GENERALINĖS ADVOKATĖS

VERICA TRSTENJAK IŠVADA,

pateikta 2009 m. vasario 18 d. ( 1 )

Byla C-33/08

Agrana Zucker GmbH

prieš

Bundesministerium für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft

„Cukrus — Laikina cukraus pramonės restruktūrizavimo schema — Reglamento (EB) Nr. 320/2006 11 straipsnis — Laikino restruktūrizavimo mokesčio apskaičiavimas — Kvotos dalies, kuriai taikomas prevencinis atšaukimas, įskaičiavimas — Proporcingumo ir nediskriminavimo principai“

I — Įvadas

1. Šiame procese dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Austrijos Verwaltungsgerichtshof (Administracinis teismas, toliau – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) pateikdamas du prejudicinius klausimus kreipiasi į Teisingumo Teismą dėl 2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 320/2006, nustatančio laikiną Bendrijos cukraus pramonės restruktūrizavimo schemą ir iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo ( 2 ), 11 straipsnio išaiškinimo ir, galimas dalykas, galiojimo.

2. Šis prašymas buvo pateiktas sprendžiant ginčą tarp Agrana Zucker GmbH (toliau – pareiškėja) ir Bundesministerium für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft (Federalinė žemės ūkio, miškų, aplinkos ir vandens ūkio ministerija, toliau – atsakovė) dėl atsakovės sprendimo, grindžiamo Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsniu, kuriuo ji įpareigoja pareiškėją sumokėti laikino restruktūrizavimo mokesčio už 2006–2007 prekybos metus pirmąją dalį, veiksmingumo.

3. Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar mokėtino restruktūrizavimo mokesčio dydis apskaičiuojamas atsižvelgiant į visą paskirtą kvotą, ar tik į tą kvotos dalį, kuri gali būti faktiškai išnaudota po prevencinio atšaukimo iš rinkos pašalinus tam tikrą cukraus kiekį. O antruoju klausimu prašoma nustatyti, ar Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnis yra suderinamas su aukštesnę teisinę galią turinčiais Bendrijos teisės aktais.

II — Teisinis pagrindas

4. Vykdydama bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reformą Taryba 2006 m. vasario 20 d. priėmė 2006 m. vasario 20 d. Reglamentą (EB) Nr. 318/2006 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo ( 3 ) ir tos pačios dienos Reglamentą Nr. 320/2006. Pagal Reglamento Nr. 318/2006 44 straipsnio nuostatas Komisija priėmė pereinamojo laikotarpio priemones.

A — Reglamentas Nr. 318/2006

5. Viena iš naujų rinkos valdymo priemonių, kurios buvo įvestos Reglamentu Nr. 318/2006, yra cukraus atšaukimas, numatytas šio reglamento 19 straipsnyje, kuriame, be kita ko, numatyta: „1. Siekiant išsaugoti struktūrinę rinkos pusiausvyrą išlaikant referencinei kainai artimą kainos lygį, atsižvelgiant į Bendrijos įsipareigojimus pagal susitarimus, sudarytus pagal Sutarties 300 straipsnį, bendras visoms valstybėms narėms kvotinio cukraus, kvotinės izogliukozės ir kvotinio inulino sirupo procentinis dydis gali būti atšauktas iš rinkos iki kitų prekybos metų pradžios. <…> 2. 1 dalyje nurodytas atšaukiamas procentinis dydis nustatomas ne vėliau kaip iki atitinkamų prekybos metų spalio 31 d. remiantis prognozuojamomis rinkos tendencijomis tais prekybos metais. 3. Kiekviena įmonė, kuriai suteikta kvota, atšaukimo laikotarpiu savo sąskaita sandėliuoja cukraus kiekį, atitinkantį jos produkcijai pagal kvotą atitinkamais prekybos metais taikant 1 dalyje nurodytą procentinį dydį. Prekybos metais atšauktas cukraus kiekis laikomas pirmuoju kiekiu, pagamintu pagal kvotą kitais prekybos metais. Tačiau atsižvelgiant į numatomas cukraus rinkos tendencijas, 39 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka gali būti nuspręsta visą atšauktą cukraus, izogliukozės ar inulino sirupo kiekį ar jo dalį laikyti einamųjų ir (arba) kitų prekybos metų: — cukraus <…> pertekliumi, iš kurio gali būti gaminamas pramoninis cukrus <…>, ar — produkcija pagal pridėtinę kvotą, kurios dalis gali būti skirta eksportui laikantis Bendrijos įsipareigojimų pagal susitarimus, sudarytus pagal Sutarties 300 straipsnį. <…>“

B — Reglamentas Nr. 320/2006

6. Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnyje numatyta rinkti laikiną restruktūrizavimo mokestį. Šioje nuostatoje būtent nustatyta: „1. Laikiną restruktūrizavimo mokestį kiekvienais prekybos metais už kvotos toną moka tos įmonės, kurioms yra skirta kvota. Kvotos, kurių įmonė atsisakė nuo konkrečių prekybos metų pagal 3 straipsnio 1 dalį, nėra apmokestinamos laikinu restruktūrizavimo mokesčiu tais ir kitais prekybos metais. 2. Nustatomas toks laikinas restruktūrizavimo mokestis cukrui ir inulino sirupui: — 126,40 EUR už kvotos toną 2006–2007 prekybos metais, — 173,8 EUR už kvotos toną 2007–2008 prekybos metais, — 113,3 EUR už kvotos toną 2008–2009 prekybos metais. Nustatoma laikino restruktūrizavimo mokesčio izogliukozei vieneriems prekybos metams suma yra lygi 50% pirmoje pastraipoje nustatytos sumos. 3. Valstybės narės yra atsakingos Bendrijai už laikino restruktūrizavimo mokesčio surinkimą savo teritorijoje. Valstybės narės laikiną restruktūrizavimo mokestį į restruktūrizavimo fondą sumoka dviem dalimis taip: — 60% iki atitinkamų prekybos metų kovo 31 dienos, ir — 40% iki kitų prekybos metų lapkričio 30 dienos. <…> 5. Visą pagal 3 dalį mokėtiną laikino restruktūrizavimo mokesčio sumą valstybė narė paskirsto jos teritorijoje esančioms įmonėms pagal paskirstytas kvotas per atitinkamus prekybos metus. Įmonės laikiną restruktūrizavimo mokestį moka dviem dalimis taip: — 60% iki atitinkamų prekybos metų vasario mėn. pabaigos — ir 40% iki sekančių prekybos metų spalio 31 dienos.“

C — Reglamentas (EB) Nr. 493/2006

7. 2006 m. kovo 27 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 493/2006, nustatančiame pereinamojo laikotarpio priemones dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reformos ir iš dalies keičiančiame Reglamentus (EB) Nr. 1265/2001 ir (EB) Nr. 314/2002 ( 4 ), kaip viena iš pereinamojo laikotarpio priemonių, užtikrinant perėjimą nuo esamos tvarkos prie naujos, numatytas prevencinis atšaukimas.

8. Šiuo klausimu šeštoje konstatuojamoje dalyje numatyta: „Siekiant pagerinti Bendrijos rinkos pusiausvyrą nesukaupiant naujų cukraus atsargų 2006–2007 prekybos metais, reikėtų numatyti pereinamojo laikotarpio priemones, kad būtų sumažinta minėtų prekybos metų kvotinės produkcijos dalis. Reikėtų nustatyti ribą, kurią viršijanti įmonių kvotinė produkcija būtų laikoma atšaukta, kaip tai apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 318/2006 19 straipsnyje, arba, įmonei prašant, viršijančia kvotą, kaip tai apibrėžta to reglamento 12 straipsnyje. Atsižvelgiant į perėjimą nuo vienos tvarkos prie kitos, tokia riba turi būti nustatyta lygiomis dalimis naudojant Reglamento (EB) Nr. 1260/2001 10 straipsnyje ir Reglamento (EB) Nr. 318/2006 19 straipsnyje numatytus metodus, taip pat turi būti atsižvelgiama į ypatingas kai kurių valstybių narių pastangas, skirtas restruktūrizavimo fondui, įsteigtam <…> Reglamentu <…> Nr. 320/2006 <…>.“

9. Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnyje nustatytos pereinamojo laikotarpio nuostatos, susijusios su prevenciniu atšaukimu: „Kiekvienos įmonės cukraus <…> 2006–2007 prekybos metų produkcija, pagaminta pagal IV priede nustatytas kvotas ir viršijanti šio straipsnio 2 dalyje nustatytą ribą, laikoma atšaukta, kaip apibrėžta Reglamento <…> Nr. 318/2006 19 straipsnyje, arba, atitinkamai įmonei paprašius iki 2007 m. sausio 31 d., visa ši produkcija arba jos dalis laikoma pagaminta ne pagal kvotą, kaip tai apibrėžta to reglamento 12 straipsnyje. Kiekvienai įmonei 1 dalyje minima riba nustatoma 1 dalyje minimą įmonės kvotą padauginus iš šių koeficientų sumos: a) I priede atitinkamai valstybei narei nustatyto koeficiento; b) koeficiento, gauto visas kvotas, kurios atitinkamos valstybės narės atžvilgiu buvo atšauktos 2006–2007 prekybos metais vadovaujantis Reglamento <…> Nr. 320/2006 3 straipsniu, dalijant iš šio reglamento IV priede šiai valstybei narei nustatytos kvotos. Šį koeficientą Komisija nustato ne vėliau kaip iki 2006 m. spalio 15 dienos. Tačiau jei koeficientų suma didesnė už 1,0000, riba lygi 1 dalyje nurodytai kvotai.“

III — Faktinės aplinkybės, pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

10. 2006 m. birželio 26 d. atsakovės (Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft) sprendimu dėl cukraus gamybos kvotų suteikimo nuo 2006–2007 iki 2014–2015 prekybos metų ir 2006 m. gruodžio 18 d. atsakovės sprendimu dėl papildomų cukraus kvotų suteikimo pareiškėjai buvo suteikta iš viso 405812,4 t cukraus kvota (387326,4 t cukraus kvota ir 18486,0 t papildoma cukraus kvota). 2006 m. birželio 28 d. Sprendimu atsakovė, taikydama Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnį, nustatė cukraus produkcijos, gaminamos pagal kvotą 2006–2007 prekybos metais, ribas. Dėl šio prevencinio atšaukimo pareiškėjos kvota sumažėja 57246,84 tonos.

11. 2007 m. sausio 16 d.Agrarmarkt Austria (atsakovės įsteigta Austrijos žemės ūkio rinkos priežiūros tarnyba, viešosios teisės subjektas, toliau – AMA) I prekybos direktorato sprendimu pareiškėjai buvo nurodyta sumokėti pirmą laikino restruktūrizavimo mokesčio už 2006–2007 prekybos metus dalį, kuri buvo apskaičiuota pagal iš pradžių suteiktą kvotą ir kurią sudarė 30776812,42 euro.

12. Dėl šio sprendimo pareiškėja pateikė skundą. 2007 m. balandžio 16 d. atsakovės sprendimu, dėl kurio teisėtumo sprendimą pagrindinėje byloje turi priimti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, šis skundas buvo atmestas kaip nepagrįstas.

13. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą aiškėja, kad per administracinio ginčo procesą nesutariama dėl klausimo, ar restruktūrizavimo mokestis pagal Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio 2 dalį turi būti skaičiuojamas remiantis visa skirta kvota, kaip tai darė institucija atsakovė, ar kvota, kurios pagrindu skaičiuojama, turi būti sumažinta atsižvelgiant į produkcijos ribą ir su ja susijusį prevencinį atšaukimą. Pareiškėja tvirtina, kad restruktūrizavimo mokestis turi būti skaičiuojamas tik nuo 348565,56 t (t. y. nuo faktinės cukraus kvotos dydžio), o ne nuo 405812,4 t (t. y. ne nuo iš pradžių paskirtos kvotos, kuri vėliau buvo sumažinta), nes ji šio kiekio skirtumo negalėjusi rinkoje parduoti kaip pagal kvotą pagaminto cukraus.

14. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad, pareiškėjos nuomone, pagal Bendrijos teisės aktus šis kiekio skirtumas, kurio negalima realizuoti 2006–2007 prekybos metais dėl kvotos sumažinimo pagal Reglamento (EB) Nr. 493/2006 3 straipsnį, negali būti įtraukiamas į 2006–2007 prekybos metais mokėtino laikino restruktūrizavimo mokesčio apskaičiavimo bazę, nes tai pažeistų pirminėje teisėje, EB 34 straipsnio 2 dalyje, įtvirtintus proporcingumo ir nediskriminavimo principus.

15. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad pareiškėja pagrindinėje byloje neturi teisės pareikšti ieškinio dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį, vadinasi, pagrindinėje byloje ji gali remtis Bendrijos teisės akto neteisėtumu.

16. Tokiomis aplinkybėmis Verwaltungsgerichtshof nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar 2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 320/2006 11 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad cukraus kvota, kuri po prevencinio atšaukimo pagal 2006 m. kovo 27 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 493/2006 3 straipsnį negali būti išnaudota, taip pat turi būti įskaičiuota nustatant laikiną restruktūrizavimo mokestį? 2. Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: ar Reglamento (EB) Nr. 320/2006 11 straipsnis neprieštarauja pirminei teisei, būtent iš EB 34 straipsnio išplaukiančiam nediskriminavimo principui ir teisėtų lūkesčių apsaugos principui?“

IV — Procesas Teisingumo Teisme

17. 2007 m. lapkričio 19 d. Nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2008 m. sausio 28 dieną.

18. Per Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodytą terminą buvo pateiktos Tarybos, Lietuvos Respublikos vyriausybės ir Komisijos rašytinės pastabos.

19. Teisingumo Teismas, taikydamas proceso organizavimo priemones, pateikė Komisijai klausimą raštu, į kurį ji atsakė.

20. Kadangi nė viena proceso šalis neprašė surengti posėdžio, po 2008 m. lapkričio 4 d. bendrojo Teisingumo Teismo posėdžio šioje byloje išvada buvo parengta.

V — Esminiai bylos šalių argumentai

21. Tiek Tarybos, tiek ir Komisijos manymu, Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad cukraus kvota, kuri po prevencinio atšaukimo pagal Reglamento (EB) Nr. 493/2006 3 straipsnį negali būti veiksmingai išnaudota, taip pat turi būti įskaičiuota nustatant laikiną restruktūrizavimo mokestį.

22. Lietuvos vyriausybė aiškina priešingai. Jos manymu, Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnyje esantis žodis „kvota“ turi būti aiškinamas taip, kad tai ta kvota, kurią įmonė iš tiesų gali išnaudoti nagrinėjamais prekybos metais, t. y. kvota po prevencinio atšaukimo.

23. Taryba šiuo klausimu tvirtina, kad tik jos siūlomu Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio išaiškinimu atsižvelgiama į šios nuostatos tekstą ir tikslą. Iš jos aiškiai matyti, kad restruktūrizavimo mokestis turi būti skaičiuojamas už kiekvieną įmonei skirtos kvotos toną, o visiškai arba iš dalies nuo restruktūrizavimo mokesčio atleidžiamos tik tos įmonės, kurios galutinai atsisakė kvotos arba gamybos. Taip surinktos lėšos yra laikomos asignuotomis įplaukomis, kurios skirtos restruktūrizavimo pagalbai finansuoti ir biudžeto stabilumui bei neutralumui užtikrinti Bendrijos teisės aktų prasme.

24. Dėl šios nuostatos galiojimo klausimo Taryba pažymi, kad atšaukimu iš rinkos siekiama teisėto bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reformos tikslo, būtent – išsaugoti struktūrinę rinkos pusiausvyrą išlaikant referencinei kainai artimą kainos lygį. Panašią išvadą galima daryti ir dėl Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnio, kuriame kaip pereinamojo laikotarpio priemonė numatytas prevencinis atšaukimas, siekiant pagerinti Bendrijos rinkos pusiausvyrą nesukaupiant naujų cukraus atsargų 2006–2007 prekybos metais. Be to, atšaukimo iš rinkos neigiamas poveikis įmonei, palyginti su jo globaliu teigiamu poveikiu Bendrijos cukraus rinkai, yra nežymus. Nesant gamybos perviršio kainų lygis išlaikomas artimas referencinei kainai, ir galiausiai naudos iš to gauna visos rinkoje likusios įmonės.

25. Taryba neigia esant nediskriminavimo principo pažeidimą ir nurodo, kad restruktūrizavimo mokestis visoms įmonėms skaičiuojamas nuo visų joms skirtų kvotų. Kvotų paskirstymo ir vėlesnio jų valdymo, kurį vykdo valstybės narės, bei pagal Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnį taikomų koeficientų tikslas – visose valstybėse narėse vienodai sumažinti gamybos perviršį ir taip pasiekti gamybos pusiausvyrą visoje Bendrijoje. Jei turime dvi įmones, kurios įsisteigusios skirtingose valstybėse narėse, turime dvi skirtingas situacijas, kurios negali būti vertinamos vienodai. Bet kuriuo atveju tokį skirtingą vertinimą galima objektyviai pateisinti koeficientų sistemos logika ir tikslu.

26. Komisija dėl Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio išaiškinimo iš esmės pateikia tuos pačius argumentus kaip ir Taryba.

27. Kalbant apie šios nuostatos galiojimą Komisija iš pradžių konstatuoja, kad pareiškėja ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neabejoja 2006 m. cukraus sektoriaus reforma siekiamų tikslų pagrįstumu. Be to, jos manymu, naudinga ir tikslinga į restruktūrizavimo mokestį įskaičiuoti ir tuos cukraus kiekius, kurie dėl kitų rinkos reguliavimo mechanizmų, pirmiausia dėl atšaukimo, atitinkamais prekybos metais negali būti parduoti pagal kvotų schemą, tačiau nėra galutinai pašalinti iš rinkos.

28. Pirma, tik turint iš anksto nustatytą apskaičiavimo pagrindą galima užtikrinti restruktūrizavimo pagalbos finansavimą. Antra, kvotos atsisakymas pagal Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnį negali būti prilyginamas atšaukimui iš rinkos pagal Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnį. Pirmoji priemonė – tai labiau ilgalaikė struktūrinio rinkos derinimo priemonė, o antroji – trumpalaikė parama kainomis, kuri nepadeda restruktūrizuoti cukraus rinkos. Trečia, ekonominės pasekmės, atsirandančios dėl atitinkamų iš rinkos atšauktų cukraus kiekių įskaičiavimo nustatant laikiną restruktūrizavimo mokestį, yra nedidelės. Be to, įmonės, kaip antai pareiškėja, turėjo galimybę tiesiogines atšaukimo 2006–2007 prekybos metais pasekmes sumažinti arba iš viso jų išvengti. Jau 2006 m. vasario 3 d. Oficialiame leidinyje ( 5 ) buvo paskelbtas Komisijos komunikatas cukrinių runkelių ir cukraus gamintojams, kuriame pranešama, kad dėl susidariusios situacijos Bendrijos cukraus rinkoje Komisija gali pasinaudoti jai Tarybos deleguota teise numatyti pereinamojo laikotarpio priemonę – atšaukimą iš rinkos. Taigi 2006 m. kovo mėn. buvo paskelbtas Reglamentas Nr. 493/2006, kuriame Komisija numatė atšaukimą iš rinkos 2006–2007 prekybos metais. Pareiškėja, būdama vienintelė Austrijos cukraus gamintoja, turėjo galimybę atitinkamais prekybos metais sumažinti savo gamybos apimtis, kad galėtų išvengti būtinybės atšaukto cukraus kiekį perkelti arba jį parduoti ne pagal kvotą.

29. Dėl kaltinimo pažeidus nediskriminavimo principą Komisija teigia, kad pareiškėjos argumentai susiję su Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnio 2 dalies b punkte numatytais koeficientais, o prejudicinio klausimo dalykas išimtinai susijęs su Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio 1 dalimi. Nepaisant to, kad, naudojantis teise priimti pereinamojo laikotarpio priemones, numatytas atšaukimas iš rinkos 2006–2007 prekybos metais nėra prejudicinio klausimo dalykas, Komisijos manymu, skirtingas šios schemos daromas poveikis nepažeidžia nediskriminavimo principo ir (arba) bet kuriuo atveju gali būti objektyviai pateisinamas. Į kvotų atsisakymą turi būti atsižvelgiama valstybių narių lygmeniu, nes iki 2014–2015 prekybos metų, kol cukraus sektoriuje baigs galioti kvotų sistema, cukraus kvotos skiriamos valstybėms narėms ir galiausiai valstybės narės jas paskirsto savo teritorijoje įsisteigusioms įmonėms. Todėl Bendrijos teisės aktų leidėjas manė, kad pereinamuoju laikotarpiu cukraus rinkų restruktūrizavimo tikslas bus geriausiai pasiektas tada, jei galutinis kvotų atsisakymas taip pat bus organizuojamas valstybių narių lygmeniu.

30. Lietuvos vyriausybė tvirtina, kad Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio 1 dalyje nėra aiškiai apibrėžta, kuri skirta kvota turima galvoje, – ar ta, kuri buvo skirta iš pradžių, ar po prevencinio atšaukimo skirta kvota. Toliau ji teigia, kad iš Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio 1 dalies antros pastraipos negalima daryti išvados, kad kvotų neatsisakiusios įmonės privalo mokėti mokesčius, kurie apskaičiuojami pagal visą iš pradžių skirtą kvotą.

31. Be to, ji nurodo, kad atšaukti cukraus kiekiai negali būti parduoti kaip kiekiai pagal kvotas ir kad Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnio 3 dalyje numatytos galimybės jokiu būdu neleidžia kiekio, kuriuo dėl prevencinio atšaukimo buvo sumažinta kvota, vertinti kaip cukraus kvotos.

32. Aiškinant Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnį taip, kad į laikino restruktūrizavimo mokesčio apskaičiavimo bazę turi būti įskaičiuota cukraus kvotos dalis, kuri dėl prevencinio atšaukimo pagal Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnį negalėjo būti išnaudota, tokia restruktūrizavimo mokesčio apskaičiavimo sistema sukurtų nepateisinamai didelę finansinę naštą, taigi ir nepagrįstai didelę mokesčių naštą įmonėms. Remdamasi 2008 m. gegužės 8 d. Sprendimu Zuckerfabrik Jülich ir kt. ( 6 ), Lietuvos vyriausybė nurodo, kad nors Bendrijos institucijoms žemės ūkio srityje ir suteikta didelė diskrecija, tačiau gamintojams taikomos priemonės negali viršyti to, kas būtina mokesčio tikslui pasiekti.

33. Be to, toks išaiškinimas pažeistų nediskriminavimo principą, nes prevencinis atšaukimas iš rinkos vykdomas valstybėms narėms taikant skirtingus koeficientus, todėl vienoje valstybėje narėje įsisteigusių įmonių kvotos gali mažėti labiau negu įmonių, įsisteigusių kitoje valstybėje narėje, ir toks skirtumas nėra niekaip susijęs su jų veiksmais. Dėl to iškraipoma konkurencija vidaus rinkoje ir nepateisinamai taikomas nevienodas požiūris toms įmonėms, kurios nepasitraukė iš rinkos.

VI — Teisinis vertinimas

A — Įvadinės pastabos

34. Bendrijos teisės aktų leidėjas, priimdamas Tarybos reglamentus Nr. 318/2006 ir Nr. 320/2006 bei Komisijos reglamentą Nr. 493/2006, pradėjo vykdyti esminę Europos cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reformą. Priėmus naują schemą, kuri įsigaliojo 2006 m. liepos 1 d., šią beveik 40 metų be didesnių pakeitimų egzistavusią sistemą ( 7 ) taip pat apėmė vykdoma esminė bendros žemės ūkio politikos (BŽŪP) ( 8 ) reforma.

