GENERALINIO ADVOKATO

NIILO JÄÄSKINEN IŠVADA,

pateikta 2010 m. rugsėjo 3 d.( )

Byla C‑194/09 P

Alcoa Trasformazioni Srl

„Apeliacinis skundas – Preferencinių tarifų sistemų taikymas daug energijos suvartojantiems pramonės sektoriams Italijoje – Ne valstybės pagalba – Italijos institucijų nustatytas sistemų pratęsimas – Sprendimas pradėti procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį“

1. Apeliaciniu skundu Alcoa Trasformazioni Srl (toliau – Alcoa) prašo panaikinti 2009 m. kovo 25 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Alcoa Trasformazioni prieš Komisiją (T‑332/06, toliau – skundžiamas sprendimas)( ) ir iš dalies panaikinti Komisijos sprendimą 2006/C 214/03 pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą dėl valstybės pagalbos C 36/06 (ex NN 38/06) – Preferencinių tarifų sistemų taikymas kai kuriems daug energijos suvartojantiems pramonės sektoriams Italijoje( ) (toliau – ginčijamas sprendimas), kiek jis susijęs su elektros tarifais, taikomais Alcoa aliuminio gamykloms.

2. Ši byla ypatinga tuo, kad Alcoa pateiktas apeliacinis skundas susijęs su Komisijos sprendimu pradėti formalią tyrimo procedūrą dėl priemonės, pratęsiančios Alcoa suteiktos priemonės – preferencinio tarifo, kurį 1995 m. Komisija pripažino ne pagalba, – taikymą, o ne su galutiniu sprendimu, priimtu pagal EB 88 straipsnio 2 dalį.

3. Atsižvelgdamas į tai Teisingumo Teismas turi, be kita ko, išnagrinėti Komisijos sprendimo, pagal kurį priemonė nepripažinta valstybės pagalba pagal EB 87 straipsnio 1 dalį, teisines pasekmes ir galimybę taikyti teisėtų lūkesčių principą.

I – Teisinis pagrindas

4. 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias [EB 88] straipsnio taikymo taisykles (OL L 89, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), įsigaliojusio 1999 m. balandžio 16 d., 1 straipsnyje numatyti tokie reikšmingi apibrėžimai:

„a) pagalba – tai bet kuri priemonė, atitinkanti [EB 87 straipsnio] 1 dalyje nustatytus kriterijus;

b) „esama pagalba“ – tai:

i) visa pagalba, kuri <...> iki Sutarties įsigaliojimo buvo teikiama atitinkamose valstybėse narėse, t. y. individuali pagalba ir pagalbos sistemos, įgyvendintos iki Sutarties įsigaliojimo ir toliau taikomos;

ii) patvirtinta pagalba, t. y. Komisijos arba Tarybos patvirtintos pagalbos sistemos ir individuali pagalba;

<...>

v) pagalba, kuri yra esama pagalba, nes galima nustatyti, ar jos patvirtinimo metu tai nebuvo pagalba, o tokia ji tapo vėliau dėl bendrosios rinkos vystymosi, ir nebuvo atitinkamos valstybės narės pakeista. Jeigu pagal Bendrijos teisės aktus liberalizavus veiklą tam tikros priemonės tampa pagalba, po nustatytos liberalizavimo datos esama pagalba jos nebelaikomos;

c) „nauja pagalba“ – tai visa pagalba, t. y. pagalbos sistemos ir individuali pagalba, kuri nėra egzistuojanti pagalba, įskaitant egzistuojančios pagalbos pakeitimus;

<...>

f) „neteisėta pagalba“ – tai nauja pagalba, įgyvendinta prieštaraujant [EB 88] straipsnio 3 daliai;

<...>“

5. Pagal Reglamento Nr. 659/1999 2 straipsnio 1 dalį: „Suinteresuotoji valstybė narė <...> iš anksto praneša Komisijai apie bet kuriuos planus skirti naują pagalbą“. Šio reglamento 3 straipsnyje numatyta, kad nauja pagalba „neskiriama tol, kol Komisija nepriima tokią pagalbą patvirtinančio sprendimo, arba kol nelaikoma, kad Komisija tokį sprendimą priėmė“.

6. Aptariamo reglamento 4 straipsnio 4 dalyje numatyta:

„Jeigu po pirminio patikrinimo Komisijai kyla abejonių dėl pranešime nurodytos priemonės suderinamumo su bendrąja rinka, ji nusprendžia pradėti bylos procesą [tyrimo procedūrą] pagal [EB 88 straipsnio] 2 dalį (toliau – sprendimas pradėti formalaus tyrimo procesą [tyrimo procedūrą]).“

7. Reglamento 6 straipsnio 1 dalyje numatyta:

„Sprendime pradėti formalaus [formalią] tyrimo procesą [procedūrą] apibendrinami reikšmingi ginčytini faktai ir teisės klausimai, pateikiamas pirminis Komisijos atliktas pasiūlytos pagalbos pobūdžio priemonės įvertinimas ir išdėstomos abejonės dėl pagalbos atitikimo bendrajai rinkai. Sprendime reikalaujama, kad suinteresuotoji valstybė narė ir kitos suinteresuotosios šalys pateiktų pastabas per nustatytą laikotarpį, kuris paprastai yra ne ilgesnis kaip vienas mėnuo. Deramai pateisintais atvejais Komisija gali pratęsti nustatytą laikotarpį.“

8. Kalbant apie priemones, apie kurias nebuvo pranešta, Reglamento Nr. 659/1999 10 straipsnio 1 dalyje numatyta: „Jeigu Komisija turi iš bet kurio šaltinio gautą informaciją apie įtariamą neteisėtą pagalbą, tokią informaciją ji iš karto patikrina“. To paties reglamento 13 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad šis patikrinimas prireikus užbaigiamas sprendimu pradėti formalaus tyrimo procedūrą.

9. Su esamos pagalbos sistemomis susijusi procedūra numatyta Reglamento Nr. 659/1999 17–19 straipsniuose. Pagal šio reglamento 18 straipsnį, jeigu „Komisija <...> padaro išvadą, kad atitinkama pagalbos sistema neatitinka arba daugiau nebeatitinka bendrosios rinkos, suinteresuotajai valstybei narei ji pateikia rekomendaciją, siūlančią taikyti atitinkamas priemones“. Jei atitinkama valstybė narė nepritaria pasiūlytomis priemonėmis, Komisija pagal to paties reglamento 19 straipsnio 2 dalį gali pradėti formalaus tyrimo procedūrą.

II – Faktinės aplinkybės, procesas ir skundžiamas sprendimas

10. Alcoa yra pagal Italijos teisę veikianti bendrovė, kuri yra dviejų pirminį aliuminį gaminančių gamyklų, būtent esančių Portovezmėje (Sardinijos regionas) ir Fuzinoje (Veneto regionas) savininkė. Apeliantei šias gamyklas perleido privatizuojama Alumix SpA.

11. Sprendimu 96/C 288/04, apie kurį pranešta Italijos Respublikai ir kuris paskelbtas 1996 m. spalio 1 d.( ) (toliau – Sprendimas Alumix), Komisija, be kita ko, padarė išvadą, kad preferencinis elektros tiekimo tarifas, kurį ENEL taikė Alcoa įsigytoms gamykloms, nėra valstybės pagalba pagal EB 87 straipsnio 1 dalį. Šis preferencinis tarifas buvo nustatytas 1992 m. Italijos tarpžinybinio kainų komiteto 1992 m. liepos 24 d. Sprendimu Nr. 13. Pagal 1995 m. gruodžio 19 d. Dekreto įstatymo( ) (toliau – 1995 m. Dekretas įstatymas) 2 straipsnį šis tarifas taikomas iki 2005 m. gruodžio 31 dienos. Šiuo klausimu Komisija nusprendė, be kita ko, kad „ENEL nustatydama tarifą pirminio aliuminio gamybai [apeliantės įsigytoms gamykloms], kuris padengia jos kintamas sąnaudas ir iš dalies padengia pastovias sąnaudas, elgėsi kaip [įprastomis rinkos sąlygomis veikiantis ūkio subjektas], nes šie tarifai leido tiekti elektrą stambiausiems pramonės klientams regionuose, kuriuose yra per dideli elektros gamybos pajėgumai“.

12. Iš bylos medžiagos aišku, kad 2004 m. rugpjūčio 9 d. Elektros energijos ir dujų institucijos (toliau – institucija) sprendimu Nr. 148/04 valstybės institucijai Cassa Conguaglio per il settore elettrico (Elektros energijos sektoriaus išlyginamasis fondas, toliau – Išlyginamasis fondas) pavestas preferencinio tarifo valdymas. Juo remiantis Alcoa iš Išlyginamojo fondo buvo tiesiogiai kompensuojamas skirtumas tarifo, kurį jai taikė ENEL, ir preferencinio tarifo, numatyto 1995 m. Dekrete įstatyme, renkant iš visų elektros energijos vartotojų Italijoje parafiskalinį mokestį.

