ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 82/52

2007 m. vasario 19 d. pareikštas ieškinys byloje Vtesse Networks prieš Komisiją

(Byla T-54/07)

(2007/C 82/107)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Ieškovė: Vtesse Networks Ltd. (St. Albans, Jungtinė Karalystė), atstovaujama barrister H. Mercer

Atsakovė: Europos Bendrijų Komisija

Ieškovės reikalavimai

— Panaikinti sprendimo 1 straipsnį tiek, kiek jame pripažįstama, jog nuo 1995 m. pabaigos iki 2005 m. Jungtinėje Karalystėje įmonei BT plc taikytas nevietinio turto mokestis nėra pagalba, kaip apibrėžta EB 87 straipsnio 1 dalyje.

— Priteisti iš Komisijos padengti Vtesse bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Ieškovė siekia 2006 m. spalio 12 d. Komisijos sprendimo 2006/951/EB (1), pripažįstančio, jog nuo 1995 m. pabaigos iki 2005 m. Jungtinėje Karalystėje įmonėms BT plc ir Kingston Communications plc taikytas nevietinio turto mokestis nėra pagalba, kaip apibrėžta EB 87 straipsnio 1 dalyje, panaikinimo.

Ieškovė tvirtina, kad Komisija neišnagrinėjo ir (arba) neištyrė nepalankios ribinės konkurencijos BT plc atžvilgiu, kuri ieškovei sudaroma kartu su BT plc dalyvaujant konkurse dėl sutarčių su vartotojais dėl mažmeninių didelės spartos pralaidumo skirtųjų linijų, naudojančių šviesolaidines skaidulas, sudarymo.

Ieškovė teigia, kad taikydama EB 87 straipsnio 1 dalį Komisija padarė teisės klaidą, nes konkrečiai kalbant neapibrėžė atitinkamos rinkos ir dėl to neįvardijo faktinio pranašumo, kurį BT plc suteikia komercinio naudojimo nekilnojamojo turto mokestis ribinės konkurencijos atžvilgiu.

Be to, ieškovė tvirtina, kad Komisija padarė akivaizdžią klaidą vertindama sutarčių, kurių atžvilgiu ieškovė konkuravo su BT plc, rūšies svarbą ir reikšmę, ir pakankamai neišnagrinėjo ribinės konkurencijos padėties, ir dėl to Komisija rėmėsi BT plc atžvilgiu 12 % atitinkamos rinkos dalimi, nors, ieškovės manymu, labiausiai su BT plc susijusios rinkos dalį sudarė 78 %.

Galiausiai ieškovė teigia, kad Komisija nepakankamai pagrindė ginčijamą sprendimą faktiškai atsiradusios konkurencijos tarp ieškovės ir BT plc atžvilgiu.

(1) 2006 m. spalio 12 d. Komisijos sprendimas dėl Jungtinės Karalystės telekomunikacijų infrastruktūros nevietinio turto apmokestinimo (C 4/2005 (ex NN 57/2004, ex CP 26/2004)) (pranešta dokumentu Nr. C(2006)4378).
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 20/16

2006 m. gruodžio 1 d. pareikštas ieškinys byloje Shell Petroleum ir kiti prieš Komisiją

(Byla T-343/06)

(2007/C 20/23)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Ieškovės: Shell Petroleum NV (Haga, Nyderlandai), The Shell Transport and Trading Company Ltd (Londonas, Jungtinė Karalystė), Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV (Capelle aan den IJssel, Nyderlandai), atstovaujamos advokatų O. W. Brouwer, W. Knibbeler ir S. Verschuur

Atsakovė: Europos Bendrijų Komisija

Ieškovės reikalavimai

Shell Petroleum NV ir The Shell Transport and Trading Company Ltd Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti visą 2006 m. rugsėjo 13 d. Komisijos sprendimą, susijusį su EB 81 straipsnio taikymo procedūra (byla Nr. COMP/38.456 — Bitumas — NL, toliau — sprendimas) tiek, kiek jis skirtas Shell Petroleum NV ir The Shell Transport and Trading Company Ltd; arba, nepatenkinus šio reikalavimo

