ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
15

Dėl vietinio eismo per sieną Vengrijos vyriausybės ir Ukrainos ministrų kabineto susitarimo, sudaryto siekiant reglamentuoti vietinį eismą per sieną, 1 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad vietinio eismo per sieną leidimas „jo turėtojui suteikia teisę atvykti daug kartų į Susitariančiosios valstybės pasienio teritoriją ir joje nepertraukiamai būti ne ilgiau kaip tris mėnesius per šešių mėnesių laikotarpį, ypač dėl socialinių, kultūrinių ar šeiminių priežasčių arba dėl pagrįstų ekonominių priežasčių, kurios nesusijusios su profesine veikla, kaip ji suprantama pagal nacionalinės teisės aktus“. Šio susitarimo 3 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad „už bet kokį piktnaudžiavimą leidimu taikomos Susitariančiosiomis Šalimis esančių valstybių nacionalinėje teisėje numatytos sankcijos“.
31

Be to, šių dviejų skirtingų tvarkų egzistavimas paaiškinamas ir pabrėžiamas Europos Bendrijų Komisijos pateiktame 1990 m. lapkričio 7 d. pasiūlyme dėl Tarybos direktyvos dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole [COM(90) 431 galutinis], kuris buvo Direktyvos 92/12 pagrindas ir kurio straipsnių komentarams skirtoje dalyje pažymima, kad pagal pirmos rūšies grąžinimo procedūrą visiems siuntėjams suteikiama galimybė taikyti ar iš naujo taikyti akcizu apmokestinamiems produktams laikino akcizo mokėjimo atidėjimo režimą, taip leidžiant susigrąžinti akcizą pirmojoje valstybėje narėje prieš jį sumokant antrojoje valstybėje narėje. Ten priduriama, kad jei ši pirmos rūšies procedūra netaikytina, pagal antros rūšies procedūrą numatomas grąžinimas po to, kai akcizas sumokamas antrojoje valstybėje narėje; ši galimybė slegia finansiškai, bet leidžia išvengti laikino akcizo mokėjimo atidėjimo režimo taikymo ar jo taikymo iš naujo.
62

Atliekant tokį vertinimą gali būti reikšminga aplinkybė, kurią nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kad iškart po J. Ring atleidimo DAB paskelbė apie laisvą biuro darbuotojo darbo vietą dirbti ne visą darbo dieną, t. y. 22 valandas per savaitę, Lyngby esančiame regioniniame biure. Iš Teisingumo Teismui pateiktos medžiagos nematyti aplinkybių, leidžiančių daryti išvadą, kad J. Ring negalėjo dirbti šio darbo ne visą darbo dieną, ar suprasti priežastis, dėl kurių jai ši darbo vieta nebuvo pasiūlyta. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad J. Ring, praėjus šiek tiek laiko po atleidimo, pradėjo dirbti registratore kitoje bendrovėje ir kad faktinė darbo trukmė buvo 20 valandų per savaitę.
21

Be to, primintina, kad jei valstybė narė surinko mokesčius pažeisdama Sąjungos teisę, asmenys turi teisę į tai, kad būtų sugrąžintas ne tik neteisėtai surinktas mokestis, bet ir šiai valstybei sumokėtos arba jos surinktos su šiuo mokesčiu tiesiogiai susijusios sumos. Tai taip pat apima nuostolius, patirtus dėl negalėjimo naudotis pinigų sumomis, kuriuos lėmė per anksti atsiradusi prievolė sumokėti mokestį (žr. 2001 m. kovo 8 d. Sprendimo Metallgesellschaft ir kt., C-397/98 ir C-410/98, Rink. p. I-1727, 87–89 punktus; 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Test Claimants in the FII Group Litigation, C-446/04, Rink. p. I-11753, 205 punktą; minėto Sprendimo Littlewoods Retail ir kt. 25 punktą ir 2012 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Zuckerfabrik Jülich ir kt., C-113/10, C-147/10 ir C-234/10, 65 punktą).
42

Be to, nors tiesa, kad, nesant suderinimo Europos Sąjungos lygmeniu, socialinės apsaugos sistemos išmokų suteikimo sąlygos turi būti nustatytos kiekvienos valstybės narės teisės aktuose, vis dėlto naudodamosi šia kompetencija valstybės narės turi laikytis Sąjungos teisės (šiuo klausimu, be kita ko, žr. minėto Sprendimo von Chamier-Glisczinski 63 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
21