13. 2005 m. kovo 14 d. Italijos valdžios institucijos priėmė Dekretą įstatymą Nr. 35, kuris 2005 m. gegužės 14 d. buvo patvirtintas įstatymu (GURI, Nr. 91, 2005 m. gegužės 14 d., paprastasis priedas, toliau – 2005 m. Dekretas įstatymas). Pagal jo 11 straipsnio 11 dalį dviem Alcoa gamykloms taikytas preferencinis tarifas pratęstas iki 2010 m. gruodžio 31 dienos.

14. Elektros institucijos sprendime (2005 m. spalio 13 d. Institucijos sprendimas, priimtas įgyvendinant 2005 m. Dekreto įstatymo aptariamo 11 straipsnio 11 ir 13 dalis) numatytos minėto 11 straipsnio 11 dalies įgyvendinimo taisyklės. Jose numatyta, kad 2004 m. tarifas taikomas toliau ir 2005 m. ir kad, jei didės metinės orientacinės kainos Frankfurto prie Maino ir Amsterdamo energijos biržose, Alcoa gamykloms nustatytas tarifas galės padidėti ne daugiau kaip 4 % per metus.

15. Atsižvelgdama į šią informaciją, Komisija priėmė ginčijamą sprendimą pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą, susijusią su nauja pagalba.

16. 2006 m. lapkričio 29 d. pareiškimu Alcoa pareiškė ieškinį Bendrajame Teisme, siekdama panaikinti ginčijamą sprendimą pradėti formalaus tyrimo procedūrą. Pirmiausia, ji teigia, kad Komisija neteisingai valstybės pagalba pripažino jos gamykloms taikomą elektros tarifą, nors šiuo tarifu, kuris atitiko rinkos tarifą, joms nebuvo suteiktas joks pranašumas. Antra, ji kaltina Komisiją tuo, kad ji pažeidė teisėtų lūkesčių ir teisinio saugumo principus, nes šis sprendimas prieštarauja Sprendimui Alumix. Trečia, ji papildomai teigia, kad Komisija klaidingai išnagrinėjo nagrinėjamą priemonę laikydamasi naujai pagalbai, o ne esamai pagalbai taikomos procedūros.

17. 2009 m. kovo 25 d. sprendimu Bendrasis Teismas atmetė ieškinį.

III – Dėl apeliacinio skundo

18. Pagrįsdama savo apeliacinį skundą Alcoa nurodo du pagrindus, suskirstytus į keletą kaltinimų.

19. Pateikdama pirmąjį pagrindą Alcoa kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis padarė teisės klaidą pripažindamas, kad Komisija galėjo pradėti procedūrą neišnagrinėjusi, ar Sprendimo Alumix išvados nebegalioja. Taigi Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes, pirma, ginčijamą sprendimą patikrino tik akivaizdžios klaidos aspektu, antra, netaikė teismų praktikos ir pagrindinių Sąjungos teisės principų, pagal kuriuos Komisija turi atsižvelgti į savo ankstesnius sprendimus toje pačioje byloje, trečia, pasirėmė nepakankamais įrodymais, kad būtų pripažinta, jog Komisija galėjo pagrįsti formalaus tyrimo procedūros pradžią, ketvirta, laikėsi nuomonės, kad Sprendimas Alumix yra terminuotas, penkta, nepripažino, kad Komisija ginčijamame sprendime pažeidė gero administravimo ir teisės būti išklausytam principus, ir, šešta, pripažino, kad ginčijamas sprendimas yra pakankamai pagrįstas.

20. Pateikdama antrąjį pagrindą Alcoa teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nusprendė, jog nagrinėjamu atveju taikytina naujai pagalbai taikoma procedūra. Pagrįsdama šį pagrindą Alcoa kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis, pirma, pasirėmė teismo praktika, susijusia su suderinamos pagalbos galiojimo pratęsimu, antra, aiškino Sprendimą Alumix kaip terminuotą, trečia, neteisingai pasirėmė 1999 m. ir 2004 m. padarytais techniniais pakeitimais ir, ketvirta, neatsižvelgė į poreikį apsaugoti teisinį saugumą ir teisėtus lūkesčius pradedant formalią tyrimo procedūrą.

21. Taigi Alcoa prašo panaikinti skundžiamą sprendimą ir Komisijos sprendimą 2006/C 214/03, apie kurį pranešta Italijos Respublikai 2006 m. liepos 19 d., kiek jis susijęs su elektros tarifais, taikomais Alcoa aliuminio gamykloms. Nepatenkinus šių reikalavimų, ji prašo panaikinti skundžiamą sprendimą ir grąžinti bylą Bendrajam Teismui nagrinėti iš naujo pagal Teisingumo Teismo sprendimą. Alcoa prašo priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas ir nurodyti grąžinti sumas, kurios jai buvo sumokėtos kaip pirmojoje instancijoje patirtos bylinėjimosi išlaidos.

22. Komisija prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas, patirtas pirmojoje instancijoje.

IV – Įžanga

23. Pirmiausia pažymėtina, kad dėl šio apeliacinio skundo kyla klausimas, kokiomis aplinkybėmis priemonė, kurios Komisija nepripažino valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį, gali būti laikoma savarankiška priemone, kai nacionalinės institucijos padaro tam tikrus dalinius jos pakeitimus ir nusprendžia pratęsti jos taikymo laikotarpį.

24. Manau, kad esminis Alcoa ir Komisijos pozicijos skirtumas susijęs su tuo, kad, Alcoa manymu, tai priemonės, kurią jau išnagrinėjo Komisija, pratęsimas, o Komisijos nuomone, tai savarankiška priemonė, todėl ji gali būti nagrinėjama tik kaip nauja pagalba.

25. Šiuo klausimu pirmiausia pažymėtina, kad Bendrojo Teismo argumentai paremti išvada, pateikta skundžiamo sprendimo 132 punkte, kad nagrinėjama priemonė negali būti laikoma esama pagalba ne tik dėl to, kad ji apima kitą laikotarpį nei tas, kuris nagrinėtas Sprendime Alumix, bet ir dėl to, kad jos esmė ne ta, jog ENEL toliau taikė 1995 m. Dekrete įstatyme numatytą tarifą, atitinkantį rinkos tarifą, bet ta, kad Išlyginamasis fondas, siekdamas kompensuoti skirtumą tarp ENEL taikyto tarifo ir 1995 m. Dekrete įstatyme, kurio galiojimas pratęstas 2005 m. Dekretu įstatymu, numatyto tarifo, paskyrė kompensaciją. Taigi, Bendrojo Teismo nuomone, tai – savarankiška priemonė.

V – Bendrosios pastabos dėl priemonių, kurios nėra valstybės pagalba, ir dėl galimo jų kvalifikavimo pakeitimo

26. EB sutarties 88 straipsnyje numatyta ir reglamentuojama nuolatinė Komisijos atliekama valstybės pagalbos kontrolė. Pagal EB 88 straipsnio 1 dalį Komisija privalo nuolat kontroliuoti valstybėse narėse esamas pagalbos sistemas. Kalbant apie naują pagalbą, kurią valstybės narės ketina taikyti, Sutartis nustato pirminę procedūrą, kurios nesilaikius jokia pagalba negali būti laikoma paskirta teisėtai. Pagal EB 88 straipsnio 3 dalies pirmą sakinį apie visus ketinimus suteikti ar pakeisti pagalbą Komisija turi būti informuojama prieš juos įgyvendinant.

27. Šiuo atžvilgiu reikia skirti, viena vertus, pirminę pagalbos tyrimo procedūrą, įtvirtintą EB 88 straipsnio 3 dalyje, kurios tikslas tik leisti Komisijai susidaryti pirminę nuomonę dėl dalinio ar visiško pagalbos suderinamumo, kita vertus, EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytą formalaus tyrimo procedūrą. Pagal antrąją procedūrą išsamiai išnagrinėjamos valstybės priemonės ir siekiamą dviejų tikslų. Ja siekiama, pirma, apsaugoti potencialiai suinteresuotųjų trečiųjų šalių interesus, antra, ji skirta tam, kad Komisija, prieš priimdama sprendimą, žinotų visas bylos aplinkybes( ).

28. Teisingumo Teismas byloje Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją jau turėjo progą nuspręsti dėl Komisijos sprendimo, kuriuo pakeičiamas ankstesniame sprendime, kuriame pripažinta, kad priemonė nėra valstybės pagalba, pateiktas vertinimas, pasekmių( ).

29. Be to, savo išvadoje minėtoje byloje generalinis advokatas P. Léger pažymėjo, kad sprendimas, kuriuo Komisija pripažįsta, kad tam tikra priemonė nėra valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį, nesukuria teisinės situacijos, kuri gali būti dažnai keičiama institucijoms įgyvendinant savo vertinimo diskreciją, kaip galėtų būti tokioje srityje kaip bendras rinkų organizavimas, kurio tikslas nuolat koreguojamas atsižvelgiant į ekonominės padėties pokyčius( ).

