ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
11.

2010 m. rugpjūčio 26 d.US District Court for the Southern District of Florida in Fort Lauderdale (Federalinis Jungtinių Amerikos Valstijų Pietų Floridos apygardos Fort Loderdeilio teismas) priėmė to paties teismo prisiekusiųjų žiuri (grand jury) kaltinamąjį aktą ir nutartį minėtą asmenį suimti. R. Pisciotti buvo kaltinamas dalyvavęs darbo grupėje, kurią sudarė jūrinių žarnų gamintojų bendrovių pardavimų skyrių atstovai ir kuri nuo 1999 m. iki 2006 m. pabaigos ribojo konkurenciją pasidalydama jūrinių žarnų pardavimo rinką Floridoje (Jungtinės Amerikos Valstijos) ir kitur.
27.

Roland Becker sudarė vežimo oro transportu sutartį su oro vežėju Hainan Airlines Co. Ltd (toliau – Hainan Airlines) dėl dviejų jungiamųjų skrydžių kelionės. To oro vežėjo nuolatinės buveinės vieta yra ne ES. Pirmoji kelionės dalis buvo iš Berlyno Tėgelio oro uosto (Vokietija) į Briuselį (Belgija), o antroji – iš Briuselio į Pekiną (Kinija). R. Becker įsiregistravo į abu skrydžius Berlyne ir gavo atitinkamas įlaipinimo korteles. Jo bagažas taip pat buvo įregistruotas visai kelionei iki Pekino. Pirmoji kelionės dalis, kurią vykdė Brussels Airlines, buvo įvykdyta pagal tvarkaraštį. Tačiau Briuselyje R. Becker buvo atsisakyta vežti ir jis nebuvo įleistas į antrosios dalies skrydį į Pekiną, kurį vykdė Hainan Airlines.
84.

Be to, Ispanijos Karalystės argumentai dėl to, kad buvo tariamai neatsižvelgta į viešąsias sutartis, yra neveiksmingi, nes jie yra susiję su 2015 m. lapkričio 26 d. Sprendimo Ispanija / Komisija (T‑461/13, EU:T:2015:891) 71 punktu, kuriame nurodytas motyvas yra papildomas. Be to, Komisija mano, kad ši valstybė narė painioja teisėtumo kontrolę, kurią turi atlikti Bendrasis Teismas, nagrinėdamas ieškinį dėl panaikinimo, ir kontrolę teismo iniciatyva, kurios jis neturi atlikti ( 55 ). Taigi, Ispanijos Karalystės apeliacinis skundas apsiriboja tuo, kad Bendrasis Teismas kaltinamas savo iniciatyva nepateikęs ieškinio pagrindų arba įrodymų, kurių pati minėta valstybė narė nenurodė Bendrajame Teisme. Todėl priėjęs prie išvados Bendrasis Teismas nepadarė jokios teisės klaidos.
64.

Mano nuomone, taikant Chartijos 50 straipsnyje įtvirtintą teisę į non bis in idem, trukdoma pradėti ar tęsti administracinį procesą, per kurį skiriamos sankcijos už tą pačią veiką po to, kai baudžiamajame procese pažeidėjai išteisinami galutiniu nuosprendžiu. Chartijos 50 straipsnio esmė būtų ribojama tik jeigu vertinant non bis in idem pažeidimus būtų atsižvelgiama į sprendimus dėl sankcijų skyrimo, o ne į išteisinamuosius nuosprendžius.
2.