Kalbant apie šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą, reikia pažymėti, kad Tpvt 11 straipsnio 1 ir 2 dalyse tiksliai pakartojamas SESV 101 straipsnio 1 dalies esminis turinys. Be to, remiantis Tpvt preambule ir aiškinamuoju memorandumu, galima daryti aiškią išvadą, kad Vengrijos teisės aktų leidėjas norėjo suderinti nacionalinę teisę su Sąjungos konkurencijos teise ir kad, be kita ko, minėto 11 straipsnio 1 dalimi siekiama „taikant EEB sutarties 85 straipsnį“, kuris tapo SESV 101 straipsniu, uždrausti „viską, kas gali iškraipyti konkurenciją“. Taigi yra aišku, kad šis teisės aktų leidėjas nusprendė vienodai vertinti vidaus situacijas ir situacijas, kurios reglamentuojamos Sąjungos teise.
20

2008 m. balandžio 25 d. LAD nutarimu pareikalauta, kad G. Pusts grąžintų visą už 2006 m. išmokėtą paramą agrarinei aplinkosaugai, nes deklaruotas 18,85 hektaro žemės ūkio paskirties žemės sklypų plotas, dėl kurio prisiimti penkerių metų įsipareigojimai, 2007 m. buvo sumažintas. Šis nutarimas pagrįstas tuo, kad išnagrinėjusi 2007 m. paraišką LAD nustatė, jog G. Pusts, pildydamas paramos už plotus už šiuos metus paraišką, nepatikslino, kad jis prašo ir paramos agrarinei aplinkosaugai už deklaruotus žemės sklypus, nes neužpildė minėtos paraiškos C dalies 9 skilties, kurioje nurodyti deklaruoti žemės sklypai, ir prie šios paraiškos nepridėjo priedo „Paramos agrarinės aplinkosaugos priemonėms paraiška“, kaip to reikalaujama pagal taikomus nacionalinės teisės aktus. LAD mano, kad to negalima laikyti G. Pusts klaida. Todėl ji padarė išvadą, kad G. Pusts nustojo vykdyti 2006 m. prisiimtus agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus, susijusius su 18,85 hektaro žemės plotu, ir, kaip tai numatyta tuose pačiuose teisės aktuose, dėl šios priežasties privalo grąžinti jau gautą paramą.
8

