Byla C‑414/04

Europos Parlamentas

prieš

Europos Sąjungos Tarybą

„Reglamentas (EB) Nr. 1228/2003 – Prieigos prie tarpvalstybinių elektros energijos mainų tinklo sąlygos – Reglamentas (EB) Nr. 1223/2004 – Slovėnijai nustatytos laikinai leidžiančios nukrypti nuostatos – Teisinis pagrindas“

Sprendimo santrauka

1. Naujų valstybių narių įstojimas – 2003 m. Stojimo aktas – Pačiu stojimo aktu nepritaikytų Bendrijos aktų adaptacija – Sąvoka

(2003 m. Stojimo akto 57 straipsnis; Tarybos reglamentas Nr. 1223/2004)

2. Naujų valstybių narių įstojimas – Čekijos Respublika – Estija – Kipras – Latvija – Lietuva – Vengrija – Malta – Lenkija – Slovėnija – Slovakija – Bendrijos aktai, priimti pasirašius 2003 m. Stojimo sutartį – Naujoms valstybėms narėms skirtų laikinai leidžiančių nukrypti nuostatų priėmimas – Tinkamas teisinis pagrindas

(EB 249 straipsnio 2 ir 3 dalys bei 299 straipsnis; 2003 m. Stojimo sutarties 2 straipsnio 2 ir 3 dalys)

3. Ieškinys dėl panaikinimo – Panaikinantis teismo sprendimas – Padariniai – Teisingumo Teismo nustatytas apribojimas

(EB 231 straipsnio antroji pastraipa; Tarybos reglamentas Nr. 1223/2004)

1. Priemonės, kurias galima priimti remiantis Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų, numatančio institucijų aktų, kurie nebuvo pritaikyti pačiu aktu, pritaikymą, 57 straipsniu, iš esmės apsiriboja adaptacijomis, skirtomis sudaryti sąlygas naujose valstybėse narėse taikyti ankstesnius Bendrijos aktus, draudžiant bet kokį kitą pakeitimą, ir ypač laikinai leidžiančias nukrypti nuostatas. Iš to išplaukia, kad tokios laikinai leidžiančios nukrypti nuostatos, kokios numatytos Reglamente Nr. 1223/2004, iš dalies keičiančiame Reglamentą Nr. 1228/2003, dėl tam tikrų nuostatų taikymo Slovėnijai datos, kurių vienintelis objektas ir tikslas yra laikinai atidėti realų atitinkamo Bendrijos akto taikymą naujai valstybei narei, negali būti laikomos „adaptacijomis“ minėto 57 straipsnio prasme.

Aplinkybė, kad tam tikri aktai, nustatantys Reglamente Nr. 1223/2004 numatytos rūšies leidžiančias nukrypti nuostatas, buvo priimti remiantis 1994 m. Stojimo akto nuostata, atitinkančia 2003 m. Stojimo akto 57 straipsnį, negali daryti įtakos pastarosios nuostatos taikymo apimčiai. Iš tikrųjų vien Tarybos praktika negali leisti nukrypti nuo Sutarties taisyklių ir todėl sukurti Bendrijos institucijas įpareigojantį precedentą parenkant tinkamą teisinį pagrindą.

Todėl Reglamentas Nr. 1223/2004, priimtas remiantis 2003 m. Stojimo akto 57 straipsniu, turi būti panaikintas dėl neteisingo teisinio pagrindo.

(žr. 35–37, 54 punktus)

2. Kalbant apie Bendrijos aktus, priimtus po Sutarties dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo į Europos Sąjungą pasirašymo, šioje Sutartyje ir 2003 m. Stojimo akte nėra jokios visuotinai taikomos nuostatos, skirtos leisti priimti leidžiančias nukrypti pereinamojo laikotarpio nuostatas naujoms valstybėms narėms. Tačiau pasirašius 2003 m. Stojimo sutartį ir nepažeidžiant specialių procedūrų, kurias ši Sutartis numato tam tikrų pereinamojo laikotarpio priemonių taikymui, neegzistuoja joks esminis prieštaravimas tam, kad po šio pasirašymo ir iki jos Stojimo sutarties įsigaliojimo priimti Bendrijos aktai, kuriuose įtvirtintos laikinai leidžiančios nukrypti nuostatos stosiančiajai valstybei, būtų priimami tiesiogiai remiantis EB sutarties nuostatomis.

Iš tikrųjų, tokios leidžiančios nukrypti nuostatos, kurios gali būti taikomos tik faktiškai įsigaliojus 2003 m. Stojimo sutarčiai ir nuo šios įsigaliojimo dienos, negali pažeisti nei EB 249 straipsnio 2 bei 3 dalių ir EB 299 straipsnio, pagal kuriuos institucijų priimti aktai taikomi visoms valstybėms narėms, nei šios Stojimo sutarties 2 straipsnio 2 ir 3 dalių.

Viena vertus, tokios konkrečios nuostatos, kaip ir kiti aktai, į kuriuos jos įtrauktos ir (arba) nuo kurių leidžia nukrypti, bus taikomos stojančiosioms valstybėms tik tą dieną, kurią įsigalios šis įstojimas, t. y. dieną, kurią valstybė įgis valstybės narės statusą.

