Byla T‑349/03

Corsica Ferries France SAS

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Valstybės pagalba – Ieškinys dėl panaikinimo – Restruktūrizavimo pagalba – Sprendimas, pripažįstantis valstybės pagalbą suderinama su bendrąja rinka – Komisijos gairės – Pareiga motyvuoti – Sąlygų laikymasis – Minimali pagalba“

2005 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo (trečioji kolegija) sprendimas II‑0000

Sprendimo santrauka

1. Ieškinys dėl panaikinimo – Pagrindai – Nemotyvavimas arba nepakankamas motyvavimas – Atskyrimas nuo akivaizdžios vertinimo klaidos

(EB 230 ir 253 straipsniai)

2. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Komisijos sprendimas valstybės pagalbos srityje – Sprendimas dėl pagalbos sunkumus patiriančiai įmonei restruktūrizuoti

(EB 87 straipsnio 1 dalis ir 3 dalies c punktas bei 253 straipsnis; Bendrijos gairės dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti)

3. Valstybių teikiama pagalba – Draudimas – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Komisijos diskrecija vertinti – Teisminė kontrolė – Ribos

(EB 87 straipsnio 3 dalies c punktas)

4. Valstybių teikiama pagalba – Draudimas – Nukrypti leidžiančios nuostatos – Komisijos diskrecija vertinti – Galimybė priimti gaires – Privalomasis pobūdis – Teisminė kontrolė

(EB 87 straipsnio 3 dalies c punktas)

5. Ieškinys dėl panaikinimo – Ginčijamas aktas – Teisėtumo vertinimas atsižvelgiant į priimant aktą turimą informaciją – Retrospektyvios prielaidos – Poveikio nebuvimas

(EB 230 straipsnis)

6. Valstybių teikiama pagalba – Draudimas – Leidžiančios nukrypti nuostatos – Pagalba, kuri gali būti laikoma suderinama su bendrąja rinka – Pagalba sunkumus patiriančiai įmonei restruktūrizuoti – Sunkumus patiriančių įmonių nustatymas

(EB 87 straipsnio 3 dalies c punktas; Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti 4 punktas, 5 punkto a papunktis ir 6 punktas)

7. Valstybių teikiama pagalba – Draudimas – Leidžiančios nukrypti nuostatos – Pagalba, kuri gali būti laikoma suderinama su bendrąja rinka – Pagalba sunkumus patiriančiai įmonei restruktūrizuoti – Sąlygos – Pagalbos apribojimas iki būtino minimumo – Restruktūrizavimo plano, kuriame nustatytas įsipareigojimas perleisti nebūtiną turtą, taikymas – Pasekmė – Pareiga visą už perleidimą gautą sumą skirti restruktūrizavimo planui finansuoti

(EB 87 straipsnio 3 dalies c punktas; Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti 40 punktas )

8. Valstybių teikiama pagalba – Draudimas – Leidžiančios nukrypti nuostatos – Pagalba, kuri gali būti laikoma suderinama su bendrąja rinka – Pagalba sunkumus patiriančiai įmonei restruktūrizuoti – Komisijos diskrecija vertinti – Teisė apytiksliai įvertinti už restruktūrizavimo plane numatyto turto perleidimą gausimą sumą – Riba

(EB 87 straipsnio 3 dalies c punktas)

9. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Motyvavimo pareigos įvykdymas vykstant teisminiam procesui – Neleistinumas

(EB 253 straipsnis)

1. Ieškinio pagrindas dėl EB 253 straipsnio pažeidimo turi būti atskirtas nuo ieškinio pagrindo dėl akivaizdžios vertinimo klaidos. Iš tikrųjų pirmasis pagrindas, kuris yra nepakankamas motyvavimas ar nemotyvavimas, yra susijęs su esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimu EB 230 straipsnio prasme bei yra viešuoju interesu pagrįstas ieškinio pagrindas, kuriuo Bendrijos teismas gali remtis ex officio, antrasis pagrindas dėl sprendimo teisėtumo iš esmės, susijęs su teisės taisyklės dėl Sutarties taikymo pažeidimu EB 230 straipsnio prasme, ir Bendrijos teismas gali jį nagrinėti, tik jei ieškovas remiasi šiuo pagrindu. Todėl pareiga motyvuoti ir motyvavimo pagrįstumas yra du atskiri klausimai.

Vadinasi, tikrindamas, ar buvo laikytasi pareigos motyvuoti Komisijos sprendimą, Pirmosios instancijos teismas iš esmės nenagrinėja grindžiant šį sprendimą pastarosios pateiktų motyvų teisėtumo.

Todėl grindžiant ieškinio pagrindą dėl nemotyvavimo ar nepakankamo motyvavimo nurodyti kaltinimai ir argumentai siekiant ginčyti tokio sprendimo pagrįstumą yra neveiksmingi ir nesvarbūs.

(žr. 52, 58–59 punktus)

2. Pareigos motyvuoti apimtis priklauso nuo atitinkamo akto pobūdžio ir priėmimo aplinkybių. Motyvavimas turi aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti institucijos samprotavimus, kad, pirma, suinteresuotieji asmenys, siekdami apginti savo teises ir patikrinti, ar sprendimas pagrįstas, galėtų žinoti priemonės pateisinimą ir, antra, Bendrijos teismas galėtų vykdyti jo teisėtumo priežiūrą.

Nereikalaujama, kad motyvavimas atspindėtų visas reikšmingas faktines ir teisines aplinkybes, nes jo atitiktis EB 253 straipsnio reikalavimams turi būti vertinama atsižvelgiant ne vien į jo formuluotę, bet taip pat į kontekstą bei į atitinkamą klausimą reguliuojančių teisės normų visumą.

Kalbant konkrečiai, Komisija neprivalo išsakyti nuomonės dėl suinteresuotųjų asmenų jai pateiktų argumentų, pavyzdžiui, akivaizdžiai nesvarbių, nieko nereiškiančių ar aiškiai antraeilių, tačiau jos priimamo sprendimo ekonomijos sumetimais pakanka išdėstyti tik esminius faktus ir teisines pastabas.

Kvalifikuojant pagalbos priemonę, taikoma pareiga motyvuoti reikalauja, kad būtų nurodytos priežastys, dėl kurių Komisija mano, jog atitinkama pagalba patenka į EB 87 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.

Dėl pareigos motyvuoti valstybės pagalbos restruktūrizavimui atitiktį EB 87 straipsnio 3 dalies c punktui reikia pažymėti, kad ji įvykdyta, kai Komisijos sprendime nurodomi motyvai, kuriais remiantis manoma, jog pagalba pateisinama, atsižvelgiant į Bendrijos gairėse dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti numatytas sąlygas, o būtent restruktūrizavimo plano buvimą, pakankamą ilgalaikio įmonės gyvybingumo įrodymą ir pagalbos proporcingumą gavėjo įnašams.

(žr. 62–66, 132 punktus)

3. Taikydama EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą, Komisija turi plačią diskreciją, kurios įgyvendinimas apima sudėtingus ekonominės ir socialinės sistemos vertinimus, kurie turi būti atliekami atsižvelgiant į Bendrijos kontekstą. Šiai diskrecijai taikoma teisminė kontrolė apsiriboja procedūrinių ir motyvavimo taisyklių laikymosi, teisės klaidos nebuvimo, nurodytų faktų tikslumo ir akivaizdžios šių faktų vertinimo klaidos nebuvimo bei piktnaudžiavimo įgaliojimais nebuvimo patikrinimu. Taigi Pirmosios instancijos teismas negali pakeisti sprendimą priėmusios institucijos atliktos ekonominės analizės sava.

(žr. 137–138 punktus)

4. Komisija privalo laikytis savo pačios nustatytų rekomendacijų ir priimtų pranešimų valstybės pagalbos kontrolės srityje tiek, kiek jie atitinka Sutarties normas bei kiek valstybės narės su jais sutinka.

Todėl jeigu Komisija, vertindama kiekvieną pagalbą pagal anksčiau priimtas savo gaires, jų nesilaiko, negali būti laikoma, kad ji peržengė savo diskrecijos ribas. Iš tikrųjų pirmiausia Komisija išsaugo teisę šias gaires panaikinti ar pakeisti, jei to reikalauja aplinkybės. Antra, šios gairės susijusios su apibrėžtu sektoriumi ir jomis vykdoma Komisijos nustatyta politika.

Tokiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas turi patikrinti, ar Komisija laikėsi pačios nustatytų ir gairėse išvardytų reikalavimų.

(žr. 139–141 punktus)

5. Nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį, Bendrijos akto teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į faktines ir teisines aplinkybes, buvusias priimant aktą, ir negali priklausyti nei nuo galimų jo iškraipymo prielaidų, nei nuo vėlesnių tvirtinimų, susijusių su jo efektyvumo lygiu.

Išsamūs Komisijos vertinimai gali būti nagrinėjami remiantis tik dokumentais, kuriuos pastaroji turėjo atlikdama šiuos vertinimus.

(žr. 142–143 punktus)

6. Nors pagal Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti įmonė „bet kuriuo atveju“ laikoma patiriančia sunkumus, kai prarasta didelė jos kapitalo dalis, niekas netrukdo įmonei kitais būdais įrodyti turint finansinių sunkumų gairių prasme, net jei ji neprarado didelės savo kapitalo dalies.

(žr. 185 punktą)

7. Kadangi norėdama gauti restruktūrizavimo pagalbą įmonė savo restruktūrizavimo plane įsipareigojo perduoti nebūtiną turtą, ji turi už šio turto perdavimą gautą sumą skirti restruktūrizavimo planui finansuoti. Ši pareiga įpareigoja pagalbos gavėją naudoti visus savo išteklius ne suteiktos pagalbos sumai sumažinti, o tik panaudoti savo išteklius, gautus iš tolesnei įmonės veiklai ją restruktūrizuojant nebūtino turto. Šitaip panaudoti savo išteklius restruktūrizavimo planui iš pagalbos gavėjo reikalaujama siekiant užtikrinti, kad pagalba pagal Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti 40 punktą būtų griežtai apribota iki būtino minimumo, kurio reikia, kad būtų galima imtis restruktūrizavimo, atsižvelgiant į įmonės, jos akcininkų ar verslo grupės, kuriai ji priklauso, finansinius išteklius.