30. Taigi, generalinio advokato P. Léger nuomone, kai vadovaujantis EB 88 straipsnio 3 dalimi Komisijai buvo pranešta apie nacionalinę priemonę ir ji priėmė sprendimą, jog ši priemonė nėra pagalba, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį, pasibaigus ieškinio dėl šio sprendimo pareiškimo senaties terminui, ir šią priemonę nustačiusi valstybė, ir jos adresatai gali būti tikri, kad ši sistema neprieštarauja Bendrijos taisyklėms valstybės pagalbos srityje. Taigi suinteresuotosios šalys gali pagrįstai tikėti, kad iš esmės toks sprendimas gali būti persvarstytas tik dėl bendrosios rinkos vystymosi( ).

31. Nors šiems svarstymams pritariu, pažymėsiu, kad esminiai skirtumai tarp šios bylos ir minėtos bylos Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją neleidžia šia išvada apsiriboti nagrinėjamoje byloje.

32. Minėtoje byloje Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją buvo pripažinta, kad po to, kai apie priemonę buvo pranešta, ji iš esmės nebuvo pakeista( ). Tačiau šiame apeliaciniame procese pagrindinis klausimas susijęs su pasekmėmis, kurių atsiranda pakeitus priemonę, iki tol laikytą nepatenkančia į EB 87 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.

33. Šiuo klausimu reikia atsižvelgti į iš šios teismų praktikos išplaukiančias vertingas gaires.

34. Pirma, pažymėtina, kad dėl priemones, apie kurias pranešta, Teisingumo Teismas pripažino, kad EB sutarties 93 straipsnio 3 dalyje (po pakeitimo – EB 88 straipsnio 3 dalies paskutinis sakinys) numatytas draudimas įgyvendinti priemonę taikomas numatomoms valstybės pagalbos sistemoms, kurių projektus parengė ir galiausiai priėmė nacionalinės institucijos. Jei planas, apie kurį iš anksto pranešta, kažkuriuo metu buvo pakeistas ir apie pakeitimą Komisija neinformuota, draudimas taikomas taip pakeistam planui, tik jei tariamas pakeitimas iš tiesų nėra savarankiška pagalbos priemonė, kuri turėtų būti vertinama atskirai ir kuri negali turėti poveikio dėl pradinio ketinimo jau pateiktam Komisijos vertinimui. Pastaruoju atveju draudimas taikomas tik pakeitimu nustatytai pagalbos priemonei( ).

35. Kita vertus, Teisingumo Teismo teigimu, tiek iš EB sutarties 93 straipsnio (po pakeitimo – EB 88 straipsnis) nuostatų turinio, tiek iš jų tikslų aišku, kad nauja pagalba, apie kurią turi būti pranešta, kaip numatyta minėtoje nuostatoje, laikytinos priemonės, kuriomis ketinama suteikti ar pakeisti pagalbą, atsižvelgiant į tai, kad pakeitimai gali būti susiję arba su esama pagalba, arba su pradiniais ketinimais, apie kuriuos pranešta Komisijai( ).

36. Be to, pažymėtina, kad Bendrasis Teismas savo sprendimuose pamėgino apibrėžti esamos pagalbos pakeitimo pobūdį( ). Vis dėlto, manau, kad pratęsimo arba pakeitimo pobūdis, taip pat su juo susijusios pasekmės turi būti nagrinėjami kiekvienu konkrečiu atveju, todėl, mano manymu, negalima nustatyti bendros taisyklės ar kriterijų, susijusių su padarytų pakeitimų pobūdžiu.

37. Man atrodo, kad priemonė, kurios anksčiau Komisija nepripažino valstybės pagalba, gali patekti į EB 87 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, be kita ko, toliau nurodomais atvejais.

38. Pirmiausia, taikant „bendrosios rinkos vystymosi“ sąvoką, esančią Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunktyje, pažymėta, kad pagalba, kuri tvirtinant nebuvo pagalba, turi būti pripažinta esama pagalba, jei ji tapo „[pagalba] vėliau dėl bendrosios rinkos vystymosi“. Tada priemonė tampa esama pagalba.

39. Jei Komisija grįžta prie jos pateikto priemonės vertinimo, be kita ko, siekdama griežčiau taikyti Sutarties taisykles valstybės pagalbos srityje, priemonei gali būti taikoma procedūra, susijusi su esama pagalba( ).

40. Galiausiai, kai valstybė narė pakeičia priemonę taip, kad ji įgyja EB 87 straipsnio 1 dalyje numatytų požymių ir tampa savarankiška priemone anksčiau nagrinėtos priemonės atžvilgiu, ji tampa nauja pagalba.

41. Esu linkęs manyti, kad nagrinėjamas atvejis susijęs su pastaruoju atveju.

42. Žinoma, tuo atveju, jei Komisija priemonės nelaiko valstybės pagalba, tiesiog šios priemonės pratęsimas negali nulemti to, kad Komisija pakeis vertinimą. Iš tiesų akivaizdu, kad priemonei, kuri iš esmės išlieka tokia pati, t. y. priemonė neįgijo valstybės pagalbos požymių, taikomos garantijos dėl jos suderinamumo su Sąjungos teise, kurias Komisija suformulavo sprendime dėl priemonės.

43. Kai sistema arba priemonė yra tik pratęsiamos, atrodo, kad bendrosios rinkos vystymosi atveju tinkama pagal analogiją taikyti Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunkčio ir 17–19 straipsnių nuostatas.

44. Tačiau pratęsimas, atliktas po to, kai Komisija priėmė sprendimą, pagal kurį priemonė pripažinta ne valstybės pagalba, ir susijęs su priemonės esmės pakeitimu, kuris, vadinasi, yra esminis jos modifikavimas, gali nulemti įgyvendintos priemonės kvalifikavimo peržiūrėjimą. Iš tiesų priemonė gali būti pakeista į priemonę, kuriai taikoma EB 87 straipsnio 1 dalis. Tokia priemonė neišvengiamai yra savarankiška priemonė ankstesniosios atžvilgiu.

45. Atsižvelgiant į tai, Komisijai tenka pareiga įvairiais aspektais išnagrinėti atliktų pakeitimų pobūdį. Iš tiesų tais atvejais, kai priemonė nelaikoma valstybės pagalba, Komisija, atlikdama pakankamai išsamų tyrimą ir prieš pradėdama pirminę procedūrą, turi įsitikinti, kad tai pratęsimas be dalinių pakeitimų arba esminis jos modifikavimas.

46. Šis reikalavimas, mano manymu, susijęs su teisėtų lūkesčių ir teisinio saugumo apsauga.

47. Kaip pabrėžė generalinis advokatas P. Léger, klausimas, ar nacionalinei priemonei taikytina EB 87 straipsnio 1 dalis, nepriklauso nuo diskrecinio įvertinimo. Tai, kad Komisija turi didelę diskreciją vertinti, ar ši nuostata taikytina nacionalinei priemonei, kai joje nustatytoms sąlygoms išnagrinėti būtini sudėtingi ekonominiai vertinimai, nereiškia, jog ši institucija įgyvendindama savo diskreciją gali bet kuriuo momentu pakeisti savo vertinimą dėl pagalbos buvimo( ).

48. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad priemonė gali būti pakeista keliais lygiais.

49. Pabrėžtina, kad kai pasikeičia viešosios valdžios institucija, kuri paskiria priemonę, t. y. institucija, kuri priima sprendimą dėl tam tikros priemonės, kuri nepripažinta valstybės pagalba, nagrinėjamas pakeitimas gali būti visiškai formalus. Todėl paprastai tam, kad būtų galima nuspręsti, ar nagrinėjamas esminis pakeitimas, lemiamas turi būti tokio pakeitimo ekonominis poveikis.

50. Pakeitimas gali būti ir materialaus pobūdžio, kiek tai susiję su priemonės įgyvendinimo tvarka, t. y. tvarka, susijusia su lėšų, skirtų priemonei finansuoti, nukreipimu.

51. Šioje byloje manau, kad tai nėra visiškai formalus dalinis pakeitimas. Dvejopas pakeitimas, viena vertus, susijęs su subjektu, kuris suteikė tariamą pranašumą, t. y. valstybės įmonės, kuri naudojosi ilgalaikiu monopoliu, pakeitimas viešąja įstaiga, kita vertus, susijęs su jo finansavimo sistema, kurios esmė preferencinio tarifo pakeitimas parafiskaliniu mokesčiu, taikomu visiems elektros vartotojams, gali prisidėti prie to, kad šis dalinis pakeitimas būtų pripažintas esminiu. Dėl to gali būti laikoma, kad nagrinėjama priemonė yra savarankiška ir ja gali būti grindžiamas Komisijos sprendimas pradėti formalaus tyrimo procedūrą.