Kita vertus, aplinkybė, jog 2003 m. Stojimo sutarties 2 straipsnio 2 dalis nustato, kad ši sutartis įsigalioja tik nuo 2004 m. gegužės 1 d., o to paties straipsnio 3 dalis numato, kad, nepaisant šio principo, tam tikros šios sutarties nuostatos gali būti taikomos iki įsigaliojimo ir tai nesudaro kliūčių aktuose, priimtuose ne pagal šią Sutartį, bet pagal pačią EB sutartį, numatyti sąlygas, kuriomis tokie aktai, priimti laikotarpiu nuo Stojimo sutarties pasirašymo iki jos įsigaliojimo, būtų taikomi būsimoms valstybėms narėms nuo faktinio jų įstojimo.

Galiausiai įprastos EB sutartyje numatytos teisės aktų priėmimo procedūros taikymą naujoms valstybėms narėms skirtoms leidžiančioms nukrypti nuostatoms, priimtoms laikotarpiu nuo 2003 m. Stojimo sutarties pasirašymo iki jos įsigaliojimo, patvirtina specialių mechanizmų, būdingų vykstančiam stojimo procesui ir leidžiančių šioms naujoms valstybėms prireikus ginti savo interesus, buvimas, kaip antai informavimo ir konsultavimosi tvarka.

(žr. 38–42, 46 punktus)

3. Teisingumo Teismo panaikintu Reglamentu Nr. 1223/2004, nustatančiu Slovėnijos Respublikai leidžiančias nukrypti pereinamojo laikotarpio nuostatas taikant Reglamentą Nr. 1228/2003 dėl prieigos prie tarpvalstybinių elektros energijos mainų tinklo sąlygų, buvo siekiama sudaryti sąlygas tam tikroms Slovėnijos energijai imlioms pramonės įmonėms restruktūrizuotis, o tam tikriems elektros energijos gamintojams – laikytis elektros energijos gamybai taikomo Bendrijos acquis. Atsižvelgiant į motyvus, susijusius su teisiniu saugumu ir ypač su būtinybe išvengti, jog atitinkamos įmonės nepatirtų rimtų negatyvių pasekmių, galinčių kilti dėl šiame reglamente numatytos leidžiančios nukrypti pereinamojo laikotarpio tvarkos ginčijimo ir jos netęsimo, reikia palikti galioti pastarojo sukeltus padarinius, iki per protingą terminą ir remiantis tinkamu teisiniu pagrindu bus priimtas naujas aktas, tačiau ne ilgiau kaip iki 2007 m. liepos 1 d., t. y. iki dienos, kai nustos galioti ši leidžianti nukrypti tvarka.

(žr. 58–59 punktus)

TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija)

SPRENDIMAS

2006 m. lapkričio 28 d.( )

„Reglamentas (EB) Nr. 1228/2003 – Prieigos prie tarpvalstybinių elektros energijos mainų tinklo sąlygos – Reglamentas (EB) Nr. 1223/2004 – Slovėnijai nustatytos laikinai leidžiančios nukrypti nuostatos – Teisinis pagrindas“

Byloje C‑414/04

dėl 2004 m. rugsėjo 23 d. pagal EB 230 straipsnį pareikšto ieškinio dėl panaikinimo

Europos Parlamentas, atstovaujamas A. Baas ir U. Rösslein, nurodęs adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

ieškovas,

palaikomas

Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos J. Sack ir P. Van Nuffel, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

įstojusios į bylą šalies,

prieš

Europos Sąjungos Tarybą, atstovaujamą A. Lopes Sabino ir M. Bishop,

atsakovę,

palaikomą

Estijos Respublikos, atstovaujamos L. Uibo,

Lenkijos Respublikos, atstovaujamos M. Węglarz bei T. Nowakowski ir T. Krawczyk,

įstojusių į bylą šalių,

TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijos pirmininkai P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, P. Kūris ir E. Juhász, teisėjai K. Schiemann (pranešėjas), J. Makarczyk, G. Arestis, A. Borg Barthet, A. Ó Caoimh ir L. Bay Larsen,

generalinis advokatas L. A. Geelhoed,

posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. kovo 15 d. posėdžiui,

susipažinęs su 2006 m. birželio 1 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,

priima šį

Sprendimą

1 Savo ieškiniu Europos Parlamentas prašo panaikinti 2004 m. birželio 28 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1223/2004, iš dalies keičiantį Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1228/2003 dėl tam tikrų nuostatų taikymo Slovėnijai datos (OL L 233, p. 3, toliau – ginčijamas reglamentas).

2 Sutartis dėl dešimties naujų valstybių narių, tarp jų ir Slovėnijos Respublikos, stojimo į Europos Sąjungą buvo pasirašyta 2003 m. balandžio 16 dieną (OL L 236, 2003, p. 17, toliau – 2003 m. Stojimo sutartis). Kaip matyti iš šios sutarties 1 straipsnio 2 dalies, šio priėmimo sąlygos ir dėl šio priėmimo reikalingos Sutarčių, kuriomis grindžiama Sąjunga, pritaikomosios pataisos numatytos prie šios Sutarties pridedamame Akte, kuris yra neatskiriama pastarosios dalis (toliau – 2003 m. Stojimo aktas).

3 Remiantis EB 95 straipsniu 2003 m. birželio 26 d. buvo priimtas Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentas (EB) Nr. 1228/2003 dėl prieigos prie tarpvalstybinių elektros energijos mainų tinklo sąlygų (OL L 176, p. 1).

4 Siekdama pereinamuoju laikotarpiu atidėti kai kurių Reglamento Nr. 1228/03 nuostatų taikymą Slovėnijos Respublikai, Europos Sąjungos Taryba 2004 m. birželio 28 d. priėmė ginčijamą reglamentą. Šis reglamentas buvo priimtas remiantis 2003 m. Stojimo akto 57 straipsniu.