(žr. 266, 313 punktus)

8. Vertindama restruktūrizavimo pagalbos suderinamumą su bendrąja rinka Komisija neturi vertinti visų priemonių, kurių imasi nagrinėjama įmonė, sąnaudų. Iš tikrųjų atskirų išlaidų straipsnių tikslus vertinimas bet kuriuo atveju yra abejotinas dėl numatomų priemonių orientavimo į ateitį, todėl Komisija, įgyvendindama savo plačius vertinimo įgaliojimus, gali atlikti bendrą vertinimą.

Taigi iš principo Komisija, įgyvendindama savo plačią diskreciją, atsižvelgiant į sunkumą tiksliai įvertinti sumas, gautas už restruktūrizavimo plane numatytą turto perleidimą, turi teisę šias sumas įvertinti apytiksliai.

Vis dėlto, kai turtas, kurio perleidimas buvo numatytas minėtame plane, jau buvo realiai perleistas ir Komisija žino realią už šį perleistą turtą gautą grynųjų pajamų sumą, atsižvelgdama į valstybės pagalbos draudimo principą, numatytą EB 87 straipsnio 1 dalyje, siekdama nustatyti minimalią pagalbą, ji negali apsiriboti atitinkamos įmonės turimų grynųjų pinigų „kritinio lygio“ įvertinimu.

(žr. 272–273, 278, 282–283 punktus)

9. Sprendimo motyvavimas turi būti išdėstytas pačiame sprendime, o į vėliau Komisijos pateiktus paaiškinimus, išskyrus ypatingas aplinkybes, negali būti atsižvelgta. Todėl reikia daryti išvadą, kad sprendimas turi būti užbaigtas ir motyvavimas negali būti pateiktas vėliau rašytiniais ar žodiniais paaiškinimais, kai atitinkamas sprendimas jau nagrinėjamas Bendrijos teisme.

(žr. 287 punktą)

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (trečioji kolegija)

SPRENDIMAS

2005 m. birželio 15 d.( )

„Valstybės pagalba – Ieškinys dėl panaikinimo – Restruktūrizavimo pagalba – Sprendimas, pripažįstantis valstybės pagalbą suderinama su bendrąja rinka – Komisijos gairės – Pareiga motyvuoti – Sąlygų laikymasis – Minimali pagalba“

Byloje T‑349/03

Corsica Ferries France SAS, įsteigta Bastia (Prancūzija), atstovaujama advokatų S. Rodrigues ir C. Scapel, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

ieškovė,

prieš

Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą C. Giolito ir H. Van Vliet, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

atsakovę,

palaikomą

Prancūzijos Respublikos, atstovaujamos G. de Bergues ir S. Ramet, nurodžiusios adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

ir

Korsikos ir Viduržemio jūros valstybinės jūrų bendrovės (SNCM) (Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée), įsteigtos Marselyje (Prancūzija), iš pradžių atstovaujamos advokato H. Tassy, vėliau advokatų O. d’Ormesson ir A. Bouin,

įstojusių į bylą šalių,

dėl prašymo panaikinti 2003 m. liepos 9 d. Komisijos sprendimą 2004/166/EB dėl pagalbos restruktūrizavimui, kurią Prancūzija planuoja suteikti Korsikos ir Viduržemio jūros valstybinei jūrų bendrovei SNCM (Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée) (OL L 61, 2004, p. 13),

EUROPOS BENDRIJŲ

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (trečioji kolegija),

kurį sudaro kolegijos pirmininkas M. Jaeger, teisėjai V. Tiili ir O. Czúcz,

posėdžio sekretorius I. Natsinas, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. lapkričio 18 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Teisės aktai

1 Pagal EB 87 straipsnį:

„1. Išskyrus tuos atvejus, kai ši Sutartis nustato kitaip, valstybės narės arba iš jos valstybinių išteklių bet kokia forma suteikta pagalba, kuri, palaikydama tam tikras įmones arba tam tikrų prekių gamybą, iškraipo konkurenciją arba gali ją iškraipyti, yra nesuderinama su bendrąja rinka, kai ji daro poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai.

<...>

3. Bendrajai rinkai neprieštaraujančia gali būti laikoma:

<...>

c) pagalba, skirta tam tikros ekonominės veiklos rūšių arba tam tikrų ekonomikos sričių plėtrai skatinti, jei ji netrikdo prekybos sąlygų taip, kad prieštarautų bendram interesui <...>“

2 Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos jūrų transportui (OL C 205, 1997, p. 5) 8 skirsnis numato, kad Komisija pagalbai laivybos kompanijų restruktūrizavimui taiko gaires dėl sunkumus patiriančių įmonių restruktūrizavimo ir sanavimo.

3 Pagal Bendrijos gaires dėl valstybės pagalbos sunkumus patiriančioms įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti (OL C 288, 1999, p. 2, toliau – gairės), taikomas nuo 1999 m. spalio 9 d., Komisija nustato sąlygas, kurioms esant nagrinėjama pagalba gali būti pripažinta suderinama su bendrąja rinka pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą. Remiantis minėtų gairių 3.2.2 punktu, šios sąlygos susijusios su pagalbos gavėju kaip sunkumus patiriančia įmone, su ilgalaikiu gyvybingumo atkūrimu, su nederamų konkurencijos iškraipymų vengimu, minimumu apsiribojančia pagalba, su bet kokių reikalingų sąlygų ar įpareigojimų nustatymu, užtikrinant, kad pagalba neiškraipytų konkurencijos tiek, kad tai prieštarautų bendram interesui, ir su viso restruktūrizavimo plano įgyvendinimu.

4 1992 m. gruodžio 7 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 3577/92, taikantis laisvės teikti paslaugas principą jūrų transportui valstybėse narėse (jūrų kabotažas) (OL L 364, p. 7), įpareigoja valstybes nares sukurti nacionalines kabotažo rinkas. Pagal šio reglamento 4 straipsnį, kai valstybė narė sudaro visuomenės aptarnavimo sutartis, neturi būti diskriminuojami jokie Bendrijos laivų savininkai.

Faktinės bylos aplinkybės

1. Nagrinėjamos laivybos kompanijos

5 Ieškovė yra laivybos kompanija, kuri vykdo reguliarius jūrų maršrutus iš žemyninės Prancūzijos (Tulono ir Nicos) ir Italijos (Savone ir Livorno) į Korsiką.

6 Korsikos ir Viduržemio jūros valstybinė jūrų bendrovė (SNCM) yra laivybos kompanija, užtikrinanti reguliarius maršrutus iš žemyninės Prancūzijos (Nicos, Tulono ir Marselio) į Korsiką bei maršrutus iš žemyninės Prancūzijos į šiaurės Afriką (Tunisą ir Alžyrą), taip pat balandžio–rugsėjo mėnesiais sezoninius maršrutus į Sardiniją.

7 SNCM 80 % akcijų priklauso Compagnie générale maritime et financière (CGMF) ir 20 % – Société nationale des chemins de fer (SNCF). CGMF, kurios 100 % akcijų valdo Prancūzijos valstybė, funkcija – suteikti leidimus bet kokioms jūrų transporto operacijoms, laivų ginklavimui, ilgalaikei nuomai ir dalyvauti bet kuriose komercinėse ar pramoninėse operacijose, tiesiogiai ar netiesiogiai susijusiose su šiuo socialiniu tikslu.

8 SNCM turi nedidelę akcijų dalį Compagnie méridionale de navigation (CMN) – laivybos kompanijoje, vykdančioje maršrutus tarp Marselio ir Korsikos, kurią kontroliuoja grupė Stef-TFE per Compagnie méridionale de participation.

2. Visuomenės aptarnavimo paslaugos dėl jūrų kelių tarp žemyninės Prancūzijos ir Korsikos

9 Nuo 1948 m. reguliarūs jūrų pervežimai tarp žemyninės Prancūzijos ir Korsikos yra užtikrinami vykdant visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus.

10 Iki 1976 m. šios paslaugos buvo teikiamos iš dalies remiantis Prancūzijos teisės aktais dėl nacionalinės vėliavos monopolio kabotažui. Pagal šią sistemą valstybė išmokėdavo vienkartinę dotaciją kompanijoms paslaugų teikėjoms, padengdama jų patirtas išlaidas, reikalingas visuomenei aptarnauti, priklausančias nuo aptarnaujamų uostų, reguliarumo, dažnumo, pajėgumo teikti paslaugą, imamų mokesčių ir laivo įgulos.

11 1976 m. Prancūzija pakeitė visuomenės aptarnavimo susisiekimo su Korsika paslaugų teikimo sąlygas, remdamasi teritorinio vientisumo principu. Šiuo principu siekiama sumažinti salų regionų nepalankią padėtį ir užtikrinti salos aptarnavimą kiek įmanoma panašesniais būdais į vien tik žemyninius maršrutus. Koncesijų sistema buvo įvesta specifikacijos aprašymu, nustatančiu pagrindą visuomenės aptarnavimui. 1976 m. kovo 31 d. buvo sudaryta pagrindų susitarimas tarp SNCM ir CMN 25 metų terminui, kurio galiojimo pabaiga buvo nustatyta 2001 m. gruodžio 31 dieną.

12 Nuo 1976 m. iki 1982 m. Prancūzijos vyriausybė, remdamasi minėtu pagrindų susitarimu, nustatė aptarnavimo būdus.

13 1982 m. liepos 30 d. įstatymas, nustatantis Korsikos regiono išskirtinį statusą, perleido Korsikos asamblėjai teritorinio vientisumo administravimą, remiantis sutartimis su Prancūzijos valstybe. 1991 m. gegužės 13 d. įstatymas, nustatantis Korsikos teritorinę bendriją, minėtai asamblėjai suteikė visišką kompetenciją aprūpinant salą. Nuo tada ši bendrija įsteigė Office des transports de la Corse (OTC).

14 Nuo 1991 m., remiantis pagrindų susitarimu, buvo sudarytos dvi terminuotos penkerių metų sutartys tarp OTC ir dviejų kompanijų, kurioms taikomos koncesijos. Pirmoji šių sutarčių (toliau – 1991 m. sutartis) nustatė visuomenės aptarnavimo būdus 1991–1996 metams, o antroji (toliau –1996 m. sutartis) – 1996–2001 metams. Šios sutartys taip pat apibrėžė vienkartinės dotacijos mokėjimo principus, iš lėšų, skirtų teritorijos vientisumui išlaikyti, atlyginant prisiimtus įsipareigojimus. Visuomenės aptarnavimo įsipareigojimai tada apėmė visus maršrutus iš trijų žemyninės Prancūzijos uostų, t. y. Nicos, Tulono ir Marselio į Korsiką.

