Keywords

Summary



Keywords

1. Valstybių teikiama pagalba – Sąvoka – Selektyvus priemonės pobūdis – Tik tam tikras operacijas atliekančioms bankų sektoriaus įmonėms naudinga mokestinė priemonė – Įtraukimas

(EB 87 straipsnio 1 dalis)

2. Valstybių teikiama pagalba – Poveikis prekybai tarp valstybių narių – Konkurencijos pažeidimas – Vertinimo kriterijai

(EB 87 straipsnio 1 dalis)

3. Valstybių teikiama pagalba – Komisijos tyrimas – Bendras pagalbos schemos nagrinėjimas – Leistinumas – Pasekmė

(Komisijos komunikatas 96/C 68/06)

4. Valstybių teikiama pagalba – Draudimas – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Pagalba, skirta bendriesiems interesams svarbiam projektui vykdyti – Pagalba, skirta ekonominės veiklos sektoriui plėsti – Komisijos diskrecija – Teisminė kontrolė – Ribos

(EB 87 straipsnio 3 dalies b ir c punktai)

5. Valstybių teikiama pagalba – Ketinimas suteikti pagalbą – Įgyvendinimas iš anksto nepranešus Komisijai – Komisijos sprendimas, įpareigojantis grąžinti pagalbą – Pareiga motyvuoti – Apimtis

(EB 88 straipsnio 3 dalis ir EB 253 straipsnis)

6. Valstybių teikiama pagalba – Neteisėtos pagalbos išieškojimas – Pagalba, suteikta pažeidžiant EB 88 straipsnio 3 dalies procedūros taisykles – Pagalbos gavėjų galimi teisėti lūkesčiai – Teisinis saugumas – Apsauga – Sąlygos ir ribos

(EB 88 straipsnio 3 dalis)

7. Valstybių teikiama pagalba – Neteisėtos pagalbos išieškojimas – Proporcingumo principo pažeidimas – Nebuvimas – Grąžintina suma – Aplinkybės, į kurias reikia atsižvelgti

(EB 88 straipsnio 3 dalis)

8. Valstybių teikiama pagalba – Komisijos sprendimas, pripažįstantis pagalbos nesuderinamumą su bendrąja rinka – Nacionalinė priemonė, įpareigojanti grąžinti pagalbą – Nacionalinės įgyvendinimo priemonės ginčijimas, atsižvelgiant į Bendrijos teisės normas, nesant veiksnių, galinčių turėti įtakos Komisijos sprendimo galiojimui – Netaikymas

(EB 87 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnis)

Summary

1. EB 87 straipsnio 1 dalis draudžia pagalbą, „kuri palaiko tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą“, t. y. selektyviąją pagalbą. Pagal šią nuostatą pagalba gali būti selektyvi, net jeigu ji taikoma visam ekonominiam sektoriui.

Taip yra, kai mokesčio sumažinimas taikomas tik bankų sektoriui ir bankų sektoriuje jomis gali pasinaudoti tik tam tikras operacijas atliekančios įmonės. Kadangi ji taikoma ne visiems ūkio subjektams ir iš tiesų nukrypsta nuo bendros apmokestinimo tvarkos, ji negali būti laikoma bendra mokesčių ar ekonomikos politikos priemone.

Taigi toks mokesčio sumažinimas turi būti uždraustas remiantis EB 87 straipsnio 1 dalimi, nes jis nėra bendros sistemos pritaikymas išskirtiniams bankininkystės veiklą vykdančių įmonių požymiams, o buvo sukurtas kaip tam tikrų įmonių konkurencingumo padidinimo priemonė tam tikru šio sektoriaus raidos etapu.

(žr. 44–51 punktus)

2. EB 87 straipsnio 1 dalis draudžia pagalbą, kuri daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai ir iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti. Vertindama šias dvi sąlygas Komisija privalo ne nustatyti pagalbos realią įtaką valstybių narių tarpusavio prekybai bei realų konkurencijos iškraipymą, o tik išsiaiškinti, ar ši pagalba gali daryti poveikį tarpusavio prekybai ir iškraipyti konkurenciją.