Be to, Komisija mano, kad kaip SKVN ar SGN įregistruotas pavadinimas galėtų būti minimas parduodamo maisto produkto, kurio sudėtyje yra produktų, kurių pavadinimas įregistruotas, pavadinime ar greta jo, taip pat to maisto produkto etiketėje, jį pristatant ir reklamuojant, jei laikomasi tokių sąlygų: – reikėtų, kad minėto maisto produkto sudėtyje nebūtų jokios kitos „panašios sudedamosios dalies“; kitaip tariant, jokios kitos sudedamosios dalies, kuria visiškai ar iš dalies būtų galima pakeisti sudedamąją dalį, kuriai taikoma SKVN ar SGN. Kaip vienas iš daugelio „panašios sudedamosios dalies“ pavyzdžių, Komisijos nuomone, galėtų būti į „Roquefort“ panašus pelėsinis sūris (vadinamas „mėlynasis sūris“). – Be to, tokios sudedamosios dalies turi būti panaudota pakankamai, kad dėl jos atitinkamas maisto produktas įg[y]tų pagrindinę savybę. Tačiau Komisija negali pasiūlyti visuotinai taikomo mažiausio procentinio kiekio, nes yra daug labai skirtingų galimų atvejų. Pavyzdys: jei maisto produkto sudėtyje yra nedaug prieskonių, kuriems taikoma SKVN ar SGN, to galbūt pakanka, kad tas maisto produktas įg[y]tų pagrindinę savybę. Tačiau jei maisto produkto sudėtyje yra nedaug mėsos, kuriai taikoma SKVN ar SGN, to a priori gali nepakakti, kad tas maisto produktas įg[y]tų pagrindinę savybę. – Galiausiai pageidautina, kad parduodamo maisto produkto pavadinime ar iškart šalia jo arba tiesiogiai susijusiame su sudedamosiomis dalimis sąraše būtų nurodytas SKVN ar SGN nuoroda žymimos sudedamosios dalies procentinis dydis.“
37.

Tiesa, šios išlaidos pagrindžiamos ir Komisijai pateikiant atitinkamus dokumentus ( 16 ). Tačiau Komisija konkrečius projektus kontroliuoja tik taikydama atsitiktinę atranką ir tik atlikdama tinkamą valstybių narių valdymo bei kontrolės sistemų veikimo kontrolę. Be to, jei nėra informacijos apie su šiomis sistemomis susijusius trūkumus, Komisija gali remtis valstybių narių ataskaitomis. Be to, jos kontrolė yra proporcinga Sąjungos įnašo dydžiui ir įvairuoja atsižvelgiant į to įnašo dydį ( 17 ). Todėl Komisija atlieka mokėjimus remdamasi ne mokėjimų gavėjų pateiktų su išlaidomis susijusių dokumentų teisingumo kontrole, bet valstybių narių pateiktomis ataskaitomis ir išlaidų ataskaitomis ( 18 ).
42.

Atsižvelgdamas į tai, negaliu pritarti Austrijos ir Vokietijos vyriausybių požiūriui, kad, norint teisingai nustatyti sąskaitą faktūrą išrašančio subjekto tapatybę ir su juo susisiekti, būtina, kad sąskaitoje faktūroje nurodytu adresu būtų vykdoma faktinė ekonominė veikla arba joje būtų akivaizdžių verslininko verslo veiklos vykdymo požymių. Iš tikrųjų, pagal PVM direktyvos 226 straipsnį sąskaitoje faktūroje tuo pačiu tikslu taip pat turi būti nurodyti kiti duomenys. Tai, be kita ko, prekių tiekėjo ar paslaugų teikėjo PVM mokėtojo kodas, kuris yra itin svarbus. Valdžios institucijos gali nesunkiai patikrinti tą kodą. Be to, to kodo galiojimą gali patikrinti bet kas, net internetu.
5.

Tokios pozicijos šioje byloje laikosi Secretary of State for the Home Department (vidaus reikalų ministras, Jungtinė Karalystė) ir šią poziciją palaikanti Jungtinė Karalystė.
7.

Bendrovė B Plus Giocolegale Ltd, dabar – Global Starnet Ltd (toliau – Global Starnet), yra AAMS koncesininkė, aktyvuojanti ir prižiūrinti teisėtų lošimų telematinio valdymo tinklą. Ji dalyvavo Įstatymo galią turinčiame dekrete Nr. 39/2009 numatytoje programoje, kurios dalyviai koncesininkai galėjo išbandyti ir vėliau aktyvuoti tam tikras lošimo sistemas. Toje bandomojoje programoje dalyvavę koncesininkai įgijo teisę į koncesijos atnaujinimą.
52.

Be to, priešingai sąlygai, susijusiai su vartotojams teiktinų paslaugų išlaidų keitimo mechanizmu (kuris buvo nagrinėjamas byloje Invitel ( 18 )) arba veiklos vykdytojo siūlomomis paslaugomis, „keitimo rizika“ yra vienas iš esminių užsienio valiuta išreikštos paskolos sutarties elementų. Be to, nors, kaip Teisingumo Teismas konstatavo Sprendime Matei ( 19 ), sąvoka „bendra paskolos kaina“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2008/48/EB ( 20 ) 3 straipsnio g punktą, neturi būti prilyginama sąvokai „pagrindinis sutarties dalykas“, valiuta, kuria reikia grąžinti paskolą, yra esminis paskolos sutarčiai būdingas dalykas.
50.