15 2001 m. Korsikos teritorinė bendrija, remdamasi Reglamentu Nr. 3577/92, paskelbė konkursą, norėdama atrinkti operatorių, nuo 2002 m. sausio 1 d. pagal terminuotą penkerių metų sutartį užtikrinsiantį visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus tarp žemyninės Prancūzijos ir Korsikos, atsilyginant už tai finansinėmis kompensacijomis. Atsižvelgdama į padidėjusią konkurenciją tarp maršrutų iš Tulono ir iš Nicos, Korsikos teritorinė bendrija nusprendė, kad tik jūrų keliams iš Marselio turi būti nustatomi visuomenės aptarnavimo įsipareigojimai.

16 SNCM ir CMN kartu pasirašė šią sutartį, nes ieškovė atsisakė pateikti savo kandidatūrą.

17 Pagal „visuomenės aptarnavimo susitarimą“ (toliau – 2002 m. susitarimas), sudarytą tarp Korsikos teritorinės bendrijos ir OTC, SNCM bei CMN kaip pavedimą gaunantys asmenys nuo 2002 m. sausio 1 d. turi užtikrinti reguliarų jūrų paslaugų teikimą maršrutu iš Marselio į Korsiką su sąlyga, kad laikysis tam tikrų visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų dėl dažnumo, pajėgumo, tvarkaraščio, imamų mokesčių (didžiausia kaina atitinkamais sezonais, privalomos nuolaidos tam tikroms asmenų kategorijoms) ir paslaugos kokybės. Pagal šį susitarimą įsipareigojimai bus vykdomi atlyginant už tai finansinėmis kompensacijomis, „atitinkamai“ mažinamomis kiekvienais metais, kurių suma, nustatyta remiantis numanomomis pajamomis, bus koreguojama kiekvienų metų pabaigoje, atsižvelgiant į numatytų ir realių pajamų skirtumą. Pagal susitarimą maksimali finansinė kompensacija už visą laikotarpį gali būti 326,85 milijono eurų SNCM ir 128,2 milijono eurų CMN, t. y. iš viso – 455,05 milijono eurų. Be to, 2002 m. susitarimas numato, kad kiekvieno pavedimą gaunančio asmens galutinė metinė finansinė kompensacija negali viršyti veiklos deficito, atsiradusio dėl visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų, atsižvelgiant į pagrįstą kapitalo, investuoto proporcingai naudingam naudojimui, grąžą, kurios susitarime nustatyta norma yra 15 % laivų rinkos kainos. 2002 m. susitarimas baigia galioti 2006 m. gruodžio 31 d., išskyrus tą atvejį, kai šalys bendru susitarimu nutraukia jį anksčiau.

Administracinė procedūra

1. Pagalba SNCM, kompensuojant už visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus pagal 1991 m. ir 1996 m. susitarimus

18 1998 m. gruodžio 22 d. dėl skundų dėl suteiktos pagalbos Corsica Marittima, SNCM dukterinei įmonei keleivių pervežimui tarp Korsikos ir Italijos, Komisija Prancūzijos Respublikai pranešė apie savo sprendimą pradėti formalią tyrimo procedūrą pagal EB sutarties 93 straipsnio 2 dalį (dabar – EB 88 straipsnio 2 dalis) (OL C 62, 1999, p. 9). Ši byla buvo užregistruota numeriu C‑78/98.

19 2001 m. vasario 28 d. gavusi naujų skundų dėl SNCM suteiktos pagalbos padengiant išlaidas, susijusias su visuomenės aptarnavimo įsipareigojimais, Komisija pranešė Prancūzijos Respublikai apie sprendimą pradėti formalią tyrimo procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį (OL C 117, 2001, p. 9). Ši byla buvo užregistruota numeriu C‑14/01.

20 2001 m. spalio 30 d. Sprendimu 2002/149/EB dėl Prancūzijos suteiktos valstybės pagalbos SNCM (OL L 50, 2002, p. 66) Komisija, užbaigdama pradėtas procedūras bylose C‑78/98 ir C‑14/01 konstatavo, kad 787 milijonų eurų pagalba SNCM už 1991–2001 metus suteikta kaip kompensacija už SNCM prisiimtus visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus iš žemyninės Prancūzijos trijų uostų, t. y. Nicos, Tulono ir Marselio į Korsiką, buvo suderinama su bendrąja rinka taikant EB 86 straipsnio 2 dalį. Dėl šio sprendimo nebuvo pareikštas ieškinys dėl panaikinimo Pirmosios instancijos teisme.

2. SNCM suteikta pagalba sanavimui ir restruktūrizavimui

21 2001 m. gruodžio 20 d. Prancūzijos valdžios institucijos pranešė Komisijai apie 22,5 milijono eurų pagalbą SNCM sanavimui iš CGMF biudžeto. Ši pagalba buvo užregistruota numeriu NN 27/2002 (buvęs – N 849/2001) ir iš dalies jau buvo pervesta SNCM.

22 2002 m. vasario 18 d. laišku Prancūzijos Respublika pranešė Komisijai apie pagalbos SNCM restruktūrizavimui projektą. Pasiūlyta pagalba restruktūrizavimui buvo siekiama padedant CGMF rekapitalizuoti SNCM 76 milijonais eurų, pridėjus ir SNCM nuosavą 30 milijonų eurų kapitalą, iki 106 milijonų eurų. Šią pagalbą Komisija užregistravo numeriu N 118/2002 kaip pagalbą, apie kurią buvo pranešta.

23 2002 m. liepos 17 d. Sprendimu C (2002) 2611 fin Komisija, atlikusi pirminį pagalbos patikrinimą, numatytą EB 88 straipsnio 2 dalyje, leido pagalbą SNCM sanavimui. Šiame sprendime Komisija nurodė, kad pagalba, apie kurią buvo pranešta, atitiko penkis gairėse numatytus požymius, ypač Prancūzijos valstybės įsipareigojimą pranešti apie restruktūrizavimo planą. Dėl šio sprendimo Pirmosios instancijos teisme nebuvo pareikštas ieškinys dėl panaikinimo.

24 2002 m. rugpjūčio 19 d. laišku, adresuotu Prancūzijos Respublikai, Komisija, per pirminį patikrinimą konstatavusi, kad iškilo abejonių dėl pagalbos restruktūrizavimui, apie kurią buvo pranešta, suderinamumo su bendrąja rinka, ir Komisija, remdamasi 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB Sutarties (88) straipsnio taikymo taisykles (OL L 82, p. 1), 4 straipsnio 4 dalimi ir 6 straipsniu, nusprendė pradėti formalią tyrimo procedūrą, numatytą EB 88 straipsnio 2 dalyje (toliau – sprendimas pradėti formalią tyrimo procedūrą). Pagalba, apie kurią pranešta, buvo užregistruota numeriu C–58/2002.

25 2002 m. spalio 8 d. laišku, išsiustu spalio 15 d. su priedais, Prancūzijos valdžios institucijos pateikė Komisijai savo pastabas dėl sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą.

26 2002 m. gruodžio 11 d. sprendimas pradėti formalią tyrimo procedūrą ir jo santrauka buvo paskelbti Europos Bendrijų oficialiame leidinyje (OL C 308, p. 29). Suinteresuotoms šalims buvo pasiūlyta per vieną mėnesį nuo paskelbimo dienos pateikti pastabas dėl pagalbos, apie kurią buvo pranešta, projekto.

27 2003 m. sausio 8 d. laišku ieškovė pateikė Komisijai pastabas raštu dėl sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą. Taip pat Komisija gavo grupės Stef-TFE ir įvairių savivaldybių pastabas. Komisija persiuntė visas gautas pastabas Prancūzijos Respublikai, suteikdama galimybę į jas atsakyti.

28 2003 m. vasario 4 d. Komisija, prašoma ieškovės, suorganizavo susitikimą su pastarąja, per kurį ieškovė Komisijai pateikė papildomų dokumentų.

29 2003 m. vasario 10 d. laišku Prancūzijos valdžios institucijos išdėstė Komisijai savo argumentus, siekdamos įrodyti, kad pagalbos projektas atitiko gaires, bei naujų įsipareigojimų dėl išaugusių darbuotojų skaičiaus ir darbo užmokesčių, dėl sąnaudų valdymo ir dėl SNCM įkainių politikos aprašymą.

30 2003 m. vasario 13 d. laišku Prancūzijos valdžios institucijos pateikė Komisijai savo komentarus dėl ieškovės ir Stef-TFE pastabų.

31 2003 m. vasario 21 d. laišku Prancūzijos valdžios institucijos atsakė į papildomus 2003 m. vasario 10 d. Komisijos laišku pateiktus klausimus.

32 2003 m. gegužės 27 faksu Prancūzijos valdžios institucijos pateikė Komisijai savo komentarus dėl dokumentų, kuriuos 2003 m. vasario 4 d. ieškovė perdavė Komisijai ir kuriuos pastaroji 2003 m. vasario 21 d. laišku persiuntė Prancūzijos valdžios institucijoms.

33 2003 m. liepos 9 d. Komisija priėmė sprendimą 2004/166/EB dėl restruktūrizavimo pagalbos, kurią Prancūzija planuoja suteikti SNCM (OL L 61, 2004, , p. 13), – sprendimą, dėl kurio buvo pateiktas šis ieškinys dėl panaikinimo (toliau – skundžiamas sprendimas).

34 Ginčijamo sprendimo rezoliucinė dalis yra išdėstyta taip:

„1 straipsnis

Restruktūrizavimo pagalba, kurią Prancūzija planuoja suteikti SNCM, yra suderinama su bendrąja rinka, jeigu bus laikomasi 2–5 straipsniuose numatytų sąlygų.

2 straipsnis

Nuo šio sprendimo paskelbimo datos iki 2006 m. gruodžio 31 d. SNCM negali įsigyti naujų laivų ir pasirašyti naujų ar atnaujintų laivų nuomos, užsakymo arba statybos sutarčių.

Nuo šio sprendimo paskelbimo datos iki 2006 m. gruodžio 31 d. SNCM gali naudotis tik 11 laivų, kuriuos įmonė SNCM jau turi, t. y.: Napoléon Bonaparte, Danielle Casanova, Île de Beauté, Corse, Liamone, Aliso, Méditerranée, Pascal Paoli, Paglia Orba, Monte Cinto ir Monte d’Oro.