5 Grįsdamas savo ieškinį Europos Parlamentas teigia, pirma, kad ginčijamas reglamentas negalėjo būti teisėtai priimtas remiantis minėtu 57 straipsniu, ir, antra, kad jis netenkina EB 253 straipsnyje įtvirtintos pareigos motyvuoti.

6 2004 m. gruodžio 21 d. ir 2005 m. kovo 9 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimis Europos Bendrijų Komisijai buvo leista įstoti į šią bylą Parlamento pusėje, o Estijos Respublikai ir Lenkijos Respublikai – Tarybos pusėje.

Teisinis pagrindas

2003 m. Stojimo sutartis

7 2003 m. Stojimo sutarties 2 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatyta:

„2. Ši Sutartis įsigalioja nuo 2004 m. gegužės 1 d. <...>.

3. Nepaisant 2 dalies, Sąjungos institucijos prieš stojimą gali patvirtinti (Stojimo) akto 6 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje, 6 straipsnio 6 dalies antrojoje pastraipoje, <...> 38, 39, 41, 42 ir 55–57 straipsniuose, to Akto III–XIV prieduose <...> nurodytas priemones. Šios priemonės įsigalioja tik tuo atveju, jei įsigalioja ši Sutartis, ir tik nuo jos įsigaliojimo dienos.“

8 2003 m. Stojimo akto 20 straipsnyje numatyta:

„Šio Akto II priede išvardyti aktai pritaikomi kaip nurodyta tame priede.“

9 Pagal to paties akto 21 straipsnį:

„Dėl stojimo reikalingos šio Akto III priede išvardytų aktų adaptacijos parengiamos laikantis tame priede nustatytų gairių ir 57 straipsnyje nustatyta tvarka bei sąlygomis.“

10 Šio akto 24 straipsnyje nustatyta:

„Šio Akto V, VI, VII, VIII, IX, X, XI, XII, XIII ir XIV prieduose išvardytos priemonės naujosiose valstybėse narėse taikomos tuose prieduose nustatytomis sąlygomis.“

11 2003 m. Stojimo akto 55 straipsnyje numatyta:

„Vienos iš naujųjų valstybių narių tinkamai pagrįstu prašymu Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, iki 2004 m. gegužės 1 d. gali vieningai imtis priemonių, nustatančių laikinus nukrypimus nuo institucijų aktų, priimtų nuo 2002 m. lapkričio 1 d. iki Stojimo sutarties pasirašymo dienos.“

12 Šio akto 57 straipsnyje nustatyta:

„1. Kai iki stojimo priimtus institucijų aktus dėl stojimo reikia pritaikyti, o reikalingos adaptacijos šiame Akte arba jo prieduose nebuvo numatytos, šios adaptacijos daromos 2 dalyje nustatyta tvarka. Šios adaptacijos įsigalioja nuo įstojimo dienos.

2. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma arba Komisija, atsižvelgiant į tai, kuri iš šių institucijų priėmė pirminius aktus, šiuo tikslu parengia reikiamus tekstus.“

13 Reikia visų pirma pažymėti, kad nors šio 57 straipsnio redakcijoje prancūzų kalba nurodoma, jog pagal šią nuostatą daromos adaptacijos turi būti padarytos „iki stojimo“, iš tikrųjų šis apribojimas laiko atžvilgiu, kaip matyti iš šios nuostatos redakcijų kitomis kalbomis, yra susijęs ne su galimybe remtis 57 straipsniu, bet su keistinų aktų priėmimo data (šiuo klausimu dėl identiškos nuostatos, įtvirtintos Akte dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL C 241, 1994, p. 21, toliau – 1994 m. Stojimo aktas) žr. 1997 m. spalio 2 d. Sprendimo Parlamentas prieš Tarybą, C‑259/95, Rink. p. I‑5303, 12–22 punktus).

14 Pasikeitusios laiškais, pridėtais prie baigiamojo 2003 m. Stojimo sutarties akto, Europos Sąjunga ir naujosios valstybės narės susitarė dėl „informavimo apie tam tikrų sprendimų ir kitų priemonių, kurių reikės imtis iki įsigaliojimo, priėmimą ir konsultavimosi dėl jų tvarkos“ (toliau – informavimo ir konsultavimosi tvarka), kuri, be kita ko, numato:

„1. Siekiant užtikrinti, kad būtų tinkamai informuojamos, (stojančiosios valstybės) supažindinamos su bet kuriuo pasiūlymu, komunikatu, rekomendacija ar iniciatyva, perduotais Tarybai, dėl kurių Europos Sąjungos institucijai ar įstaigai gali tekti priimti sprendimus.

2. Konsultacijos pradedamos gavus pagrįstą stojančiosios valstybės prašymą, kuriame aiškiai išdėstomi jos, kaip būsimosios Sąjungos narės, interesai ir pastabos.

<…>

4. Konsultacijos vyksta Laikinajame komitete, susidedančiame iš Sąjungos ir stojančiųjų valstybių atstovų.

<…>

8. Jei po konsultacijų lieka didelių problemų, stojančiosios valstybės prašymu klausimas gali būti iškeliamas ministrų lygiu.

<…>“

Reglamentas Nr. 1228/2003

15 Reglamentu Nr. 1228/2003 siekiama, kaip matyti iš jo 1 straipsnio, nustatyti sąžiningas tarpvalstybinių elektros energijos mainų taisykles, taip pagerinant konkurenciją elektros energijos vidaus rinkoje, atsižvelgiant į nacionalinių ir regioninių rinkų savitumus.