— panaikinti iš dalies sprendimą tiek, kiek juo Shell Petroleum NV ir The Shell Transport and Trading Company Ltd pripažįstamos pažeidusios EB 81 straipsnį 1994 m. balandžio 1 d. — 1996 m. vasario 19 d. laikotarpiu ir sumažinti joms paskirtą baudą; ir

— bet kuriuo atveju, sumažinti šiuo sprendimu Shell Petroleum NV ir The Shell Transport and Trading Company Ltd paskirtą baudą;

— priteisti iš atsakovės bylinėjimosi išlaidas, įskaitant Shell Petroleum NV ir The Shell Transport and Trading Company Ltd išlaidas, atsiradusias sumokant visą ar dalį baudos ar suteikiant banko garantiją.

— Teisingumo Teismo nuožiūra imtis kitų reikalingų veiksmų.

Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV Teisingumo Teismo prašo:

— panaikinti iš dalies sprendimą tiek, kiek juo Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV pripažįstama pažeidusi EB 81 straipsnį 1994 m. balandžio 1 d. iki 1996 m. vasario 19 d. laikotarpiu ir sumažinti juo paskirtą baudą; ir

— bet kuriuo atveju, sumažinti sprendimu Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV paskirtą baudą;

— priteisti iš atsakovės bylinėjimosi išlaidas, įskaitant Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV išlaidas, atsiradusias sumokant visą ar dalį baudos ar suteikiant banko garantiją;

— Teisingumo Teismo nuožiūra imtis kitų reikalingų veiksmų.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Ieškovės ginčija, kad šie sprendimo elementai yra pagrįsti teisės ir vertinimo klaidomis:

a) konstatavimas, kad Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV buvo kartelio iniciatorė ir pagrindinė įmonė;

b) Shell Petroleum NV ir The Shell Transport and Trading Company Ltd atsakomybės už pažeidimą nustatymas;

c) baudos padidinimas už pakartotinį pažeidimą;

d) bazinės baudos apskaičiavimas Shell Nederland Verkoopmaatschappij BV atžvilgiu;
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 131/47

2006 m. balandžio 10 d. pareikštas ieškinys byloje Fjord Seafood Norway ir kiti prieš Tarybą

(Byla T-113/06)

(2006/C 131/87)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Ieškovė: Fjord Seafood Norway AS (Oslas, Norvegija), Fjord Seafood Scotland Farming Ltd (Isle of Lewis, Jungtinė Karalystė), Alsaker Fjordbruk AS (Onarheim, Norvegija), atstovaujamos J. Juuhl–Langseth ir P. Dyrberg

Atsakovė: Europos Sąjungos Taryba

Ieškovės reikalavimai

— Panaikinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 85/2006 tiek, kiek jis susijęs su Fjord Seafood Norway AS.

— Priteisti iš Tarybos ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Ieškovės eksportuoja Norvegijoje išaugintą lašišą į Bendriją arba augina ją Bendrijoje. Ginčijamas reglamentas įveda antidempingo muitą Norvegijos kilmės išaugintai lašišai.

Grįsdamos savo ieškinį, ieškovės pirmiausia teigia, kad ginčijamas reglamentas neteisingai apibrėžia ir taiko Bendrijos pramonės sąvoką. Ieškovės mano, kad ginčijamame reglamente Bendrijos pramonės patirta žala apibrėžta taip, kad ji apima mažiau nei 5 % visos Bendrijos produkcijos, ypač remiantis tuo, kad kitų Bendrijos gamintojų turtas priklausė Norvegijai arba buvo su ja susijęs Todėl jos teigia, kad ginčijamas reglamentas pažeidė EEE susitarimą, o būtent įsisteigimo laisvės, laisvo kapitalo judėjimo ir nediskriminavimo dėl pilietybės principus, pagrindinį reglamentą (1) ir 253 straipsnį.

Be to, ieškovės priekaištauja dėl to, kad ginčijamas reglamentas Bendrijos pramonę apibrėžia kaip apimančią tik išaugintos lašišos gamintojus. Jos teigia, kad perdirbimo pramonė taip pat turėtų būti įtraukta į šią sąvoką tiek, kiek nagrinėjama lašiša yra perdirbama ir ją apmokestinant atsižvelgiama į perdirbimo išlaidas.