Jei SNCM dėl nuo jos valios nepriklausančių priežasčių iki 2006 m. gruodžio 31 d. norėtų pakeisti vieną iš laivų, Komisija leistų tą padaryti, remdamasi Prancūzijos pateiktu, deramai pagrįstu pranešimu.

3 straipsnis

Grupė SNCM perleidžia šių bendrovių tiesiogines ar netiesiogines valdymo teises:

– Amadeus France,

– Compagnie Corse Méditerranée,

– société civile immobilière Schuman,

– Société méditerranéenne d’investissements et de participations,

– Someca.

Nenorėdama perleisti Société méditerranéenne d’investissements et de participations valdymo teisių, SNCM gali parduoti vienintelį šios bendrovės turtą – Southern Trader, – ir uždaryti šia dukterinę įmonę.

Perdavimai gali būti vykdomi Prancūzijos valdžios institucijų pasirinktu būdu: arba paskelbiant viešą pardavimo konkursą, arba paskelbiant skelbimą su išankstine reklama, kviečiantį pareikšti susidomėjimą ir nustatantį mažiausiai 2 mėnesių terminą pateikti pasiūlymams.

Prancūzija pateikia Komisijai visų perdavimų įrodymus. SNCM negalės remtis pasiūlymų, kurie jai bus pateikti, nepalankumu, norėdama atsisakyti perdavimų. Nesant pasiūlymo ir jei Prancūzija galės įrodyti, kad buvo imtasi visų būtinų reklamos priemonių, šio straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta sąlyga bus laikoma patenkinta.

4 straipsnis

Nuo šio sprendimo paskelbimo datos iki 2006 m. gruodžio 31 d. SNCM negali keisti paskelbtų įkainių visiems maršrutams į Korsiką politikos , siūlydama mažesnę kainą nei konkurentai, vežantys tuo pačiu maršrutu ir teikiantys tokias pačias paslaugas tomis pačiomis datomis.

Komisija pasilieka sau teisę pradėti tyrimo procedūrą dėl bet kokio nustatyto neatitikimo šio sprendimo nustatytoms sąlygoms ir ypač sąlygai, numatytai šio straipsnio pirmojoje pastraipoje.

Šio straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta sąlyga bus patenkinta, jei kiekvieną dieną SNCM nurodytos kainos bus didesnės už kiekvieno jos konkurento mažiausias su nuolaidomis nurodytas kainas už tas pačias paslaugas, plaukiant tuo pačiu maršrutu.

Šio straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta sąlyga netaikoma, kai minėtų konkurentų kainos tampa aukštesnės už SNCM nurodytas kainas ataskaitiniais 1996 m., atsižvelgiant į infliaciją.

Prancūzija kiekvienais metais iki birželio 30 d. pateikia Komisijai visus būtinus dokumentus, įrodančius, kad šios sąlygos buvo laikomasi ankstesniais kalendoriniais metais vykdant maršrutus į Korsiką ir iš jos.

5 straipsnis

Pagal Prancūzijos valdžios institucijų prisiimtus įsipareigojimus įgyvendinant restruktūrizavimą, metinis laivų rotacijos skaičius skirtinguose jūrų maršrutuose į Korsiką iki 2006 m. gruodžio 31 d. yra ribojamas šio sprendimo 3 lentelės nustatytose ribose, išskyrus ypatingus ir nuo SNCM nepriklausančius atvejus, dėl kurių būtų būtinos tam tikros rotacijos su kitais uostais, ir jei nekeičiami šios įmonės visuomenės aptarnavimo įsipareigojimai.

6 straipsnis

Prancūzija gali rekapitalizuoti SNCM, po šio sprendimo paskelbimo atlikdama pirmą 66 milijonų eurų pervedimą.

Iki restruktūrizavimo laikotarpio pabaigos, t. y. iki 2006 m. gruodžio 31 d., Komisija Prancūzijos valdžios institucijų prašymu gali nuspręsti leisti antrą vėlesnį pervedimą SNCM, kuris atitiktų skirtumą tarp likusių 10 milijonų eurų ir už pagal 3 straipsnį įvykdytus perleidimus gautą sumą.

Toks sprendimas galėtų būti priimtas tik jei 3 straipsnyje numatyti veiksmai buvo įvykdyti, kai už perdavimus gauta suma neviršija 10 milijonų eurų ir kai buvo laikomasi 2, 4 ir 5 straipsnyje numatytų sąlygų, neapribojant Komisijos teisės tam tikrais atvejais pradėti formalią tyrimo procedūrą dėl vienos iš jų nesilaikymo. Priešingu atveju antroji pagalbos dalis nebus suteikta.

7 straipsnis

Prancūzija per 6 mėnesius nuo šio sprendimo paskelbimo datos praneša Komisijai apie priemones, kurių buvo imtasi įgyvendinant šį sprendimą.

<...>“

Procesas ir šalių reikalavimai

35 2003 m. spalio 13 d. ieškovė Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateikė šį ieškinį.

36 2004 m. vasario 3 d. kanceliarijai pateiktu dokumentu Prancūzijos Respublika pateikė prašymą įstoti į šią bylą Komisijos pusėje.

37 2004 m. vasario 26 d. kanceliarijai pateiktu dokumentu SNCM pateikė prašymą įstoti į šią bylą Komisijos pusėje.

38 2004 m. kovo 10 d. nutartimi Prancūzijos Respublikai buvo leista įstoti į bylą.

39 2004 m. kovo 30 d. nutartimi SNCM buvo leista įstoti į bylą.

40 Remdamasis pranešimu teismo posėdžiui, Pirmosios instancijos teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones, pasiūlė šalims atsakyti į raštu pateiktus klausimus. Šalys patenkino šį prašymą per nustatytą terminą.

41 Atsakymuose šalys informavo Pirmosios instancijos teismą apie tai, kad 2004 m. rugsėjo 8 d. Komisija priėmė Sprendimą C (2004) 3359 fin (toliau – 2004 m. rugsėjo 8 d. sprendimas), pakeičiantį skundžiamą sprendimą. Atsakant į papildomą Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą, pagrindinėms šalims buvo nurodyta išreikšti savo poziciją dėl minėto sprendimo įtakos šiam ieškiniui.

42 Šalys pateikė savo žodinius paaiškinimus ir atsakė į Pirmosios instancijos teismo žodžiu pateiktus klausimus per 2004 m. lapkričio 18 d. posėdį.

43 Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti skundžiamą sprendimą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

44 Komisija, palaikoma Prancūzijos Respublikos ir SNCM, į bylą įstojusių šalių, Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

45 Grįsdama savo ieškinį dėl panaikinimo, ieškovė nurodo du ieškinio pagrindus. Pirmasis yra dėl EB 253 straipsnio pažeidimo, nes skundžiamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas. Antrasis yra dėl EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto, Reglamento Nr. 659/1999 ir gairių pažeidimo, nes skundžiamame sprendime yra faktinių ir akivaizdžių vertinimo klaidų.

46 Vis dėlto pirmiausia reikia nustatyti 2004 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo galimą įtaką šiam ieškiniui.

1. Pirminės pastabos dėl 2004 m. rugsėjo 8 d. Sprendimo įtakos šiam sprendimui

47 Pabrėžtina, kad 2004 m. rugsėjo 8 d. Sprendimu Komisija iš dalies pakeitė skundžiamą sprendimą, leisdama SNCM, kaip tai nurodyta naujo sprendimo antroje konstatuojamojoje dalyje, pirma, sąraše, esančiame skundžiamo sprendimo 2 straipsnyje, t. y. laivų, kuriuos SNCM gali naudoti restruktūrizavimo metu, sąraše, laivą „Aliso“ pakeisti laivu „Asco“, ir, antra, atsižvelgiant į sunkumus, su kuriais SNCM susidūrė, norėdama parduoti laivą „Asco“, leisti parduoti arba laivą „Asco“, arba laivą „Aliso“.

48 Vis dėlto primintina, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką, kai pateikiamas ieškinys dėl akto panaikinimo pagal EB 230 straipsnį, Bendrijos teisės akto teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į jį priimant buvusias faktines aplinkybes ir galiojusias teisės normas (1998 m. birželio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo British Airways ir kt. prieš Komisiją, T‑371/94 ir T‑394/94, Rink. p. II-2405, 81 punktas).

49 Be to, šioje byloje negalima tvirtinti, kad 2004 m. rugsėjo 8 d. Sprendimu buvo panaikinti tam tikri ieškovės, grindžiančios šį ieškinį, nurodyti ieškinio pagrindai ir argumentų objektai. Atsakydamos į Pirmosios instancijos teismo raštu pateiktą klausimą, nei ieškovė, nei Komisija nenurodė tokių pasekmių.

50 Tokiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad 2004 m. rugsėjo 8 d. Sprendimas neturi jokios įtakos šiam ieškiniui dėl skundžiamo sprendimo panaikinimo.

2. Dėl pirmojo ieškinio pagrindo dėl EB 253 straipsnio pažeidimo, nes skundžiamas sprendimas nepakankamai motyvuotas

51 Šiuo ieškinio pagrindu ieškovė nurodo, kad skundžiamas sprendimas nepakankamai motyvuotas dėl pagalbos priemonių ir dalies pagalbos kompensavimo už visuomenės aptarnavimą pobūdžio, abejonių, dėl kurių buvo pradėta formali tyrimo procedūra, gyvybingumo atkūrimo vertinimo, prielaidų dėl restruktūrizavimo realaus pobūdžio ir ne strateginių valdymo teisių nustatymo.

Preliminarios pastabos dėl ieškinio pagrindo svarbos

52 Primintina, kad pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką ieškinio pagrindas dėl EB 253 straipsnio pažeidimo turi būti atskirtas nuo ieškinio pagrindo dėl akivaizdžios vertinimo klaidos. Iš tikrųjų pirmasis pagrindas, kuris yra nepakankamas motyvavimas ar nemotyvavimas, yra susijęs su esminio procedūrinio reikalavimo pažeidimu EB 230 straipsnio prasme bei yra viešuoju interesu pagrįstas ieškinio pagrindas, kuriuo Bendrijos teismas gali remtis ex officio, antrasis pagrindas, dėl sprendimo teisminės priežiūros, susijęs su teisės taisyklės dėl Sutarties taikymo pažeidimu EB 230 straipsnio prasme, ir Bendrijos teismas jį gali nagrinėti tik jei ieškovas remiasi šiuo pagrindu. Todėl pareiga motyvuoti ir motyvavimo pagrįstumas yra du atskiri klausimai (1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Sytravalir Brink’s France, C‑367/95 P, Rink. p. I-1719, 67 punktas, 2001 m. kovo 22 d. Sprendimo Prancūzija prieš Komisiją, C‑17/99, Rink. p. I-2481, 35 punktas, 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Nyderlandai prieš Komisiją, C‑159/01, Rink. p. I‑0000, 65 punktas ir 2004 m. sausio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Thermenhotel Stoiser Franz ir kt. prieš Komisiją, T‑158/99, Rink. p. II‑0000, 97 punktas).