16 To paties reglamento 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta:

„Tinklo perkrovos problemos turi būti sprendžiamos nediskriminaciniais rinka paremtais sprendimais, teikiančiais efektyvius ekonominius signalus susijusiems rinkos dalyviams ir perdavimo sistemų operatoriams. Teikiama pirmenybė tinklo perkrovos problemų sprendimui nuo sandorių nepriklausančiais metodais, t. y. tokiais metodais, kai nereikia rinktis tarp atskirų rinkos dalyvių sutarčių.“

17 Pagal šio reglamento 2 straipsnio 2 dalies c punktą „perkrova“ laikoma „situacija, kai jungiamoji linija, jungianti nacionalinius perdavimo tinklus, negali priimti visų fizinių srautų, atsirandančių dėl rinkos dalyvių reikalaujamos tarptautinės prekybos, nes trūksta atitinkamų jungiamųjų linijų pajėgumų ir (arba) nacionalinių perdavimo sistemų“.

18 To paties reglamento priedo, pavadinto „Gairės dėl tinklų sujungimo tarp nacionalinių sistemų turimų perdavimo pajėgumų valdymo ir paskirstymo“, skyriuje „Bendrosios nuostatos“ numatyta:

„1. Valstybių narių nustatyta perkrovos valdymo metodika turi būti skirta susitvarkyti su trumpalaikėmis perkrovomis remiantis rinkos veikimu, ekonomiškai efektyviu būdu, kartu teikdama signalus ar paskatas dėl efektyvaus investavimo į tinklą ir gamybą tinkamose vietose.

2. (Tarpinio perdavimo sistemos operatoriai) arba, tam tikrais atvejais, valstybės narės parengia nediskriminacinius ir skaidrius standartus, kurie aprašo, kuriuos perkrovos valdymo metodus ir kokiomis aplinkybėmis jie taikys. Tokie standartai, kartu su saugumo standartais aprašomi viešai prieinamuose dokumentuose.

3. Rengiant specialios perkrovos valdymo metodikos taisykles turi būti numatyta kuo mažiau skirtingų įvairių tipų tarpvalstybinių sandorių – fizinių dvišalių susitarimų arba pasiūlymų užsienyje organizuotoms rinkoms – būdų. Ribotų perdavimo pajėgumų paskirstymo būdas turi būti skaidrus. Bet kokie sandorių traktavimo skirtumai turi būti neiškreipiantys ir netrukdantys susidaryti konkurencijai.

4. Kainos signalai, atsirandantys perkrovos valdymo sistemose, turi būti kryptingi.

<…>“

19 Pagal jo 15 straipsnį šis reglamentas taikomas nuo 2004 m. liepos 1 dienos.

Ginčijamas reglamentas

20 Vykstant informavimo ir konsultavimosi procedūrai sužinojusi apie Komisijos pasiūlymą, kuriuo remiantis buvo priimtas Reglamentas Nr. 1228/2003, ir, remdamasi 2003 m. Stojimo akto 57 straipsniu, Slovėnijos Respublika 2003 m. birželio 23 d. laišku pateikė Komisijai prašymą, kad jai būtų taikomas pereinamasis laikotarpis iki 2007 m. liepos 1 d., kiek tai susiję su šio būsimo reglamento nuostatomis. Pastarasis buvo priimtas 2003 m. birželio 26 dieną.

21 Tarp Komisijos ir Slovėnijos Respublikos vykusių dvišalių diskusijų pabaigoje pastaroji 2003 m. lapkričio 19 d. Komisijai pateikė papildomų paaiškinimų, susijusių su priežastimis, kuriomis grindžiamas prašymas dėl minėtos leidžiančios nukrypti pereinamojo laikotarpio nuostatos.

22 Būtent šiomis aplinkybėmis Komisija 2004 m. balandžio 27 d. pateikė reglamento, kuriuo siekiama pereinamuoju laikotarpiu atidėti tam tikrų Reglamento Nr. 1228/2003 nuostatų taikymą Slovėnijos Respublikai, pasiūlymą (KOM/2004/309 (galutinis)). Šis pasiūlymas buvo pagrįstas EB 95 straipsniu.

23 Nors šis pasiūlymas buvo patvirtintas iš esmės pakartojant jo formuluotes, ginčijamą reglamentą Taryba priėmė 2004 m. birželio 28 d. remdamasi 2003 m. Stojimo akto 57 straipsniu.

24 2004 m. liepos 9 d. laišku Tarybos generalinis sekretorius informavo Parlamentą apie šį priėmimą nurodydamas, jog „(atsižvelgdama) į tai, kad (šis) pasiūlymas susijęs su Stojimo sutartimi, <...> ir atsižvelgdama į būtinybę tinkamu laiku ir bet kuriuo atveju iki 2004 m. liepos 1 d.<...>, t. y. Reglamento Nr. 1228/2003 taikymo datos, priimti (šį) aktą, Taryba nusprendė remtis (2003 m. Stojimo akto) 57 straipsniu kaip teisiniu pagrindu <...>, t. y. pagrindu, kuris nereikalauja Europos Parlamento dalyvavimo teisės aktų priėmimo procedūroje“.