Ieškovės taip pat teigia, kad ginčijamas reglamentas neteisingai įvertino dempingą ir žalą, remiantis su 25 ES valstybėmis narėmis susijusia informacija, nors didesnį vykdomo tyrimo laikotarpį ES sudarė 15 valstybių narių. Norvegijos eksportuotojų elgesys išaugintos lašišos pramonės neturinčių dešimties naujų valstybių narių rinkose iki 2004 m. gegužės 1 d. neturėtų būti laikomas dempingu, sukeliančiu žalą Bendrijos pramonei.

Ieškovių nuomone, skundą pateikusių asmenų ir Norvegijos eksportuotojų pavyzdžiai nėra tipiški, be to, ginčijamas reglamentas nenustatė priežastinio ryšio tarp Norvegijos importo ir žalos, bei nebuvo nagrinėta, ar JAV ir Kanados importas nebuvo priskirtas Norvegijos importui. Jos taip pat teigė, kad ginčijamas reglamentas neteisingai automatiškai prarastą Bendrijos rinkos dalį priskyrė žalai, kad muitų apskaičiavimui naudoti valiutų keitimo kursai buvo neteisingi, kad filė importo kainos yra neteisingos, ir kad šiuo klausimu nebuvo pakankamo paskelbimo. Galiausiai teigiama, jog ieškovės Fjord Seafood Norway gamybos kainos buvo nustatytos neteisingai.

(1) 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 56, p. 1)
2021 m. vasario 11 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) nutartis

Fryč / Komisija

(Byla T‑92/20)

„Deliktinė atsakomybė – Valstybės pagalba – Bendrosios išimties reglamentai – Čekijos valdžios institucijų tam tikroms įmonėms suteiktos pagalbos programa – Komisijos sprendimas patvirtinti šią programą – Ieškinio dėl panaikinimo atmetimas kaip pavėluoto – Žala, tariamai padaryta Komisijos ir Sąjungos teismų veiksmais – Senatis – Iš dalies akivaizdžiai nepriimtinas ieškinys – Priežastinis ryšys – Iš dalies visiškai teisiškai nepagrįstas ieškinys“

1. Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Senaties terminas – Eigos pradžia – Atsakomybė dėl norminio akto priėmimo – Žalingo akto poveikio pasireiškimo data (SESV 340 straipsnio antra pastraipa; Teisingumo Teismo statuto 46 straipsnis) (žr. 18 punktą)

2. Ieškinys dėl žalos atlyginimo – Senaties terminas – Nutraukimas – Sąlygos – Ieškinio pateikimas Sąjungos teismui arba kompetentingai institucijai pateiktas išankstinis prašymas – Ieškinio sąvoka tuo tikslu – Ieškinys dėl panaikinimo – Neįtraukimas (SESV 340 straipsnis; Teisingumo Teismo statuto 46 straipsnis) (žr. 22 punktą)

3. Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Priežastinis ryšys – Įrodinėjimo pareiga (SESV 340 straipsnio antra pastraipa) (žr. 30 punktą)

4. Deliktinė atsakomybė – Sąlygos – Neteisėti veiksmai – Žala – Priežastinis ryšys – Vienos iš sąlygų netenkinimas – Viso ieškinio dėl žalos atlyginimo atmetimas (SESV 340 straipsnio antra pastraipa) (žr. 28, 31 punktus)

Dalykas

SESV 268 straipsniu grindžiamas prašymas atlyginti žalą, kurią ieškovas tariamai patyrė, pirma, dėl to, kad buvo priimtas 2008 m. rugpjūčio 6 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 800/2008, skelbiantis tam tikrų rūšių pagalbą suderinama su bendrąja rinka taikant Sutarties 87 ir 88 straipsnius (Bendrasis bendrosios išimties reglamentas) (OL L 214, 2008, p. 3), antra, dėl to, kad Komisija priėmė 2007 m. gruodžio 3 d. sprendimą ir jo nepaskelbė, trečia, dėl to, kad Komisija nepakankamai išnagrinėjo ieškovo 2016–2018 m. pateiktus skundus ir, ketvirta, dėl 2019 m. rugsėjo 5 d. Nutarties Fryč / Komisija (C‑230/19 P, nepaskelbta Rink., EU:C:2019:685) ir 2019 m. sausio 15 d. Nutarties Fryč / Komisija (T‑513/18, nepaskelbta Rink., EU:T:2019:22).