53 Šioje byloje konstatuotina, kad pirmuoju ieškinio pagrindu ieškovė apsiriboja tvirtindama, kaip tai aiškiai matyti iš minėto ieškinio pagrindo pavadinimo („Esminis procedūrinio reikalavimo pažeidimas: nemotyvavimas“) ir pastarajame esančių aprašymų, ypač 17, 18 ir 43 ieškinio punktuose, kurie atitinkamai nurodo esminį procedūrinio reikalavimo pažeidimą, su EB 253 straipsniu susijusią teismų praktiką ir būtinybę panaikinti skundžiamą sprendimą dėl jo „išorinio teisėtumo“, bei ieškovės pateikto ieškinio santraukos trečioje ir ketvirtoje dalyse, kurios nurodo „nemotyvavimą“ minėtais klausimais, ir kad skundžiamas sprendimas tam tikru požiūriu yra nepakankamai motyvuotas, pažeidžiant EB 253 straipsnį.

54 Primintina, kad šio ieškinio pagrindo svarbos šalys neginčija. Iš tikrųjų pabrėžtina, kad, atsakydama į Komisijos ir Prancūzijos Respublikos pastabas šiuo klausimu, ieškovė primena, kad iš dubliko 3 punkto matyti, jog minėtu ieškinio pagrindu ji prieštarauja Komisijai dėl „nemotyvavimo“ ar „nepakankamo“ motyvavimo.

55 Taip pat iš ieškinio matyti, kad ieškovė gerai žinojo skirtumą tarp pareigos motyvuoti ir akivaizdžios vertinimo klaidos, nes pirmuoju ieškinio pagrindu ji ginčijo nepakankamą skundžiamo sprendimo motyvavimą, o antruoju ieškinio pagrindu („EB sutarties ir taikymo taisyklių pažeidimas: materialinės faktinės klaidos ir akivaizdžios vertinimo klaidos“) dėl EB 87 straipsnio 3 dalies ir gairių pažeidimo tvirtina, kad skundžiamame sprendime yra akivaizdžių vertinimo klaidų. Toks pats atskyrimas nurodytas ir ieškinio santraukoje, kurios 3 dalyje ieškovė nurodo, kad „ieškiniu siekiama panaikinti skundžiamą sprendimą dėl dviejų priežasčių – dėl nemotyvavimo ir materialių bei akivaizdžių vertinimo klaidų“. Taip pat, susipažinusi su Komisijos ir Prancūzijos Respublikos šiuo klausimu pateiktomis pastabomis, ieškovė dublike iš naujo tvirtina ginčijanti, pirma, pareigos motyvuoti nevykdymą, ir, antra, akivaizdžias vertinimo klaidas.

56 Tokiomis aplinkybėmis ieškovės grindžiant šį ieškinį nurodytas pirmasis ieškinio pagrindas turi būti suprantamas kaip pagrįstas EB 253 straipsnio pažeidimu, nes skundžiamas sprendimas nepakankamai motyvuotas tam tikrais klausimais, atsižvelgiant į tai, kad ieškovės pateikti kaltinimai dėl skundžiamo sprendimo pagrįstumo yra susiję su antruoju ieškinio pagrindu.

57 Vis dėlto konstatuotina, kad, kaip teisingai nurodė Komisija, palaikoma šiuo klausimu Prancūzijos Respublikos, tam tikri ieškovės pateikti kaltinimai ir argumentai, grindžiant pirmąjį ieškinio pagrindą, siekia įrodyti ne nepakankamą skundžiamo sprendimo motyvavimą, bet jo klaidingumą. Taip darydama, prisidengdama skundžiamo sprendimo motyvavimo ginčijimu, ieškovė iš tikrųjų ginčija šio sprendimo pagrįstumą.

58 Tačiau, kaip Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tikrindamas, ar buvo laikytasi pareigos motyvuoti, Pirmosios instancijos teismas nenagrinėja Komisijos grindžiant šį sprendimą pastarosios pateiktų motyvų teisėtumo (52 punkte minėto Sprendimo Prancūzija prieš Komisiją 38 punktas).

59 Todėl, grindžiant ieškinio pagrindą dėl nemotyvavimo ar nepakankamo motyvavimo pateikti kaltinimai ir argumentai, siekiant ginčyti skundžiamo sprendimo pagrįstumą, yra neveiksmingi ir nesvarbūs (žr. šiuo klausimu 52 punkte minėto sprendimo Thermenhotel Stoiser Franz ir kt. prieš Komisiją 97 punktą, 1999 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink. p. II-931, 389 punktas, 2002 m. vasario 28 d. Sprendimo Compagnie générale maritime ir kt. prieš Komisiją, T‑86/95, Rink. p. II-1011, 425 punktą ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją, T‑191/98, T‑212/98–T‑214/98, Rink. p. II-3275, 1175 ir 1176 punktus).

60 Be to, kadangi ieškovė aiškiai patvirtino, jog pirmasis ieškinio pagrindas yra tik dėl motyvavimo nebuvimo ir iš ieškinio pateikimo matyti, kad ieškovė skiria nemotyvavimą ir klaidingą motyvavimą, Pirmosios instancijos teismas neturi perkvalifikuoti kaltinimų, pateiktų grindžiant šį ieškinio pagrindą, kuriuo iš tikrųjų siekiama ginčyti skundžiamo sprendimo pagrįstumą. Toks aiškinimas taikomas tais atvejais, kai, kaip ir šioje byloje, ieškovė nurodo antrąjį ieškinio pagrindą dėl akivaizdžios vertinimo klaidos, kurį grįsdama iš naujo nurodo tam tikrus kaltinimus, siekdama ginčyti skundžiamo sprendimo pagrįstumą.

61 Todėl nagrinėjat šį ieškinio pagrindą reikia tik išsiaiškinti, ar skundžiamas sprendimas yra pakankamai teisiškai pagrįstas. Grindžiant šį ieškinio pagrindą, kuriuo iš tikrųjų siekiama ginčyti minėto sprendimo pagrįstumą, ieškovės nurodyti kaltinimai ir argumentai turi būti atmesti kaip nesvarbūs.

Dėl su skundžiamo sprendimo motyvavimu susijusių kaltinimų

Pirminės pastabos

62 Primintina, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką pareigos motyvuoti apimtis priklauso nuo atitinkamo akto pobūdžio ir nuo jo priėmimo aplinkybių. Motyvavimas turi aiškiai ir nedviprasmiškai pademonstruoti institucijos samprotavimus, kad, pirma, suinteresuoti asmenys, norėdami apginti savo teises ir patikrinti ,ar sprendimas pagrįstas, galėtų žinoti priemonės pateisinimą, ir, antra, kad Bendrijos teismas galėtų vykdyti jo teisėtumo priežiūrą (52 punkte minėto sprendimo Komisija prieš Sytraval et Brink’s France 63 punktas, 2003 m. kovo 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Westdeutsche Landesbank Girozentrale prieš Komisiją, T‑228/99 ir T‑233/99, Rink. p. II-435, 278 punktas ir 2004 m. sausio 14 d. Sprendimo Fleuren Compost prieš Komisiją, T‑109/01, Rink. p. II‑0000, 119 punktas).

63 Nereikalaujama, kad motyvacija atspindėtų visas reikšmingas faktines ir teisines aplinkybes, nes jos atitiktis EB 253 straipsnio reikalavimams vertintina atsižvelgiant ne vien į jos formuluotę, bet taip pat į jos kontekstą bei į atitinkamą klausimą reguliuojančių teisės normų visumą (52 punkte minėto sprendimo Prancūzija prieš Komisiją 36 punktas, 2000 m. birželio 15 d. Sprendimo Alzetta ir kt. prieš Komisiją, T‑298/97, T‑312/97, T‑313/97, T‑315/97, T‑600/97–T‑607/97, T‑1/98, T‑3/98–T‑6/98 ir T‑23/98, Rink. p. II-2319, 175 punktas ir 62 punkte minėto sprendimo Westdeutsche Landesbank Girozentrale prieš Komisiją 279 punktas).

64 Konkrečiai Komisija neprivalo pasisakyti dėl visų suinteresuotų asmenų jai pateiktų argumentų, tačiau sprendimo ekonomijos sumetimais pakanka išdėstyti tik esminius faktus ir teisines pastabas (1995 m. birželio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Siemens prieš Komisiją, T‑459/93, Rink. p. II-1675, 31 punktas ir 62 punkte minėto sprendimo Westdeutsche Landesbank Girozentrale prieš Komisiją 280 punktas). Taip pat Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad Komisija neprivalo pateikti nuomonės dėl akivaizdžiai nesvarbių, nieko nereiškiančių ar aiškiai antrinių aplinkybių (52 punkte minėto sprendimo Komisija prieš Sytraval et Brink’s France 64 punktas).

65 Taikoma kvalifikuojant pagalbą, pareiga motyvuoti reikalauja, kad būtų nurodytos priežastys, dėl kurių Komisija mano, jog atitinkama pagalba patenka į EB 87 straipsnio 1 dalies taikymo sritį (62 punkte minėto sprendimo Westdeutsche Landesbank Girozentrale prieš Komisiją 281 punktas).

66 Dėl valstybės pagalbos restruktūrizavimui atitikties EB 87 straipsnio 3 dalies c punktui – iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad pareiga motyvuoti įvykdyta, kai Komisijos sprendime nurodomi motyvai, kuriais remiantis manoma, jog pagalba pateisinama, atsižvelgiant į gairėse numatytas sąlygas, be kita ko, restruktūrizavimo plano buvimą, pakankamą ilgalaikio įmonės gyvybingumo įrodymą ir pagalbos proporcingumą jos gavėjo įnašams (žr. šiuo klausimu 52 punkte minėto sprendimo Prancūzija prieš Komisiją 37 punktą ir 1998 m. balandžio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Vlaamse Gewest prieš Komisiją, T‑214/95, Rink. p. II-717, 102 punktą; dėl kitų Bendrijos gairių valstybės pagalbos srityje žr. 62 punkte minėto sprendimo Fleuren Compost prieš Komisiją 125 punktą).