25 Ginčijamo reglamento 1 straipsnis numato Reglamento (EB) Nr. 1228/2003 15 straipsnio papildymą nauja pastraipa, kuri išdėstyta taip:

„Slovėnijos ir kaimyninių valstybių narių sujungimo tinklams 6 straipsnio 1 dalis bei priedo skyriaus, pavadinto „Bendrosios nuostatos“, 1–4 taisyklės taikomos nuo 2007 m. liepos 1 dienos. Ši pastraipa taikoma tik Slovėnijos perdavimo sistemos operatoriaus paskirtiems sujungimo tinklų pajėgumams ir tik tuo atveju, jeigu jie neviršija pusės visų turimų sujungimo tinklų pajėgumų.“

26 Ginčijamo reglamento penktoje, šeštoje ir septintoje konstatuojamosiose dalyse nurodoma:

„5) Slovėnija įrodė, kad, nesuteikus pereinamojo laikotarpio, iš Austrijos importuojamos elektros energijos didesnės kainos neigiamai paveiktų tam tikras energijai imlias Slovėnijos pramonės šakas, o mažesnės pajamos, gautos iš pardavimų eksportui į Italiją, – tam tikrus elektros energijos gamintojus. Tokia situacija apsunkintų atitinkamose pramonės šakose dedamas restruktūrizavimo pastangas, kad būtų atitinkamai laikomasi elektros energijos gamybai taikomo Bendrijos acquis.

6) Slovėnijos pateiktos priežastys pateisina leidžiančią nukrypti nuostatą. Be to, šios leidžiančios nukrypti nuostatos reali įtaka vidaus rinkai bus labai maža dėl dviejų atitinkamų sujungimo tinklų sujungimo mažo pajėgumo ir dėl to, kad ši situacija tikriausiai nepasikeis iki 2007 m. liepos 1 d.

7) Ši leidžianti nukrypti nuostata turėtų apsiriboti tikrai būtinomis priemonėmis, atsižvelgiant į Slovėnijos prašymą. Todėl ji turėtų apimti tik Slovėnijos perdavimo sistemos operatoriaus paskirtą sujungimo tinklų pajėgumų dalį ir būti taikoma tik tuo atveju, jei tokie pajėgumai neviršija pusės visų turimų pajėgumų.“

Dėl ieškinio

27 Grįsdamas savo ieškinį Parlamentas nurodo du pagrindus, kurių pirmasis susijęs su neteisingu ginčijamo reglamento teisiniu pagrindu, o antrasis – su pareigos motyvuoti pažeidimu.

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo

28 Nurodydamas pirmąjį ieškinio pagrindą Parlamentas teigia, kad ginčijamas reglamentas, kuris nustato pereinamojo laikotarpio leidžiančias nukrypti nuostatas, susijusias su Reglamento Nr. 1228/2003 taikymu, negalėjo būti teisėtai priimtas remiantis 2003 m. Stojimo akto 57 straipsniu ir turėjo būti priimtas taikant įprastą EB sutartyje numatytą teisės aktų priėmimo procedūrą, tai yra šiuo atveju remiantis EB 95 straipsniu, kuris buvo Reglamento Nr. 1228/2003 teisinis priėmimo pagrindas. Iš tikrųjų šis 57 straipsnis leidžia priimti tik adaptacijas, skirtas sudaryti sąlygas, kad institucijų aktai stojančiosioms valstybėms būtų taikomi visiškai, o ne suteikti šioms valstybėms pereinamojo laikotarpio leidžiančias nukrypti nuo jų nuostatas.

29 Šiuo klausimu reikia pažymėti, kaip pabrėžė Parlamentas, kad iš 2003 m. Stojimo akto 57 straipsnio matyti, jog ši nuostata leidžia priimti „adaptacijas“, kurios yra „reikalingos“ dėl stojimo, tačiau kurios nebuvo numatytos Stojimo akte ar jo prieduose.

30 Kaip teisingai tvirtino Komisija, iš 2003 m. Stojimo akto 20 ir 21 straipsnių, kurie kartu sudaro šio akto trečiosios dalies „Nuolatinės nuostatos“ I antraštinę dalį „Institucijų priimtų aktų adaptacijos“, matyti, kad „adaptacijos“, į kurias daro nuorodą šie straipsniai, iš esmės prilygsta pakeitimams, kuriuos būtina padaryti siekiant užtikrinti visišką institucijų aktų taikymą naujoms valstybėms narėms ir kurie šiuo tikslu yra skirti ilgam laikui papildyti šiuos aktus.

31 Tačiau tokios „adaptacijos“ paprastai neapima laikinai leidžiančių nukrypti nuostatų, susijusių su Bendrijos aktų taikymu, kurios savo ruožtu aptariamos 2003 m. Stojimo akto 24 straipsnyje, esančiame šio akto ketvirtosios dalies „Laikinosios nuostatos“ I antraštinėje dalyje „Pereinamojo laikotarpio priemonės“.

32 Niekas neleidžia manyti, kad sąvoka „adaptacija“ turi būti aiškinama skirtingai, atsižvelgiant į tai, ar ji vartojama 2003 m. Stojimo akto 20 ir 21 straipsnių ar to paties akto 57 straipsnio kontekste. Be to, pats 21 straipsnis nukreipia į 57 straipsnį, kiek tai susiję su tvarka ir sąlygomis, kuriomis turi būti padarytos jame numatytos adaptacijos, o 57 straipsnis, nukreipiantis į adaptacijas, kurios „šiame Akte arba jo prieduose nebuvo numatytos“, savo ruožtu parodo, kad remiantis šia nuostata priimtinos adaptacijos yra tokios pat rūšies kaip tos, kurios numatytos būtent šio akto 20 ir 21 straipsniuose.

33 Be to, laikinai leidžiančių nukrypti nuostatų suteikimas atsižvelgiant į artimu laiku įvyksiantį įstojimą, yra, kaip teisingai pabrėžė Parlamentas ir Komisija, konkretus kitos 2003 m. Stojimo akto nuostatos, t. y. jo 55 straipsnio, objektas, ir šiuo atžvilgiu sunku įsivaizduoti, kad šio akto signatarai šiuo tikslu būtų siekę numatyti dvi skirtingas nuostatas, kurios leistų priimti tą patį aktą.