Rezoliucinė dalis

1. Atmesti ieškinį.

2. Nebereikia priimti sprendimo dėl Čekijos Respublikos prašymo leisti įstoti į bylą.

3. Petr Fryč padengia savo ir Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas, išskyrus išlaidas, susijusias su prašymu leisti įstoti į bylą.
21

Be to, SESV 263 straipsnio šeštos pastraipos, kurioje nurodyti formalumai, susiję su pranešimu arba paskelbimu, nuo kurio pradedamas skaičiuoti ieškinio dėl panaikinimo pareiškimo terminas, nuostatos netrukdo ieškovui pareikšti Sąjungos teisme ieškinio, kai tik ginčijamas aktas priimamas, nelaukiant pranešimo apie jį arba jo paskelbimo. Iš tiesų šiame straipsnyje nenurodyta, kad tokio ieškinio pareiškimas siejamas su šio akto paskelbimu arba pranešimu apie jį. Siekiant atitinkamiems asmenims suteikti pakankamai laiko susipažinus su visa informacija užginčyti paskelbtą Sąjungos aktą, ieškinio dėl tokio akto pareiškimo terminas pradedamas skaičiuoti tik nuo jo paskelbimo, kaip numatyta minėto SESV 263 straipsnio šeštoje pastraipoje. Be to, ieškinio dėl Sąjungos akto pareiškimas iki to akto paskelbimo, kai tik šis aktas priimamas, visiškai nekenkia ieškinio pareiškimo termino tikslui – užtikrinti teisinį saugumą ir išvengti nesibaigiančio teisinių padarinių sukeliančių Sąjungos aktų ginčijimo. Todėl, nors paskelbus aktą pradedamas skaičiuoti ieškinio pareiškimo terminas, kuriam pasibaigus šis aktas tampa neskundžiamas, šis paskelbimas nėra teisės pareikšti ieškinį dėl aptariamo akto atsiradimo sąlyga (šiuo klausimu žr. 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo, PPG ir SNF / ECHA, C‑626/11 P, EU:C:2013:595, 35–39 punktus). Vis dėlto reikia pažymėti, kad galimybė pareikšti ieškinį iki ginčijamo akto paskelbimo gali būti numatoma tik su sąlyga, kad, kaip priminta šios nutarties 18 punkte, nagrinėjamas aktas sukelia privalomų teisinių padarinių, galinčių turėti įtakos ieškovo interesams.
104

Šiuo atveju iš ginčijamo reglamento 8, 35 ir 38 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija nurodė iš Kambodžos eksportuojančių gamintojų gavusi trylika atsakymų dėl imties sudarymo procedūros. Trys iš jų buvo atrinktos dėl didžiausios eksporto į Sąjungą apimties. Atlikusi išsamesnę analizę ir gavusi CRF pastabas, Komisija pakeitė dvi Kambodžos eksportuotojas ir galiausiai nurodė, kad į klausimyną atsakė tik viena Kambodžos eksportuojanti gamintoja. Taigi Kambodžos bendrovių, su kuriomis susijusi tyrimo procedūra ir imties sudarymas, kaip eksportuotojų statusas nėra ginčijamas. Be to, Komisija neginčija, kad taip identifikuotos ir su procedūra, per kurią buvo priimtas ginčijamas reglamentas, susijusios Kambodžos eksportuotojos yra CRF narės. Viena iš jų, t. y. Amru Rice (Kambodža) Co., Ltd, buvo nurodyta ginčijamame reglamente, o Golden Rice (Kambodža) Co., Ltd atsakė į Komisijos atsiųstą klausimyną.
51