Pagalbos nesuderinamumas su bendrąja rinka turi būti būtinai nustatytas, kai jis daro ar gali daryti poveikį Bendrijos vidaus prekybai bei iškraipo joje egzistuojančią konkurenciją. Ypač kai valstybės narės suteikta pagalba sustiprina įmonės padėtį, palyginti su kitomis Bendrijos vidaus prekyboje konkuruojančiomis įmonėmis, reikia manyti, kad pagalba turėjo įtakos šiai prekybai. Šiuo požiūriu aplinkybė, kad ekonomikos sektorius liberalizuotas Bendrijos lygmeniu, apibrėžia realų ar potencialų pagalbos poveikį konkurencijai ir valstybių narių tarpusavio prekybai. Be to, nėra būtina, kad įmonė pagalbos gavėja pati dalyvautų Bendrijos vidaus prekyboje. Iš tikrųjų, kai valstybė narė įmonei suteikia pagalbą, veikla valstybės viduje dėl to gali būti išlaikoma ar išaugti, todėl sumažėtų kitose valstybėse narėse įsteigtų įmonių galimybės įeiti į šios valstybės narės rinką. Be to, pagalba įmonei, kuri iki šiol nedalyvavo Bendrijos vidaus prekyboje, gali sudaryti sąlygas jai patekti į kitos valstybės narės rinką.

Todėl turi būti uždraustas mokesčio sumažinimas, sustiprinantis įmonės pagalbos gavėjos padėtį kitų Bendrijos vidaus prekyboje veikiančių įmonių atžvilgiu, ypač atsižvelgiant į tai, kad finansinių paslaugų sektorius buvo gerokai liberalizuotas Bendrijos lygmeniu, o tai dar labiau sustiprino konkurenciją, jau egzistavusią dėl Sutartyje numatyto laisvo kapitalo judėjimo.

(žr. 53–60 punktus)

3. Pagalbos schemos atveju siekdama patikrinti, ar ši schema turi pagalbos požymių, Komisija gali ištirti tik bendrus nagrinėjamos schemos požymius, nenagrinėdama kiekvieno atskiro taikymo atvejo, būtent, kad patikrintų, ar ši schema negali viršyti maksimalios de minimis pagalbos sumos, nustatytos jos Komunikate 96/C 68/06.

(žr. 67, 69 punktus)

4. Komisija, taikydama EB 87 straipsnio 3 dalį, turi didelę diskreciją, kurios įgyvendinimas apima ekonominį ir socialinį vertinimą, privalomą Bendrijos kontekste. Tikrindamas tokios laisvės įgyvendinimo teisėtumą Bendrijos teismas negali šioje srityje savo vertinimu pakeisti kompetentingos valdžios institucijos vertinimo, bet turi apsiriboti tyrimu, ar šiame vertinime nėra akivaizdžios klaidos ar piktnaudžiavimo įgaliojimais.

Mokesčio sumažinimo, kuris iš esmės skirtas padidinti vienoje valstybėje narėje įsteigtų ūkio subjektų konkurencingumą sustiprinant jų konkurencinę padėtį vidaus rinkoje, nelaikydama „bendriesiems Europos interesams svarbiu projektu“ EB 87 straipsnio 3 dalies b punkto prasme Komisija nedaro akivaizdžios vertinimo klaidos. Jai negalima pagrįstai prieštarauti, kad ši priemonė yra priimta užbaigiant privatizavimo procesą, nes toks valstybės narės įgyvendinamas procesas savaime negali būti laikomas bendriesiems Europos interesams svarbiu projektu.

Ji taip pat nepadaro akivaizdžios vertinimo klaidos nuspręsdama, kad priemonė, iš esmės padidinanti pagalbos gavėjų konkurencingumą sektoriuje, pasižyminčiame didele tarptautine konkurencija, ir iš esmės skirta sustiprinti pagalbos gavėjų padėtį tokios pagalbos negaunančių konkurentų atžvilgiu, neatitinka sąlygos netrikdyti prekybos sąlygų taip, kad tai prieštarautų bendrajam interesui; ją turi atitikti pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių plėtrai skatinti EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto prasme.

(žr. 71–72, 74–77, 79, 82–83 punktus)

5. Reikalavimas motyvuoti, numatytas EB 253 straipsnyje, iš principo turi būti įvertintas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, būtent į akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir asmenų, kuriems aktas skirtas, galimą interesą gauti paaiškinimus. Vis dėlto valstybės pagalbos srityje, kai, pažeidžiant EB 88 straipsnio 3 dalies nuostatas, pagalba jau yra suteikta, Komisija, kuri turi teisę įpareigoti nacionalinės valdžios institucijas ją susigrąžinti, neprivalo nurodyti specialių motyvų, pagrindžiančių jos veiksmus.

Taigi Komisija neprivalo nurodyti specialių motyvų, pagrindžiančių nurodymą išieškoti, jei valstybė narė nepranešė apie pagalbos schemą, numatančią mokesčio sumažinimą, prieš jos įgyvendinimą.