52. Be to, tai, kad priemonės teisinis kvalifikavimas išnagrinėtas, negali sukliudyti kompetentingai institucijai iš naujo patikrinti atitinkamos priemonės, kai šiai institucijai, remiantis nauja svarbia informacija, kyla abejonių dėl jos suderinamumo su taikytinomis normomis. Kadangi priemonė, kuri nepripažinta valstybės pagalba, gali būti pakeista taip, kad ji tampa savarankiška priemone, Komisija turi turėti galimybę tokiu atveju pasinaudoti minėta procedūra.

53. Pasibaigus pirminio patikrinimo procedūrai, susijusiai su valstybės priemone, Komisija turi trejopą pasirinkimą: arba ji nusprendžia, kad nagrinėjama valstybės priemonė nėra valstybės pagalba, arba, kad ši priemonė, nors ir yra pagalba, nekelia abejonių dėl suderinamumo su bendrąja rinka, arba nusprendžia pradėti formalaus tyrimo procedūrą( ).

54. Nagrinėjamu atveju, kalbant apie Alcoa taikomą preferencinį tarifą, iš bylos medžiagos matyti, kad Komisija priėmė ginčijamą sprendimą pradėti formalaus tyrimo procedūrą po to, kai jai pirminiame etape kilo abejonių. Galutinis sprendimas, kuriuo Alcoa taikyta kainų subsidijų sistema pripažinta nesuderinama, buvo priimtas 2009 m. lapkričio 19 dieną( ).

VI – Dėl antro pagrindo pirmo kaltinimo

55. Kadangi šis kaltinimas, mano manymu, atskleidžia esminius elementus, siekiant išspręsti šią bylą, siūlau jį išnagrinėti pirmiausiai.

A – Šalių pastabos

56. Alcoa kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis savo vertinimą pagrindė Sprendimu Tribunal Diputación Foral de Álava ir kt.( ), siekdamas įrodyti, jog galiojimo laikotarpio pratęsimas pats savaime gali paversti priemonę nauja pagalba. Tačiau šis sprendimas susijęs su priemonės, kuri pripažinta suderinama pagalba, pratęsimu, o nagrinėjamas atvejis susijęs su priemone, kurios Komisija nepripažino pagalba. Alcoa nuomone, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą neatsižvelgęs į teisinius skirtumus tarp atvejo, kai nusprendžiama dėl pagalbos suderinamumo, ir atvejo, kai nusprendžiama, kad pagalbos nėra.

57. Alcoa nuomone, kai nusprendžiama, kad pagalbos nėra, rinkos sąlygų pakeitimas gali priemonę paversti pagalba, tačiau priemonės pratęsimas pats savaime negali sukelti tokių padarinių. Todėl taikytinas Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunktis, pagal kurį reikalaujama priemonę vertinti kaip esamą pagalbą, o ne naują pagalbą.

58. Komisija pabrėžia, kad ginčijamas sprendimas grindžiamas ne vien priemonės pratęsimu, bet taip pat priemonės pakeitimu teoriniu tarifu. Šio dalinio pakeitimo pakanka, kad būtų pagrįstas 2005 m. Dekreto įstatymo 11 straipsnio 11 dalies pirminis pripažinimas nauja pagalba.

B – Vertinimas

59. Šiuo pagrindiniu kaltinimu Alcoa kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis, nuspręsdamas, jog nagrinėjamu atveju taikoma procedūra dėl naujos pagalbos, padarė teisės klaidą, nes pagrindė savo vertinimą teismo praktika, kuri, jos nuomone, netaikoma priemonėms, kurios nėra valstybės pagalba.

60. Šiuo klausimu pažymėtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 128 punkte, atsakydamas į Alcoa argumentą, kad Komisija turėjo išnagrinėti nagrinėjamą priemonę laikydamasi procedūros, taikomos esamai pagalbai, o ne procedūros, taikomos naujai pagalbai, nes ši priemonė nebuvo esminis Sprendime Alumix numatytos priemonės modifikavimas, teisingai nurodė teismo praktiką, susijusią su esamos pagalbos daliniais pakeitimais. Jis taip pat pasirėmė teismo praktika dėl jau paskirtos pagalbos pratęsimo.

61. Be to, Bendrasis Teismas sprendimo 129 punkte nagrinėjamam atvejui pritaikė šią teismo praktiką ir nusprendė, kad jei pratęsiama arba iš dalies pakeičiama priemonė, kuri nėra valstybės pagalba, turi būti naudojamasi naujai pagalbai taikoma procedūra.

62. Siekdamas pagrįsti šią išvadą Bendrasis Teismas 130 ir 131 punktuose atliko išsamų padarytų pakeitimų tyrimą. Be to, 134 punkte jis atmetė Alcoa argumentus, kad šiuo atveju nagrinėti daliniai pakeitimai nėra esminiai.

63. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad iš skundžiamo sprendimo 129 punkto akivaizdžiai matyti, kad kai pratęsiama priemonė, kurios Komisija nepripažino valstybės pagalba, ji turi teisę taikyti tik procedūrą dėl naujos pagalbos.

64. Tačiau tokia išvada tiesiogiai neišplaukia iš pirmiau minėtame Bendrojo Teismo sprendimo punkte nurodytos teismo praktikos, susijusios su esamos pagalbos dalinio pakeitimo atveju. Be to, man atrodo, kad ji prieštarauja anksčiau pateiktiems argumentams, susijusiems su sprendimo, pagal kurį Komisija mano, kad priemonei netaikoma EB 87 straipsnio 1 dalis, padariniais.

65. Tokia principinė išvada taip pat prieštarauja argumentams, kildinamiems iš teisėtų lūkesčių principo, nes jei nėra esminių priemonės pakeitimų ar išskirtiniais atvejais naujos svarbios informacijos, kuri nebuvo prieinama Komisijai priimant sprendimą, adresatai ir tiekėjai pagrįstai remiasi Komisijos vertinimu, pateiktu anksčiau priimtame sprendime, su sąlyga, kad pagal analogiją netaikomas Reglamento Nr. 659/1999 1 straipsnio b punkto v papunktis, susijęs su bendrosios rinkos vystymosi poveikiu priemonei, tapusiai valstybės pagalba.

66. Taigi, man atrodo, kad vertinimas, kurį Bendrasis Teismas pateikė skundžiamo sprendimo 129 punkte, yra teisės klaida. Vis dėlto manau, kad dėl jos skundžiamas sprendimas neturi būti panaikintas.

67. Iš tiesų Bendrasis Teismas nepasirėmė šia išvada siekdamas patvirtinti procedūros dėl naujos pagalbos taikymą. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 130 punkto, Bendrojo Teismo argumentai paremti ne tuo, kad atitinkama priemonė pratęsta, o tuo, kad ši priemonė yra savarankiška priemonė priemonės, kurią Komisija anksčiau išnagrinėjo priimdama sprendimą Alumix, atžvilgiu.

68. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 131 ir 132 punktų, ginčijamame sprendime nagrinėta priemonė, Bendrojo Teismo nuomone, apima kitą laikotarpį ir grindžiama kita valdymo sistema.

69. Taigi iš 130–133 punktų aišku, kad Bendrasis Teismas atliko visų aplinkybių, dėl kurių Komisija nagrinėjamu atveju priėmė ginčijamą sprendimą, tyrimą. Šis Bendrojo Teismo vertinimas, susijęs su nagrinėjamų priemonių dalinių pakeitimų esminiu pobūdžiu ir leidžiantis daryti išvadą, kad tai savarankiška priemonė, yra faktų vertinimo klausimas.

70. Tačiau nereikia pamiršti, kad, remiantis Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnyje įtvirtintu bendruoju principu, apeliacinis skundas dėl Bendrojo Teismo sprendimo apsiriboja tik teisės klausimais. Todėl jeigu faktinės aplinkybės ir įrodymai nebuvo iškraipyti, Teisingumo Teismas negali peržiūrėti Bendrojo Teismo nustatytų faktų( ).

71. Kadangi Bendrasis Teismas negali būti apkaltintas kokiu nors iškraipymu, šį kaltinimą reikia vertinti kaip nepagrįstą, nes juo siekiama paneigti Bendrojo Teismo, kuris nusprendė, kad ginčijamame sprendime nagrinėjama priemonė yra savarankiška priemonė priemonės, kurią Komisija anksčiau išnagrinėjo priimdama Sprendimą Alumix, atžvilgiu, vertinimą.

72. Taip pat reikia priminti, kad Bendrajam Teismui nustačius ar įvertinus faktines aplinkybes Teisingumo Teismas pagal EB 225 straipsnį yra kompetentingas patikrinti šių faktinių aplinkybių teisinę kvalifikaciją ir teisines išvadas, kurias Bendrasis Teismas padarė jomis remdamasis( ).