35. Jos tikslas – užtikrinti cukraus gamybos ES ilgalaikes ateities perspektyvas, padidinti jos konkurencingumą ir orientaciją į rinką ir sustiprinti Europos Sąjungos pozicijas dabartiniame pasaulio prekybos derybų rate. Esminiai šios reformos punktai – minimalios garantuotos cukraus kainos mažinimas, kompensacijų mokėjimas žemdirbiams ir restruktūrizavimo fondas kaip paskata silpnesniems gamintojams pasitraukti iš gamybos. Lėšas restruktūrizavimo schemai finansuoti numatoma surinkti nustačius specialų restruktūrizavimo mokestį, kuris taikomas visoms saldiklių kvotoms.

36. Nagrinėjamos bylos centre – restruktūrizavimo mokesčio nustatymo sąlygų, kurių teisėtumu abejoja pareiškėja kaip apmokestinamasis asmuo, teisinis vertinimas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikia suprasti taip, kad pirmuoju prejudiciniu klausimu prašoma pateikti Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio, kaip Bendrijos teisinio pagrindo valstybės narės skundžiamam sprendimui priimti, išaiškinimą, o antruoju klausimu vėlgi prašoma patikrinti šios nuostatos galiojimą.

B — Dėl pirmojo klausimo

37. Kalbant apie pirmąjį prejudicinį klausimą iš pradžių reikia priminti, kad pagal nusistovėjusius aiškinimo principus nuostatos aiškinimas pradedamas ir baigiamas jos tekstu ( 9 ). Kiti aiškinimo metodai, kuriuos pagal Teisingumo Teismo praktiką turi taikyti teisės taikytojas, siekdamas nustatyti tam tikros Bendrijos teisės nuostatos norminį turinį, – tai sisteminis, teleologinis ir istorinis aiškinimas.

38. Iš Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio 1 dalies pirmiausia aiškėja, kad „laikiną restruktūrizavimo mokestį kiekvienais prekybos metais už kvotos toną moka tos įmonės, kurioms yra skirta kvota“. Šioje nuostatoje akivaizdžiai nekalbama apie tą kvotos dalį, kurią gamintojas iš tiesų išnaudojo gamindamas cukrų, kaip antai teigia pareiškėja, o kalbama apie visą atitinkamai įmonei skirtą kvotą ( 10 ). Tai teisingai nurodo Komisija ir Taryba. Taigi pagal šią nuostatą pareiga mokėti laikiną restruktūrizavimo mokestį išimtinai siejama su atitinkamais prekybos metais skirta kvota, nedarant jokių skirtumų ir neatsižvelgiant į tai, kas nutiko su faktiškai pagaminto cukraus kiekiu. Vadinasi, remiantis tokiu aiškinimu, vėlesni kvotos pakeitimai nustatant laikino restruktūrizavimo mokestį yra nesvarbūs.

39. Vienintelė nukrypti leidžianti nuostata, esanti tos pačios nuostatos antroje pastraipoje ir numatanti atleidimą nuo laikino restruktūrizavimo mokesčio, aiškiai taikoma tik toms kvotoms, „kurių įmonė atsisakė nuo konkrečių prekybos metų pagal 3 straipsnio 1 dalį“. Taigi čia kalbama apie galutinį kvotos atsisakymą arba dalies kvotos atsisakymą pagal Reglamento Nr. 320/2006 3 straipsnio 1 dalį, tačiau iš teksto negalima daryti išvados, kad jis apima atšaukimą iš rinkos pagal Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnį ar yra jam prilyginamas.

40. Būtent palyginus kvotų atsisakymo ir atšaukimo iš rinkos mechanizmus aiškėja, kad jie iš esmės skiriasi tiek savo veikimu, tiek tikslu. Pirmasis apima galutinį kvotos atsisakymą, įskaitant ir gamybos įrenginių išmontavimą ir (arba) nenaudojimą, o antrasis – tik laikiną atitinkamo cukraus kiekio atšaukimą iš rinkos, jo sandėliavimą arba pardavimą ne pagal kvotas. Toks jų veikimo skirtumas atitinkamai atsirado dėl skirtingų reikšmingų nuostatų reguliavimo tikslų.

41. Mažiau konkurencingiems cukraus gamintojams, atsižvelgiant į socialinius ir aplinkos apsaugos įsipareigojimus, atsisakant kvotų sukuriama priemonė, kuria siekiama Reglamente Nr. 320/2006 numatyto tikslo – cukraus pramonės restruktūrizavimo. Iš šio reglamento pirmos ir penktos konstatuojamųjų dalių aiškėja, kad atitinkama restruktūrizavimo pagalba mažiausio našumo cukraus gamybos įmonėms turėtų tapti svarbia ekonomine paskata, kad jos nutrauktų gamybą pagal kvotas ir atsisakytų atitinkamų kvotų. Bendrijos teisės aktų leidėjo valia šia pagalba siekiama dviejų tikslų: pirma, tiek sumažinti gamybą, kad Bendrijoje būtų pasiekta rinkos pusiausvyra, ir, antra, sumažinti nepelningos gamybos pajėgumus. Todėl šio reglamento ketvirtoje konstatuojamoje dalyje numatytos lėšos turėtų būti laikomos asignuotomis įplaukomis, kurios skiriasi nuo kitų mokesčių, numatytų vykdant bendrą cukraus sektoriaus rinkų organizavimą.

42. Cukraus pramonės restruktūrizavimu siekiama ilgalaikių Bendrijos politikos tikslų, kurie aiškėja iš Reglamento Nr. 320/2006 pirmos konstatuojamosios dalies, būtent siekti, kad Bendrijos cukraus gamybos ir prekybos sistema atitiktų tarptautinius reikalavimus ( 11 ) ir būtų užtikrintas jos konkurencingumas ateityje.

43. Tačiau atšaukimas iš rinkos yra paramos kainomis instrumentas, kuriuo pagal Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnio 1 dalį ir jo 22 konstatuojamąją dalį siekiama išsaugoti struktūrinę rinkos pusiausvyrą išlaikant referencinei kainai artimą kainos lygį. Panašaus tikslo siekiama ir Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsniu, kuriame nustatyta prevencinio atšaukimo iš rinkos sistema pagal šio reglamento šeštą konstatuojamąją dalį buvo priimta tik kaip pereinamojo laikotarpio priemonė, kuria siekiama pagerinti Bendrijos rinkos pusiausvyrą nesukaupiant naujų cukraus atsargų 2006–2007 prekybos metais.

44. Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinamas taip, jog cukraus kvota, kuri po prevencinio atšaukimo pagal 2006 m. kovo 27 d. Komisijos reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnį negali būti išnaudota, taip pat turi būti įskaičiuota nustatant laikiną restruktūrizavimo mokestį.

C — Dėl antrojo klausimo

45. Nacionalinis teismas pagal EB 234 straipsnio 1 dalies b punktą pateikdamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kuriuo prašoma patikrinti antrinės Bendrijos teisės normos galiojimą, jame nurodytais prejudiciniais klausimais iš principo nustato Teisingumo Teismo nagrinėjimo apimtį ( 12 ).

46. Kaip buvo nurodyta, antruoju prejudiciniu klausimu tiesiogiai klausiama dėl Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio suderinamumo su aukštesnę teisinę galią turinčiais teisės aktais, tiksliau – su Bendrijos teisės teisėtų lūkesčių apsaugos principu ir iš EB 34 straipsnio 2 dalies antros pastraipos kylančiu nediskriminavimo principu. Tačiau reikia pripažinti, kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodyti argumentai, įskaitant ir pareiškėjos pagrindinėje byloje pateiktus kaltinimus ( 13 ), susiję vien su proporcingumo ir nediskriminavimo principais.

47. Turinio prasme vertinant prašymą priimti prejudicinį sprendimą reikia daryti prielaidą, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš tikrųjų prašo patikrinti Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio suderinamumą su nurodytais dviem teisės principais. Todėl siūlau atitinkamai pakeisti antrojo prejudicinio klausimo formuluotę.

1. Tariamas proporcingumo principo pažeidimas

a) Bendrijos teisės aktų leidėjo diskrecija bendrosios žemės ūkio politikos srityje

48. Proporcingumo principas, kuris yra vienas iš Bendrijos teisės bendrųjų principų ir kuris, be kita ko, Teisingumo Teismo praktikoje jau daugelį kartų yra pripažintas BŽŪP srityje, reikalauja, kad Bendrijos institucijų veiksmai neviršytų to, kas yra tinkama ir būtina teisėtiems atitinkamų teisės aktų tikslams pasiekti. Jei tenka rinktis iš kelių galimų tinkamų priemonių, reikia pasirinkti mažiausiai ribojančią, o atsiradę nepatogumai neturėtų būti neproporcingi siekiamiems tikslams ( 14 ).

49. Tačiau Teisingumo Teismas taip pat yra pripažinęs, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas bendrosios žemės ūkio politikos srityje turi didelę diskreciją, atitinkančią EB 34–37 straipsniais jam priskirtus politinius įgaliojimus. Įgyvendinant bendrąją žemės ūkio politiką, taip pat ir cukraus sektoriuje, iš jo reikalaujama įvertinti sudėtingus ekonominius klausimus ir priimti ekonominius, politinius bei socialinius sprendimus ( 15 ). Todėl Teisingumo Teismas konstatavo, kad teismo kontrolė turi apsiriboti patikrinimu, ar nagrinėjama priemonė nėra akivaizdžiai klaidinga ir ar nebuvo piktnaudžiauta įgaliojimais arba ar atitinkama valdžios institucija akivaizdžiai neperžengė savo diskrecijos ribų ( 16 ).

50. Kalbant apie proporcingumo principo įgyvendinimo sąlygų teisminę priežiūrą, atsižvelgiant į didelę Bendrijos teisės aktų leidėjo diskreciją bendrosios žemės ūkio politikos srityje, Teisingumo Teismo nuomone, tik akivaizdžiai netinkama šioje srityje priimta priemonė, palyginti su tikslu, kurio kompetentinga institucija ketina siekti, gali paveikti šios priemonės teisėtumą ( 17 ). Todėl reikia išsiaiškinti ne tai, ar Bendrijos teisės aktų leidėjo priimta priemonė buvo vienintelė arba geriausia iš galimų, bet tai, ar ji buvo akivaizdžiai netinkama ( 18 ).

51. Tačiau, kaip teisingai nurodė generalinė advokatė E. Sharpston savo 2007 m. birželio 14 d. išvadoje byloje Zuckerfabrik Jülich ( 19 ), ši teismų praktika negali būti aiškinama taip, kad Teisingumo Teismas Bendrijos teisės aktų leidėjui suteikia carte blanche. Teisingumo Teismas jokiu būdu nepanaikino galimybės vykdyti institucijų naudojimosi didele diskrecija teisminės kontrolės. Jeigu tokia kontrolė gali būti nors kiek naudinga, Teisingumo Teismas turi turėti galimybę veikti, jei, pavyzdžiui, dėl nustatytų per didelių mokesčių gamintojams tenka neproporcinga našta.

