LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 5/18

2017 m. rugsėjo 22 d. Lenkijos Respublikos pateiktas apeliacinis skundas dėl 2017 m. birželio 13 d. Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) priimtos nutarties byloje T-137/16 Uniwersytet Wrocławski / Mokslinių tyrimų vykdomoji įstaiga (REA)

(Byla C-561/17 P)

(2018/C 005/26)

Proceso kalba: lenkų

Šalys

Apeliantė: Lenkijos Respublika, atstovaujama B. Majczyna

Kitos proceso šalys: Uniwersytet Wrocławski, Mokslinių tyrimų vykdomoji įstaiga (REA)

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti 2017 m. birželio 13 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo (aštuntoji kolegija) nutartį Uniwersytet Wrocławski / REA, T-137/16.

— Grąžinti bylą iš naujo nagrinėti Bendrajam Teismui.

— Nuspręsti, kad kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

— Pagal Teisingumo Teismo statuto 16 straipsnio trečią pastraipą perduoti bylą nagrinėti Didžiajai kolegijai.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Pirma, Lenkijos Respublika nurodo, kad skundžiama nutartis pažeidžia Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečią ir ketvirtą pastraipas, nes joje jis klaidingai aiškinamas. Skundžiama nutartis grindžiama Sąjungos teismų jurisprudencija, pagal kurią Statuto 19 straipsnyje numatytas advokato nepriklausomumo reikalavimas yra besąlygiškai siejamas su reikalavimu, kad advokato ir jo kliento nesietų jokie darbo santykiai. Lenkijos Respublikos nuomone, ši jurisprudencija yra iš esmės klaidinga ir turi būti peržiūrėta.

Be to, skundžiama nutartis, kuri grindžiama ligšioline Sąjungos jurisprudencija, išeina už joje nustatytų ribų. Skundžiamoje nutartyje nepriklausomumo reikalavimas yra susietas ne tik su darbo santykių nebuvimu, bet ir su civilinių teisinių santykių nebuvimu ir reikalavimu, kad advokato darbo aplinka nedarytų jokios įtakos jo reiškiamai teisinei nuomonei.

Toks požiūris lemia toli siekiančius teisės į gynybą Sąjungos teismuose apribojimus. Be to, šie apribojimai grindžiami neaiškiais ir savavališkais kriterijais, neturinčiais jokio aiškaus pagrindo Sąjungos teisės nuostatose ir netarnaujančiais jokiems suprantamiems tikslams.

Antra, Lenkijos Respublika nurodo, kad skundžiama nutartis pažeidžia teisinio saugumo principą. Joje nustatyta nauja ir neapibrėžta atstovo nepriklausomumo sąlyga, susijusi su rizikos, kad darbo aplinka darys įtaką, nebuvimu, tačiau nepateikiant jokių nuorodų, kaip ją vertinti. Dėl to šalis negali žinoti, ar jos pasirinktas atstovas tenkina nepriklausomumo sąlygą ir ar jos ieškinys bus pripažintas priimtinu.

Trečia, Lenkijos Respublika nurodo, kad skundžiama nutartis yra nepakankamai motyvuota, todėl neina suprasti, kodėl Bendrasis Teismas nusprendė, kad atstovas netenkina nepriklausomumo reikalavimo, ir atmetė jo pasirašytą ieškinį.

Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas nepaaiškino, kodėl tokius santykius, kurie sieja atstovą su Vroclavo Universitetu, reikia prilyginti darbo santykiams, nepaisant to, kad nėra pavaldumo santykių. Be to, Bendrasis Teismas nepaaiškino, kokiu pagrindu apskritai atsižvelgė į kitas aplinkybes nei susijusias su atstovo teikiama teisine pagalba. Bendrasis Teismas taip pat nepaaiškino, kaip civilinės teisinės sutarties atveju reikia suprasti sąvoką „darbo aplinka“ ir kokio pobūdžio įtaką ji daro atstovui. Be to, iš skundžiamos nutarties nėra aišku, kokio pobūdžio rizika yra susijusi su tokios rūšies sutartimi, ir kuo grindžiamas nepriklausomumo ribojimas, dėl kurio reikėjo nepasirinkti to atstovo.