73. Taigi, atsižvelgiant į minėtas faktines išvadas, Bendrasis Teismas, siekdamas pagrįsti procedūros dėl naujos pagalbos taikymą priemonei, kuri laikytina savarankiška, galėjo skundžiamo sprendimo 132 punkte savarankiškai nuspręsti, kad ji apima kitą laikotarpį ir susijusi su naujos sistemos nustatymu.

74. Todėl nors antrojo pagrindo pirmas kaltinimas pagrįstas, nes jame nurodyta Bendrojo Teismo padaryta teisės klaida, t. y. kad jis skundžiamo sprendimo motyvuose padarė principinę išvadą, kad Komisija gali nagrinėti pratęstą priemonę tik laikydamasi procedūros, taikomos naujai pagalbai, vis dėlto remiantis šiuo kaltinimu skundžiamas sprendimas negali būti nuginčytas.

VII – Dėl pirmo pagrindo

A – Dėl pirmojo pagrindo pirmo kaltinimo

1. Šalių pastabos

75. Pirmojo pagrindo pirmu kaltinimu Alcoa teigia, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nusprendė, kad Alcoa nurodytas pirmasis pagrindas susijęs su laikinais klausimais, kurių atveju Bendrasis Teismas tikrina tik tai, ar nebuvo padaryta akivaizdi klaida.

76. Nurodžiusi, kad yra skirtumas tarp to, ar pradėta formalaus tyrimo procedūra dėl priemonių, kurių atžvilgiu konkrečiai buvo nuspręsta, kad jos nėra pagalba, ir to, ar pradėta procedūra dėl priemonių, dėl kurių toks sprendimas nebuvo priimtas, Alcoa teigia, kad tam, kad ankstesnė išvada, susijusi su pagalbos nebuvimu, netaptų nesvarbi, Komisija pirminiame tyrime prieš pradėdama formalią tyrimo procedūrą bent jau privalo nustatyti, ar yra priežasčių manyti, kad svarstymai, kuriais ji pasirėmė darydama šią išvadą, neteko galios, ir sprendime pradėti procedūrą nurodyti su tuo susijusius motyvus.

77. Komisija atsako mananti, kad Bendrasis Teismas pritaikė tinkamą kontrolės lygį, t. y. tokį, kuris taikomas laikinam sprendimui( ).

2. Vertinimas

78. Manydamas, kad nagrinėjama problema susijusi su kontrolės, kuri atliekama dėl sprendimų pradėti procedūrą, apimtimi, Bendrasis Teismas, Alcoa teigimu, pakeitė ir susiaurino Alcoa kaltinimo dalyką.

79. Šiuo klausimu noriu pažymėti, kad bendrasis administracinės teisės principas, kuris pripažintas kelių valstybių narių teisės sistemose, patvirtina galimybės ieškiniais dėl panaikinimo skųsti aktus, kurie yra tik parengiamieji, apribojimą( ). Pažymėtina, kad tik tie parengiamieji aktai, kurie sukelia savarankiškų teisinių padarinių, gali būti savarankiško teisminio proceso dalykas. Sprendimai pradėti pirminį tyrimą gali sukelti konkrečių ir svarbių teisinių padarinių susijusioms šalims, todėl turi būti galimybė juos apskųsti. Tačiau, siekiant išlaikyti būtino skirtumo tarp pirminio proceso ir nagrinėjimo iš esmės, numatyto EB 88 straipsnyje, veiksmingumą, pirmajam atvejui negalima taikyti tokių pačių griežtų teisinių reikalavimų kaip antrajam.

80. Atsižvelgiant į sprendimo pradėti formalaus tyrimo procedūrą, kuri apima Komisijos atliekamą pasiūlytos priemonės pirminį įvertinimą, siekiant nustatyti, ar aptariama priemonė turi valstybės pagalbos požymių, laikinumą, Bendrijos teismo atliekama teisėtumo kontrolė turi būti ribota, nes tik pagal galutinį sprendimą, pagrįstą tyrimo etapu surinkta informacija, suinteresuotosios šalys gali apsvarstyti ir išnagrinėti visus reikšmingus elementus.

81. Todėl Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 60 ir 61 punkte teisingai nusprendė, kad jo atliekama sprendimo pradėti formalaus tyrimo procedūrą kontrolė turi būti ribota.

82. Taigi pirmojo pagrindo pirmą kaltinimą reikia pripažinti nepagrįstu.

83. Belieka išnagrinėti klausimą, susijusį su Komisijos veiksmais, kuriuos ji privalėjo atlikti prieš sprendimą pradėti formalaus tyrimą procedūrą. Šį klausimą išnagrinėsiu kartu su pirmojo pagrindo antru kaltinimu.

B – Dėl pirmojo pagrindo antro kaltinimo

1. Šalių pastabos

84. Pateikdama šį kaltinimą Alcoa teigia, kad Bendrasis Teismas, netaikydamas teismo praktikos, pagal kurią Komisija turi atsižvelgti į ankstesnius sprendimus, priimtus toje pačioje byloje, padarė teisės klaidą( ). Sprendimas neteisingas, nes jame nuspręsta, kad Komisija neprivalėjo nustatyti, ar kriterijai, kuriais ji pasirėmė Sprendime Alumix nuspręsdama, kad nėra pranašumo, tebegalioja.

85. Komisija atsikerta, kad Alcoa neaiški nuorodą į „priemonę“ netinkama. Be to, Komisija pabrėžia skirtumą, susijusį su faktinėmis aplinkybėmis, kuriomis grindžiamas Alumix sprendimas, pagal kurias įmonė ENEL pati teikė Alcoa elektrą sutartu tarifu. Tačiau ginčijamas sprendimas paremtas tuo, kad valstybė kompensavo Alcoa dalį ENEL sumokėtos kainos. Taigi minėtas Sprendimas Italgrani II netaikomas ir Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos, nuspręsdamas, jog Alcoa argumentai, kad jai taikomas tarifas atitiko rinkos kainą, netinkami.

2. Vertinimas

86. Pirmiausia priminsiu, kad Sprendime Italgrani I( ) Teisingumo Teismas pripažino, kad jei egzistuoja bendra pagalbos sistema, Komisija turi atsižvelgti į ankstesnį su šia sistema susijusį sprendimą, kai nagrinėja individualią pagalbą, susijusią su nagrinėjama sistema. Teisingumo Teismas Sprendime Italgrani II( ) pridūrė, kad jei Komisija bet kada galėtų persvarstyti savo sprendimus, dėl to kiltų nuolatinis netikrumas, kuris galėtų pažeisti teisėtų lūkesčių ir saugumo principus.

87. Tiesa, sprendimuose Italgrani I ir Italgrani II pabrėžta, kad Komisija privalo išnagrinėti išvadas, esančias ankstesniame sprendime, prieš pradėdama formalaus tyrimo procedūrą. Tačiau šioje teismo praktikoje remiamasi esamos pagalbos atvejais ir ji susijusi su santykiu tarp pagalbos sistemos, kuriai pritarta anksčiau, ir individualios pagalbos, kuria ji įgyvendinama. Taigi individuali pagalba yra paprasčiausia bendros pagalbos sistemos įgyvendinimo priemonė. Man atrodo, taip nėra nagrinėjamu atveju, nes nagrinėjama priemonė yra priemonė, kurią Bendrasis Teismas pripažino savarankiška.

88. Todėl nors Komisija privalo atsižvelgti į ankstesnį sprendimą nagrinėdama esamos pagalbos pakeitimą, ši išvada neturėtų apriboti jos vertinimo reikšmės, kai tai susiję su priemonių, apie kurias nepranešta, atsiradusių iš esmės pakeitus priemonę, kuri anksčiau nepripažinta valstybės pagalba, patikrinimu. Tokiu atveju turėtų būti taikoma Reglamento Nr. 659/1999 10 straipsnio 1 dalis.

89. Be to, kalbant apie formalaus sprendimo priėmimo sąlygas, pažymėtina, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką EB 88 straipsnio 2 dalyje numatyta procedūra yra privaloma, kai Komisija susiduria su rimtais sunkumais vertindama, ar pagalba suderinama su bendrąja rinka. Taigi, priimdama palankų sprendimą dėl valstybės priemonės, apie kurią pranešta, Komisija gali apsiriboti preliminaria EB 88 straipsnio 3 dalies procedūra, tik jei po pirminio tyrimo ji įsitikina, kad ši priemonė nėra pagalba, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį, arba, jeigu yra pagalba, ji suderinama su bendrąja rinka. Kita vertus, jei po pirminio tyrimo dėl suderinamumo Komisija įsitikina, jog yra kitaip, arba, jeigu neįveikia visų sunkumų vertindama atitinkamą priemonę, ji privalo surinkti visas būtinas nuomones ir dėl to pradėti EB 88 straipsnio 2 dalies procedūrą( ).

90. Taigi teismų praktikoje aiškiai nurodyta, kad Komisija neturi jokios diskrecijos dėl to, ar pradėti formalaus tyrimo procedūrą, kai po pirminio tyrimo ji dar turi rimtų abejonių dėl nagrinėjamos priemonės pobūdžio arba jos suderinamumo su bendrąja rinka.