52. Toliau reikia išnagrinėti, ar, atsižvelgiant į visas Teisingumo Teismui nurodytas aplinkybes, gamintojams numatyta pareiga mokėti restruktūrizavimo mokestį pagal Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnį yra tinkama priemonė nustatytiems tikslams pasiekti ir ar dėl jos neatsiranda neproporcinga našta gamintojams.

b) Nagrinėjimo apimties nustatymas

53. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nepateikdamas konkrečių abejonių dėl Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio galiojimo, savo nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodo pareiškėjos argumentus dėl tariamo proporcingumo principo pažeidimo. Ši iš esmės tvirtina, kad cukrus, pagamintas viršijant nustatytą produkcijos ribą, bet kuriuo atveju negali būti parduotas pagal cukraus kvotas. Nustačius restruktūrizavimo mokestį už visą kvotą, taigi neatsižvelgiant į tą kvotos dalį, kuri po prevencinio atšaukimo buvo pašalinta iš rinkos, faktinė referencinė cukraus neto kaina gamintojams nukrinta žemiau 505,5 euro ir turi būti pasiekta parduodant mažesnius kiekius pagal kvotas. Be to, kvotos dalis, atšaukta iš rinkos, laikoma pirmuoju kiekiu, pagamintu pagal kvotą kitais 2007–2008 prekybos metais, taigi iš naujo įskaičiuojama nustatant restruktūrizavimo mokestį. Galiausiai ieškovė argumentuoja, kad, priešingai ketvirtoje konstatuojamoje dalyje įtvirtintam šios schemos tikslui – duoti naudos įmonėms, kurios privalo mokėti restruktūrizavimo mokestį, restruktūrizavimo mokesčio mokėjimas toms įmonėms, kurioms kvota buvo sumažinta, niekada nebus naudingas.

54. Pirmiausia reikia konstatuoti, kad pareiškėja ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neabejoja tikslų, kurių siekiama 2006 m. bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reforma, teisėtumu. Nekyla abejonių ir dėl Bendrijos teisės aktų leidėjo numatyto finansinės paskatos mechanizmo tinkamumo, kuriuo nepelningai dirbantys cukraus gamintojai skatinami galutinai atsisakyti kvotų. Taip pat neabejojama ir tuo, kad restruktūrizavimo schema turi būti finansuojama rinkoje išliekančių įmonių, vadinasi, tų įmonių, kurioms galiausiai restruktūrizavimas bus naudingas.

55. Vis dėlto, vadovaujantis tokiu požiūriu, atrodytų, kad naudinga ir tikslinga restruktūrizavimo mokestį nustatyti išimtinai toms įmonėms, kurios nori ir gali tęsti cukraus gamybą konkurencijos sąlygomis, nes galiausiai, pasitraukus iš rinkos mažiau našiems konkurentams ir dėl to suderinus rinką, būtent jos turės naudos. Taip pat naudinga ir tikslinga mažesnio našumo įmones, kurios sutinka atsisakyti kvotų ir (arba) galutinai jų atsisakiusios pasitraukia iš cukraus gamybos, atleisti nuo pareigos mokėti šį mokestį ir skirti joms tinkamą restruktūrizavimo pagalbą. Todėl šia prasme kvotos pagal Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnį skyrimas yra tinkamas pagrindas, pagrindžiantis pareigą mokėti mokestį.

56. Tačiau pagrindinis klausimas, kuris kyla nagrinėjamoje byloje, – ar atsižvelgiant į restruktūrizavimo tikslą nepažeidžiamas proporcingumo principas, kai nustatant restruktūrizavimo mokestį įskaičiuojami cukraus kiekiai, kurie dėl kitų mechanizmų, pirmiausia dėl atšaukimo iš rinkos mechanizmo, atitinkamais prekybos metais negali būti parduoti pagal kvotų schemą.

c) Pateiktų argumentų vertinimas

i) Būtinybė turėti iš anksto numatytą mokesčio apskaičiavimo bazę

57. Pirmiausia Taryba ir Komisija nurodo, kad, siekiant užtikrinti restruktūrizavimo sistemos finansavimą iš savo fondų, būtina iš anksto numatyti mokesčio apskaičiavimo bazę. Negalima leisti, kad laikinos restruktūrizavimo schemos tikslą – patenkinti visus pagalbos prašymus – sužlugdytų atsiradęs netikrumo elementas, pavyzdžiui, dėl nepakankamo lėšų kiekio restruktūrizavimo fonde. Jei nustatant mokestį nebūtų įskaičiuojamos visos skirtos kvotos, o būtų įskaičiuojamas tik faktiškai pagal kvotą pagaminto cukraus kiekis arba nebūtų įskaičiuojamas cukraus kiekis, kuriam taikomas atšaukimas iš rinkos, šio tikslo pasiekti nepavyktų ir, galimas dalykas, reikėtų pavienius prašymus atmesti.

58. Papildomai Komisija nurodo, jog aplinkybė, kad nustatant restruktūrizavimo mokestį atsižvelgiama į abstrakčiai paskirtą, o ne faktiškai išnaudotą kvotą, grindžiama samprotavimu, kad galutinai kvotų atsisakančioms įmonėms restruktūrizavimo pagalba taip pat suteikiama, neatsižvelgiant į tai, kad tos įmonės dėl atšaukimo iš rinkos dalimi kvotų atitinkamais prekybos metais iš viso nebūtų galėjusios pasinaudoti.

59. Mano manymu, išdėstyti fiskalinės politikos teiginiai ir nuoroda į būtinybę restruktūrizavimo sistemą finansuoti iš savo fondų yra pakankamai įtikinami argumentai, pagrindžiantys restruktūrizavimo mokesčio nustatymą remiantis visa abstrakčiai skirta kvota. Pirma, ši praktika užtikrina restruktūrizavimo fondo pajamų stabilumą, antra, ji taip pat garantuoja finansų pusiausvyrą tarp pajamų ir išlaidų, o tai ne tik pagrindinis, bet ir neišvengiamas ( 20 ) Bendrijos biudžeto teisės principas, prisiminus, kad restruktūrizavimo pagalba, teisę į kurią iš principo turi kiekvienas gamintojas, taip pat apskaičiuojama abstrakčiai suteiktų kvotų pagrindu. Siekiant užkirsti kelią vienašalio išlaidų didėjimo, kartu ir nepakankamo restruktūrizavimo fondo finansavimo praktikai, logiška nustatyti bendrus restruktūrizavimo mokesčio ir restruktūrizavimo pagalbos apskaičiavimo kriterijus.

60. Be to, Komisija, atsakydama į Teisingumo Teismo raštu pateiktą klausimą, pateikė 2008 m. gruodžio 11 d. dokumentą, prie kurio pridėjo apskaičiuotų ir faktinių restruktūrizavimo fondo pajamų ir išlaidų sąmatą kaip įrodymą, kad restruktūrizavimo sistemos finansavimas iš savo fondų yra užtikrintas, o numatytų ir faktiškai gautų pajamų dydis ne per daug viršija išlaidų dydį ( 21 ).

ii) Atšaukimo iš rinkos laikinas pobūdis

61. Toliau Taryba ir Komisija nurodo atšaukimo iš rinkos, kaip trumpalaikės paramos kainomis schemos ir kvotų atsisakymo kaip ilgalaikės struktūrinio rinkos derinimo priemonės, skirtumus. Kaip jos teisingai teigia, dėl atšaukimo kvota jokiu būdu nėra prarandama galutinai ( 22 ). Nors ir tiesa, kad cukraus kiekio, kuriam taikomas atšaukimas iš rinkos, konkrečiais prekybos metais įmonė negali parduoti pagal kvotų schemą, vis dėlto jai ši kvotos dalis lieka. Todėl įmonė gali laisvai nuspręsti, ar parduoti ją pasaulio rinkoje ( 23 ), ar perkelti į kitus prekybos metus. Pasirinkus antrąjį variantą, kvotos dalį vėl galima išnaudoti pagal kvotų schemą, nes ankstesniais prekybos metais atšauktas konkretus cukraus kiekis laikomas pirmuoju cukraus kiekiu, pagamintu kitais metais. Tai aiškiai matyti iš Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnio 3 dalies.

62. Priešingai pareiškėjos nuomonei, kuri išdėstyta nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ( 24 ), cukraus gamintojams dėl Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnyje numatytos pareigos mokėti mokestį neatsiranda papildoma našta, nes dėl Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnyje numatyto atšaukimo iš rinkos mechanizmo, kaip savo pastabose tvirtina Komisija, neatsitinka taip, kad ta pati kvota apmokestinama dvejus prekybos metus iš eilės. Atvirkščiai, kiekvieni prekybos metai vertinami atskirai, taigi kiekvienais prekybos metais visai skirtai kvotai taikomas laikinas restruktūrizavimo mokestis. Ir šiame kontekste nėra svarbu, ar konkretus cukraus kiekis buvo pagamintas pirmais arba kitais prekybos metais.

iii) Nedidelės ekonominės pasekmės, atsirandančios konkrečiam gamintojui

63. Toliau Taryba ir Komisija nurodo, kad galimos neigiamos ekonominės pasekmės, atsirandančios dėl iš rinkos atšauktų konkrečių kiekių įskaičiavimo nustatant laikiną restruktūrizavimo mokestį, yra nedidelės, ir jas bet kuriuo atveju kompensuoja nauda, gaunama iš atšaukimo iš rinkos.

64. Reikia sutikti su pareiškėja, jog negalima atmesti galimybės, kad dėl atšaukimo iš rinkos gamybos ribą viršijantis cukraus kiekis galės būti parduotas pagal kvotas tik kitais prekybos metais ir ne visada pavyks už jį gauti referencinę kainą. Tačiau Taryba šiame kontekste nurodo, kad 2006 m. bendros cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reforma panaikinus cukraus intervencinę kainą Reglamentas Nr. 318/2006 nebegarantuoja cukraus pardavimo už referencinę kainą. Be to, šio reglamento 18 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad intervencinę cukraus pagal kvotas kainą sudaro 80%, o ne 100% referencinės kainos.

65. Todėl gamintojas negali tikėtis visada parduoti už referencinę kainą. Juk galiausiai cukraus pardavimą lemia daugelis ekonominių veiksnių. Faktinę rinkos kainą būtent pirmiausia lemia pasiūla ir paklausa, taigi gamintojas atitinkamomis aplinkybėmis iš rinkos atšauktą cukraus kiekį gali parduoti ir už didesnę negu referencinė kaina.

66. Toliau reikia pritarti Tarybos ir Komisijos argumentams, kad galiausiai atšaukimas yra naudingas gamintojams. Kaip nurodyta anksčiau ( 25 ), atšaukimo iš rinkos mechanizmu siekiama išlaikyti referencinei kainai artimą kainos lygį, taigi lygį, viršijantį intervencijos kainą. Galimus tiesiogiai dėl atšaukimo iš rinkos atsirandančius nuostolius bet kuriuo atveju netiesiogiai kompensuoja bendrai padidėjusi pagal kvotą parduodamo cukraus kaina, kuri ir buvo pasiekta taikant šią priemonę.

67. Kaip nepagrįstą reikia atmesti pareiškėjos teiginį, kad atšaukimas iš rinkos pirmiausia taikomas konkurencingoms įmonėms. Atvirkščiai, atšaukimas iš rinkos taikomas visoms įmonėms, kurioms buvo skirtos kvotos. Tačiau toks taikymo pagrindas yra neutralus, nes jį taikant nedaromas skirtumas pagal konkrečių įmonių pajėgumą ir konkurencingumą. Todėl visoms įmonėms, neatsižvelgiant į jų atitinkamą pajėgumą, galioja tos pačios konkurencijos sąlygos. Taigi priekaištas dėl diskriminuojančių sąlygų taikymo ir konkurencijos iškraipymo yra visiškai nepagrįstas.