Direktyvos 11 straipsnyje numatyta: Kad šios direktyvos nuostatų būtų laikomasi vartotojų interesais, valstybės narės užtikrina pakankamus ir veiksmingus būdus kovoti su nesąžininga komercine veikla. Tokie būdai – tai teisinės nuostatos, pagal kurias asmenys ar organizacijos, kurie pagal nacionalinės teisės aktus laikomi turinčiais teisėtą interesą kovoti su nesąžininga komercine veikla, įskaitant konkurentus, galėtų: a) pradėti bylą dėl tokios nesąžiningos komercinės veiklos; ir (arba) b) tokią nesąžiningą komercinę veiklą apskųsti administracinei institucijai, kuri kompetentinga priimti sprendimus dėl skundų ar pradėti atitinkamą teisinį bylos nagrinėjimą. Pačios valstybės narės sprendžia, kurios iš šių galimybių turi egzistuoti, ir ar teismai ar administracinės institucijos gali reikalauti, kad skundai pirma būtų nagrinėjami kitais nustatytais būdais <...>. Šios galimybės turi būti prieinamos nepriklausomai nuo to, ar vartotojai, kuriems daroma įtaka, yra toje pačioje valstybėje narėje, kurioje įsikūręs prekybininkas, ar kitoje valstybėje narėje. <...> Pagal 1 dalyje nurodytas teisines nuostatas valstybės narės teismams ir administracinėms institucijoms suteikia įgaliojimus, kurie, tais atvejais, kai jie mano, kad tokios priemonės, atsižvelgiant į visus interesus ir ypač į viešąjį interesą, yra būtinos, juos įgalintų: a) nurodyti nutraukti nesąžiningą komercinę veiklą arba pradėti atitinkamą teisinį bylos dėl tokios nesąžiningos komercinės veiklos nutraukimo nagrinėjimą, arba b) jei nesąžininga komercinė veikla dar nebuvo vykdoma, bet kyla jos vykdymo grėsmė, uždrausti šią veiklą arba pradėti atitinkamą teisinį bylos dėl tokios veiklos uždraudimo nagrinėjimą, net neturint įrodymų apie prekybininko tikruosius nuostolius ar žalą arba sąmoningą ketinimą ar aplaidumą. Valstybės narės taip pat priima nuostatas, kad pirmojoje pastraipoje nurodytų priemonių būtų galima imtis skubos tvarka, ir tos priemonės: — turėtų tik laikiną poveikį, arba — turėtų galutinį poveikį, suprantant, kad kiekviena valstybė narė sprendžia, kurią iš šių dviejų galimybių pasirinkti. Be to, siekiant panaikinti ilgalaikius nesąžiningos komercinės veiklos, kurią galutiniu sprendimu yra įsakyta nutraukti, padarinius, valstybės narės teismams ir administracinėms institucijoms gali suteikti įgaliojimus: a) pareikalauti, kad toks sprendimas ar jo dalis būtų paskelbta tokiu būdu, kuris joms atrodo tinkamiausias; b) be to, pareikalauti, kad būtų paskelbtas pataisantis pareiškimas. 3. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytos administracinės institucijos privalo: a) būti sudarytos taip, kad nekiltų jokių abejonių dėl jų nešališkumo; b) priimant sprendimus dėl skundų, turėti pakankamus įgaliojimus kontroliuoti ir veiksmingai vykdyti savo sprendimų priežiūrą; c) paprastai pagrįsti savo sprendimus. Kai šio straipsnio 2 dalyje nurodytus įgaliojimus vykdo išskirtinai tik administracinė institucija, jos sprendimai visuomet turi būti pagrįsti. Be to, šiuo atveju būtina numatyti procedūras, pagal kurias atvejai, kai administracinė institucija netinkamai ar nepagrįstai vykdo savo įgaliojimus arba netinkamai ar nepagrįstai nesiima tų įgaliojimų vykdyti, gali būti perduoti teisminei peržiūrai.“
63

Be to, pagal tą pačią konstatuojamąją dalį ir Direktyvos 2010/13 15 straipsnio 6 dalį valstybės narės privalo nustatyti su naudojamų ištraukų iš signalo pateikimu susijusius būdus ir sąlygas, atsižvelgdamos į išimtines televizijos programų transliavimo teises. Šiuo atžvilgiu iš šio straipsnio 3, 5 ir 6 dalių ir iš minėtos 55 konstatuojamosios dalies matyti, kad šios ištraukos turi būti trumpos ir jų trukmė negali viršyti 90 sekundžių. Be to, valstybės narės privalo nustatyti šių ištraukų perdavimo laiko ribas. Galiausiai pagal šio straipsnio 3 dalį transliuotojai, rengiantys trumpą naujienų pranešimą, privalo nurodyti reportažuose naudotų trumpų ištraukų šaltinį, o tai gali veikti kaip atitinkamo televizijos programų transliavimo išimtinių teisių turėtojo teigiama reklama.
42

Be to, iš Reglamento Nr. 2988/95 ketvirtos konstatuojamosios dalies matyti, kad veiksmingai kovojant su Sąjungos finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu būtina priimti bendras visoms Sąjungos politikos sritims taisykles. Be to, pagal to paties reglamento penktą konstatuojamąją dalį neteisėtą veiką ir jai taikomas administracines priemones bei už ją skiriamas nuobaudas nustato atskirų sektorių taisyklės pagal Reglamentą Nr. 2988/95 (2004 m. liepos 1 d. Sprendimo Gerken, C-295/02, Rink. p. I-6369, 55 punktas).
41

Italijos Respublika mano, kad egzistuoja bent penkios priežastys, dėl kurių per nustatytus terminus nebuvo laikomasi KD10 koncentracijų ribinių verčių: pirma, KD10 formavimosi reiškinio sudėtingumas; antra, meteorologinių sąlygų poveikis KD10 koncentracijoms atmosferoje; trečia, nepakankamos techninės žinios apie KD10 formavimąsi, dėl ko buvo nustatyti per trumpi terminai laikytis šių ribinių verčių; ketvirta, tai, kad skirtingos Europos Sąjungos politikos, kuriomis siekiama sumažinti KD10 pirmtakus, nedavė lauktų rezultatų, ir, penkta, tai, jog nebuvo ryšio tarp Sąjungos politikos, susijusios su oro kokybe, ir, be kita ko, Sąjungos politikos, kuria siekiama sumažinti šiltnamio efekto dujas.
5