91. Tie patys principai turi būti taikomi, kai Komisija turi abejonių dėl galimo nagrinėjamos priemonės pripažinimo valstybės pagalba, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį. Taigi Komisija negali būti kritikuojama dėl to, kad pradėjo aptariamą procedūrą, nors ji tuo tikslu priimtame sprendime išreiškia abejonių dėl to, ar priemonės, kurios yra sprendimo dalykas, yra pagalba, kaip ji suprantama pagal EB 87 straipsnio 1 dalį.

92. Galiausiai, kalbant apie Bendrojo Teismo argumentus, iš skundžiamo sprendimo 70 punkto matyti, kad, atsižvelgdamas į visapusiško įvertinimo, kurį turi atlikti Komisija per formalaus tyrimo procedūrą, sampratą, Bendrasis Teismas pripažino netinkamu Alcoa argumentą, jog Komisija privalėjo išnagrinėti, ar kriterijai, kuriais ji pasirėmė Sprendime Alumix nuspręsdama, kad nėra pranašumo, tebegalioja.

93. Atsižvelgiant į ginčijamo sprendimo, kuriame išreiškiamos Komisijos abejonės ir kuris nesusijęs su išsamiu nagrinėjamos priemonės tyrimu, laikinumą, toks atsakymas man atrodo teisiškai pagrįstas.

94. Todėl siūlau atmesti šį kaltinimą kaip nepagrįstą.

C – Dėl pirmojo pagrindo trečio kaltinimo

1. Šalių pastabos

95. Alcoa teigia, kad Bendrasis Teismas, nuspręsdamas, kad Komisija turėjo teisę pradėti formalaus tyrimo procedūrą dėl Alcoa taikomų tarifų, pasirėmė tik dviem aplinkybėmis, t. y., pirma, aplinkybe, kad lėšos, leidžiančios finansuoti tarifo sumažinimą, yra valstybės lėšos, antra, tuo, kad bendrai taikomas elektros tiekimo tarifas sumažintas dėl to, kad Alcoa gavo kompensaciją pasinaudojusi Išlyginamojo fondo sistema.

96. Tačiau, Alcoa nuomone, šių dviejų aplinkybių nepakanka siekiant pagrįsti Komisijos sprendimą pradėti procedūrą, nes šios aplinkybės jau egzistavo priimant Sprendimą Alumix.

97. Komisija mano, kad šiuo kaltinimu tik pakartojami kiti argumentai. Ji pažymi, kad Bendrasis Teismas atmetė Alcoa argumentą, susijusį su įprastomis rinkos sąlygomis, ir kad tai nebuvo ginčijama apeliaciniame skunde.

2. Vertinimas

98. Pažymėtina, kad šiuo kaltinimu ginčijami Bendrojo Teismo argumentai, susiję su galimos akivaizdžios Komisijos klaidos įvertinimu.

99. Atsižvelgdamas į atsakymą, pateiktą į pirmojo pagrindo pirmą kaltinimą, manau, kad šį kaltinimą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

D – Dėl pirmojo pagrindo ketvirto kaltinimo ir antrojo pagrindo antro kaltinimo

100. Kadangi pirmojo pagrindo ketvirtas kaltinimas beveik sutampa su antrojo pagrindo antru kaltinimu, juos reikia nagrinėti kartu.

1. Šalių pastabos

101. Alcoa nuomone, Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nuspręsdamas, kad Komisijos vertinimas Sprendime Alumix yra terminuoto pobūdžio.

102. Alcoa teigimu, skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas nusprendė, kad Sprendimas Alumix yra terminuotas. Tačiau, jos nuomone, šiame sprendime nėra jokio aiškaus laiko apribojimo kalbant apie jo galiojimo trukmę. Atvirkščiai, nei tvirtinama skundžiamame sprendime, nors 1995 m. Dekretas įstatymas yra terminuotas, negalima daryti logiškos išvados, kad Sprendimui Alumix taip pat taikomas laiko apribojimas.

103. Alcoa pažymi, kad trys aplinkybės, kuriomis Komisija pagrindė Sprendimą Alumix, t. y. i) pats tarifas, ii) elektros rinkos sąlygos Sardinijos ir Veneto regionuose, kur yra per didelių pajėgumų, ir iii) Alcoa, kaip klientas, kuris yra vienas didžiausių vartotojų Italijoje, nepasikeitė. Be to, kadangi Komisija nenurodė mananti, kad šios sąlygos pasikeitė, Italijos Respublika ir Alcoa visiškai pagrįstai galėjo manyti, kad jos turėjo teisę toliau taikyti šį tarifą.

104. Komisija atsikerta, kad nors rinkos elementai nepasikeitė, sunku suprasti, kodėl ENEL negalėjo paprasčiausiai toliau taikyti Sprendime Alumix nagrinėto tarifo ir kodėl Alcoa taikyto tarifo vertė Italijos teisės aktuose apibūdinta kaip „onere“. Pranašumo tyrimas, atliktas Sprendime Alumix, paremtas tiekėjo rinkos ekonomikoje principu, o Alcoa net nepamėgino paaiškinti, kaip Išlyginamojo fondo atlikti mokėjimai atitinka šį principą.

105. Komisija taip pat nurodo, kad toks sprendimas kaip Sprendimas Alumix niekada nepriimamas, jei yra teisės spraga. Iš tiesų 1995 m. Dekretas įstatymas priimtas anksčiau nei Sprendimas Alumix ir neginčytina, kad šiuo dekretu elektros tarifas buvo nustatytas dešimčiai metų.

2. Vertinimas

106. Pirmiausia pažymėtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 106 punkte teisingai nurodė, kad Komisijos vertinimas sprendime, pagal kurį tarifas, kurį ENEL taikė gamykloms nuo 1996 iki 2005 m., nėra valstybės pagalba, pateiktas atsižvelgus į rinkos sąlygas, kurias Komisija galėjo numatyti šiuo laikotarpiu.

107. Skundžiamo sprendimo 132 punkte Bendrasis Teismas taip pat pabrėžė, kad ginčijamame sprendime numatyta priemonė apima kitą laikotarpį nei Sprendime Alumix, ir to Alcoa neginčija savo apeliaciniame skunde.

108. Šia vienintele išvada, mano nuomone, veiksmingai atsakoma į Alcoa kaltinimą, kad Bendrasis Teismas klaidingai pripažino, jog Sprendimas Alumix yra terminuotas. Iš tiesų panašu, kad Alcoa šiuo klausimu klaidingai suprato skundžiamą sprendimą.

109. Be to, skundžiamo sprendimo 105 ir 107 punktuose Bendrasis Teismas iš tiesų nenagrinėjo, ar Sprendimas Alumix yra terminuotas, bet atlikdamas tyrimą, susijusį su galimu teisėtų lūkesčių principo pažeidimu, citavo atitinkamas ginčijamo sprendimo dalis, iš kurių matyti, kad Komisija pasirėmė tokia išvada.

110. Kadangi ginčijamo sprendimo citatos yra tikslios, Bendrasis Teismas visiškai neiškraipė apeliacinio skundo ar skundžiamo sprendimo( ).

111. Galiausiai, tiesa, kad Teisingumo Teismo jurisdikcija kontroliuoti, kaip Bendrasis Teismas supranta ir aiškina teisės aktą, kaip antai Komisijos sprendimą, nes tai susiję su galima teisės klaida. Tačiau nagrinėjamu atveju nebuvo pateiktas kaltinimas ir negali būti nustatyta ginčijamo sprendimo motyvų 44 ir 47 punktų supratimo klaida.

112. Pažymėtina, kad Sprendimo Alumix terminuotas pobūdis ribojamas aplinkybėmis, išnagrinėtomis tada, kai Komisija priėmė aptariamą sprendimą. Dėl išvados, kad preferenciniai tarifai nėra valstybės pagalba, nemanau, kad Komisija turėjo tiksliau apibrėžti terminuotą pobūdį. Vis dėlto, jei ji tą būtų padariusi, ji būtų turėjusi nustatyti ir papildomas būtinas sąlygas, kildinamas iš bendro teisės principo rebus sic stantibus( ), nes dėl Komisijai priimant sprendimą svarbių aplinkybių esminio pasikeitimo gali reikėti pakeisti priemonės statusą.

113. Perskaitęs Sprendimą Alumix ir skundžiamą sprendimą, manau, kad, atsižvelgiant į argumentus dėl, pirma, sąsajos su nacionalinės teisės aktais, kurių galiojimo terminai buvo aiškiai apibrėžti, antra, dėl 2005 m. Dekretu įstatymu nustatytos savarankiško priemonės, joks protingas ir apdairus ūkio subjektas negalėjo tikėtis, kad priemonę, kuri yra ginčijamo sprendimo dalykas, apima Sprendimas Alumix. Alcoa teiginiai, kad sistema buvo nustatyta laikotarpiu nuo 1999 m. iki 2004 m., negali paneigti šios išvados( ).