Vis dėlto, neatsižvelgiant į tai, ar valstybės narės turi diskreciją įgyvendindamos šią ginčijamos direktyvos nuostatą, tokia Sąjungos teisės aktų leidėjo numatyta pareiga neturi tiesioginio poveikio ūkio subjektams, teikiantiems tokius prašymus dėl išimčių arba, kaip ieškovė, ketinantiems tai daryti. Kaip teigia Parlamentas (o ieškovė šiuo klausimu jam neprieštarauja), Vokietijos įstatyme, kuriuo perkeliama ginčijama direktyva, numatyta, kad ūkio subjektai turėjo pateikti prašymą taikyti išimtį ne vėliau kaip per 30 dienų nuo šio nacionalinio įstatymo įsigaliojimo. Taigi būtent ši nacionalinės teisės nuostata daro tiesioginį poveikį ieškovės teisinei padėčiai, nes jos teisė prašyti leisti nukrypti nuo tam tikrų įpareigojimų pagal Direktyvą 2009/73, iš dalies pakeistą ginčijama direktyva, yra reglamentuojama (taip pat ir laiko atžvilgiu) minėtoje nacionalinės teisės nuostatoje – tiek dėl termino, per kurį turi būti pateiktas prašymas, tiek dėl termino, per kurį toks prašymas bus išnagrinėtas. Be to, ginčijamoje direktyvoje nenumatyta, kokių pasekmių turės kilti dėl nacionalinėje reguliavimo institucijoje nagrinėjamo prašymo suteikti išimtį, jeigu ši institucija negalėtų laikytis minėtoje direktyvoje numatyto termino – 2020 m. gegužės 24 d. – priimti sprendimą dėl tokio prašymo.
16

Be to, pagal Reglamento 2018/1724 13 straipsnio 2 dalies a punktą, kiek tai susiję su to paties reglamento 2 straipsnio 2 dalies b punkte nurodytomis procedūromis, valstybės narės užtikrina, kad naudotojai turėtų prieigą prie nurodymų dėl procedūros atlikimo Sąjungos oficialiąja kalba, kurią plačiai supranta kuo daugiau tarpvalstybinių naudotojų.
32

2016 m. gruodžio 19 d. pateiktose pastabose ieškovas ginčijo Europos Vadovų Tarybos, Tarybos ir Komisijos poziciją, kad, pirma, per 2016 m. kovo 18 d. susitikimą nebuvo sudaryta jokio susitarimo su Turkijos Respublika ir, antra, diskusijų su šia trečiąja valstybe baigtį reikia kvalifikuoti kaip politinį susitarimą. Ieškovas, be kita ko, mano, kad, atsižvelgiant į sąvokas, vartojamas dokumente, kurį jis kvalifikuoja kaip „ginčijamą susitarimą“, angliškas žodis „agree“ (reiškiantis „susitaria“) leidžia konstatuoti, kad tai yra susitarimas, skirtas teisiniams padariniams tretiesiems asmenims sukelti. Be to, termino „valstybės narės“ nevartojimas rodo, kad „ginčijamo susitarimo“ negalėjo sudaryti Sąjungos valstybės narės.
2016 m. kovo 18 d. Tarybos internetiniame tinklapyje kaip pranešimo spaudai paskelbto pareiškimo dėl Sąjungos valstybių narių ar vyriausybių vadovų ir Turkijos ministro pirmininko susitikimo rezultatų, skirto Turkijos ir ES santykiams gilinti, taip pat migracijos krizei spręsti, negalima laikyti aktu, dėl kurio galima pareikšti ieškinį pagal SESV 263 straipsnį. Toks aktas negali būti laikomas Europos Vadovų Tarybos ar kitos Sąjungos institucijos, įstaigos ar agentūros priimtu aktu ar atskleidžiančiu tokio akto, kuris atitiktų susitarimą, kurį 2016 m. kovo 18 d. sudarė Europos Vadovų Taryba ir Turkijos Respublika, egzistavimą.