67 Atsižvelgiant į šiuos principus reikia išsiaiškinti, ar skundžiamas sprendimas yra pakankamai motyvuotas.

Dėl nagrinėjamos priemonės pobūdžio ir dalies pagalbos kompensavimo, vykdant visuomenės aptarnavimo paslaugas

68 Ieškovė tvirtina, kad skundžiamas sprendimas nepakankamai motyvuotas dėl kompensacijos už visuomenės aptarnavimą sumos nustatymo. Ji nurodo, kad Komisija nesupažindino su šiuo klausimu parengta eksperto ataskaita, jog skundžiamas sprendimas nepaaiškina, kodėl buvo atsižvelgta į Liamone nuvertėjimui skirtą dotaciją, nors šis laivas nebuvo būtinas teikiant visuomenės aptarnavimo paslaugas, ir kad iš šio sprendimo negalima nustatyti realios kompensacijos už visuomenės aptarnavimą dalies bendroje pagalbos sumoje.

69 Taip pat primintina, kad skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 259 punkte Komisija pabrėžia, kad, neatsižvelgiant į būtinybę nagrinėti pagalbą kaip skirtą restruktūrizavimui, pagalbos dalis, atitinkanti kompensacijos už visuomenės aptarnavimą 1991–2001 metams, yra suderinama su bendrąja rinka EB 86 straipsnio 2 dalies prasme.

70 Todėl, siekdama nustatyti kompensacijos už visuomenės aptarnavimą sumą, Komisija skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 256 ir 257 punktuose apskaičiavo SNCM 1991‑2001 m. išlaidų sumą, skirtą Korsikai visuomenės aptarnavimo paslaugoma teikti. Šiuo klausimu ji paaiškina, kad 1991‑1999 metais rėmėsi ikimokestiniais Korsikos aptarnavimo rezultatais, nustatytais eksperto ataskaitoje, panaudotoje Sprendime 2002/149, sumažintais kapitalo prieaugiu už laivus, o 2000–2001 metais, neįtrauktais į minėtą ataskaitą, ji pati, remdamasi Sprendime 2002/149 nurodytu būdu, perskaičiavo ikimokestinius Korsikos aptarnavimo rezultatus, atimant numatomas išlaidas restruktūrizavimui, jau įskaičiuotas į restruktūrizavimo, apie kurį buvo pranešta, išlaidas, nes per šiuos dvejus metus jokia laivyno įranga nebuvo perduota. Dėl jūrų kelio Marselis–Korsika galimų nuostolių 2002 m. Komisija nurodo, kad tais nuostoliais remtis negalima, „nes nuo 2002 m. sausio 1 d. Korsikos aptarnavimo iš Marselio eksploatavimo įkainiai ir finansinių kompensacijų suma buvo nustatyta sutartimi tarp viešosios valdžios ir SNCM, priešingai nei numatyta 1991 ir 1996 m. susitarimuose“.

71 Tuo remdamasi Komisija skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 258 punkte nustatė, kad rezultatų, pataisytų per šį laikotarpį parduotų laivų kapitalo prieaugio ir restruktūrizavimo išlaidų bendra suma 1991–2001 m. yra 53,48 milijono eurų. Apskaičiavimo būdą Komisija pateikė skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 257 punkto 11 lentelėje.

72 Vis dėlto skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 260 punkte Komisija tvirtina, jog kai Prancūzijos valdžios institucijoms buvo pranešta apie didesnę 76 milijonų eurų pagalbą struktūrinei pertvarkai ir dėl to buvo pradėta formali tyrimo procedūra, numatyta EB 88 straipsnio 2 dalyje, reikėjo šią pagalbą nagrinėti visą kaip restruktūrizavimo pagalbą. Šiam tyrimui skirti skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 261–367 punktai.

73 Tokiomis aplinkybėmis ieškovės kaltinimas dėl to, kad skundžiamas sprendimas nėra pakankamai teisiškai motyvuotas dėl EB 86 straipsnio 2 dalyje numatytų sąlygų, yra atmestinas kaip netinkamas. Iš tikrųjų, jei Komisija nurodė, kad visą 76 milijonų eurų pagalbą, kurios 53,48 milijono eurų dalis yra kompensacija už visuomenės aptarnavimą, reikia vertinti kaip restruktūrizavimo pagalbą, kurios nagrinėjimui skirti skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 261–367 punktai, minėtos kompensacijos atitikimo EB 86 straipsnio 2 daliai nemotyvavimas savaime nepanaikina skundžiamo sprendimo, nes šis yra motyvuotas konstatuojamosios dalies punktais dėl pagalbos vertinimo kaip restruktūrizavimo pagalbos.

74 Tačiau reikia išnagrinėti ieškovės kaltinimą dėl skundžiamo sprendimo nepakankamo motyvavimo dėl kompensacijos už visuomenės aptarnavimą sumos nustatymo. Iš tikrųjų skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 327 punkte Komisija, atsižvelgdama į gaires, vertindama pagalbos minimumą, tvirtina, kad pagalbos dalis, atitinkanti minėtą kompensaciją, buvo būtina SNCM restruktūrizavimui. Todėl galimas kompensacijos už visuomenės aptarnavimą sumos nustatymo nemotyvavimas gali turėti įtakos pagalbos kaip restruktūrizavimo pagalbos vertinimui.

75 Šiuo klausimu konstatuotina, kad skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 256–260 punktuose pateiktas motyvavimas, rodantis, kad kriterijai, į kuriuos atsižvelgė Komisija, nustatydama kompensacijos už visuomenės aptarnavimo sumą, ir tam pritaikytas apskaičiavimo metodas leidžia suinteresuotam asmeniui, norinčiam apginti savo teises ir patikrinti, ar sprendimas pagrįstas, žinoti priemonės pateisinimą ir Bendrijos teismui vykdyti jo teisėtumo priežiūrą.

76 Joks ieškovės nurodytas argumentas ar kaltinimas neleidžia abejoti šia išvada.

77 Pirmiausia, dėl to, kad Komisija nepateikė ieškovei eksperto ataskaitos, Pirmosios instancijos teismas nurodo, jog šis tvirtinimas netinkamas, nustatant galimą pareigos motyvuoti pažeidimą. Iš tikrųjų net darant prielaidą, kad jis yra nustatytas, toks nepateikimas nebus nei skundžiamo sprendimo nemotyvavimas, nei nepakankamas motyvavimas. Šiuo tvirtinimu ieškovė galėtų remtis tik galimu jos teisės susipažinti su byla pažeidimu, kuris yra susijęs ne su motyvavimu, o su teisės į gynybą užtikrinimu. Tačiau niekam neginčijant konstatuotina, kad ieškovė nenurodo savo teisės į gynybą pažeidimo. Tačiau šis ieškinio pagrindas nėra susijęs su esminių procesinių reikalavimų pažeidimu, ir todėl teismas savo iniciatyva jo nurodyti neprivalo (žr. 2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo JFE Engineering prieš Komisiją, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00, Rink. p. II‑0000, 425 punktą ir minėtą teismų praktiką).

78 Kadangi ieškovė šiuo tvirtinimu nurodo negalėjusi suprasti samprotavimo, leidusio Komisijai nustatyti kompensacijos už visuomenės aptarnavimą sumą, pakanka konstatuoti, kad Komisijos samprotavimai šiuo klausimu išdėstyti skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 256–258 punktuose yra aiškūs ir nedviprasmiški.

79 Aplinkybė, kad Komisija teisėtai negalėjo remtis nagrinėjama ataskaita 2000 m. ir 2001 m., ir tai, kad Komisijos naudota išankstinė šių dvejų metų finansinė atskaitomybė skiriasi nuo galutinės paskelbtos finansinės atskaitomybės, yra susijusi su kaltinimais dėl Komisijos pasirinkto metodo pagrįstumo ir nėra tinkama, nagrinėjant ieškinio pagrindą dėl nepakankamo motyvavimo.

80 Antra, dėl motyvavimo nebuvimo – dėl atsižvelgimo į Liamone nuvertėjimą skirtos dotacijos, nors šis laivas nebuvo būtinas teikiant visuomenės aptarnavimo paslaugas, konstatuotina, jog toks tvirtinimas remiasi klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu. Iš skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 257 punkto 11 lentelės aiškiai matyti, kad, priešingai nei tvirtina ieškovė, Komisija, nustatydama kompensacijos už visuomenės aptarnavimą sumą, neatsižvelgė į minėtą dotaciją. 14,771 milijono eurų suma, atitinkanti šį nuvertėjimą, skirta išvengti galimų nuostolių dėl visuomenės aptarnavimo, o ne pridedama prie jo. Taigi negalima kaltinti Komisijos nemotyvavus savo samprotavimų, kurių jos sprendime nėra.

81 Kaip paaiškina Komisija savo raštuose, į Liamone nuvertėjimo sumą buvo atsižvelgta apskaičiuojant restruktūrizavimo plano, kuris buvo nagrinėjamas konstatuojamosios dalies 261–367 punktuose, sąnaudas, nes išskirtinis šio laivo nuvertėjimas buvo įrašytas į minėtą planą, kaip tai matyti iš, be kita ko, skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 126, 144, 302 ir 330 punktų.

82 Dublike ir per posėdį ieškovė nurodė šiuo kaltinimu iš tikrųjų siekusi pabrėžti, kad Komisijos pozicija, jog Liamone iki 2002 m. buvo būtinas visuomenės aptarnavimo įsipareigojimams, tačiau neįskaičiavo dotacijų šio laivo nuvertėjimui, yra prieštaringa. Ieškovė mano, kad Liamone nebuvo būtinas vykdyti visuomenės aptarnavimo įsipareigojimams, ji tvirtina, jog Komisija neteisingai atsižvelgė į šio laivo nuvertėjimą, apskaičiuodama restruktūrizavimo plano sąnaudas.