68. Vis dėlto įmonės, kaip antai pareiškėja, ginant jų pačių interesus, neatleidžiamos nuo rūpestingumo pareigos ( 26 ), kuria jos pirmiausia įpareigojamos visais įmanomais būdais šalinti neigiamas ekonomines pasekmes, galinčias atsirasti dėl atšaukimo iš rinkos. Jos privalo imtis visų reikalingų priemonių, įskaitant atitinkamus gamybos pakeitimus, iš karto, kai tik iš Komisijos pranešimų paaiškėja atšaukimo galimybė. 2006 m. vasario 3 d. Komisijos komunikate, paskelbtame Oficialiame leidinyje ( 27 ), buvo nurodyta, kad dėl 2006–2007 prekybos metais Bendrijos cukraus rinkoje susidariusios situacijos Komisija gali pasinaudoti jai Tarybos suteikta teise atšaukimą iš rinkos taikyti kaip pereinamojo laikotarpio priemonę. 2006 m. kovą buvo paskelbtas Reglamentas Nr. 493/2006 dėl Komisijos tais prekybos metais taikomo atšaukimo iš rinkos. Taigi tuo laiko momentu pareiškėja turėjo galimybę savo gamybos apimtis nagrinėjamais prekybos metais ( 28 ) sumažinti iki atitinkamo kiekio, kad išvengtų iš rinkos atšaukto cukraus kiekio perkėlimo arba jo pardavimo būtinybės ne pagal kvotas.

d) Išvada

69. Atsižvelgiant į tai, kas buvo išdėstyta galima daryti išvadą, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas, nustatydamas restruktūrizavimo mokesčio apskaičiavimo sąlygas, atsižvelgė į visus esminius aspektus, įskaitant trūkumus ir naudą, kuriuos patirs įmonės.

70. Tai, kad restruktūrizavimo mokestis nustatomas pagal Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnį abstrakčiai skirtos kvotos pagrindu, atsižvelgiant į cukraus pramonės restruktūrizavimo tikslą ir Bendrijos teisės aktų leidėjui BŽŪP srityje suteiktą didelę diskreciją, nėra nei akivaizdžiai netinkama priemonė, nei neproporcinga našta gamintojams.

2. Tariamas nediskriminavimo principo pažeidimas

a) Nagrinėjimo apimties nustatymas

71. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika EB 34 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje įtvirtintas Bendrijos viduje gamintojams arba vartotojams taikomas nediskriminavimo principas reikalauja, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, jei toks vertinimas negali būti objektyviai pagrįstas ( 29 ). Todėl bendro rinkų organizavimo priemonėmis, būtent intervencijos į šias rinkas mechanizmais, gali būti numatyti skirtumai vertinant regionus ar kitas gamybos arba vartojimo sąlygas, bet ne pagal valstybių narių teritoriją, ir jie turi būti grindžiami objektyviais kriterijais, užtikrinančiais tolygų suinteresuotoms šalims atsirandančių pranašumų ir trūkumų pasiskirstymą ( 30 ).

72. Be to, EB 34 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje numatyto nediskriminavimo principo įgyvendinimo sąlygų teisminės kontrolės atžvilgiu Bendrijos teisės aktų leidėjas, kaip nurodyta, bendrosios žemės ūkio politikos srityje turi didelę diskreciją, kuri atitinka EB 34-37 straipsniais jam priskirtas politines funkcijas ( 31 ).

73. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo abejones dėl Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio galiojimo grindžia pareiškėjos pagrindinėje byloje išdėstytais argumentais, kurie nurodyti ir nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą. Pareiškėja pagrindinėje byloje tvirtina, kad ji dėl prevencinio atšaukimo patiria diskriminaciją tiek, kiek atšaukimas iš rinkos nėra taikomas visoms įmonėms vienodai, o nustatomas taikant skirtingus koeficientus valstybėms narėms. Pareiškėjos pagrindinėje byloje manymu, valstybių narių, kurioms taikomas didesnis atšaukimas iš rinkos, įmonės atitinkamai gali parduoti mažiau cukraus už referencinę kainą ir todėl yra diskriminuojamos. Tokio nevienodo požiūrio taikymą sustiprina ir tai, kad restruktūrizavimo mokestis apskaičiuojamas remiantis skirtos kvotos dydžiu, nes suinteresuotos įmonės yra priverstos likusią cukraus produkciją parduoti už dar mažesnę neto kainą.

74. Taryba ir Komisija teisingai nurodo, kad pareiškėjos pagrindinėje byloje argumentai iš esmės yra susiję su prevencinio atšaukimo priemone, kuri numatyta Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnyje, o antrojo prejudicinio klausimo dalykas yra Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio galiojimas. Todėl, Komisijos manymu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą dėl galiojimo reikia vertinti kaip neturintį pagrindo, nes iš šios nuostatos neaiškios atšaukimo mechanizmo detalės. Tačiau manau, kad pareiškėjos pagrindinėje byloje argumentai yra tikrai svarbūs nagrinėjant antrąjį klausimą. Iš pagrindinės bylos aplinkybių negalima tiksliai įvertinti restruktūrizavimo mokesčio apskaičiavimo pasekmių, kai jis nustatomas remiantis visa skirta kvota, jei kartu nebus atsižvelgiama į atšaukimo iš rinkos daromą poveikį cukraus gamintojams. Be to, visos proceso šalys pateikė savo argumentus dėl šio klausimo, todėl per procesą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą buvo atitinkamai išplėsta teisminio nagrinėjimo apimtis.

75. Vadinasi, Teisingumo Teismas, nagrinėdamas šį kaltinimą, turi atsižvelgti į pareiškėjos pagrindinėje byloje argumentus tiek, kiek jie susiję su Reglamento Nr. 320/2006 11 straipsnio galiojimu.

b) Nediskriminavimo principo pažeidimo tikrinimas

76. Iš pradžių reikia patikslinti, kad šios nuostatos 1 dalyje nustatytas restruktūrizavimo mokesčio mokėjimas pats savaime nėra nediskriminavimo principo pažeidimas, nes visos cukraus rinkoje liekančios įmonės privalo mokėti šį mokestį, kuris nustatomas remiantis joms skirtų kvotų dydžiu. Beje, pareiškėja ir netvirtina, kad galutinai kvotos atsisakiusios įmonės taip pat turėtų prisidėti prie restruktūrizavimo fondo finansavimo.

i) Koeficientų sistemos veikimas

77. Prieš pradedant nagrinėti priekaištą dėl nevienodai taikomo ir todėl tariamai diskriminacinio atšaukimo iš rinkos reikėtų išsamiau paaiškinti koeficientų sistemos veikimą bei jos logiką ir tikslą.

78. Reglamento Nr. 318/2006 44 straipsnyje Taryba įgalioja Komisiją priimti pereinamojo laikotarpio priemones, palengvinančias perėjimą iš 2005–2006 prekybos metais susidariusios rinkos padėties į 2006–2007 prekybos metų rinkos padėtį, visų pirma sumažinant kiekį, kuris gali būti pagamintas pagal kvotą. Viena iš tokių priemonių yra ir Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnyje numatytas prevencinis atšaukimas.

79. Čia nustatyta riba pagal šios nuostatos 2 dalį apskaičiuojama padauginus pagal įmonei pagal Reglamento Nr. 318/2006 7 straipsnio 2 dalį skirtą kvotą iš dviejų koeficientų sumos, kurie nustatyti Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnio 2 dalies a ir b punktuose. Pirmasis iš jų – tai Reglamento Nr. 493/2006 I priede nustatytas koeficientas, kuris, kaip matyti iš Komisijos paaiškinimo, nustatytas taikant Reglamento Nr. 1260/2001 ( 32 ) 10 straipsnio 6 dalį kartu su Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnyje numatytu atšaukimo metodu. Antruoju koeficientu, nustatytu Komisijos Reglamente Nr. 1541/2006 ( 33 ), siekiama atsižvelgti į valstybių narių pastangas galutinai atsisakyti kvotų 2006–2007 prekybos metais pagal Reglamente Nr. 320/2006 numatytą restruktūrizavimo schemą.

80. Pareiškėjos argumentai akivaizdžiai susiję su Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnio 2 dalies b punkte numatyto koeficiento taikymu.

81. Kaip sutartinai tvirtina Komisija ir pareiškėja ( 34 ), šio koeficiento taikymas pereinamiesiems 2006–2007 metams lėmė, kad 2006–2007 prekybos metais buvo nustatyta tuo aukštesnė riba, kuo daugiau kvotų buvo galutinai atsisakyta pagal Reglamento Nr. 320/2006 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą. Kitaip tariant, šio koeficiento taikymas pereinamaisiais 2006–2007 metais lėmė, kad įmonė, įsisteigusi valstybėje narėje, kurioje 2006–2007 prekybos metais buvo galutinai atsisakyta mažiau kvotų, galėjo parduoti mažesnį kiekį cukraus pagal kvotas, palyginti su įmone, įsisteigusia valstybėje narėje, kurioje buvo galutinai atsisakyta daugiau kvotų.

ii) Vertinimas

— Reikšmingas vertinimo pagrindas

82. Atšaukimo ribos nustatymas grindžiamas sudėtingais skaičiavimais, kuriuos atliekant atsižvelgiama ne tik į minėtus koeficientus, bet ir į atitinkamai įmonei galiausiai skirtą kvotą. Gamintojams kvotas pagal Reglamento Nr. 318/2006 7 straipsnio 2 dalį skiria atitinkama valstybė narė, remdamasi jai Tarybos nustatyta nacionaline kvota.

83. Kadangi vertinant dėl atšaukimo konkrečių įmonių patiriamą naštą svarbus vaidmuo tenka ne tik Bendrijos teisės, bet ir nacionalinės teisės veiksniams, kyla klausimas, į kokį pagrindą atsižvelgti vertinant klausimą, ar konkrečios įmonės atžvilgiu buvo taikytas nevienodas požiūris, – į Bendrijos lygmenį ar atitinkamos valstybės narės lygmenį.

84. Pagal Teisingumo Teismo praktiką valstybės narės, įgyvendindamos Bendrijos teisinį reguliavimą ir pirmiausia tuo atveju, jeigu joms leidžiama rinktis iš įvairių taikymo metodų ar galimybių, privalo laikytis EB 34 straipsnio 2 dalyje įtvirtinto principo ( 35 ). Taigi nediskriminavimo principas, kaip objektyvi teisės norma, yra taikomas ne tik Bendrijos teisės aktų leidėjui, kuriam jis skirtas pirmiausia, bet ir valstybėms narėms, jeigu jos veikia, pavyzdžiui, pagal kompetenciją, suteiktą joms Bendrijos reglamentu arba vykdant Bendrijos reglamentą ( 36 ).

85. Mano manymu, nagrinėjamu atveju vertinimo, ar nebuvo nevienodo požiūrio taikymo, pagrindas turėtų būti Bendrijos, o ne valstybių narių lygmuo. Mano nuomone, lemia tai, kuriam sprendimo priėmimo organui galiausiai yra priskirtinas nevienodo požiūrio taikymas. Nors ir reikia pritarti Komisijai, kad Reglamento Nr. 318/2006 7 straipsnio 2 dalyje numatytu įgaliojimu skirti kvotas atitinkamai valstybei narei iš tiesų suteikiama tam tikra diskrecija formuojant pramonės politiką, vertinant teisine prasme galiausiai veiksmus reikia priskirti Bendrijos teisės aktų leidėjui, nes Taryba ir Komisija, valstybėms narėms nustatydamos skirtingus koeficientus ir kvotas, sukūrė pagrindą tolygiai mažinti produkcijos perviršį visose valstybėse narėse. Valstybių narių turima diskrecija priimti sprendimus, pavyzdžiui, dėl kvotų perskirstymo arba kvotų sumažinimo, kurią nurodo Komisija, negali sumenkinti fakto, kad galiausiai svarbiausius sprendimus dėl cukraus rinkų organizavimo priėmė Bendrijos teisės aktų leidėjas. Jis sukūrė visoje Bendrijoje galiojančią bendrą cukraus sektoriaus rinkų organizavimo sistemą, leidžiančią jam taikyti įvairius gamybos derinimo mechanizmus, kurių vienas ir yra Reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnio 1 dalyje numatytas prevencinis atšaukimas iš rinkos, esantis šios bylos dalyku.

86. Vadinasi, klausimą, ar buvo taikomas nevienodas požiūris, reikia vertinti Bendrijos lygmeniu. Todėl aplinkybėmis, kokios yra nagrinėjamoje byloje, iš principo galima teisine prasme pareiškėjos situaciją lyginti su kitoje valstybėje narėje įsisteigusios įmonės situacija.

