2007–2013 m. nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairių 68 punkte, be kita ko, nustatyta rinkos dalies riba (25 %), kurią viršijus Komisija privalo pradėti formalią tyrimo procedūrą, numatytą SESV 108 straipsnio 2 dalyje, net jeigu a priori ji mano, kad nagrinėjama pagalba yra suderinama su vidaus rinka. Tačiau, nepaisant to, iš šios taisyklės nematyti, kad formalios tyrimo procedūros negalima pradėti, jeigu šios ribos nėra viršytos, ir kad Komisija tokiu atveju privalo vertinti pagalbą tiesiogiai kaip suderinamą su vidaus rinka. Iš tiesų tokiu atveju Komisija, žinoma, turi galimybę nepradėti formalios tyrimo procedūros, tačiau negali pateisinti tokio sprendimo tuo, kad yra priversta padaryti tai pagal Gairių 68 punktą.

Valstybės pagalba neturi pašalinti jokios investavimo rizikos, susijusios su konkrečiu projektu. Priešingai, dėl tokios rizikos yra atsakinga įmonė pagalbos gavėja, juo labiau kad ji nėra įvertinta kiekybiškai ar iš dalies net neapskaičiuota iš anksto. Vertinant pagalbos tinkamumą svarbus kriterijus yra tik klausimas, ar pagalba yra būtina, kad investicijų projektas būtų įgyvendintas atitinkamame remiamame regione.

Komisija gali pripažinti pagalbą suderinama su SESV 107 straipsnio 3 dalimi tik tuo atveju, jeigu gali konstatuoti, kad ši pagalba skirta vienam iš nurodytų tikslų įgyvendinti, tikslų, kurių pagalbą gaunanti įmonė negalėtų pasiekti savomis jėgomis esant įprastoms rinkos sąlygoms.

Iš tiesų negalima leisti, kad pagalba apimtų sąlygas, visų pirma jos sumą, kurių ribojamasis poveikis būtų didesnis, nei reikia tam, kad pasinaudojus pagalba būtų galima pasiekti Sutartimi leidžiamus tikslus.

Be to, išvada, jog nėra būtina gauti pagalbą, gali būti daroma dėl to, kad suinteresuotoji įmonė jau pradėjo ar net baigė vykdyti darbus pagal projektą, kuriam buvo skirta pagalba, iki paraiškos pagalbai gauti pateikimo kompetentingoms valdžios institucijoms, o tai pašalina galimybę, kad atitinkama pagalba gali turėti skatinamąją reikšmę.

Remiantis proporcingumo principu pagalbos dalis, kuri viršijo būtiną minimalią sumą, reikalingą paskatinti sprendimą investuoti remiamame regione, laikytina pertekline, nes ji priskirtina prie besąlyginės finansinės subsidijos pagalbos gavėjos naudai, nepadedančiai siekti tikslo, kuris būtų suderinamas su valstybės pagalbos teikimo taisyklėmis.

Iš tiesų tam, kad regioninė pagalba būtų proporcinga, jos dydis ir intensyvumas turi būti apriboti iki minimumo, kurio reikia, kad investicija būtų įgyvendinta remiamame regione. Šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad Komunikato dėl regioninės pagalbos dideliems investicijų projektams nuodugnaus vertinimo kriterijų 30 konstatuojamojoje dalyje nurodytos 2007–2013 m. nacionalinės regioninės pagalbos teikimo gairės ir tam tikros regioninei pagalbai nustatytos ribos, atsižvelgiant į rimtas minėtus regionus veikiančias problemas. Be to, minėto komunikato 33 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kokiu atveju pagalba paprastai bus laikoma proporcinga. Nurodyta aplinkybė, kad pagalba yra lygi ją gaunančios bendrovės investavimo remiamame regione grynųjų išlaidų ir investavimo kitame (-uose) regione (-uose) grynųjų išlaidų skirtumui. Išvardyti įvairūs kriterijai, į kuriuos reikia atsižvelgti šiuo klausimu. Be to, pažymėtina, kad toks proporcingumo principas, pagal kurį pagalba apribojama iki būtino minimumo, kad būtų sumažinti iškraipymai vidaus rinkoje, yra taip pat svarbus kitose valstybės pagalbos teisės srityse.

(žr. 105, 109–111, 120, 145 punktus)