114. Todėl siūlau pirmojo pagrindo ketvirtą kaltinimą ir antrojo pagrindo antrą kaltinimą atmesti kaip nepagrįstus.

E – Dėl pirmojo pagrindo penkto kaltinimo

1. Šalių pastabos

115. Alcoa teigia, kad ginčijamame sprendime buvo padaryta procedūros pažeidimų – Komisija pažeidė gero administravimo ir teisės būti išklausytam vykdant procedūrą principus, todėl ir buvo priimtas ginčijamas sprendimas, ir į tai Bendrasis Teismas privalėjo atsižvelgti. Todėl Italijos Respublika per pirminį tyrimo etapą neturėjo galimybės pateikti pastabų dėl priemonės pripažinimo nauja pagalba.

116. Komisija atsikerta, kad šis kaltinimas turi būti pripažintas nepriimtinu, nes Alcoa jo nepateikė savo apeliaciniame skunde Bendrajame Teisme. Bet kuriuo atveju šis kaltinimas nepagrįstas. Apeliaciniame skunde Alcoa pripažino, kad Italijos Respublika turėjo galimybę pateikti pastabas, susijusias su pagalbos kvalifikavimu. Be to, Italijos Respublika pasinaudojo šia galimybe, kaip nurodyta skundžiamo sprendimo 40 punkte.

2. Vertinimas

117. Reikia priminti, kad apeliaciniame procese Teisingumo Teismas turi kompetenciją ištirti tik pirmojoje instancijoje nagrinėtų pagrindų teisinį vertinimą( ). Taigi šalis negali Teisingumo Teisme pirmą kartą nurodyti pagrindo, kuris nebuvo nurodytas Bendrajame Teisme, nes tai reikštų, kad Teisingumo Teismui leidžiama kontroliuoti Bendrojo Teismo sprendimo teisėtumą, vadovaujantis pagrindais, kurių pastarasis teismas nenagrinėjo.

118. Tačiau, perskaičius skundžiamą sprendimą, negali būti pagrįstai tvirtinama, kad Bendrasis Teismas išnagrinėjo šį klausimą po to, kai Alcoa pateikė argumentą.

119. Tiesa, kad Bendrasis Teismas nagrinėjo, būtent skundžiamo sprendimo 39 ir 40 punktuose, įrodymus, susijusius Italijos Respublikos nuomone. Tačiau jis šį klausimą išnagrinėjo ieškinio pirmojoje instancijoje priimtinumo aspektu.

120. Todėl siūlau pirmojo pagrindo penktą kaltinimą pripažinti akivaizdžiai nepriimtinu.

F – Dėl pirmojo pagrindo šešto kaltinimo

1. Šalių pastabos

121. Atsižvelgdama į negrįžtamus formalaus tyrimo procedūros pradžios padarinius, Alcoa teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė pareigos motyvuoti, numatytos Komisijai, apimtį. Ši pareiga turėtų būti proporcinga atsižvelgiant į EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytos procedūros padarinių sunkumą.

122. Todėl Bendrasis Teismas neteisingai tvirtina, kad nereikėjo pagrįsti skirtumo tarp Sprendimo Alumix ir ginčijamo sprendimo. Dėl sukurto netikrumo Komisija bent jau privalėjo paaiškinti, kuo du sprendimai skiriasi, kad suinteresuotiesiems asmenims būtų suteikta galimybė nustatyti ginčijamo sprendimo pagrindą ir jo teisinių padarinių reikšmę.

123. Komisija atsikerta, kad Bendrasis Teismas skundžiamame sprendime nepadarė klaidos, nuspręsdamas, kad ginčijamas sprendimas yra pakankamai motyvuotas.

2. Vertinimas

124. Atsakant į šį kaltinimą pateiktinos dvejopos pastabos.

125. Visų pirma, iš EB 225 straipsnio ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos išplaukia, kad apeliacinis skundas paduodamas tik dėl teisės klausimų ir turi būti pagrįstas pagrindais, susijusiais su Bendrojo Teismo kompetencijos neturėjimu, procedūros pažeidimais Bendrajame Teisme, kurie daro poveikį apelianto interesams, arba minėto teismo padarytu Sąjungos teisės pažeidimu( ). Pagal tas pačias nuostatas ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 112 straipsnio 1 dalies c punktą apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodyti prašomo panaikinti sprendimo ginčijami elementai ir teisiniai argumentai, kuriais prašymas konkrečiai grindžiamas( ).

126. Tačiau atsakydamas į pirmojo pagrindo trečią kaltinimą ir antrąjį pagrindą Bendrasis Teismas išnagrinėjo Sprendimo Alumix ir ginčijamo sprendimo santykio klausimą. Kadangi Alcoa tiksliai nenurodo, kuriuose punktuose galėjo būti padaryta Bendrojo Teismo klaida, šis kaltinimas laikytinas akivaizdžiai nepriimtinu.

127. Vis dėlto panašu, kad savo kaltinime Alcoa konkrečiai remiasi skundžiamo sprendimo 88 punktu, kuriuo Bendrasis Teismas atmetė apeliantės argumentą, kad Komisija nesilaikė savo pareigos motyvuoti ginčijamą sprendimą.

128. EB 253 straipsnyje numatytas reikalavimas pateikti Bendrijos teisės akto motyvus privalo būti taikomas atsižvelgiant į tokio teisės akto pobūdį, aiškiai ir nedviprasmiškai turi būti nurodyti aktą priėmusios institucijos motyvai, kad suinteresuotieji asmenys žinotų tokio sprendimo priėmimo priežastis, o kompetentingi teismai galėtų vykdyti teisminę kontrolę, todėl Komisija neprivalo nurodyti priežasčių, dėl kurių ji kitaip įvertino nagrinėjamą tvarką savo ankstesniuose sprendimuose. Iš tiesų valstybės pagalbos sąvoka turi būti taikoma objektyviai situacijai, kuri turi būti vertinama Komisijos sprendimo priėmimo dieną( ).

129. Todėl pagrindas, grindžiamas Bendrojo Teismo padaryta klaida, susijusia su tuo, kad jis pažeidė pareigos motyvuoti Komisijos sprendimus apimtį, turi būti atmestas. Atsižvelgiant į anksčiau pateiktus svarstymus, darytina išvada, kad pirmojo pagrindo šeštas kaltinimas yra arba akivaizdžiai nepriimtinas, arba bet kuriuo atveju nepagrįstas.

VIII – Dėl antro pagrindo

A – Dėl antrojo pagrindo trečio kaltinimo

1. Šalių pastabos

130. Alcoa kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis savo argumentus pagrindė techniniais pakeitimais, kurie nebuvo ginčijamo sprendimo dalykas. Alcoa teigimu, Išlyginamojo fondo kompensacija paskirta 1999 m. ir 2004 m. naudojantis įvairiomis teisinėmis priemonėmis, kurios nebuvo ginčijamo spendimo dalykas. Taigi Bendrasis Teismas neteisėtai išplėtė šio sprendimo taikymo sritį. Be to, preferencinio tarifo perdavimas iš ENEL Išlyginamajam fondui nesukėlė jokių reikšmingų esminių Alcoa taikomų tarifų teisinių pokyčių. Ji pabrėžia, kad Komisija neginčijo 1999 m. ir 2004 m. padarytų dalinių techninių pakeitimų. Be to, Bendrasis Teismas neteisingai skundžiamo sprendimo 112 ir 113 punktuose neatsižvelgė į Sprendimą dėl valstybės pagalbos N/490/2000 – Italija, elektros energijos sektoriuje „prarastos“ sąnaudos( ).

131. Komisija atsako, kad Bendrasis Teismas teisingai nusprendė, kad perėjimas prie visiškai teorinio tarifo yra esminis priemonės, kuriai pritarta Sprendime Alumix, modifikavimas. Nagrinėjama sistema privačių tiekėjų taikoma kaina pakeista mokamu kompensaciniu mokesčiu. Dėl 2004 m. Sprendimo dėl „prarastų“ sąnaudų Komisija teigia, kad aptariamas sprendimas susijęs su per didelėmis ENEL sąnaudomis ir jame nėra aiškios išvados dėl preferencinių tarifų valdymo sistemos Italijoje, susijusios su Alcoa taikomais pranašumais, dėl kurios jai galėjo kilti teisėtų lūkesčių. Be to, Komisija pradėjo formalaus tyrimo procedūrą dėl valstybės pagalbos C 38/2004 (ex NN 58/04) – Pagalba bendrovei Portovesme SRL( ) ir būtent nauja pagalba pripažino Išlyginamojo fondo mokėjimus, atliktus siekiant išlaikyti Alcoa taikytą tarifą.