Jei taip nebūtų, visų pirma atsirastų skirtingas požiūris ir būtų pažeidžiamas konkurencinis neutralumas tarp to, kuris prekę į Sąjungą importuoja pagal pardavimo eksportui į Sąjungą sandorį, ir to, kuris prekę į Sąjungą importuoja pagal pardavimo eksportui į trečiąją valstybę sandorį, pavyzdžiui, prekes neteisėtai paimdamas iš muitinės priežiūros (sąmoningai arba, kaip argumentuojama šiuo atveju, dėl trečiojo asmens kaltės). Be to, atsirastų ir piktnaudžiavimo galimybių, jei – kaip šiuo atveju – sandorio vertė, taikoma eksportui į trečiąją valstybę, būtų gerokai mažesnė negu atitinkama vertė, taikoma eksportui į Sąjungos muitų teritoriją.
72.

Siekdamas išvengti Sąjungos teisės pažeidimo, kurį Teisingumo Teismas konstatavo byloje M&S I ( 38 ), nacionalinės teisės aktų leidėjas nusprendė netaikyti naujo trejų metų reikalavimo termino atgaline data ir skaičiuoti jį nuo įsigaliojimo momento, kurio data abiejų rūšių prašymams skyrėsi. Be šio skirtumo, abiejų prašymų vertinimas yra vienodas, o to, be kita ko, ir siekė nacionalinės teisės aktų leidėjas.
1.

Šiais apeliaciniais skundais The Tea Board prašo Teisingumo Teismo iš dalies panaikinti Europos Sąjungos Bendrojo Teismo 2015 m. spalio 2 d. Sprendimą The Tea Board / VRDT – Delta Lingerie (Darjeeling) (T‑624/13, EU:T:2015:743), 2015 m. spalio 2 d. Sprendimą The Tea Board / VRDT – Delta Lingerie (Darjeeling collection de lingerie) (T‑625/13, nepaskelbta Rink., EU:T:2015:742), 2015 m. spalio 2 d. Sprendimą The Tea Board / VRDT – Delta Lingerie (DARJEELING collection de lingerie) (T‑626/13, nepaskelbta Rink., EU:T:2015:741) ir 2015 m. spalio 2 d. Sprendimą The Tea Board / VRDT – Delta Lingerie (Darjeeling) (T‑627/13, nepaskelbta Rink., EU:T:2015:740) (toliau kartu vadinama – skundžiami sprendimai), kuriais Bendrasis Teismas iš dalies atmetė jos prašymus panaikinti 2013 m. rugsėjo 11 ir 17 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) antrosios apeliacinės tarybos sprendimus (R 1387/201‑2, R 1501/2012‑2 R 1502/2012‑2 ir R 1504/2012‑2, toliau – ginčijami sprendimai), susijusius su protesto procedūra tarp The Tea Board ir Delta Lingerie. Dėl šių sprendimų Delta Lingerie taip pat yra pateikusi keturis priešpriešinius apeliacinius skundus.
25.