Šios direktyvos II priede „Geležinkelio įmonėms suteiktinos paslaugos“ nurodyta: „1. Minimalų prieigos paketą sudaro: a) prašymų skirti infrastruktūros pajėgumų tvarkymas; b) teisė naudotis paskirtais pajėgumais; c) naudojimasis kelio iešmais ir atšakomis; d) traukinių eismo valdymas, įskaitant signalizaciją, reguliavimą, traukinių eismo tvarkymą bei informacijos apie traukinių judėjimą perdavimas ir teikimas; e) visa kita informacija, reikalinga norint pradėti teikti arba teikti tam tikrą paslaugą, kuriai buvo skirti infrastruktūros pajėgumai. 2. Prieigą prie infrastruktūros objektų ir paslaugų teikimą sudaro: a) naudojimasis elektros tiekimo įrenginiais traukos srovei užtikrinti tuo atveju, kai yra tokie įrenginiai; b) kuro užpildymo įrenginiai; c) keleivių stotys, jų pastatai ir kiti objektai; d) krovinių terminalai; e) rūšiavimo stotys; f) traukinių formavimo įrenginiai; g) skirstymo keliai; h) techninės priežiūros ir kiti techniniai įrenginiai. 3. Papildomas paslaugas gali sudaryti: a) traukos srovė; b) keleivinių traukinių šildymas prieš kelionę; c) kuro tiekimas, manevravimas ir visos kitos pirmiau minėtuose infrastruktūros objektuose teikiamos paslaugos; d) sutartys pagal užsakymą dėl: — pavojingų krovinių transportavimo kontrolės, — pagalbos, kai važiuoja neįprasti traukiniai. 4. Pagalbines paslaugas gali sudaryti: a) prieiga prie telekomunikacijų tinklo; b) papildomos informacijos suteikimas; c) riedmenų techninė apžiūra.“
53

Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką SESV 267 straipsniu nacionaliniams teismams suteikiama plačiausia teisė pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kai jie mano, jog nagrinėjamoje byloje kyla klausimų dėl Sąjungos teisės nuostatų aiškinimo ar galiojimo, ir dėl to jie turi priimti sprendimą. Be to, nacionaliniai teismai gali laisvai pasinaudoti šia galimybe bet kuriuo, kaip jie patys mano, tinkamu proceso momentu (žr. 2010 m. spalio 5 d. Sprendimo Elchinov, C-173/09, Rink. p. I-8889, 26 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
18

Pagrįstoje nuomonėje Komisija, be kita ko, nurodė, kad Reglamento Nr. 1234/2007 XV priedo I punkto 2 dalies trečios pastraipos a punkte numatyta išimtis imperatyviai įgyvendinama Reglamentu Nr. 445/2007, todėl ši nuostata negali būti taikoma numanomai. Be to, ši institucija pabrėžė, kad Čekijos Respublika per šiuo atveju skundui pareikšti nustatytus terminus neprieštaravo, kad jos prašymas įtraukti pomazánkové máslo į Reglamento Nr. 445/2007 I priede pateikiamą sąrašą buvo atmestas. Tad šio sprendimo nebegalima persvarstyti.
31

Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimų matyti, jog Pakistano baudžiamojo kodekso 298 C straipsnyje nustatyta, kad ahmaditų bendruomenės nariams gali būti skiriama iki trejų metų laisvės atėmimo bausmė arba bauda, jeigu jie teigia esą musulmonai, savo tikėjimą priskiria islamui, pamokslauja ar propaguoja savo religiją ar kviečia kitus asmenis prie jos prisijungti. Be to, pagal to paties Baudžiamojo kodekso 295 C straipsnį, bet kuris asmuo, pažeminęs pranašo Mahometo vardą, baudžiamas mirties bausme arba laisvės atėmimo iki gyvos galvos bausme ir bauda.
24

