Sąjungos teismui panaikinus sprendimą atleisti iš darbo, taikydama SESV 266 straipsnį, institucija atsakovė privalo imtis priemonių, būtinų sprendimui įvykdyti, atsižvelgdama į dieną, kurią buvo priimtas šiuo sprendimu panaikintas sprendimas atleisti iš darbo. Todėl kalbant apie suinteresuotąjį asmenį, su kurio sudaryta akredituoto Parlamento nario padėjėjo (APNP) darbo sutartis, reikia nurodyti, jog siekiant atkurti jo teisinę padėtį, buvusią iki panaikinto sprendimo atleisti iš darbo priėmimo, jam reikia sumokėti sumą, lygią skirtumui tarp, viena vertus, darbo užmokesčio, į kurį jis būtų turėjęs teisę, jei nebūtų atleistas iš pareigų ir faktiškai vykdytų APNP veiklą, sumos ir, kita vertus, jo faktiškai iš kito šaltinio gauto darbo užmokesčio ar bedarbio pašalpos. Atsižvelgti į privataus sektoriaus darbdavio sumokėtą atostogų išmoką kaip į darbo užmokestį ar kitą išmoką, gautą dvejų pajamų laikotarpiu, t. y. laikotarpiu nuo suinteresuotojo asmens neteisėto atleidimo iš darbo dienos, iki dienos, kai jo privataus sektoriaus darbdavys nustojo mokėti darbo užmokestį, reikštų atsižvelgti į pajamas, kurios, nors iš tikrųjų buvo gautos iš anksto, iš esmės vėliau turės būti atskaičiuotos iš darbo užmokesčio, todėl bus skirtos apmokėti atostogoms, kurių bus išeita ne per dvejų pajamų laikotarpį ir kurioms apmokėti skiriama ši išmoka.

Be to, nors institucija prireikus gali leisti savo pareigūnams ir tarnautojams ne darbo metu naudotis savo infrastruktūra, įskaitant elektroninę infrastruktūrą, su tarnyba nesusijusiais tikslais, ši institucijos turima galimybė negali būti laikoma pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus pareigūnų ir tarnautojų turima teise, ypač esant tokiai situacijai, kai dėl tarnybos interesų suinteresuotasis asmuo buvo atleistas nuo profesinių užduočių vykdymo.

Pareiga padėti, ypač jei pateikiami kaltinimai dėl priekabiavimo, apima administracijos pareigą rimtai, greitai ir visiškai konfidencialiai išnagrinėti skundą dėl priekabiavimo ir informuoti skundą pateikusį asmenį apie veiksmus, kurių ketinama imtis dėl šio skundo. Dėl priemonių, kurių reikia imtis, pažymėtina, kad administracija, prižiūrima Sąjungos teismo, turi plačią diskreciją pasirinkti Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnio taikymo priemones ir būdus. Todėl Sąjungos teismo kontrolė apsiriboja vien patikrinimu, ar atitinkama institucija veikė neperžengdama pagrįstų ribų ir nesinaudojo savo diskrecija akivaizdžiai klaidingai.

Kai asmuo, kuriam pateikti kaltinimai dėl priekabiavimo, yra Sutartyse nurodytą rinkėjų mandatą turintis asmuo, institucija gali skunde dėl priekabiavimo nurodytam asmeniui, neatsižvelgiant į tai, ar jis yra tariamo nukentėjusiojo vadovas, ar ne, skirti drausmines ar kitas nuobaudas tik tuo atveju, jei iš nustatytų tyrimo priemonių neabejotinai matyti, kad pareigūno ar tarnautojo kaltinamas asmuo savo elgesiu pakenkė sklandžiam tarnybos veikimui arba tariamo nukentėjusiojo orumui ir reputacijai.

Jeigu informacija, pateikta pagalbos prašyme, kuris buvo atmestas nepradėjus administracinio tyrimo, taip pat vėliau prašyme imtis teismo sprendimo vykdymo priemonių pateikta informacija gali sukelti rimtų abejonių dėl to, ar nagrinėjamu atveju buvo įvykdytos Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnyje nurodytos sąlygos, laikytina, kad sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba dėl to, kad sprendimas atmesti pagalbos prašymą buvo panaikintas, vėl turi išnagrinėti pagalbos prašymą, kuris nebuvo išnagrinėtas. Todėl Parlamento sudaryti tarnybos sutartis įgaliota tarnyba privalo, imdamasi teismo sprendimo dėl panaikinimo vykdymo priemonių, tinkamai išnagrinėti pagalbos prašymą, be kita ko, pradėdama administracinį tyrimą, juo labiau, kad niekas nekliudo Parlamentui, remiantis Darbo tvarkos taisyklių 9 straipsnio 2 dalimi, pasiūlyti Parlamento nariui bendradarbiauti vykdant administracinį tyrimą, siekiant patikrinti, ar buvo atlikti tariami veiksmai, kuriais pažeidžiamas Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnis ir dėl kurių teigė nukentėjęs suinteresuotasis asmuo.

(žr. 86, 88–90, 93 ir 94 punktus)

Teisingumo Teismo praktika: 1989 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Katsoufros / Teisingumo Teismas, 55/88, EU:C:1989:409, 16 punktas.

Pirmosios instancijos teismo praktika: 1996 m. vasario 28 d. Sprendimo Dimitriadis / Audito Rūmai, T‑294/94, EU:T:1996:24, 39 punktas; 1998 m. rugsėjo 15 d. Sprendimo Haas ir kt. / Komisija, T‑3/96, EU:T:1998:202, 54 punktas; 2005 m. gegužės 4 d. Sprendimo Schmit / Komisija, T‑144/03, EU:T:2005:158, 98 ir 108 punktai; 2007 m. spalio 25 d. Sprendimo Lo Giudice / Komisija, T‑154/05, EU:T:2007:322, 137 punktas.

Tarnautojų teismo praktika: 2008 m. lapkričio 27 d. Sprendimo Klug / EMEA, F‑35/07, EU:F:2008:150, 74 punktas; 2013 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo Faita / EESRK, F‑92/11, EU:F:2013:130, 98 punktas; 2015 m. kovo 26 d. Sprendimo CN / Parlamentas, F‑26/14, EU:F:2015:22, 56 punktas ir 2015 m. kovo 26 d. Sprendimo CW / Parlamentas, F‑124/13, EU:F:2015, dėl kurio Europos Sąjungos Bendrajam Teismui pateiktas apeliacinis skundas (byla T‑309/15 P), 23, 38, 39 ir 143 punktai.