Konkrečiai tariant, Teisingumo Teismas konstatavo, kad direktyva taikoma profesionaliems ugniagesiams ( 19 ). Dėl to, ar ji taikoma kitų kategorijų ugniagesiams, norėčiau pažymėti, jog nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nėra nurodyta, kad tokios kaip R. Matzak kategorijos ugniagesiai nevykdo realios ir faktinės veiklos ir kad jie nėra „vadovaujami kito asmens“, kuris šiuo atveju yra priešgaisrinė gelbėjimo tarnyba ( 20 ). Akivaizdu, jog tam, kad ji veiksmingai vykdytų veiklą, visi ugniagesių komandos nariai (nepaisant to, ar jie profesionalūs ugniagesiai, ar neetatiniai ugniagesiai, ar savanoriai ugniagesiai) privalo dirbti pagal nurodymus ir paklusti įsakymams – be kita ko, jie privalo pagal grafiką būti pasiekiami, kad galėtų atlikti aktyvią tarnybą. Dėl klausimo, ar R. Matzak už jo teikiamas paslaugas gaunamos sumos pagal 24 punkte nurodytus kriterijus yra „atlyginimas“ arba „užmokestis“, be (gana miglotų) Belgijos vyriausybės teiginių, Teisingumo Teismui pateikta nedaug informacijos apie konkrečias nuostatas, kuriomis šis klausimas reglamentuojamas toje valstybėje narėje, todėl šio klausimo toliau komentuoti neįmanoma. Šį klausimą turės išspręsti nacionalinis teismas, taikydamas mano ką tik nurodytus kriterijus. Kadangi sąvoka „darbuotojas“ yra Sąjungos teisės sąvoka, paslaugas teikiančio asmens konkretaus statuso nustatymas ir jo už tokias teikiamas paslaugas gaunamų sumų priskyrimas tam tikrai kategorijai pagal nacionalinę teisę iš esmės negali būti galutinis.
36.

Komisija tvirtina, kad teisinės pagalbos dydis pagal direktyvą turi būti nustatytas atsižvelgiant į tikslus, kuriuos ja bandoma pasiekti, be to, tai neturi priklausyti nuo teisinės pagalbos prašytojo pasirinkto procedūrinio mechanizmo. Būtų nenuoseklu išplėsti teisinę pagalbą taip, kad ji apimtų vertimo išlaidas, susijusias su teisinės pagalbos prašymu, tik tuo atveju, kai toks prašymas pateikiamas prašytojo nuolatinės gyvenamosios vietos ar vietos, kurioje jis paprastai gyvena, valstybėje narėje, tačiau to nedaryti, kai prašymas pateikiamas valstybėje narėje, kurioje vyksta teismas. Anot Komisijos, vertimo išlaidos turi būti padengiamos abiem atvejais.
42.

Manau, kad pakanka priminti Sprendimo Pringle ( 51 ) 116 ir 118 punktų turinį tam, kad būtų galima konstatuoti, jog SESV 122 straipsnis akivaizdžiai negali būti tinkamas teisinis pagrindas įtvirtinti sunkios padėties principą. Dėl SESV 122 straipsnio 1 dalies Teisingumo Teismas nusprendė, kad ši nuostata „nėra tinkamas galimos Sąjungos finansinės pagalbos valstybėms narėms, kurios yra susidūrusios ar kurioms kilo pavojus susidurti su sunkiomis finansavimosi problemomis, teisinis pagrindas“ ( 52 ). Taigi mechanizmo, pagal kurį valstybė narė galėtų vienašališkai nuspręsti negrąžinti skolos, sukūrimas negali būti priskiriamas prie tinkamų priemonių pagal SESV 122 straipsnio 1 dalį, juo labiau kad šios priemonės turi būti priimtos vadovaujantis solidarumu. Be to, tos priemonės turi būti konkrečios, o pasiūlyta EPI, kaip teisingai nurodė Bendrasis Teismas ( 53 ), siekiama įtvirtinti bendrą ir nuolatinį mechanizmą, kuriuo galėtų naudotis valstybės narės, jeigu patirtų didelių sunkumų ar dėl to kiltų pavojus. Be to, net jeigu sunkios padėties principo įtvirtinimas yra finansinės pagalbos forma, kurią apima „atitinkančių priemonių“ sąvoka, kaip tai suprantama pagal SESV 122 straipsnio 1 dalį, man atrodo, kad Teisingumo Teismo plenarinės sesijos priimtame Sprendime Pringle ( 54 ) aiškiai atmesta galimybė remtis šiuo straipsniu, kai valstybė narė turi finansavimo problemų.
91.