34 Dar daugiau, tai reiškia, kad šis 55 straipsnis nustato tokių laikinai leidžiančių nukrypti nuostatų suteikimo sąlygas, žymiai griežtesnes nei tos, kurias 57 straipsnis numato priimant pritaikymo priemones. Iš tikrųjų, viena vertus, šis 55 straipsnis leidžia taikyti leidžiančias nukrypti nuostatas tik Bendrijos aktų, priimtų nuo 2002 m. lapkričio 1 d. (stojimo derybų pabaigos data) iki 2003 m. balandžio 16 d. (2003 m. Stojimo sutarties pasirašymo data), atžvilgiu. Kita vertus, tokiam suteikimui taikomas Tarybos balsų vieningumo reikalavimas.

35 Iš to, kas pasakyta, matyti, jog priemonės, kurias galima priimti remiantis 2003 m. Stojimo akto 57 straipsniu, iš esmės apsiriboja adaptacijomis, skirtomis sudaryti sąlygas naujose valstybėse narėse taikyti ankstesnius Bendrijos aktus, draudžiant bet kokį kitą pakeitimą (pagal analogiją dėl nuostatos, identiškos 1994 m. Stojimo akte įtvirtintai nuostatai, žr. minėto sprendimo Parlamentas prieš Tarybą 14 ir 19 punktus) ir ypač laikinai leidžiančias nukrypti nuostatas.

36 Iš to išplaukia, kad tokios laikinai leidžiančios nukrypti nuostatos, kaip numatytos ginčijamame reglamente Slovėnijos Respublikai, kurių vienintelis objektas ir tikslas yra laikinai atidėti realų atitinkamo Bendrijos akto taikymą naujai valstybei narei, negali būti laikomos „adaptacijomis“ šio akto 57 straipsnio prasme.

37 Aplinkybė, kad tam tikri aktai, nustatantys ginčijamame reglamente numatytas leidžiančias nukrypti nuostatas, buvo priimti remiantis 1994 m. Stojimo akto nuostata, atitinkančia 2003 m. Stojimo akto 57 straipsnį, priešingai nei teigė Taryba ir Lenkijos vyriausybė, negali daryti įtakos pastarosios nuostatos taikymo apimčiai. Iš tikrųjų reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką vien Tarybos praktika negali leisti nukrypti nuo Sutarties taisyklių ir todėl sukurti Bendrijos institucijas įpareigojantį precedentą parenkant tinkamą teisinį pagrindą (žr., be kita ko, 1996 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė prieš Tarybą, C‑84/94, Rink. p. I‑5755, 19 punktą).

38 Iš pirmesnių svarstymų matyti, kad kalbant apie Bendrijos aktus, priimtus po 2003 m. Stojimo sutarties pasirašymo, šioje Sutartyje ir 2003 m. Stojimo akte nėra jokios visuotinai taikomos nuostatos, skirtos leisti priimti leidžiančias nukrypti pereinamojo laikotarpio nuostatas naujoms valstybėms narėms, todėl pastarojo akto 57 straipsnis iš esmės negali būti naudojamas šiam tikslui.

39 Priešingai nei teigė Taryba, vis dėlto tai nėra teisės spraga. Pasirašius 2003 m. Stojimo sutartį ir nepažeidžiant specialių procedūrų, kurias ši Sutartis numato sprendžiant dėl tam tikrų pereinamojo laikotarpio priemonių taikymo, kaip antai numatytų 2003 m. Stojimo akto 41 ar 42 straipsniuose, iš tikrųjų neegzistuoja joks esminis prieštaravimas tam, kad po šio pasirašymo ir iki šios Stojimo sutarties įsigaliojimo priimti Bendrijos aktai, kuriuose įtvirtintos laikinai leidžiančios nukrypti nuostatos stosiančiajai valstybei, būtų priimami tiesiogiai remiantis EB sutarties nuostatomis.

40 Iš tikrųjų, tokios leidžiančios nukrypti nuostatos, kurios gali būti taikomos tik faktiškai įsigaliojus 2003 m. Stojimo sutarčiai ir nuo jos įsigaliojimo dienos, priešingai nei teigė Taryba, negali pažeisti nei EB 249 straipsnio 2 bei 3 dalių ir EB 299 straipsnio, pagal kuriuos institucijų priimti aktai taikomi visoms valstybėms narėms, nei šios Stojimo sutarties 2 straipsnio 2 ir 3 dalių.

41 Viena vertus, tokios konkrečios nuostatos, kaip ir kiti aktai, į kuriuos jos įtrauktos ir (arba) nuo kurių leidžia nukrypti, bus taikomos stojančiosioms valstybėms tik tą dieną, kurią įsigalios šis įstojimas, t. y. dieną, kurią valstybė įgis valstybės narės statusą.

42 Kita vertus, aplinkybė, jog 2003 m. Stojimo sutarties 2 straipsnio 2 dalis nustato, kad ši sutartis įsigalioja tik nuo 2004 m. gegužės 1 d., o to paties straipsnio 3 dalis numato, kad, nepaisant šio principo, tam tikros šios sutarties nuostatos gali būti taikomos iki įsigaliojimo ir tai nesudaro kliūčių aktuose, priimtuose ne pagal šią Sutartį, bet pagal pačią EB sutartį, numatyti sąlygas, kuriomis tokie aktai, priimti laikotarpiu nuo Stojimo sutarties pasirašymo iki jos įsigaliojimo, būtų taikomi būsimoms valstybėms narėms nuo faktinio jų įstojimo.