2010 m. liepos 20 d. potvarkiu šis prašymas buvo atmestas motyvuojant tuo, kad netenkinamos APK 99 straipsnyje reikalaujamos teisinės sąlygos, kad būtų galima panaikinti „stabilų administracinį aktą“. Iš tiesų nenustatytas nė vienas iš APK 99 straipsnio 2–7 punktuose, kuriuose nurodytos situacijos, kai privatus asmuo gali pateikti prašymą atnaujinti procesą, numatytų panaikinimo pagrindų. Kadangi šio sprendimo 22 punkte minėtas Varhoven administrativen sad sprendimas priimtas ne dėl H. Byankov, o dėl kito asmens, jis nėra naujas rašytinis įrodymas, kaip tai suprantama pagal APK 99 straipsnio 2 punktą. Be to, APK 99 straipsnio 1 punkte numatytos panaikinimo priežasties nėra, nes per numatytą terminą asmuo, galintis pateikti prašymą atnaujinti procesą, to nepaprašė.
8

A turi 4093 iš 20743 pagal Suomijos teisę įsteigtos bendrovės C Oy (toliau – C) akcijų, o tai atitinka maždaug 19,7 % kapitalo. Antroji C savininkė yra Norvegijos bendrovė B AS (toliau – B), kuriai priklauso maždaug 80,3 % šios bendrovės kapitalo. Operacijos, kuri yra pagrindinės bylos dalykas, tikslas buvo taip pasikeisti akcijomis, kaip tai suprantama pagal Įmonių pelno mokesčio įstatymo 52f straipsnį, kad A savo turimas C akcijas perleistų B, o kaip atlygį gautų naujai išleistas B akcijas ir turėtų apie 6 % jos kapitalo. Atlikus šią operaciją, B turėtų 100 % bendrovės C kapitalo.
28

Be to, kaip, be kita ko, teigia Centre for Advice on Individual Rights in Europe (AIRE Centre), Nyderlandų vyriausybė ir Komisija, remiantis Direktyvos 2004/38 tekstu negalima daryti išvados, kad nepatenkantys į šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalies apibrėžimą Sąjungos piliečio šeimos nariai, kurie tinkamai įrodė savo priklausymą nuo šio piliečio, gali nepatekti į šios direktyvos 3 straipsnio 2 dalies taikymo sritį tik dėl to, kad negyveno toje pačioje valstybėje kaip ir minėtas pilietis.
38

Be to, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal naują ZDDS, kuris įsigaliojo 2009 m. sausio 1 d., 73a straipsnį Bulgarijos teisės aktų leidėjas siekia per daug neapriboti teisės į atskaitą, kai kalbama apie atvirkštinį apmokestinimą, leisdamas pasinaudoti šia teise net praleidus šio įstatymo 72 straipsnyje nustatytą terminą, nes mokesčių administracija turi visus būtinus duomenis ir būtent suinteresuotasis asmuo, kaip tiekimo adresatas, turi sumokėti PVM. Šioje byloje mokesčių institucijos neginčijamai turėjo šią informaciją, kuri, be to, buvo įtraukta į EMS apskaitą.
3

PAL reglamento 1 ir 4–10 konstatuojamosiose dalyse nurodyta: „(1) <...> reglamentas (EEB) Nr. 1768/92 <...> buvo keletą kartų iš esmės keičiamas <...>. Siekiant aiškumo ir racionalumo minėtas reglamentas turėtų būti kodifikuotas. <...> (4) Šiuo metu laikotarpis, kuris praeina nuo paraiškos dėl naujo medicinos produkto patento pateikimo dienos iki leidimo pateikti tą medicinos produktą į rinką (toliau – LPR) dienos, sąlygoja tai, kad veiksmingos patentinės apsaugos laikotarpis yra nepakankamas padengti moksliniams tyrimams skirtas investicijas. (5) Dėl tokios padėties trūksta apsaugos, o tai apsunkina farmacinius tyrimus. (6) Kyla pavojus, kad valstybėse narėse esantys tyrimo centrai bus perkeliami į šalis, kur yra geresnė apsauga. (7) Bendrijos lygiu turėtų būti priimtas bendras sprendimas, kuris kartu neleistų priimti skirtingų nacionalinių įstatymų nuostatų, dėl kurių atsiranda prieštaravimai, kurie trukdytų laisvam medicinos produktų judėjimui Bendrijoje ir taip darytų tiesioginę įtaką vidaus rinkos funkcionavimui. (8) Dėl to yra būtina numatyti [PAL], kurį išduotų visos valstybės narės tomis pačiomis sąlygomis, jeigu jo prašo nacionalinio arba Europos patento savininkas medicinos produktui, kuriam yra išduotas [LPR]. Todėl reglamentas yra pati geriausia teisinė priemonė. (9) Tokiu liudijimu suteikiamos apsaugos trukmė turėtų būti tokia, kad jo teikiama apsauga būtų pakankamai veiksminga. Dėl to patento ir liudijimo savininkas turėtų turėti galimybę juo išskirtinai naudotis maksimalų 15 metų laikotarpį, skaičiuojant nuo tos dienos, kai konkrečiam medicinos produktui pirmą kartą buvo išduotas leidimas pateikti jį į Bendrijos rinką. (10) Į visus šiuos dalykus, taip pat ir sveikatos apsaugos srityje, farmacijoje, kuri yra sudėtinga ir jautri sritis, turi būti atsižvelgta. Dėl to toks liudijimas negali būti išduodamas ilgesniam kaip penkerių metų laikotarpiui. Apsauga turėtų būti suteikiama išskirtinai tik tiems produktams, kuriems yra suteiktas leidimas pateikti juos į rinką kaip medicinos produktus.“
16