Kadangi, kiek tai susiję su Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio pirmos pastraipos taikymu, ginčijamam aktui buvo suteiktas materialus pavidalas pateikiant pranešimą spaudai, reikia įvertinti aplinkybes, kuriomis buvo priimtas šiame pranešime spaudai paskelbtas ES ir Turkijos pareiškimas, ir šio pareiškimo turinį siekiant nustatyti, ar tai gali būti aktas, priskirtinas Europos Vadovų Tarybai, arba ar jis gali atskleisti tokio akto egzistavimą, todėl jam taikoma SESV 263 straipsnyje numatyta teisėtumo kontrolė. Sąjungos valstybėms narėms ir Turkijos Respublikai oficialiai perduoti dokumentai, susiję su ES ir Turkijos susitikimu, įrodo, kad, nepaisant ES ir Turkijos pareiškime, paskelbtame minėtame pranešime spaudai, vartojamų sąvokų, kurios, deja, dviprasmiškos, šių valstybių narių atstovai su Turkijos ministru pirmininku susitiko kaip minėtų valstybių narių ar jų vyriausybių vadovai patalpose, kuriomis dalijasi Europos Vadovų Taryba ir Taryba. Šiuo aspektu tai, kad šiame susitikime taip pat dalyvavo oficialiai nekviesti Europos Vadovų Tarybos pirmininkas ir Komisijos pirmininkas, neleidžia daryti išvados, kad dėl visų šių Europos Vadovų Tarybos narių dalyvavimo įvyko Europos Vadovų Tarybos susitikimas su Turkijos ministru pirmininku.

Be to, net darant prielaidą, jog tarptautinis susitarimas galėjo būti neformaliai sudarytas per ginčijamą susitikimą, šį susitarimą būtų sudarę Sąjungos valstybių narių ar jų vyriausybių vadovai ir Turkijos ministras pirmininkas. Kai ieškinys pareiškiamas pagal SESV 263 straipsnį, Bendrasis Teismas neturi jurisdikcijos priimti sprendimo dėl valstybių narių sudaryto tarptautinio susitarimo teisėtumo.

(žr. 48, 66, 67, 71–73 punktus)
3)

Cyprus Turkish Chamber of Industry, Animal Breeders and Producers Association, Milk and Oil Products Production and Marketing Cooperative Ltd, Süt Urünleri İmalatçulari Birliği Milk Processors Association ir Fatma Garanti padengia savo pačių ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas, įskaitant išlaidas, patirtas per procedūrą dėl laikinųjų priemonių taikymo.
19

Abiem atvejais šis pakartotinis ieškovės įtraukimas į sąrašą buvo pagrįstas tokiais identiškais motyvais: „[Ieškovė] teikia finansinę paramą Irano [v]yriausybei per savo akcininkus: Irano valstybinį pensijų fondą, Irano socialinės apsaugos organizaciją ir Naftos pramonės darbuotojų pensijų ir taupymo fondą, kurie yra valstybės kontroliuojami subjektai. Be to, [ieškovė] yra viena iš didžiausių pasaulyje žalios naftos tanklaivius eksploatuojančių bendrovių ir viena iš pagrindinių Irano žalios naftos vežėjų. Atitinkamai [ieškovė] teikia logistikos paramą Irano [v]yriausybei veždama Irano naftą.“
Be to, šioje byloje norint patikrinti nuostatų, kurias prašoma panaikinti, atskiriamumą reikia išnagrinėti bylą iš esmės, t. y. minėtų nuostatų apimtį, tam, kad būtų galima įvertinti, ar jų panaikinimas pakeistų akto dvasią ir turinį.

Ieškinys dėl Reglamento Nr. 1238/2013, kuriuo importuojamiems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės arba iš Kinijos Liaudies Respublikos siunčiamiems fotovoltiniams moduliams iš kristalinio silicio ir jų pagrindinėms sudėtinėms dalims (t. y. elementams) nustatomas galutinis antidempingo muitas ir laikinojo muito galutinis surinkimas, 3 straipsnio panaikinimo turi būti atmestas kaip nepriimtinas. Iš tiesų dėl šio straipsnio, kuriuo aptariamų Kinijos gamintojų-eksportuotojų, prisijungusių prie įsipareigojimų dėl kainų, produktų importas atleidžiamas nuo antidempingo muitų, panaikinimo pasikeičia Reglamento Nr. 1238/2013 poveikis, nes minėtas importas iki tam tikro metinio importo lygio jau nebegali būti atleistas nuo jo 1 straipsnio 2 dalyje numatytų antidempingo muitų. Jei prašymas panaikinti skundžiamą nuostatą būtų tenkintas, iš minėtos nuostatos apimties tyrimo matyti, kad Reglamento Nr. 1238/2013 dvasia ir turinys iš dalies būtų pakeisti.