43 Priešingai, reikia pažymėti, kad kalbant apie aktus, kurie turi būti taip priimti laikotarpiu nuo Stojimo sutarties pasirašymo iki šio įstojimo įsigaliojimo, Bendrijos institucijos yra puikiai informuotos apie artimą naujų valstybių narių įstojimą, o pastarosios prireikus turi galimybę ginti savo interesus pasinaudodamos, be kita ko, informavimo ir konsultavimosi tvarka (šiuo klausimu žr. 1982 m. vasario 16 d. Sprendimo Halyvourgiki ir Helleniki Halyvourgia prieš Komisiją, 39/81, 43/81, 85/81 ir 88/81, Rink. p. 593, 10 punktą).

44 Taigi, iš esmės, pasinaudodamos minėta tvarka ir dėl Taryboje turimo stebėtojos statuso bei dėl dialogo ir bendradarbiavimo galimybių, kurias suteikia šie specialūs mechanizmai, būsimos valstybės narės, kai tik jos informuojamos apie būsimą naujų Bendrijos aktų priėmimą, gali ginti savo interesą pasiekdamos reikalingas leidžiančias nukrypti pereinamojo laikotarpio nuostatas atsižvelgiant, pavyzdžiui, į jų negalėjimą nedelsiant užtikrinti šių aktų taikymą įstojimo momentu arba į svarbias socialines bei ekonomines problemas, kurias galėtų sukelti toks taikymas.

45 Būtent dėl tokių mechanizmų nurodyti konkretūs interesai galės būti tinkamai derinami su bendru Bendrijos interesu, o prireikus atitinkamą vaidmenį suvaidins ir Lenkijos vyriausybės nurodyti argumentai, susiję su esamų ir būsimų valstybių narių lygybės, lojalumo ar solidarumo principais.

46 Taigi šių specialių mechanizmų, būdingų vykstančiam stojimo procesui, buvimas patvirtina, kad toks aktas, kaip ginčijamas reglamentas, turėjo būti priimtas būtent taikant įprastą Sutartyje numatytą teisės aktų priėmimo procedūrą, o ne specialią 2003 m. Stojimo akto 57 straipsnyje numatytą tvarką.

47 Be to, negalima sutikti su Tarybos argumentu, kad, siekiant išvengti teisinio nesaugumo ir nepažeisti Slovėnijos elektros rinkoje veikiančių operatorių teisėtų interesų, ginčijamą reglamentą reikėjo skubiai priimti remiantis šiuo 57 straipsniu iki Reglamento Nr. 1228/2003, nuo kurio leista nukrypti, įsigaliojimo datos, o ne taikant bendro sprendimo teisės aktų priėmimo procedūrą, kuri yra žymiai ilgesnė.

48 Viena vertus, kaip buvo pažymėta šio sprendimo 43–45 punktuose, kai Bendrija numato priimti teisės aktą laikotarpiu nuo 2003 m. Stojimo sutarties pasirašymo iki jos įsigaliojimo, taikant informavimo ir konsultavimosi tvarką stojančiajai valstybei gali būti suteiktos leidžiančios nukrypti pereinamojo laikotarpio nuostatos, susijusios su akto, kurį numatoma priimti, nuostatų taikymu.

49 Be to, šiuo klausimu nė viena šalis nepateikė informacijos, leidžiančios manyti, kad šios informavimo ir konsultavimosi tvarkos buvo laikomasi netinkamai ir kad Slovėnijos vyriausybė negalėjo apginti savo interesų atsižvelgiant į reglamento pasiūlymą, dėl kurio priimtas Reglamentas Nr. 1228/2003, kaip numato ši tvarka (šiuo klausimu pagal analogiją žr. minėto sprendimo Halyvourgiki ir Helleniki Halyvourgia prieš Komisiją 15 punktą).

50 Kita vertus, kaip pažymėjo Parlamentas, gavusi Komisijos pasiūlymą, Taryba prireikus turi galimybę atkreipti Parlamento dėmesį į konkretaus akto priėmimo skubumą. EB 251 straipsnyje numatyta bendro sprendimo procedūra iš tikrųjų visiškai netrukdo pakankamai greitai priimti teisės aktą, ypač jeigu Parlamento ir Tarybos nuomonės labai nesiskiria.

51 Galimą teisinį nesaugumą, kuris gali atsirasti pasibaigus įprastai teisės aktų priėmimo procedūrai nustatytam terminui, galima pašalinti, kaip teisingai teigė Komisija, suteikiant galimybę prašomą leidžiančią nukrypti pereinamojo laikotarpio nuostatą, jei ji yra suteikiama, taikyti atgal.

52 Šiuo atžvilgiu iš Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad pagal bendrą taisyklę teisinio saugumo principas draudžia nustatyti Bendrijos akto galiojimo pradžią anksčiau, nei jis buvo paskelbtas, tačiau šio principo išimtis gali būti taikoma tuomet, kai to reikalauja siekiamas tikslas ir yra tinkamai atsižvelgiama į suinteresuotųjų asmenų teisėtus lūkesčius (žr. 1990 m. lapkričio 13 d. Sprendimo Fedesa ir kt., C‑331/88, Rink. p. I‑4023, 45 punktą ir minėto sprendimo Parlamentas prieš Tarybą 21 punktą).