83 Vis dėlto konstatuotina, kad šiais tvirtinimais, kurie keičia ieškinio pradžioje suformuoto kaltinimo apimtį, siekiama paneigti skundžiamo sprendimo vertinimų pagrįstumą, ir todėl jie turi būti atmesti kaip nesvarbūs, nagrinėjant šį ieškinio pagrindą.

84 Trečia, dėl negalėjimo nustatyti kompensacijos už visuomenės aptarnavimą realios dalies bendroje pagalbos sumoje – pakanka konstatuoti, kad, priešingai nei tvirtina ieškovė, Komisija skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 258 dalyje ir 257 dalies 11 lentelėje aiškiai nurodė, kad ši dalis yra 53,48 milijono eurų, minėto sprendimo konstatuojamosios dalies 256 ir 257 punktuose pateikusi skaičiavimus, kuriais remiantis buvo gauta ši suma.

85 Nors ieškovė kaltina Komisiją nemotyvavus kompensacijos už visuomenės aptarnavimą „būtino lygio“ ir nepatikrinus galimo sąnaudų, susijusių su visuomenės aptarnavimo įsipareigojimais perviršio, ypač priežasties, dėl kurios SNCM 2000 m. ir 2001 m. gavo 50 % mažesnį pelną, konstatuotina, kad šiuo kaltinimu ieškovė ginčija Komisijos suteiktos kompensacijos, kuri remiasi SNCM nuostolių suma, apskaičiavimą. Toks kaltinimas, kuriuo ginčijamas skundžiamo sprendimo pagrįstumas, nesvarbus, nagrinėjant šį ieškinio pagrindą.

86 Be to, net jei šis kaltinimas galėtų būti suprantamas kaip prieštaraujantis Komisijai, dėl skundžiamo sprendimo nepakankamo motyvavimo šiuo klausimu pabrėžtina, kad per administracinę procedūrą ieškovė nepateikė šio kaltinimo nei savo pastabose dėl sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą, nei per 2003 m. vasario 4 d. susitikimą, todėl negalima kaltinti Komisijos į jį savo sprendime neatsakius.

87 Bet kokiu atveju konstatuotina, kad skundžiamas sprendimas pakankamai nurodo tiek motyvus, kuriais remiantis, kaip mano Komisija, SNCM patirti nuostoliai leidžia nustatyti kompensacijos už visuomenės aptarnavimą sumą, tiek šių nuostolių priežastis.

88 Dėl motyvų, kuriais remiantis SNCM patirti nuostoliai leidžia nustatyti kompensacijos už visuomenės aptarnavimą sumą, primintina, kad skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 257 punkte Komisija nurodė, jog ji, nustatydama šią sumą, rėmėsi „tomis pačiomis prielaidomis ir tais pačiais motyvais kaip ir Sprendime 2002/149“, priimtame užbaigiant procedūrą, kurioje ieškovė dalyvavo kaip suinteresuota šalis, ir kuris buvo susijęs su tai pačiai įmonei, remiantis susitarimais dėl tų pačių visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų, suteikta pagalba beveik tuo pačiu laikotarpiu, nes 1996 m. susitarimas buvo taikomas iki 2001 m.

89 Tokiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į skundžiamo sprendimo daromą aiškią nuorodą į Sprendimą 2002/149 ir į tai, kad ieškovė gerai išmanė pastarojo sprendimo kontekstą, pripažintina, kad Sprendimas 2002/149 gali papildyti skundžiamo sprendimo motyvavimą dėl kompensacijos už visuomenės aptarnavimą sumos nustatymo (žr. šiuo klausimu 2004 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Portugalija prieš Komisiją C‑42/01, Rink. p. I‑0000, 69 ir 70 punktus bei 2003 m. kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo CMA CGM ir kt. prieš Komisiją, T‑213/00, Rink. p. II-913, 217 punktą).

90 Sprendimo 2002/149 konstatuojamosios dalies 87–105 punktuose Komisija, remdamasi eksperto išvada dėl 1991‑1999 metų, nurodė, kad taip nustatyta nuostolių suma tinkamai atspindėjo visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų sąnaudas. Atsižvelgdama į tokius nuostolius, nepaisant kompensacijų, numatytų 1991 m. ir 1996 m. susitarimuosee, pervedimo, Komisija šiame sprendime konstatavo, kad kompensacija nebuvo pernelyg didelė.

91 Dėl SNCM nuostolių priežasčių pabrėžtina, kad tiek skundžiamame sprendime (konstatuojamosios dalies 281, 282 ir 326 punktai), tiek Sprendime 2002/149 (konstatuojamosios dalies 123 punktas), į kurį nurodo skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 257 punktas, Komisija pabrėžia, kad 1991 m. ir 1996 m. susitarimuose numatytos finansinės kompensacijos nebuvo pakankamos padengti visoms visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų sąnaudoms, nes, be kita ko, jos buvo santykinai nepriklausomos nuo pajamų. Be to, skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 282 punkte Komisija nurodo, kad ieškovės atėjimas į rinką 1996 m. turėjo neigiamų pasekmių SNCM rezultatams.

92 Todėl visi ieškovės kaltinimai dėl kompensacijos už visuomenės aptarnavimą sumos motyvavimo skundžiamame sprendime yra atmestini.

Dėl abejonių, atsiradusių dėl sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą

93 Ieškovė tvirtina, kad skundžiamas sprendimas nepakankamai nurodo motyvus, kodėl Komisija, grįsdama sprendimą pradėti formalią tyrimo procedūrą, nenurodė abejonių dėl ryšio tarp SNCM nuostolių ir jos visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų, SNCM laivų pirkimo rezultatų sąskaita politikos, numatytų SNCM produktyvumo didinimo priemonių ir veiklos sąnaudų mažinimo priemonių bei būsimos SNCM įkainių politikos.

94 Norint išsiaiškinti, ar Komisija pakankamai motyvavo skundžiamą sprendimą šiuo klausimu, reikia nustatyti Komisijos sprendime pradėti formalią tyrimo procedūrą išreikštų abejonių svarbą, kad būtų galima patikrinti, kiek skundžiamame sprendime nurodyta motyvų, dėl kurių galėtų kilti šios abejonės.

95 Pirmiausia dėl ryšio tarp SNCM nuostolių ir jos visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų konstatuotina, kad sprendime pradėti formalią tyrimo procedūrą Komisija išreiškė abejones dėl SNCM gyvybingumo atkūrimo, nes restruktūrizavimo plane pateikti analitiniai duomenys neleido nustatyti struktūrinių nuolatinių SNCM nuostolių paskutiniais metais priežasčių. Komisija manė turinti patikrinti, kad pagalba restruktūrizavimui nebūtų naudojama padengti praeities veiklos nuostoliams ir kad restruktūrizavimo planas padėtų įmonei ateityje veikti pelningai. Šiuo klausimu Komisija sprendime pradėti formalią tyrimo procedūrą pabrėžė, kad, pirma, restruktūrizavimo planas nenurodė, kaip SNCM sumažins nuostolius iš maršrutų, vykdant visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus ir, antra, kad minėtas planas turėtų užtikrinti įmonės gyvybingumo atkūrimą, net darant prielaidą, kad SNCM po 2006 m. negaus teisės pasirašyti sutarties dėl visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų, vykdant maršrutus tarp Marselio ir Korsikos.

96 Iš to matyti, kad Komisijos abejonės dėl ryšio tarp SNCM nuostolių ir visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų apima du skirtingus aspektus, pirma, pagalbos pakankamumas sąnaudoms, susijusioms su visuomenės aptarnavimo įsipareigojimais 1991–2001 m., nes pagalba turi leisti įmonei padengti praeities nuostolius, atsiradusius vykdant visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus pagal 1991 m. ir 1996 m. susitarimus, ir, antra, pagalbos suteikimas įmonės gyvybingumo grąžinimui 2002–2006 metais, nes pagalba turi leisti įmonei ateityje sumažinti nuostolius iš maršrutų, dėl kurių nėra ar nebus prisiimti visuomenės aptarnavimo įsipareigojimai.

97 Pirmiausia dėl pagalbos pakankamumo sąnaudoms, susijusioms su visuomenės aptarnavimo įsipareigojimais 1991–2001 m., primintina, kad jau buvo nuspręsta, jog priežastis, dėl kurios SNCM praeityje patirti nuostoliai iš jūrų kelių į Korsiką, dėl kurių tada buvo prisiimti visuomenės aptarnavimo įsipareigojimai, galėjo būti laikomi atitinkančiais SNCM sąnaudas, vykdant minėtus įsipareigojimus, buvo pakankamai motyvuota tiek skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 256, 257, 281 ir 282 punktuose, tiek Sprendime 2002/149, į kurį jis daro nuorodą.

98 Šiuo klausimu nurodytina, kad ieškovės kaltinimai dėl skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 281 ir 282 punktuose išdėstytų motyvų, kaltinimai, kuriais tvirtinama, jog 2002 m. susitarimas nėra skirtas nuostoliams padengti ir kad konkurento atėjimas į rinką 1996 m. yra dėl Bendrijos liberalizavimo, iš tikrųjų susiję su Komisijos teiginių pagrįstumu, o ne motyvavimu. Todėl šie kaltinimai yra atmestini kaip netinkami.

99 Be to, nuostolius, kurie gali atsirasti vykdant visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus, numatytus 2002 m. susitarime, skundžiamas sprendimas pakankamai motyvavo savo konstatuojamosios dalies 256 punkte, kuriame Komisija patikslina, kad į šiuos nuostolius negali būti atsižvelgta, nes kompensacijos suma buvo nustatyta sutartimi.

100 Antra, dėl pagalbos suteikimo įmonės gyvybingumo grąžinimui 2002–2006 m. pirmiausia konstatuotina, kad skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 263–282 punktuose Komisija, priešingai nei tvirtina ieškovė, išanalizavo priežastis, dėl kurių SNCM patyrė sunkumų ir apskaičiavo pastarosios įsipareigojimų kainą. Ypač konstatuojamosios dalies 270–273 punktuose Komisija išnagrinėjo tokiomis aplinkybėmis racionalų SNCM naujų laivų pirkimo politikos pobūdį. Konstatuojamosios dalies 299–303 punktuose Komisija išdėstė motyvus, kuriais remiantis restruktūrizavimo planas turėtų leisti SNCM susigrąžinti gyvybingumą tiek iki 2006 m., tiek vėliau. Šiuo klausimu nurodytina, kad skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 142–152 punktuose Komisija smulkiai išdėstė numatomus finansinius rezultatus pagal „bazinį scenarijų“ 2002–2006 metams ir laikui po 2006 metų. Be to, skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 315 punkte Komisija pabrėžė, kad SNCM, pardavusi keturis laivus, pagerino savo padėtį. Skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 111 ir 113 punktuose Komisija, priešingai nei tvirtina ieškovė, nurodė ir aprašė papildomus Prancūzijos valdžios institucijų po sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą pasiūlytus įsipareigojimus, siekiant sumažinti personalo ir išteklių valdymo sąnaudas. Skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 114 punkte Komisija konstatavo, kad šie įsipareigojimai bei laivyno sumažinimas leido 2001–2002 m. išlaikymo išlaidas sumažinti nuo 29,6 milijono eurų iki 23 milijonų eurų.