— Nevienodas požiūris

87. Pareiškėjos nuomone, dėl koeficientų sistemos gamintojai vertinami nevienodai. Šiame kontekste ji nurodo jos pačios sukurtą hipotetinę situaciją, kuria siekiama paaiškinti šios išvados 81 punkte aprašytą šios sistemos poveikį ( 37 ).

88. Remdamasi šia hipotetine situacija pareiškėja palygina tokio nevienodo kvotų sumažinimo dviejose panašaus dydžio valstybėse narėse, gavusiose panašias kvotas, kurios kiekvienu atveju lygiomis dalimis padalytos dviem tose valstybėse narėse įsisteigusioms įmonėms, poveikį. Jei vienos iš šių valstybių narių viena iš dviejų cukrų gaminančių įmonių visai ar iš dalies nutrauktų gamybą ir atsisakytų savo kvotos pagal Reglamento (EB) Nr. 320/2006 3 straipsnį, kita įmonė šioje valstybėje narėje, kuri išlaikytų visą savo cukraus gamybos apimtis, dėl pirmosios įmonės veiksmų patirtų netiesioginę naudą. Palyginti su dviem panašiomis kitos valstybės narės įmonėmis, kurių nė viena nei atšaukia, nei apriboja gamybą, šios įmonės kvota dėl antros įmonės kvotos atsisakymo, kuriam ji neturėjo įtakos, būtų sumažinta mažiau. Valstybių narių, kurioms sumažinimas turėjo didesnę įtaką, įmonės gali parduoti proporcingai mažiau cukraus už 631,9 euro referencinę kainą už toną 2006–2007 prekybos metais nei įmonės kitose valstybėse narėse. Pareiškėjos nuomone, tai turėtų būti laikoma diskriminacija EB 34 straipsnio 2 dalies prasme.

89. Mano manymu, šiuo klausimu pakanka nurodyti, kad nė viena iš bylos šalių rimtai neginčija tokio pirma išdėstyto koeficientų sistemos taikymo poveikio. Todėl negalima atmesti galimybės, kad dviem dviejose skirtingose valstybėse narėse įsisteigusioms įmonėms atšaukimas iš rinkos gali turėti skirtingą poveikį, nelygu, kokia dalis atitinkamoje valstybėje įsisteigusių įmonių galutinai atsisakys gamybos. Jei darysime prielaidą, kurią akivaizdžiai daro pareiškėja, kad atitinkamos įmonės bent jau formaliai vertinant yra vienodos ( 38 ), tokiomis aplinkybėmis tai iš tiesų yra nevienodo požiūrio taikymas.

— Pateisinimas

90. Kyla klausimas, ar galima objektyviai pagrįsti tokį potencialiai nevienodo požiūrio taikymą skirtingų valstybių narių įmonėms.

91. Iš pradžių reikia pripažinti, kad, atidžiau išnagrinėjus atšaukimo iš rinkos mechanizmo veikimą ir tikslą, matyti, kad tai mechanizmas, kuris leidžia skirtingai vertinti kiekvieną konkretų atvejį. Kitaip nei tvirtina pareiškėja, skirtingas atšaukimo ribos dydis nustatomas ne pagal valstybių narių teritoriją, o atsižvelgiant į ten esančias gamybos sąlygas. Bendrijos teisės aktų leidėjo sukurto atšaukimo iš rinkos mechanizmui būdinga būtent tai, kad juo ypač galima atsižvelgti į atitinkamos valstybės narės cukraus gamybos ypatumus. Tai leidžia daryti tiek jau aprašytas koeficientų sistemos veikimas, tiek iš esmės valstybėms narėms suteikta veiksmų laisvė skirti kvotas gamintojams. Taigi nevienodo požiūrio taikymo kriterijai teismų praktikos prasme yra leistini ( 39 ).

92. Dėl paties tikrinimo, ar buvo teisėtas pagrindas nevienodo požiūrio taikymui pagrįsti, reikia nurodyti Teisingumo Teismo praktiką ( 40 ), remiantis kuria Komisija, atlikdama intervencijas į rinką, turi didelę veiksmų laisvę, kuri pašalina bet kokią automatizmo galimybę ir kuria ji turi naudotis siekdama ekonomikos politikos tikslų, numatytų atitinkamai galiojančiame Reglamente dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo. Iš to Teisingumo Teismas daro išvadą, kad teismai, vykdydami naudojimosi tokia veiksmų laisve teisėtumo kontrolę, negali kompetentingos institucijos vertinimo pakeisti savo vertinumu. Jie turi apsiriboti patikrinimu, ar toks vertinimas nebuvo akivaizdžiai klaidingas ir ar nebuvo piktnaudžiauta įgaliojimais. Tas pats taikytina ir teismo kontrolei, kuria siekiama nustatyti, ar Komisija nepažeidė vienodo požiūrio taikymo principo ( 41 ).

93. Mano manymu, nagrinėjant pagrindimo klausimą pirmiausia yra svarbus Komisijos pareiškimas ( 42 ), pagal kurį Bendrijos teisės aktų leidėjas siekia atsižvelgti į skirtingas konkrečių valstybių narių pastangas restruktūrizuojant cukraus rinką ir į kitas ypatingas situacijas atitinkamose valstybėse narėse.

94. Lygiai taip pat svarbus, mano manymu, yra Tarybos pareiškimas ( 43 ), kuriame nurodyta, kad Komisija, taikydama įgyvendinimo nuostatas, nustatė koeficientus, kurių tikslas – visose valstybėse narėse vienodai sumažinti gamybos perviršį ir taip pasiekti gamybos pusiausvyrą visoje Bendrijoje. Tarybos nuomone, siekiant struktūrinės pusiausvyros Bendrijoje, rinkos reguliavimo priemonės, kaip antai atšaukimas iš rinkos, atitinkamomis aplinkybėmis gali būti taikomos ir skirtingai. Jei valstybėje narėje įsisteigusios įmonės savanoriškai atsisako kvotų, šios valstybės narės gamybos lygis automatiškai sumažėja iki tam tikro lygio. O tose valstybėse narėse, kuriose gamybos kvotos buvo visos išnaudotos, kaip teigia Taryba, siekiant proporcingai sumažinti valstybei narei skirtą gamybos kvotą, reikia taikyti atšaukimo iš rinkos mechanizmą.

95. Siekis proporcingai sumažinti skirtas kvotas, atsižvelgiant į konkrečios valstybės cukraus gamybą, ir taip siekiant užtikrinti vienodą kainų stabilumą visoje Bendrijoje, mano manymu, tikrai gali pateisinti nevienodą požiūrį taikant atšaukimą iš rinkos, nes, pirma, taip atsižvelgiama į Europos vidaus rinkos vientisumo principą, kuris reikalauja užtikrinti bendras reguliuojamų produktų kainas ( 44 ), ir, antra, atšaukimas galiausiai turi teigiamą poveikį visiems Bendrijos cukraus gamintojams, įskaitant ir pareiškėją.

96. Todėl negalima priekaištauti Bendrijos teisės aktų leidėjui, kad jis, įgyvendindamas savo prerogatyvą reguliuoti atšaukimą iš rinkos, nusprendė taikyti nevienodą požiūrį, kuriuo atsižvelgiama į konkrečios valstybės narės situaciją, pirmiausia į įmonėms skirtas kvotas pagal Reglamento Nr. 318/2006 7 straipsnio 2 dalį bei į galutinai atsisakytų kvotų dalį pagal Reglamento Nr. 320/2006 3 straipsnio 1 dalį.

97. Nevienodas požiūris, pirma, reikalingas dėl organizacinių priežasčių. Valstybės narės, turėdamos tikslią informaciją apie konkrečias gamybos struktūras ir sąlygas ir taikydamos tam tikrus specialius kriterijus, kaip antai regioninę specializaciją ( 45 ) ir konkurencingumą, gali geriausiai įvertinti cukraus gamintojų tinkamumą gauti pagalbą. Numatydamos prioritetus ir taip valdydamos cukraus gamybą valstybės narės galiausiai taip pat padeda siekti Bendrijos restruktūrizavimo tikslo.

98. Be to, reikia pritarti Tarybai, kad reikia nustatyti skirtingą atšaukimo ribos dydį pagal galutinai atsisakytų kvotų dalį. Atsižvelgiant į tai, kad būtina proporcingai mažinti cukraus gamybą visoje Bendrijoje, didesnės atšaukimo ribos nustatymas tose valstybėse narėse, kuriose gamyba jau yra sumažinta iki tam tikro lygio, yra pateisinamas. Ir atvirkščiai, valstybei narei, kuri nepasinaudojo finansine pagalba, teikiama atsisakant kvotų, nustatoma mažesnė atšaukimo riba.

99. Įvertinusi visus Teisingumo Teismui pateiktus faktus ir argumentus, darau išvadą, jog nėra pagrindo teigti, kad ginčo dalyku esančios koeficientų sistemos taikymas nustatant atšaukimo ribą yra akivaizdžiai klaidingas ar buvo piktnaudžiauta įgaliojimais. Taip pat negalima daryti išvados, kad šia priemone Bendrijos teisės aktų leidėjas viršijo savo diskrecijos ribas.

100. Remiantis tuo, reikia daryti išvadą, kad EB 34 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje įtvirtintas nediskriminavimo principas pažeistas nebuvo.

VII — Išvada

101. Atsižvelgdama į tai, kas buvo išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Verwaltungsgerichtshof pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip: 1. Reglamento (EB) Nr. 320/2006 11 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad cukraus kvota, kuri po prevencinio atšaukimo pagal 2006 m. kovo 27 d. Komisijos reglamento Nr. 493/2006 3 straipsnį negali būti išnaudota, taip pat turi būti įskaičiuota nustatant laikiną restruktūrizavimo mokestį. 2. Reglamento (EB) Nr. 320/2006 11 straipsnis neprieštarauja pirminei teisei, būtent iš EB 34 straipsnio 2 dalies antrosios pastraipos išplaukiančiam nediskriminavimo principui ir proporcingumo principui.

( 1 ) Originalo kalba: vokiečių.

( 2 ) OL L 58, p. 42.

( 3 ) OL L 58, p. 1.

( 4 ) OL L 89, p. 11.

( 5 ) 2006 m. vasario 3 d. Komisijos komunikatas cukrinių runkelių ir cukraus gamintojams (OL C 27, p. 8).

( 6 ) 2008 m. gegužės 8 d. Sprendimas Zuckerfabrik Jülich ir kt. (C-5/06 ir C-23/06–C-36/06, Rink. p. I-3231).

( 7 ) Iki šiol bendram cukraus sektoriaus rinkų organizavimui buvo būdingos paramos kainomis schemos ir kvotų skyrimas. Apie 70% Bendrijoje pagaminamų žemės ūkio produktų (pvz., grūdų, cukraus, pieno, mėsos, kai kurių rūšių vaisių ir daržovių bei stalo vynų) taikoma parama kainomis (žr. C. M. Brú Purón Exégesis conjunta de los tratados vigentes y constitucional europeos, Cizur Menor, 2005, 34 straipsnis, p. 777). 1967 m. bendru cukraus sektoriaus rinkų organizavimu sukurtas kvotų režimas leido palaikyti gana aukštą kainų lygį ir išvengti produkcijos perviršio. Iš pradžių buvo numatyta, kad kvotų režimas įvedamas laikinai ir 1975 m. bus panaikintas, tačiau buvo pratęstas daugelį kartų. Vėliau, siekiant užtikrinti didesnes kvotas našesniems cukraus gamintojams, buvo nustatytas lankstesnis režimas (žr. G. Olmi Politique agricole commune, Briuselis, 1991, p. 173; R. Priebe (leid. Grabitz ir Hilf) Das Recht der Europäischen Union, Miunchenas, 2008, I tomas, 34 straipsnis, 57 punktas).