Šiomis aplinkybėmis Symvoulio tis Epikrateias nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą: „Ar direktyvos [2001/42] 3 straipsnio 2 dalies b punktas, kuriame nustatyta, kad atliekamas visų planų ir programų, „kuriuos, atsižvelgiant į galimas pasekmes teritorijai, būtina įvertinti pagal [Buveinių] direktyvos 6 ir 7 straipsnius“, aplinkosauginis vertinimas, reiškia, kad pareiga atlikti konkretaus plano aplinkosauginį vertinimą priklauso nuo to, ar toks planas atitinka aplinkosauginio vertinimo atlikimo sąlygas pagal [Buveinių] direktyvą, ir kad dėl to šioje direktyvos [2001/42] nuostatoje, kaip ir minėtose [Buveinių] direktyvos nuostatose, daroma prielaida, jog planas gali turėti didelę įtaką konkrečiai specialiai saugomai teritorijai, suteikiant valstybėms narėms teisę atlikti atitinkamą vertinimą iš esmės? Ar vis dėlto šią direktyvos [2001/42] 3 straipsnio 2 dalies b punkto nuostatą reikia aiškinti taip, kad pareiga atlikti jame numatytą aplinkosauginį vertinimą nepriklauso nuo to, ar įvykdytos aplinkosauginio vertinimo atlikimo sąlygos pagal [Buveinių] direktyvą, t. y. nuo konstatavimo, kad specialiai saugomai teritorijai gali būti daroma didelė įtaka, ir tam, kad atsirastų pareiga atlikti tokį vertinimą, pakanka konstatuoti, jog atitinkamas planas kaip nors susijęs su viena iš [Buveinių] direktyvoje numatytų teritorijų, bet nebūtinai su specialia saugoma teritorija?“
—

Kapitalanlagegesellschaft mbH, veikiančios Alltri Inka vardu, International Values Series of the DFA Investment Trust Co., Continental Small Co. Series of the DFA Investment Trust Co. ir Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, veikiančios AMB Generali Aktien Euroland vardu, atstovaujamų advokatų Y. Robert ir S. Lauratet,
7

PVM kodekso 23 straipsnyje skelbiama: „1. Jeigu apmokestinamasis asmuo, vykdydamas veiklą, tiekia prekes ar teikia paslaugas, kurių daliai tenkantis mokestis negali būti atskaitomas, gali būti atskaitoma tik tokia proporcinga už pirkimus sumokėto mokesčio dalis, kuri atitinka metinę sandorių, suteikiančių teisę į atskaitą, sumą. 2. Nepaisant 1 dalies nuostatų, apmokestinamasis asmuo gali atlikti atskaitą pagal realų visų prekių ar paslaugų arba jų dalies panaudojimą su sąlyga, kad apie tai iš anksto informuos Tiesioginių ir netiesioginių mokesčių generalinę direkciją, neatimdamas iš pastarosios galimybės jam taikyti specialias sąlygas ar nutraukti šią procedūrą, jei labai iškreipiamas apmokestinimas. 3. Mokesčių administratorius gali įpareigoti apmokestinamąjį asmenį veikti pagal 2 dalies nuostatas, jei: a) apmokestinamasis asmuo vykdo įvairią ekonominę veiklą; b) 1 dalyje numatytos procedūros taikymas labai iškreipia apmokestinimą. 4. Speciali atskaitos proporcija, numatyta 1 dalyje, apskaičiuojama trupmena, kurios skaitiklis yra metinė prekių tiekimo ir paslaugų teikimo, kuriems tenkantis pridėtinės vertės mokestis atskaitomas pagal 19 straipsnį ir 20 straipsnio 1 dalį, suma be mokesčio, o vardiklis yra visų apmokestinamojo asmens atliktų sandorių, įskaitant neapmokestinamus sandorius ar sandorius, nepatenkančius į mokesčio taikymo sritį, be kita ko, neapmokestinamas subsidijas, kurios nėra subsidijos, skirtos įrangai, metinė suma be mokesčio. <...>“
39