Antra, dėl atmestų prašymų atlikti koregavimą dėl skirtumų, susijusių su vartojimo efektyvumu ir produktyvumu, Bendrasis Teismas nusprendė, jog apeliantės neįrodė, kaip šie skirtumai paveikė normaliosios vertės ir eksporto kainos palyginamumą. Be to, Bendrojo Teismo teigimu, pirma, kai institucijos taiko panašios šalies metodą, turi būti atsižvelgiama į visus su šia šalimi susijusius duomenis, o ne tik į kainas ir sąnaudas ir, antra, pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalis negali būti naudojama siekiant padaryti to paties reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą neveiksmingą ( 76 ). Bendrasis Teismas taip pat konstatavo, jog apeliantės neįrodė Tarybos išvados, kad Kinijoje egzistuojantys gamybos procesai apskritai buvo laikomi palyginamais su Indijos gamintojų gamybos procesais ir kad tariami skirtumai paaiškėjo esą labai nedideli, klaidingo pobūdžio. Be to, Bendrojo Teismo teigimu, kadangi apeliantėms netaikomas rinkos ekonomikos režimas, nustatant normaliąją vertę nebuvo galima atsižvelgti į su jais susijusius duomenis ( 77 ).
c)

be to, jai nustatyta prievolė mokėti vieną toliau nurodytų mokesčių be galimybės pasirinkti arba būti atleistais [atleistai]:
31.

Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, jog Reglamento Nr. 805/2004 6 straipsnio 1 dalyje patikslinta, kad teismo sprendimą dėl neginčytino reikalavimo galima prašyti pripažinti „bet kuriuo metu“, ir tai reiškia, kad kreditorius iš esmės jau nuo ieškinio pareiškimo momento gali prie savo pagrindinio prašymo prijungti subsidiarų prašymą pripažinti sprendimą, kuris bus priimtas ( 9 ), tačiau su sąlyga, kad šis sprendimas bus iš karto vykdytinas kilmės valstybėje narėje ( 10 ). Šiam pripažinimo prašymui netaikomas reikalavimas, kad kreditorius įrodytų, kad pareiškė kitoje valstybėje narėje ieškinį dėl sprendimo pripažinimo ar vykdymo ar kad skolininkui priklauso kitose valstybėse narėse esantis turtas, į kurį gali būti nukreipta priverstinio vykdymo priemonė. Be to, reikalaujant tokių įrodymų, kuriuos sunku pateikti, būtų labai pakenkta Reglamento Nr. 805/2004 veiksmingumui, nes jo esmė yra palengvinti savaiminį nacionalinių vykdomųjų dokumentų judėjimą Europos teisminėje erdvėje. Be to, yra nemaža tikimybė, kad skolininkas, nuolat gyvenantis toje pačioje valstybėje narėje kaip ir jo kreditorius, nagrinėjant bylą bankrutuos ir perkels savo turtą į užsienį, kad išvengtų išieškojimo.
6.

Pagal Direktyvos 68/151 1 straipsnį joje nustatytos suderinimo priemonės taikomos valstybių narių įstatymams ir kitiems teisės aktams dėl toliau nurodytų rūšių bendrovių, t. y. Italijos Respublikos atveju – „società per azioni [akcinė bendrovė], società in accomandita per azioni [komanditinė akcinė ūkinė bendrija], [ir] società a responsabilità limitata [ribotos atsakomybės bendrovė]“.
1.

Savo apeliaciniu skundu byloje C‑20/15 P Europos Komisija prašo panaikinti 2014 m. lapkričio 7 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Autogrill España / Komisija (T‑219/10, EU:T:2014:939) ( 2 ), kuriuo jis panaikino 2009 m. spalio 28 d. Komisijos sprendimo 2011/5/EB 1 straipsnio 1 dalį ( 3 ) ir 4 straipsnį ( 4 ) dėl Ispanijos įgyvendinto perviršinės vertės mokesčio mažinimo įsigyjant didelę užsienio bendrovės užsienių dalį C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) ( 5 ).
32.

Šioje byloje Italijos vyriausybė pareiškė, kad priimdamas ginčijamą teisės aktą, t. y. RPD Nr. 633/72 19 straipsnio 5 dalį ir 19bis straipsnį Italijos teisės aktų leidėjas pasinaudojo Šeštosios direktyvos 17 straipsnio 5 dalies trečios pastraipos d punkte numatyta teise ( 16 ). Be to, man atrodo akivaizdu, kad šis teisės aktas negali būti pateisinamas pagal kitas tos pačios pastraipos a–e punktuose numatytas leidžiančias nukrypti nuostatas, pagal kurias kiekvienai veiklos sričiai leidžiama nustatyti atskirą proporciją (a ir b punktai), atskaityti PVM pagal realią visų prekių ir paslaugų ar jų dalies sąsają su konkrečia veikla (c punktas) ir neatsižvelgti į nereikšmingas neatskaitytinas sumas (e punktas) ( 17 ). Todėl toliau atlikdamas analizę nagrinėsiu tik Šeštosios direktyvos 17 straipsnio 5 dalies trečios pastraipos d punkte numatytą leidžiančią nukrypti nuostatą.
5.