( 8 ) Dėl BŽŪP reformos, kurios įgyvendinimui 1999 m. kovo 26 d. Berlyne pritarė Europos Vadovų Taryba ir kuri buvo pradėta priėmus „Darbotvarkę 2000“, žr. mano 2009 m. vasario 3 d. išvadą byloje Horvath (C-428/07, byla dar nagrinėjama, 45 ir paskesni punktai).

( 9 ) Šiuo klausimu žr. D. Ehlers Allgemeines Verwaltungsrecht (leid. H.-U. Erichsen ir kt.), 2 I 6 straipsnis, p. 59, 14 punktas. Generalinis advokatas M. P. Léger 2004 m. rugsėjo 28 d. išvadoje byloje Schulte (C-350/03, Rink. p. I-9215, 84 ir paskesni punktai) mano, kad išaiškinimui remiantis tekstu teiktina tam tikra pirmenybė, ir nurodo, kad tikslinis išaiškinimas taikomas tik tada, kai galimi keli skirtingi nagrinėjamos nuostatos aiškinimai ir (arba) kai nagrinėjamą nuostatą sudėtinga išaiškinti vien remiantis jos tekstu, nes jis yra daugiaprasmis. C. Baldus ir F. Vogel „Gedanken zu einer europäischen Auslegungslehre: grammatikalisches und historisches Element“, Fiat iustitia – Recht als Aufgabe der Vernunft, Festschrift für Peter Krause zum 70. Geburtstag, Berlynas, 2006, p. 247 ir paskesni, neginčija, kad kiekvieną Bendrijos teisės normą reikia pradėti aiškinti remiantis jos tekstu. Tačiau jie nurodo, kad dėl kalbų įvairovės Bendrijoje sunku rasti patikimą išaiškinimą ir todėl esą būtina taikyti ir kitus aiškinimo metodus, kaip antai teleologinį ir istorinį metodą.

( 10 ) Teksto redakcijų keliomis skirtingomis kalbomis palyginimas neleidžia daryti kitokios išvados. Tiek iš redakcijos vokiečių kalba („Unternehmen, denen eine Quote zugeteilt worden ist“), tiek danų kalba („virksomheder, der har fået tildelt en kvote“), tiek anglų kalba („undertakings to which a quota has been allocated“), prancūzų kalba („entreprises qui détiennent un quota“), italų kalba („imprese a cui è stata assegnata una quota“), portugalų kalba („empresas às quais tiverem sido atribuídas quotas“), olandų kalba („ondernemingen waaraan een quotum is toegekend“), švedų kalba („företag som har tilldelats en kvot“), tiek ir ispanų kalba („empresas a las que se haya concedido una cuota“) aiškėja sąsaja su įmonei atitinkamai skirta kvota.

( 11 ) Bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo reforma – tai Bendrijos reakcija į 2005 m. balandžio 28 d. Pasaulio prekybos organizacijos ginčų sprendimo institucijos („Dispute Settlement Body“) sprendimą (žr. Report of the Appellate Body, European Communities – Export on Sugar, byla WT/DS265/AB/R, WT/DS266/AB/R, WT/DS283/AB/R), kuriame buvo pripažinta, kad Bendrija padarė keletą Urugvajaus derybų rato susitarimo dėl žemės ūkio nuostatų („Agreement on Agriculture“) pažeidimų.

( 12 ) Šiuo klausimu taip pat žr. A. Middecke Handbuch des Rechtsschutzes der Europäischen Union, 2-asis leidimas, Miunchenas, 2003, 10 straipsnis, 40 punktas, p. 227. Taigi nacionalinis teismas, pavyzdžiui, gali prašymą apriboti konkrečiais galiojimo pagrindais, kuriais vėliau savo tikrinimą grįs Teisingumo Teismas (žr. 1997 m. gegužės 29 d, Sprendimą Rotexchemie (C-26/96, Rink. p. I-2817) ir 1997 m. lapkričio 11 d. Sprendimą Eurotunnel (C-408/95, Rink. p. I-6315)). K. Lenaerts, D. Arts ir I. Maselis Procedural Law of the European Union, 2-asis leidimas, Londonas, 2006, 10-012 punktai, p. 361, atrodo, taip pat daro išvadą, kad, nustatant prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kuris pateiktas dėl Bendrijos normos galiojimo, nagrinėjimo apimtį, pirmiausia reikia remtis prejudiciniu klausimu, dėl kurio pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą.

( 13 ) Aiškinant prejudicinį klausimą, kuriuo prašoma patikrinti Bendrijos teisės normos galiojimą ir kurio formuluotė yra arba bendro pobūdžio arba netiksli, svarbu atsižvelgti į ieškovo pagrindinėje byloje pateiktus tvirtinimus (žr. 1978 m. spalio 25 d. Sprendimą Royal Scholten Honig, 103/77 ir 145/77, Rink. p. 2037, 16 ir 17 punktai).

( 14 ) 1990 m. lapkričio 13 d. Sprendimas Fedesa ir kt. (C-331/88, Rink. p. I-4023, 13 punktas); 1994 m. spalio 5 d. Sprendimas Crispoltoni ir kt. (C-133/93, C-300/93, C-362/93, Rink. p. I-4863, 41 punktas); 2001 m. liepos 12 d. Sprendimas Jippes ir kt. (C-189/01, Rink. p. I-5689, 81 punktas) ir 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Ispanija prieš Tarybą (C-310/04, Rink. p. I-7285, 97 punktas).

( 15 ) Šiuo klausimu 1980 m. spalio 29 d. Sprendimas Roquette Frères prieš Tarybą (138/79, Rink. p. 3333, 25 punktas) ir 2000 m. liepos 6 d. Sprendimas Eridania (C-289/97, Rink. p. I-5409, 48 punktas); toliau 2005 m. gruodžio 6 d. Sprendimas ABNA ir kt. (C-453/03, C-11/04, C-12/04 ir C-194/04, Rink. p. I-10423, 69 punktas) ir Sprendimas Ispanija prieš Tarybą (nurodytas 14 išnašoje, 96 punktas) bei 2006 m. spalio 26 d. generalinės advokatės J. Kokott išvada byloje Roquette Frères (C-441/05, Rink. p. I-1993, 72 punktas).

( 16 ) 1989 m. liepos 11 d. Sprendimas Schräder (265/87, Rink. p. 2237, 22 punktas); Sprendimas Fedesa ir kt. (nurodytas 14 išnašoje, 8 ir 14 punktai); Sprendimas Eridania (nurodytas 15 išnašoje, 49 punktas); Sprendimas Jippes ir kt. (nurodytas 14 išnašoje, 80 punktas); 2004 m. rugsėjo 9 d. Sprendimas Ispanija prieš Komisiją (C-304/01, Rink. p. I-7655, 23 punktas); Sprendimas Ispanija prieš Tarybą (nurodytas 14 išnašoje, 96 punktas); 2007 m. spalio 4 d. Sprendimas Geuting (C-375/05, Rink. p. I-7983, 44 punktas) ir 2008 m. sausio 17 d. Sprendimas Viamex ir kt. (C-37/06 ir C-58/06, Rink. p. I-69, 34 punktas) bei generalinės advokatės J. Kokott išvada byloje Roquette Frères (nurodyta 15 išnašoje, 72 punktas).

( 17 ) Sprendimas Fedesa ir kt. (nurodytas 14 išnašoje, 14 punktas); Sprendimas Crispoltoni ir kt. (nurodytas 14 išnašoje, 42 punktas); Sprendimas Jippes ir kt. (nurodytas 14 išnašoje, 83 punktas); 2006 m. sausio 10 d. Sprendimas IATA ir ELFAA (C-344/04, Rink. p. I-403, 80 punktas); Sprendimas Ispanija prieš Tarybą (nurodytas 14 išnašoje, 98 punktas) ir sprendimas Geuting (nurodytas 16 išnašoje, 46 punktas).

( 18 ) Sprendimas Jippes ir kt. (nurodytas 14 išnašoje, 83 punktas); Sprendimas Ispanija prieš Tarybą (nurodytas 14 išnašoje, 99 punktas) ir Sprendimas Geuting (nurodytas 16 išnašoje, 47 punktas). Tačiau, kaip teisingai nurodė generalinė advokatė E. Sharpston 2007 m. birželio 14 d. išvadoje byloje Zuckerfabrik Jülich (C-5/06, Rink. p. I-3231, 65 punktas), kita vertus, šios teismų praktikos negalima suprasti taip, kad Teisingumo Teismas suteikia Bendrijos teisės aktų leidėjui carte blanche. Teisingumo Teismas nepanaikino galimybės institucijų naudojimuisi didele diskrecija taikyti teisminę kontrolę. Generalinės advokatė manymu, Teisingumo Teismas turi turėti galimybę veikti, jei gamintojams akivaizdžiai tenka neproporcinga našta.

( 19 ) Žr. generalinės advokatė E. Sharpston išvadą, pateiktą byloje Zuckerfabrik Jülich (nurodyta 18 išnašoje, 65 punktas).

( 20 ) Šiame kontekste pirmiausia reikia nurodyti EB 268 straipsnio 3 dalį, kurioje įtvirtintas Bendrijos biudžeto subalansuotumo principas. Jis reikalauja, kad būtų subalansuotos biudžeto pajamos ir išlaidos. Taigi reikia užtikrinti, kad numatytos išlaidos būtų dengiamos iš gautų pajamų (šia prasme taip pat žr. J. Schoo EU-Kommentar (leid. J. Schwarze), Baden Badenas, 2000, 268 straipsnis, 19 punktas, p. 2198.

Taip pat žr. R. Ackrill The Common Agricultural Policy, Šefildas, 2000, p. 78, kurio manymu, Bendrijos biudžeto subalansuotumas, atvirkščiai, yra laikytinas taisykle. Pagal ją deficitinis biudžetas yra neleistinas. Šios taisyklės reikia laikytis ir BŽŪP srityje. Nors Europos investicijų bankas gali teikti kreditus investiciniams projektams finansuoti, tačiau ne Bendrijos išlaidoms finansuoti. Autorius mano, kad Steigimo sutarčių autoriai nesiekė Bendrijai, ir pirmiausia Komisijai, pateikti lengvų sprendimų nustatant išlaidas ir pajamas.

Nors pagal ketvirtą konstatuojamąją dalį restruktūrizavimo mokestis ir laikomas asignuotomis įplaukomis, šis faktas nepanaikina Bendrijos institucijų pareigos laikytis šio principo. Komisijos pasiūlyme dėl 2005 m. birželio 22 d. Tarybos Reglamento dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo, COM(2005) 263, p. 9, buvo aiškiai nurodytas restruktūrizavimo schemos finansavimo iš savo fondų tikslas.

( 21 ) Iš šios sąmatos aiškėja, kad 2006–2007 prekybos metais pajamos siekė 2145 mln. eurų. Išlaidos savo ruožtu sudarė 1358 mln. eurų. Taigi 2006–2007 prekybos metų balansą sudarė 787 mln. eurų, kurie buvo panaudoti restruktūrizavimui kitais metais finansuoti.

( 22 ) Šiuo klausimu žr. pastabas, pateiktas šios išvados 40–43 punktuose.

( 23 ) Nors kvotų schema, nustatant konkrečius kiekius, ribojama gamyba, tačiau nėra taip, kad jomis būtų draudžiama bet kokia tolesnė gamyba. Vis dėlto dėl konkretiems gamintojams nustatytų sankcijų už gamybos perviršį (pvz., draudimas parduoti Bendrijoje, mokesčių mokėjimas) bet kokia gamybos plėtra ekonomiškai tampa visiškai beprasmė. Tačiau svarbu paminėti, kad kiekviena ligšiolinių kvotų schemų (ypač cukraus, žvejybos, pieno ir perdirbtų pomidorų) nustatoma pagal specialius dėsnius atsižvelgiant į atitinkamų produktų poreikius. Nors cukraus kvotos egzistuoja ir cukraus sektoriaus rinkų organizavimo srityje, tačiau šiuo atveju viršijus kvotą nereikia mokėti mokesčio. Atvirkščiai, gamintojas už papildomai pagamintus kiekius neįgyja teisės į grąžinamąją eksporto išmoką (žr. T. Van Rijn, Vertrag über die Europäische Union und Vertrag zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft – Kommentar (leid. von H. von der Groeben ir J. Schwarze), 1 tomas, 6-asis leidimas, 34 straipsnis, 35 pastraipa, p. 1207).