Iš to matyti, kad jeigu atitinkama visuomenė, pagrindinėse bylose nagrinėjamus prekių ženklus vertindama kaip visumą, juos suvokia kaip teikiančius informaciją apie finansinių paslaugų, kurias jie žymi, charakteristikas, jie turi būti laikomi apibūdinamaisiais pagal direktyvos 3 straipsnio 1 dalies c punktą, todėl – kaip tikrai neturinčiais skiriamojo požymio atitinkamų paslaugų atžvilgiu, kaip tai suprantama pagal direktyvos 3 straipsnio 1 dalies c punktą (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo KPN Nederland 86 punktą).
Iš tiesų kai draudimo tarpininkavimo veiklą vykdantis draudimo įmonės darbuotojas nesaistomas pavaldumo santykių su šia įmone, jis iš esmės laikytinas veikiančiu ne šios įmonės atsakomybe, taigi savarankiškai kaip draudimo tarpininkas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2002/92 2 straipsnio 5 punktą, ir to pasekmė yra ta, kad jis turi atitikti šios direktyvos 4 straipsnyje numatytus reikalavimus. Aplinkybės, kad draudimo įmonė atlieka tam tikrą šios veiklos priežiūrą, nepakanka tam, jog minėtas tarpininkas būtų atleistas nuo pareigos įgyvendinti minėtus direktyvoje numatytus profesinius reikalavimus.

Direktyva 2002/92/EB dėl draudimo tarpininkavimo siekiama dvejopo tikslo: pirma, sukurti vieną draudimo rinką ir užtikrinti gerą jos veikimą pašalinant įsisteigimo laisvės ir laisvo paslaugų teikimo kliūtis, ir, antra, pagerinti vartotojų apsaugą šioje srityje.

Taigi aiškinimu, kuriuo remiantis būtų galima tam tikros kategorijos asmenims teikti draudimo tarpininkavimo paslaugas, nors jie neatitinka šiai veiklai vykdyti Direktyvos 2002/92 4 straipsnio 1 dalyje numatytų sąlygų, būtų pažeidžiamas šis dvejopas tikslas. Pirma, dėl tokio Direktyvos 2002/92 aiškinimo atsirastų akivaizdžių skirtumų tarp tarpininkų, veikiančių bendroje draudimo rinkoje, nes tiek tarpininkai, kurie atitinka šias sąlygas, tiek tie, kurie jų neatitinka, galėtų tarpininkauti tos pačios rūšies draudimo sutartims. Be to, šiuo aiškinimu būtų pažeistas tikslas užtikrinti vienodą požiūrį į visų draudimo tarpininkų kategorijas. Antra, dėl tokio aiškinimo draudimo rinkoje nebūtų galima užtikrinti aukšto vartotojų, t. y. draudėjų, apsaugos lygio. Iš tiesų negalima laikyti, kad draudimo įmonės darbuotojai, kurie tiesiogiai parduoda draudimo paslaugas klientams šioje įmonėje, bet kokiu atveju turi žinių, kurios būtinos draudimo tarpininkavimui vykdyti individualiai ir kad jie taip gali užtikrinti tokio tarpininkavimo kokybę. Maža to, negalima laikyti, kad neturėdami šių žinių ir gebėjimų tokie darbuotojai sudarant, keičiant arba pratęsiant draudimo sutartį gali suteikti klientams informaciją, numatytą Direktyvos 2002/92 12 straipsnyje.

(žr. 27–30 punktus)