Be to, F. Ullens de Schooten dar kaltina Belgijos teismus Sąjungos teisės pažeidimu. Jis kaltina Cour de cassation (Belgija) dėl to, kad šis atsisakė pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Cour d’appel de Bruxelles (Belgija) dėl to, kad jis pažeidė EB 43 straipsnį, Cour de cassation ir Cour d’appel de Mons (Belgija) dėl to, kad jie pažeidė Sąjungos teisę, remdamiesi klaidingu res judicata principo taikymo srities aiškinimu.
35.

Iš principo, padarius išvadą, jog nagrinėjamas įstatymas nėra nesuderinamas su Direktyvos 2011/64 15 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa, nebereikia nagrinėti to įstatymo remiantis minėtos straipsnio dalies antra pastraipa. To priežastis akivaizdi: kadangi nagrinėjamu įstatymu nepažeidžiamas pirmoje pastraipoje nustatytas principas, nereikia ir nustatyti, ar gali būti taikoma nukrypti nuo to principo leidžianti nuostata.
32.

Be to, manau, visiškai be reikalo remiamasi taikymo atgaline data in mitius principu, kuris, kaip suprantu, nurodomas pateikiant nuorodą į Chartijos 49 straipsnį. Iš tikrųjų šis principas išreiškia įstatymų taikymo laiko atžvilgiu būdą, kaip primenama pačiame Chartijos 49 straipsnio 1 dalies tekste. Be to, būtina, kad vienas kitą pakeistų įstatymai, susiję su ta pačia nusikalstama veika, o šiuo atveju taip nėra, nes nebuvo padaryta jokio pakeitimo, susijusio su nusikalstamos veikos kriminalizavimu ar baudimu už ją.
41.

Tačiau Tarnyba tvirtina (ir jai šiuo klausimu pritaria Vengrijos vyriausybė), jog veltui bandė (kaip manoma, po to, kai ginčijamą sprendimą paliko nepakeistą Kúria (Aukščiausiasis Teismas)) užtikrinti, kad jos reikalavimas sumokėti palūkanas pagal 1996 m. Įstatymo Nr. LVII 83 straipsnio 5 dalį būtų patenkintas per administracinį procesą közigazgatási és munkaügyi bíróság (administracinis ir darbo teismas, Vengrija). Jis buvo atmestas, kaip manoma, dėl to, kad nebuvo tiesiogiai susijęs su ginčijamu sprendimu ir dėl to pripažintas nevykdytinu. Siemens patvirtina tokį įvykių aprašymą. Taigi Tarnyba teigia negalinti užtikrinti reikalavimo vykdymo administracine tvarka.
28.

Reglamento Nr. 216/96 8 straipsnyje „Bylos nagrinėjimo tvarka“ numatyta: „<…> 2. Nagrinėjant bylą inter partes tvarka, nepažeidžiant [Reglamento Nr. 207/2009 63 straipsnio 2 dalies], kartu su dokumentu, kuriame išdėstomi apeliacijos pagrindai, ir atsiliepimu į jį, gali būti pateiktas apelianto trumpas atsakymas, pateiktas per du mėnesius po to, kai jam buvo nusiųstas pranešimas apie atsiliepimą, ir atsakovo atsakymas, pateiktas per du mėnesius po to, kai jam buvo nusiųstas pranešimas apie apelianto atsiliepimą. 3. Nagrinėjant bylą inter partes tvarka, atsakovas savo atsiliepime gali siekti ginčijamo sprendimo panaikinimo ar pakeitimo tuo pagrindu, kuris nebuvo nurodytas apeliacijoje. Tokie pagrindai netenka galios, jeigu apeliantas nutraukia bylos nagrinėjimą.“
66.

Be to, per procesą Teisingumo Teisme buvo nurodyta, kad Portugalijos teisės norma pateisinama būtinybe užtikrinti veiksmingą mokesčio išieškojimą ( 48 ).
38.