( 24 ) Žr. nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą p. 9.

( 25 ) Žr. šios išvados 40 punktą.

( 26 ) Teisingumo Teismas tikrindamas reglamento galiojimą jau yra nurodęs suinteresuotų šalių rūpestingumo pareigą, kuri pasireiškia pareiga imtis priemonių, kad būtų išvengta žalos (žr. 1973 m. kovo 14 d. Sprendimo Westzucker, 57/72, Rink. p. 321, 20 punktą).

( 27 ) 2006 m. vasario 6 d. Komisijos pranešime cukrinių runkelių ir cukraus gamintojams (OL C 27, p. 8) nurodyta: „Komisija atkreipia cukrinių runkelių ir cukraus gamintojų dėmesį į situaciją Bendrijos cukraus rinkoje, numatytoje 2006–2007 m. prekybos metams. Pirmiausia dėl 2004–2005 m. prekybos metais sukauptų atsargų ir dėl Pasaulio prekybos organizacijos nustatytų eksporto taisyklių ir apribojimų 2006–2007 m. prekybos metai gali prasidėti turint dideles cukraus atsargas ir mažesnes galimybes realizuoti jo perteklių. Tokiomis sąlygomis bendros cukraus rinkos organizavimo reforma ir dėl to vykdomas cukraus gamybos restruktūrizavimas nebus pakankamai pažengę, kad būtų galima užtikrinti rinkos pusiausvyrą 2006–2007 m. prekybos metais. Todėl neatmetama galimybė, kad Komisijai teks imtis specialių valdymo priemonių 2006–2007 m. pasėtų cukrinių runkelių derliui. Priemonės, Komisijos priimtos pagal Tarybos jai suteikiamus įgaliojimus kaip pereinamojo laikotarpio priemonės, gali būti susijusios su 2006–2007 m. prekybos metų kvotose numatytais gamybos kiekiais ir su nuostatomis dėl 2005–2006 m. prekybos metais pagaminto C cukraus realizavimo“.

( 28 ) Pagal Reglamento Nr. 318/2006 1 straipsnio 2 dalį 1 dalyje išvardytiems produktams prekybos metai prasideda spalio 1 d. ir baigiasi kitų metų rugsėjo 30 dieną. Tačiau 2006–2007 prekybos metai pagal 1 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą prasideda 2006 m. liepos 1 d. ir baigiasi 2007 m. rugsėjo 30 dieną.

( 29 ) Nusistovėjusioje praktikoje Teisingumo Teismas yra pripažinęs, kad EB 34 straipsnio 2 dalyje numatytas Bendrijos teisės nediskriminavimo principas yra konkreti bendrojo lygybės principo, kuris yra vienas iš pagrindinių Bendrijos teisės principų ir reikalauja, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, jei skirtingas elgesys nėra objektyviai pateisinamas, išraiška. Tiek dėl 34 straipsnio 2 dalyje įtvirtino bendrojo, tiek dėl konkretaus nediskriminavimo principo žr. 2007 m. spalio 23 d. Sprendimą Lenkija prieš Tarybą (C-273/04, Rink. p. I-8925, 86 punktas); 2006 m. birželio 22 d. Sprendimą Belgija prieš Komisiją (C-182/03, Rink. p. I-5479, 170 punktas); 2006 m. kovo 30 d. Sprendimą Ispanija prieš Tarybą (C-87/03 ir C-100/03, Rink. p.I-2915, 48 punktas); 2003 m. kovo 6 d. Sprendimą Niemann (C-14/01, Rink. p. I-2279, 49 punktas); 2000 m. balandžio 13 d. Sprendimą Karlsson ir kt. (C-292/97, Rink. p. I-2737, 39 punktas); 1998 m. kovo 10 d. Sprendimą Komisija prieš Vokietiją (C-122/95, Rink. p. I-973, 62 punktas); 1997 m. balandžio 17 d. Sprendimą EARL de Kerlast (C-15/95, Rink. p. I-1961, 35 punktas); 1995 m. spalio 17 d. Sprendimą Fishermen’s Organisations ir kt. (C-44/94, Rink. p. I-3115, 46 punktas); 1994 m. sausio 27 d. Sprendimą Herbrink (C-98/91, Rink. p. I-223, 27 punktas); 1992 m. sausio 10 d. Sprendimą Kühn (C-177/90, Rink. p. I-35, 18 punktas); 1990 m. vasario 21 d. Sprendimą Wuidart ir kt. (C-267/88–C-285/88, Rink. p. I-435, 13 punktas); 1988 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Ispanija prieš Tarybą (203/86, Rink. p. 4563, 25 punktas); 1986 m. lapkričio 25 d. Sprendimą Klensch (201/85 ir 202/85, Rink. p. 3477, 9 punktas); 1980 m. kovo 27 d. Sprendimą Salumi ir kt. (66/79, 127/79 ir 128/79, Rink. p. 1237, 14 punktas); 1977 m. spalio 19 d. Sprendimą Ruckdeschel ir Ströh (117/76 ir 16/77, Rink. p. 1753, 7 punktas) ir Sprendimą Moulins et Huileries de Pont-à-Mousson ir Providence agricole de la Champagne (124/76 ir 20/77, Rink. p. 1795, 16 punktas); 1978 m. spalio 25 d. Sprendimą Koninklijke Scholten-Honig ir De Bijenkorf (125/77, Rink. p. 1991, 26 punktas) ir Sprendimą Royal Scholten-Honig ir Tunnel Refineries (nurodytas 13 išnašoje, 26 punktas) bei mano 2009 m. vasario 3 d. išvadą byloje Horvath (nurodyta 8 išnašoje, 99 ir kt. punktai).

( 30 ) Sprendimas Ispanija prieš Tarybą (nurodytas 28 punkte, 25 punktas); 1992 m. kovo 19 d. Sprendimas Hierl (C-311/90, Rink. p. I-2061, 18 punktas) ir 1994 m. spalio 5 d. Sprendimas Vokietija prieš Tarybą (C-280/93, Rink. p. I-4973, 67 punktas).

( 31 ) Sprendimas Wuidart ir kt. (nurodytas 28 išnašoje, 14 punktas).

( 32 ) 2001 m. birželio 19 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1260/2001 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 178, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 33 t., p. 17).

( 33 ) 2006 m. spalio 13 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1541/2006, nustatantis koeficientą, leidžiantį nustatyti Reglamento (EB) Nr. 493/2006 3 straipsnyje numatytą atšaukimo ribą (OL L 283, p. 22).

( 34 ) Žr. nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą p. 6.

( 35 ) Sprendimas Klensch (nurodytas 28 išnašoje, 10 punktas); 1989 m. liepos 13 d. Sprendimas Wachauf (5/88, Rink. p. 2609, 19 punktas); 1989 m. liepos 11 d. Sprendimas Daniel Cornée (196/88–198/88, Rink. p. 2309, 20 ir kt. punktai) ir 1994 m. liepos 14 d. Sprendimas Graff (C-351/92, Rink. p. I-3361, 17 ir 18 punktai).

( 36 ) Šiuo klausimu žr. T. Van Rijn, nurodyta ten pat (22 išnaša); EB 34 straipsnis, 59 punktas.

( 37 ) Žr. nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą p. 7.

( 38 ) Tačiau iš formalaus požiūrio dar negalima daryti išvados, kad atitinkamos įmonės iš tiesų yra vienodos ir materialine prasme. Vis dėlto taip būna retai arba beveik išvis nebūna, jei atsižvelgsime į konkretaus atvejo ypatumus (pvz., gamybą, paklausą, ekonominę padėtį ir įmonės dydį). Kaip teisingai nurodo J. Schwarze European Administrative Law, 1-asis leidimas, Liuksemburgas, 2006, p. 548, vienodumas niekada negali būti absoliutus, o tik dalinis arba tik tam tikrų požymių ir santykių atžvilgiu. Sprendimo, kuriuo patvirtinamas arba paneigiamas dviejų lyginamų objektų vienodumas, galiojimas gali būti tik santykinis. Autoriaus manymu, būtų visiškai nelogiška tvirtinti, kad du objektai yra absoliučiai identiški. Nagrinėjamoje byloje pareiškėja savo teiginiui, kad jos situacija esanti tokia pati kaip ir kitų suinteresuotų cukrų gaminančių įmonių, pagrįsti nepateikė jokių argumentų ar kriterijų.

( 39 ) Žr. nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 71 punktą.

( 40 ) Sprendimas Westzucker (nurodytas 25 išnašoje, 14 punktas).

( 41 ) Žr. 1996 m. vasario 29 d. Sprendimą Prancūzija ir Airija prieš Komisiją (C-296/93 ir C-307/93, Rink. p. I-795, 31 punktas) ir 1997 m. liepos 17 d. Sprendimą National Farmers’ Union (C-354/95, Rink. p. I-4559, 50 punktas). G. Thiele EUV/EGV Kommentar (leid. C. Calliess ir M. Ruffert), 34 straipsnis, 57 pastraipa, p. 684, nurodo Bendrijos teisės aktų leidėjo veiksmų laisvę BŽŪP srityje ir mano, kad dėl šios priežasties politiniu sprendimu galima abejoti tik tada, kai sprendimas, atsižvelgiant į priimant sprendimą Bendrijos teisės aktų leidėjo turėtą informaciją, atrodo akivaizdžiai klaidingas. A. Iliopouliou „Le principe d’égalité et de non-discrimination“, Droit Administratif Européen (leid. J.-B. Auby ir J. Dutheil de la Rochere), Briuselis, 2007, p. 446, teigia, kad Teisingumo Teismas paprastai vertina santūriai ir nurodo Bendrijos institucijų turimą didelę diskreciją vertinti sudėtingą ekonominę situaciją.

( 42 ) Žr. Komisijos dokumento 53 punktą.

( 43 ) Žr. Tarybos dokumento 45 punktą.

( 44 ) Žr. I. Halla-Heißen ir F. Nonhoff Marktordnungsrecht – Marktordnungswaren im grenzüberschreitenden Warenverkehr, Kelnas, 1997, p. 34. Iš teisės aktų, kurie buvo priimti siekiant BŽŪP tikslų, aiškėja trys svarbiausi pagrindiniai – rinkos vientisumo, Bendrijos pirmenybės ir finansinio solidarumo – principai. Rinkos vientisumo principas pirmiausia apima laisvą prekių – žemės ūkio produktų – judėjimą tarp valstybių narių. Turi būti panaikinti galintys konkurenciją iškraipyti muitai ir prekybos kliūtys bei pavienių valstybių narių subsidijos savo žemės ūkio sektoriui. Prekių judėjimas valstybėje narėje faktiškai turėtų nesiskirti nuo prekių judėjimo vidaus rinkoje. Tam reikia iš pradžių nustatyti bendras kainas ir konkurencijos taisykles.

( 45 ) Teisingumo Teismas Sprendime Eridania (nurodytas 15 išnašoje, 20 punktas) pripažino, kad nustatytų cukraus kvotų paskirstymas konkrečioms įmonėms atsižvelgiant į jų faktinę gamybą yra pateisinamas, nes toks naštos paskirstymas atitinka regiono specifiškumo principą, pagal kurį reikalaujama, kad gamyba vyktų ekonominiu požiūriu tinkamiausioje vietoje. Be to, tokia tvarka atitinka ir gamintojų solidarumo principą, nes gamyba yra tinkamas tiek gamintojų ekonominio pajėgumo, tiek naudos, kurią jie gauna iš šios sistemos, vertinimo kriterijus.