53 Be to, reikia pažymėti, kad yra visiškai įmanoma, kaip, be kita ko, teigė Lenkijos vyriausybė, jog bendros nuostatos, leidžiančios nuspręsti dėl leidžiančių nukrypti pereinamojo laikotarpio nuostatų taikymo naujiems valstybių narių aktams, priimtiems laikotarpiu nuo 2003 m. Stojimo sutarties pasirašymo iki jos įsigaliojimo, nebuvimas 2003 m. Stojimo akte ir vien informavimo ir konsultavimosi tvarkos šiais tikslais egzistavimas, nagrinėjant retrospektyviai, pasirodytų nepakankami. Taip pat įmanoma, jog dėl šios aplinkybės Akto dėl Bulgarijos Respublikos ir Rumunijos stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL L 157, 2005, p. 203) 55 straipsnis, kurį nurodė įvairios šalys ir kurio objektas yra panašus į 2003 m. Stojimo akto 55 straipsnio objektą, aiškiai numato, kad Tarybos kompetencija priimti laikinai leidžiančias nukrypti nuostatas taip pat apima institucijų aktus, priimtus laikotarpiu nuo Stojimo sutarties pasirašymo dienos iki įstojimo. Tačiau galimi 2003 m. Stojimo akto netobulumai neleidžia remtis neteisingu teisiniu pagrindu.

54 Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, Parlamento ieškinys yra priimtinas, ir ginčijamas reglamentas turi būti panaikintas.

Dėl antrojo ieškinio pagrindo

55 Kadangi ginčijamas reglamentas turi būti panaikintas dėl neteisingo teisinio pagrindo, nereikia nagrinėti antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su šio reglamento motyvų stoka.

Dėl panaikinimo padarinių laiko atžvilgiu

56 Remdamasi EB 231 straipsnio 2 dalimi ir būtinybe išvengti Slovėnijos elektros energijos sektoriuje veikiančių ūkio subjektų ir investuotojų nesaugumo, Taryba, šiuo klausimu palaikoma Estijos Vyriausybės ir Komisijos, pateikė Teisingumo Teismui prašymą tuo atveju, jei jis panaikintų ginčijamą reglamentą, palikti galioti šio akto sukeltus padarinius tol, kol bus priimtas naujas reglamentas.

57 Pabrėždamas, kad jo ieškinys yra susijęs ne su materialiniu Slovėnijos Respublikos prašymo dėl leidžiančios nukrypti nuostatos pagrįstumu, o tik su teisiniu pagrindu, kuriuo remiantis buvo priimtas ginčijamas reglamentas, Parlamentas nurodė, jog nenori pareikšti savo nuomonės dėl šio Tarybos prašymo.

58 Šiuo požiūriu tiek iš Komisijos pasiūlymo, dėl kurio Taryba priėmė ginčijamą reglamentą, tiek iš šio reglamento penktos konstatuojamosios dalies matyti, kad pastarasis buvo priimtas atsižvelgiant į tai, jog, šių institucijų nuomone, Slovėnijos Respublika įrodė, kad taikant iš karto Reglamentą Nr. 1228/2003 visiškai ir nesuteikiant šios naujos valstybės narės prašomo pereinamojo laikotarpio, būtų apsunkintos tam tikrų Slovėnijos energijai imlių pramonės įmonių ir tam tikrų elektros energijos gamintojų šiuo metu dedamos atitinkamai restruktūrizavimo ir elektros energijos gamybai taikomo Bendrijos acquis laikymosi pastangos. Be to, šio reglamento šeštoje ir septintoje konstatuojamosiose dalyse pabrėžiama, jog šiuo tikslu Slovėnijos Respublikai suteikta leidžianti nukrypti nuostata apsiribojo tikrai būtinomis priemonėmis, atsižvelgiant į šios valstybės narės prašymą, ir ji turės tik ribotą poveikį vidaus rinkai.

59 Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas mano, kad atsižvelgiant į motyvus, susijusius su teisiniu saugumu, ir ypač su būtinybe išvengti, jog įmonės, kurių atžvilgiu ginčijamas reglamentas siekia sudaryti sąlygas restruktūrizuotis ar laikytis elektros energijos gamybai taikomo Bendrijos acquis, nepatirtų rimtų negatyvių pasekmių, galinčių kilti dėl šiame reglamente numatytos leidžiančios nukrypti pereinamojo laikotarpio tvarkos ginčijimo ir jos netęsimo, reikia palikti galioti pastarojo sukeltus padarinius iki kol per protingą terminą ir remiantis tinkamu teisiniu pagrindu bus priimtas naujas aktas, tačiau ne ilgiau kaip iki 2007 m. liepos 1 d., t. y. iki dienos, kai nustos galioti ši leidžianti nukrypti tvarka.

Dėl bylinėjimosi išlaidų

60 Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Parlamentas reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Taryba bylą pralaimėjo, pastaroji turi jas padengti. Remiantis to paties reglamento 69 straipsnio 4 dalies pirmąja pastraipa, įstojusios į bylą Lenkijos Respublika, Estijos Respublika ir Komisija pačios padengia savo išlaidas.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:

1. Panaikinti 2004 m. birželio 28 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1223/2004, iš dalies keičiantį Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1228/2003 dėl tam tikrų nuostatų taikymo Slovėnijai datos.

2. Palikti galioti Reglamento Nr. 1223/2004 sukeltus padarinius iki tol, kol per protingą terminą ir remiantis tinkamu teisiniu pagrindu bus priimtas naujas reglamentas, tačiau ne ilgiau kaip iki 2007 m. liepos 1 dienos.

3. Priteisti iš Europos Sąjungos Tarybos bylinėjimosi išlaidas.

4. Lenkijos Respublika, Estijos Respublika ir Europos Bendrijų Komisija pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.