2. Vertinimas

132. Pirmiausia pažymėtina, kad, nurodydama ginčijamo sprendimo 132 punktą, Alcoa kritikuoja Bendrojo Teismo argumentus, esančius keliuose kituose sprendimo punktuose, skirtuose atsakyti į pagrindą, kuriuo remdamasis Bendrasis Teismas išnagrinėjo klausimus dėl galimo teisėtų lūkesčių ir teisinio saugumo apsaugos principų pažeidimo.

133. Vis dėlto, jei šį kaltinimą reikėtų aiškinti kaip kaltinimą tuo, kad Bendrasis Teismas neteisingai suprato ginčijamą sprendimą, reikėtų pateikti kelias pastabas.

134. Pirma, mano manymu, pakanka pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 131 punkte Bendrasis Teismas tinkamai nurodė aplinkybes, dėl kurių Komisijai kilo abejonių, susijusių su ENEL Alcoa gamykloms laikotarpiu nuo 2005 m. iki 2010 m. taikyto tarifo kvalifikavimu, tačiau jis nepateikė savo argumentų dėl ginčijamame sprendime nenagrinėtų aplinkybių.

135. Antra, kalbant apie 2004 m. Sprendimą, kuriuo įtvirtinama Išlyginamojo fondo taikoma kompensavimo tvarka, kaip pabrėžia Komisija, pažymėtina, kad 2005 m. Dekreto įstatymo 11 straipsnio 11 dalis nėra savarankiška nuostata, tačiau yra veiksminga drauge su kitomis nuostatomis, būtent nuostatų, kurios nustato Išlyginamojo fondo taikomo tarifo valdymą.

136. Šiuo atžvilgiu iš skundžiamo sprendimo 64 ir 65 punktų matyti, kad Bendrasis Teismas apibendrino aplinkybes, kurių Alcoa neginčijo, pažymėdamas, kad pagal 2005 m. Dekreto įstatymo 11 straipsnio 11 dalį ir institucijos sprendimą Nr. 217/05 dėl minėto nutarimo įgyvendinimo apeliantei tarifo, kuriuo ji naudojosi pagal 1995 m. Dekretą įstatymą 2004 m., taikymas pratęsiamas iki 2010 m. gruodžio 31 d., ir, kita vertus, pabrėždamas, kad pagal Sprendimą Nr. 148/04 tarifo valdymas perduotas Išlyginamajam fondui ir dėl to vartotojams pradėtas taikyti parafiskalinis mokestis.

137. Kalbant apie ginčijamame sprendime nagrinėtos priemonės pakeitimų padarinius, pažymėtina, kad remiantis atsakymu, pateiktu nagrinėjant antrojo pagrindo pirmą kaltinimą, reikia šio pagrindo šią dalį atmesti.

138. Galiausiai, kaip matyti iš apeliantės reikalavimų, nurodytų skundžiamo sprendimo 28 punkte, nagrinėjant ieškinį pirmojoje instancijoje buvo nagrinėtas tik Alcoa gamykloms taikytas elektros tarifas. Ši aplinkybė neleidžia remtis kitiems tiekėjams taikomais sprendimais.

139. Atsižvelgiant į tai ir į sprendimą dėl per didelių sąnaudų, kuriame numatytos ENEL, bet ne Alcoa patirtos sąnaudos ir kuris susijęs su iš esmės kitokia sistema nei tarifo, kuriuo naudojosi Alcoa, problema, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 112 punkte teisingai nusprendė, kad apeliantės argumentas netinkamas.

140. Atsižvelgdamas į tai, kas pasakyta, siūlau šį kaltinimą atmesti kaip nepagrįstą.

B – Dėl antrojo pagrindo ketvirto kaltinimo

1. Šalių pastabos

141. Alcoa kaltina Bendrąjį Teismą, kad jis, pradėdamas formalią tyrimo procedūrą, padarė teisės klaidą, nes neatsižvelgė į būtinybę apsaugoti teisinį saugumą ir teisėtus lūkesčius.

142. Ji pabrėžia, kad EB 88 straipsnyje įtvirtinti principai ir iš jų kildinami principai reikalauja, kad Komisija bent jau Alcoa taikomus tarifus pripažintų esama pagalba.

143. Komisija atsako, kad Alcoa argumentai grindžiami klaidinga prielaida, kad 2005 m. Dekreto įstatymo 11 straipsnio 11 dalis yra tik tos pačios priemonės, kuriai pritarta Sprendime Alumix, pratęsimas. Komisijos nuomone, Sprendimas Alumix nėra svarbus, nes ginčijamas sprendimas susijęs ne tik su 1995 m. suteikto preferencinio tarifo, kuris yra sprendimo Alumix dalykas, pratęsimu, bet su esminiu elektros tarifo valdymo modifikavimu, į kurį, Komisijos manymu, Bendrasis Teismas tinkamai atsižvelgė.

2. Vertinimas

144. Alcoa pagrindas kildinamas bendrai iš teisėtų lūkesčių ir teisinio saugumo principų.

145. Teisinio saugumo principas, pagrindinis Sąjungos teisės principas( ), reikalauja, kad teisės aktai, privatiems asmenims sukeliantys nepalankių pasekmių, būtų aiškūs, tikslūs ir teisės subjektai numatytų jų taikymą( ). Kitaip tariant, teisės subjektai turi aiškiai žinoti savo teises ir pareigas, kad galėtų imtis atitinkamų veiksmų( ).

146. Teisėtais lūkesčiais galima remtis tik tuomet, kai institucija duoda aiškius patikinimus, dėl kurių asmeniui, kuriam jie skirti, gali kilti teisėtų lūkesčių, ir kai šie patikinimai atitinka taikytinas normas( ).

147. Šiuo klausimu pažymėtina, kad Bendrasis Teismas išnagrinėjo galimo minėtų principų pažeidimo klausimus nagrinėdamas antrąjį pagrindą, būtent skundžiamo sprendimo 104–109 punktuose.

148. Kaip matyti iš 105–107 punktų, Bendrasis Teismas, atsižvelgdamas į aptariamo sprendimo 102 ir 103 punktuose tinkamai nurodytą teismo praktiką, išsiaiškino, pirma, pagrindinius Sprendimo Alumix elementus, antra, abejones, kurių kilo Komisijai pripažįstant, kad Alcoa gamykloms 2005 m. Dekretu įstatymu suteikto tarifo pratęsimas iki 2010 metų gali būti valstybės pagalba.

149. Nagrinėjamu atveju aišku, kad, kaip nusprendė Bendrasis Teismas, Komisija priėmė Sprendimą Alumix, atsižvelgdama į rinkos sąlygas, kurias galėjo numatyti nagrinėtu laikotarpiu.

150. Pažymėtina, kad Teisingumo Teismas taip pat yra išreiškęs nuomonę dėl teisėtų lūkesčių principo taikymo ir būtinybės numatyti pereinamąsias priemones priimant sprendimą, kuriuo pakeičiamas ankstesnis Komisijos vertinimas( ). Konkrečiai kalbant, Teisingumo Teismas atsižvelgė į svarbias investicijas, kurias, remdamiesi mokesčių sistema, padarė esamų leidimų turėjai, prašę jų pratęsimo, taip pat jų prisiimtus ilgalaikius įsipareigojimus( ). Vis dėlto nagrinėjamu atveju, kitaip nei aplinkybių, dėl kurių kilo minėta byla Belgija ir Forum 187 prieš Komisiją, atveju, buvo padaryti esminiai ankstesnės priemonės pakeitimai, dėl kurių buvo pripažintas naujos pagalbos kaip savarankiškos priemonės egzistavimas. Todėl Alcoa negali tikėtis teisėtų lūkesčių apsaugos, pasiremdama Sprendimu Alumix dėl priemonės, kurios dalykas yra kitas nei ginčijamo sprendimo.

151. Atsižvelgiant į šiuos svarstymus pažymėtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 107 ir 108 punktuose teisingai nusprendė, kad Komisija nepaneigė Sprendime Alumix išnagrinėtos priemonės vertinimo ir kad dėl to negali būti pagrįstai pripažintas koks nors teisėtų lūkesčių principo pažeidimas.

152. Kalbant apie teisinio saugumo principą, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 105 ir 107 punktų, juose numatyti argumentai patvirtina teiginį, kad Alcoa akivaizdžiai galėjo numatyti tarifų sąlygų, kurios jai buvo nustatytos pagal 2005 m. Dekretą įstatymą, teisinį kvalifikavimą. Todėl, kaip paaiškinau šios išvados 114 punkte, perskaitęs Sprendimą Alumix joks protingas ir apdairus ūkio subjektas negalėjo tikėtis, kad priemonę, kuri yra ginčijamo sprendimo dalykas, apima Sprendimas Alumix.

153. Todėl siūlau atmesti šį kaltinimą kaip nepagrįstą.

IX – Išvada

154. Atsižvelgdamas į anksčiau pateiktus svarstymus, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:

– atmesti apeliacinį skundą ir

– priteisti iš Alcoa Trasformazioni Srl bylinėjimosi išlaidas.