Šiuo klausimu Reglamento Nr. 1238/2013 3 straipsnis, neperžengiant tam tikrų kiekybinių ribų, atskirai išvardytus ūkio subjektus atleidžia nuo antidempingo muito, jei laikomasi jame nustatytų sąlygų. Panaikinus šį straipsnį, t. y. panaikinus atleidimą nuo neperžengiant šių kiekybinių ribų taikomų muitų, antidempingo muitas įgytų didesnę apimtį nei ta, kurią turi taikant Reglamentą Nr. 1238/2013, kaip jį patvirtino Taryba, nes šiuo atveju minėti muitai būtų taikomi visam atitinkamo Kinijos kilmės produkto importui, nors taikant visą minėtą reglamentą šie muitai taikomi tik Kinijos eksportuotojų, neprisiėmusių Komisijos patvirtinto įsipareigojimo, importui. Tai reikštų dalinį akto, kurio nuostatą prašoma panaikinti, turinio pakeitimą.

Be to, klausimas, ar, be 3 straipsnio, gali būti taikomi visi Reglamento Nr. 1238/2013 straipsniai, neturi poveikio dalinio pakeitimo, kuris būtų padarytas reglamente panaikinus šią nuostatą, reikšmės vertinimui; norint atlikti šį vertinimą, reikia nustatyti, ar teisės akto, kuriame įtvirtintos prašomos panaikinti nuostatos, turinys yra pakeistas. Tas pats pasakytina apie argumentą, kad Reglamento Nr. 1238/2013 straipsniai nėra dviprasmiški, todėl nėra reikalo juos aiškinant remtis konstatuojamosiomis dalimis: minėtame reglamente nėra nieko, kas apmokestinimą antidempingo muitu sietų su 3 straipsniu, be to, pasiūlytas įsipareigojimas nebuvo Reglamento Nr. 1238/2013 priėmimo sąlyga.

(žr. 54, 55, 60, 61 punktus)
9

2012 m. pirmaisiais mėnesiais kai kurie Kipre įsteigti bankai, įskaitant Cyprus Popular Bank Public Co Ltd (Laïki) ir Trapeza Kyprou Dimosia Etaira Ltd (BoC), turėjo finansinių sunkumų. Kipro Respublika nusprendė, kad būtina juos rekapitalizuoti, ir dėl to Euro grupės pirmininkui pateikė prašymą skirti finansinę paramą iš Europos finansinio stabilumo fondo (EFSF) arba iš ESM.
13

Pirma, nors ieškovė pripažįsta, kad nėra įregistruota jokioje Europos Sąjungos valstybėje narėje, ji mano, jog kadangi iš esmės yra įsikūrusi Airijoje, ji turi būti pripažinta turinti juridinio asmens statusą pagal Airijos teisę, nes pagal ją nenumatyta pareiga būti įregistruotam nacionalinių valdžios institucijų. Šiuo klausimu ji remiasi 2000 m. Įstatymo dėl teritorijų planavimo ir plėtros (Planning and Development Act 2000), iš dalies pakeisto 2006 m. Įstatymu dėl teritorijos planavimo ir plėtros (strateginė infrastruktūra) (Planning and Development (Strategic Infrastructure) Act 2006; toliau – iš dalies pakeistas 2000 m. Įstatymas dėl teritorijos planavimo ir plėtros), 37 skyriaus 4 dalies c–e papunkčiais. Be to, ieškovė patikslina, kad nors ieškinyje nurodytas kitas adresas, jos buveinė iš tiesų yra Airijoje. Ieškinyje nurodytas adresas Prancūzijoje klaidingas, nes tai yra jos pirmininko ir Prancūzijoje įregistruotos nevyriausybinės organizacijos buveinės, kuri yra jos narė, adresas.