Iš to darytina išvada, kad nereikia atsakyti į Oberlandesgericht Düsseldorf (Diuseldorfo apeliacinis apygardos teismas) pateiktą antrąjį prejudicinį klausimą, nes jis kyla tik jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai. Be to, pažymiu, jog tik Breiding manė, kad šiuo atžvilgiu yra tikslinga pateikti argumentų.
8.

Šioje byloje pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą iš esmės yra susijęs su 2009 m. spalio 28 d. Komisijos sprendimo 2011/5/EB (kuriame aptariami specialios Ispanijos mokesčių sistemos, kurioje numatyta finansinės prestižo vertės amortizacija mokesčių tikslais įsigijus užsienio bendrovės akcijų, aspektai) aiškinimu atsižvelgiant į tai, kaip jį taiko Ispanijos Karalystė ( 9 ). Prašyme priimti prejudicinį sprendimą taip pat keliamas klausimas dėl Komisijos sprendimo pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą, susijusią su valstybės pagalba SA.35550 (13/C) (ex 13/NN, ex 12/CP) – Finansinės prestižo vertės amortizavimas mokesčių tikslais įsigyjant užsienio bendrovės akcijų, galiojimo ( 10 ) ir 2014 m. spalio 15 d. Komisijos sprendimo (ES) 2015/314 dėl valstybės pagalbos SA.35550 (13/C) (ex 13/NN) (ex 12/CP), kurią įgyvendino Ispanija finansinės prestižo vertės amortizacijos mokesčių tikslais įsigyjant užsienio bendrovės akcijų (pranešta Dokumentu Nr. C(2014) 7280) ( 11 ), galiojimo.
136.

Telefónica priduria, kad yra aiškių nuorodų, paneigiančių tariamo papildomo įnašo iš Ispanijos valstybės bendrojo biudžeto galimybę, nes būtent Įstatymo Nr. 8/2009 motyvuojamojoje dalyje nurodyta, kad „nebūtų pagrįsta, jei dėl finansavimo garantijos padidėtų valstybės įnašas“. Be to, šiuo atveju kalbama apie antraeilę galimybę, nes turi būti įvykdytos dvi sąlygos, kad Ispanijos valstybė finansuotų su viešąja paslauga susijusios pareigos vykdymo sąnaudų dalį. Pirma, tam tikrais finansiniais metais pajamos iš mokesčio turi būti mažesnės nei viešosios paslaugos užduoties vykdymo sąnaudos ir, antra, rezervo fondo lėšos turi būti nepakankamos RTVE sąnaudoms tais finansiniais metais padengti. Be to, Įstatymo Nr. 8/2009 2 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta valstybės garantija yra apribota, pirma, mokesčių ir rezervo fondo lėšų ir, antra, su viešąja paslauga susijusios pareigos vykdymo sąnaudų skirtumu. Todėl yra kalbama apie naują pagalbos priemonę. Tai netrukdo RTVE skiriamos pagalbos apibrėžti remiantis pajamomis iš mokesčio, o jei šios yra nepakankamos, Ispanijos valstybei įsipareigoti padengti skirtumą.
12.

Be to, Portugalijos Respublika procese Teisingumo Teisme pareiškė, kad tuo laikotarpiu, kuris reikšmingas pagrindinėje byloje, Portugalijos teisėje buvo numatytas lengvatinis tarifas tam tikroms advokato paslaugoms, be kita ko, teikiamoms pensininkams ir bedarbiams bei apskritai bylose dėl civilinės būklės įrašus reguliuojančios teisės. Ši nuostata, kuri nėra numatyta Europos Sąjungoje taikomose PVM direktyvos nuostatose dėl lengvatinio tarifo, pagrįsta įgytų teisių išsaugojimu, suteikiamu pagal PVM direktyvos 113 straipsnį.
60.

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, kelia klausimą, ar teismo draudimu tarpinį paslaugų teikėją galima įpareigoti atlyginti žalą, taip pat ikiteismines išlaidas ir bylinėjimosi išlaidas, jeigu autorių teisę pažeidė trečiasis asmuo. Be to, jis nori sužinoti, ar nacionalinis teismas gali įpareigoti tarpinį paslaugų teikėją susilaikyti nuo veiksmų, leidžiančių tretiesiems asmenims daryti nagrinėjamą pažeidimą.