(žr. 99–101 punktus)

6. Atsižvelgiant į Komisijos pagal EB 88 straipsnį vykdomos valstybės pagalbos kontrolės privalomąjį pobūdį, pirma, įmonės pagalbos gavėjos iš esmės turi teisėtų lūkesčių pagalbos teisėtumo atžvilgiu tik tuo atveju, jeigu ši buvo suteikta laikantis šiame straipsnyje numatytos procedūros, ir, antra, rūpestingas ūkio subjektas paprastai turi įsitikinti, jog šios procedūros buvo laikomasi.

Pagalbos gavėjas negali turėti teisėtų lūkesčių dėl pagalbos suteikimo teisėtumo, ypač tuo atveju, kai pagalba buvo suteikta apie ją iš anksto nepranešus Komisijai, pažeidžiant EB 88 straipsnio 3 dalį. Nei atitinkama valstybė narė, nei suinteresuotas ūkio subjektas negali remtis teisinio saugumo principu, siekdamas negrąžinti pagalbos, nes bylinėjimosi riziką buvo galima numatyti nuo jos įgyvendinimo pradžios.

Pagalbos, suteiktos nesilaikant EB 88 straipsnio 3 dalyje numatytos procedūros, išieškojimas yra rizika, kurią šią pagalbą gavęs ūkio subjektas gali numatyti, ir jis negali remtis teisėtų lūkesčių apsauga, norėdamas to išvengti.

Be to, įmonės neteisėtos pagalbos gavėjos iš esmės remiasi tos pagalbos suma priimdamos ekonominį sprendimą ir jos vėlesnis išieškojimas paprastai yra nepalankus jų finansinei padėčiai. Jei tokia situacija užkirstų kelią išieškojimui, pagalba beveik visais atvejais būtų galutinai įgyta jos gavėjų, o Bendrijos valstybės pagalbos kontrolė būtų neveiksminga.

Atsižvelgiant į šiuos veiksnius, neteisėtos pagalbos gavėjas negali reikalauti galimybės remtis išimtinėmis aplinkybėmis, kurios gali teisėtai pagrįsti jo lūkesčius dėl teisėto šios pagalbos pobūdžio.

(žr. 104, 108–111 punktus)

7. Neteisėtos pagalbos panaikinimas nurodant ją išieškoti yra logiška jos pripažinimo neteisėta pasekmė. Šis išieškojimas, siekiant atkurti iki pagalbos buvusią padėtį, iš principo negali būti laikomas neproporcinga priemone Sutarties nuostatų valstybės pagalbos srityje atžvilgiu. Restitucijos atveju pagalbos gavėjas praranda rinkoje konkurentų atžvilgiu turėtą pranašumą ir yra atkuriama iki pagalbos suteikimo buvusi situacija. Grąžintina suma negali būti nustatoma atsižvelgiant į kitas operacijas, kurias būtų įgyvendinusios įmonės, jeigu jos nebūtų pasirinkusios operacijos, kuriai buvo teikiama pagalba. Iš tikrųjų taip pasirinkta buvo žinant apie pagalbos, suteiktos nesilaikant EB 88 straipsnio 3 dalyje numatytos procedūros, išieškojimo riziką. Minėtos įmonės galėjo išvengti šios rizikos, nedelsiant pasirinkdamos kitokias operacijas.

Dėl pagalbos priemonės, suteiktos sumažinant mokestį, pasakytina, kad ankstesnės situacijos atkūrimas leidžia nacionalinės valdžios institucijoms išieškant pagalbą atsižvelgti tik į fiskalinį režimą, tam tikrais atvejais palankesnį už bendrąją tvarką, kuri, nesant neteisėtos pagalbos ir pagal Bendrijos teisę atitinkančias nacionalines normas, būtų taikoma realiai įvykdytoms operacijoms.

(žr. 113–116, 119 punktus)

8. EB 87 ir paskesni straipsniai, Reglamento Nr. 659/1999 14 straipsnis ir teisėtų lūkesčių apsaugos, teisinio saugumo bei proporcingumo principai negali drausti nacionalinės priemonės, nurodančios pagalbos grąžinimą vykdant Komisijos sprendimą, kuriuo ši pagalbą pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka ir kurio nagrinėjimas tų pačių nuostatų ir bendrųjų principų atžvilgiu neatskleidė jokių veiksnių, galinčių turėti poveikį jo galiojimui.

(žr. 125 punktą, rezoliucinės dalies 2 punktą)