sąlygos – Kito priimtino sprendimo nebuvimas – Neįvykdyta sąlyga leidimo medžioti kitas rūšis per ypatingus laikotarpius atitinkamuose geografiniuose rajonuose atveju

(Tarybos direktyvos 79/409 7 straipsnio 4 dalis)

Summary

1. Direktyvos 79/409 dėl laukinių paukščių apsaugos, iš dalies pakeistos Aktu dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų, 9 straipsnio 1 dalies c punktas numato galimybę išimtiniais atvejais, remiantis šioje nuostatoje išdėstytomis sąlygomis, leisti tos pačios direktyvos II priede išvardytas rūšis medžioti direktyvos 7 straipsnio 4 dalyje nustatytais ypatingos apsaugos laikotarpiais. Viena iš sąlygų, kurias reikia patenkinti, kad būtų leidžiama tokia medžioklė, yra jokio kito priimtino sprendimo nebuvimas. Ši sąlyga negali būti laikoma patenkinta, kai išimtinio pobūdžio medžioklės laikotarpis nesant būtinybės sutampa su laikotarpiais, kada direktyva siekiama suteikti ypatingą apsaugą. Tokios būtinybės nebūtų, jei vienintelis priemonės, kuri išimtiniais atvejais leidžia medžioklę, tikslas būtų pailginti tam tikrų paukščių rūšių medžioklės sezoną teritorijose, kuriose jie jau lankosi pagal direktyvos 7 straipsnį nustatytais medžioklės laikotarpiais.

(žr. 31–33 punktus)

2. Priemonė, kuri leidžia per Direktyvos 79/409 dėl laukinių paukščių apsaugos, iš dalies pakeistos Aktu dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų, 7 straipsnio 4 dalyje numatytus ypatingos apsaugos laikotarpius medžioti kitas atitinkamuose geografiniuose rajonuose esančių paukščių rūšis, negali būti laikoma kitu priimtinu sprendimu minėtos direktyvos 9 straipsnio 1 dalies c punkto, numatančio valstybių narių galimybę, jeigu nėra jokio kito priimtino sprendimo, nukrypti nuo draudimo medžioti saugomas rūšis per minėtus ypatingos apsaugos laikotarpius, prasme. Iš tikrųjų dėl tokio sprendimo šios nuostatos turinys prarastų bent dalį prasmės, nes jis leistų kai kuriose teritorijose uždrausti kai kurių paukščių rūšių medžioklę, net jeigu tikėtina, kad medžioklė nedideliais skaičiais galėtų nesukelti pavojaus jų populiacijų pakankamo lygmens išsaugojimui ir todėl atitikti šių rūšių protingą naudojimą. Be to, nebent būtų manoma, kad visos paukščių rūšys yra lygiavertės medžioklės atžvilgiu, šis sprendimas bet kokiu atveju būtų teisinio nesaugumo šaltinis, nes iš taikomų teisės aktų neišplaukia pagrindas, kuris leistų teigti, kad vienos rūšies medžioklė gali pakeisti kitos rūšies medžioklę.

(žr. 44 punktą)
8

Šiame sprendime Apeliacinė taryba, priminusi Reglamento Nr. 40/94 4 straipsnio turinį, nurodė, kad nesant naudojimo ir norint, jog vien tik prekės išorinė forma galėtų žymėti jos kilmę, šios formos charakteristikos turi pakankamai skirtis nuo įprastos prekės išorinės formos tam, kad potencialus pirkėjas suvoktų jį pirmiausia kaip prekės kilmės nuorodą, o ne kaip pačios prekės atvaizdavimą. Be to, Apeliacinė taryba manė, kad jeigu forma nepakankamai skiriasi nuo įprastos prekės išorinės formos ir jeigu potencialus pirkėjas ją suvokia tik kaip prekės atvaizdavimą, ši forma yra apibūdinanti ir patenka į Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto taikymo sritį, kaip ir žodis, kurį sudaro vien prekės pavadinimas. Anot Apeliacinės tarybos, esminis klausimas yra: ar kurio nors iš nagrinėjamų ženklų atvaizdavimas vidutiniam kišeninių žibintuvėlių pirkėjui iš karto asocijuojasi su konkrečios kilmės kišeniniu žibintuvėliu, ar tiesiog su kišeniniu žibintuvėliu. Apeliacinė taryba priduria, kad faktas, jog apellantes prekių dizainas yra patrauklus, nebūtinai reiškia, jog jis savaime taps skiriamuoju. Be to, ji patvirtina, kad pareiga atsisakyti registruoti žymenį, remiantis Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies b punktu dėl to, kad jis neturi jokių skiriamųjų požymių, nereiškia, jog turi būti įregistruotas bent mažiausią skiriamąjį požymį turintis prekių ženklas. Ji mano, kad iš pačios Reglamento Nr. 40/94 esmės išplaukia, jog reikalaujamas skiriamasis požymis turi būti toks, kad prekių ženklas galėtų būti naudojamas kaip kilmės nuoroda. Apeliacinė taryba daro išvadą, kad, nepaisant kiekvienos formos daugelio patrauklių požymių, nė viena iš jų nepasižymi vidiniu skiriamuoju požymiu vidutiniam kišeninių žibintuvėlių pirkėjui.