101 Iš to matyti, kad tam tikrais konstatuojamosios daliespunktais Komisija išdėstė pakankamai motyvų, kad SNCM, įgyvendindama restruktūrizacijos planą, galėtų ateityje sumažinti nuostolius jūrų keliuose, dėl kurių nėra ar nebus prisiėmusi visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų.

102 Nė vienas iš ieškovės pateiktų argumentų negali paneigti šios išvados.

103 Pirmiausia dėl kaltinimų dėl tariamo skundžiamo sprendimo motyvų nenuoseklumo konstatuojant, kad veiklos pirkimų ekonominis planas yra nepakankamas (konstatuojamosios dalies 279 punktas), ar kad 2002 m. sąskaitos yra neigiamos, priešingai nei numatyta restruktūrizavimo plane (konstatuojamosios dalies 280 punktas), konstatuotina, kad šie kaltinimai yra susiję su skundžiamo sprendimo pagrįstumu šiais klausimais, o ne su motyvavimu, ir todėl atmestini kaip nereikalingi.

104 Dėl tvirtinimo, kad skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 258–260 punktai nenurodo priežasčių, kodėl pagalba turi būti vertinama remiantis gairėmis, pakanka konstatuoti, kad šis tvirtinimas yra klaidingas, nes skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 260 punkte nurodyta, kad apie pagalbą buvo pranešta kaip apie restruktūrizavimo pagalbą ir kad ji buvo didesnė nei kompensacija už visuomenės aptarnavimą, be to, konstatuojamosios dalies 326 punkte nurodyta, kad pagalba restruktūrizavimui gali apimti įvairios veiklos, numatytos restruktūrizavimo plane, sąnaudas ir įmonės deficitą, susidariusį iki 2001 m. pabaigos dėl susitarimo dėl visuomenės aptarnavimo vykdymo.

105 Pagaliau dėl tvirtinimų, grindžiamų 2003 m. liepos 24 d. Teisingumo Teismo sprendimu Altmark Trans ir Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, Rink. p. I-7747), pastebėtina, kad šis sprendimas buvo priimtas vėliau nei skundžiamas sprendimas, ir todėl, kaip pripažįsta ir ieškovė, Komisija akivaizdžiai neturėjo pareigos pateikti motyvų, rodančių, jog minėtame sprendime numatytos sąlygos buvo ir nagrinėjamoje byloje.

106 Antra, dėl SNCM laivų pirkimo rezultatų sąskaita politikos konstatuotina, kad ieškovė kaltinimu, kuriuo ji ginčija skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 271 punkto tvirtinimą, kad SNCM ypatingai nesiėmė savo laivyno atnaujinimo per paskutinius metus, siekia paneigti Komisijos vertinimo šiuo klausimu ir šiam tikslui sukurto metodo pagrįstumą, nurodydama, be kita ko, kad Komisija neatsižvelgė į tam tikrus, ieškovės nuomone, tinkamus faktorius ir atliko tik balansinį tyrimą. Toks kaltinimas netinkamas nagrinėjant šį ieškinio pagrindą.

107 Bet kuriuo atveju nurodytina, kad, kaip jau buvo minėta anksčiau, skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 269–273 punktai pateikia pakankamai motyvų, kuriais remiantis galima tvirtinti, kad SNCM laivų pirkimo politika nereiškė pernelyg didelio investavimo.

108 Trečia, dėl numatytų SNCM produktyvumo didinimo priemonių ir dėl konkrečių veiklos sąnaudų mažinimo priemonių konstatuotina, kad šiais kaltinimais ieškovė ginčija Komisijos vertinimo šiuo klausimu pagrįstumą. Iš tikrųjų kaltinimais siekiama ginčyti, jog šiuo klausimu galėtų būti keliamos abejonės, nes Komisija skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 279–280 punktuose konstatavo, kad „pirkime geriau“ planas yra nepakankamas ir kad 2002 m. rezultatai yra neigiami. Tokie kaltinimai netinkami nagrinėjant šį ieškinio pagrindą.

109 Bet kuriuo atveju primintina, kaip jau buvo pastebėta, kad skundžiamas sprendimas šiuo klausimu pakankamai motyvuotas konstatuojamosios dalies 113, 114 ir 279 punktuose.

110 Galiausiai, ketvirta, dėl būsimos SNCM įkainių politikos konstatuotina, kad iš tikrųjų ieškovė ginčija Komisijos vertinimų pagrįstumą. Šioje byloje ieškovė tvirtina, kad Komisija, prieš priimdama skundžiamą sprendimą, neteisingai įvertino SNCM įkainių politiką ir kad ji neturėjo pakankamai dokumentų vertinti minėtai 2003 m. politikai. Tokie kaltinimai netinkami nagrinėjant šį ieškinio pagrindą ir todėl atmestini.

111 Be to, nors ieškovės kaltinimai turėtų būti aiškinami kaip prieštaraujantys Komisijai dėl to, kad ši skundžiamame sprendime neatsakė specialiai į ieškovės tvirtinimus dėl SNCM praktikuojamos bilietų pardavimo kainos prieš priimant minėtą sprendimą, nurodytina, jog konstatuojamosios dalies 359 punkte Komisija aiškiai nurodo, kad Prancūzijos Respublikos šiuo klausimu pateikti argumentai, išvardyti konstatuojamosios dalies 119–123 ir 191–203 punktuose leidžia neatsižvelgti į šiuos tvirtinimus.

112 Iš to kas pasakyta matyti, kad ieškovės kaltinimai ir argumentai dėl kilusių abejonių, pateisinusių sprendimą pradėti formalią tyrimo procedūrą, motyvavimo visi yra atmestini.

Dėl gyvybingumo atkūrimo vertinimo

113 Ieškovė tvirtina, kad skundžiamas sprendimas nėra pakankamai motyvuotas dėl gyvybingumo atkūrimo, nes Komisija nenurodo priežasčių, kuriomis remdamasi ji, pažeisdama gairėse numatytą principą, atsižvelgia į išorinius veiksnius, t. y. Šiaurės Afrikos rinkos išaugimą, numatomą maršrutų į Nicą skaičiaus padidėjimą ir prielaidą, kad po 2006 m. nebus atnaujinamas 2002 m. susitarimas.

114 Šiuo klausimu primintina, kad pagal gairių 32 punktą „įmonės gyvybingumas turi būti didinamas daugiausiai pasinaudojant restruktūrizavimo plane nurodytomis vidaus priemonėmis“ ir „gyvybingumo didinimas gali remtis išoriniais veiksniais, pvz., kainų ir paklausos svyravimais, kuriems bendrovė neturi didelės įtakos, bet tik tada, jei iš esmės pritariama apie rinką daromoms prielaidoms“.

115 Šioje byloje pirmiausia dėl rinkos išsiplėtimo į Šiaurės Afriką primintina, kad skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 300 punkte Komisija nurodo, jog restruktūrizavimo priemonių veikimas nepriklauso nuo rinkos plėtros, „išskyrus išsiplėtimą į Šiaurės Afriką, kuris reiškia SNCM grįžimą į padėtį, kurioje buvo iki dešimtojo dešimtmečio vidurio“. Tačiau skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 66–81 punktuose Komisija, remdamasi rinkos tyrimu, pateiktu kartu su restruktūrizavimo planu, konstatavo, kad ši rinka turėtų labai plėstis. Atsižvelgdama į gairių 32 punktą, ieškovė galėjo suprasti priežastis, kuriomis remdamasi Komisija padarė išvadą, esančią skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 300 punkte.

116 Be to, nurodytina, kad tie patys tvirtinimai dėl rinkos išsiplėtimo į Šiaurės Afriką buvo taip pat akivaizdžiai išdėstyti sprendime pradėti formalią tyrimo procedūrą. Tačiau, nors 2003 m. sausio 8 d. rašytinėse pastabose dėl sprendimo pradėti minėtą procedūrą ieškovė tvirtino, kad SNCM tikslai dėl rinkos dalių yra ambicingi, atsižvelgiant į didelę nacionalinių kompanijų konkurenciją, ir nurodė, kad SNCM komercinė reputacija Šiaurės Afrikoje yra neigiama, ji visiškai neginčijo rinkos tyrime numatyto didelio augimo prielaidos. Tokia pozicija, be to, kad patvirtina, jog buvo sutikta su rinkos augimo prielaida gairių prasme, taip pat pateisina, kodėl Komisija specialiai nemotyvavo šios skundžiamo sprendimo dalies, dėl kurios ieškovė neprieštaravo.

117 Antra, dėl maršruto Nica–Korsika išsaugojimo, ieškovės kaltinimas remiasi klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu. Iš tikrųjų, priešingai nei tvirtina ieškovė, Komisija skundžiamame sprendime nesutinka su šio maršruto išsaugojimu ne dėl rinkos augimo, o dėl priežasčių, išvardytų konstatuojamosios dalies 302 punkte, t. y. šio maršruto apkrova mažėja ir pirmalaikis Liamone nuvertėjimas padės pasiekti teigiamus rezultatus. Be to, pabrėžtina, kad skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 283 punkte Komisija šiuo klausimu nurodė savo tikslą vengti monopolijos dėl ieškovės maršruto į Korsiką valdymo. Jei tiesa, kad skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 316 punkte, kurio ieškovė nenurodo, Komisija teigia apie didelį rinkos išsiplėtimą į Gêne ir Tulono įlankas, vis dėlto, tai darydama, Komisija siekia ne pateisinti SNCM maršruto į Nicą išlaikymą, remdamai išoriniais veiksniais, o pabrėžti konkurentams suteiktų rinkos dalių, apimančių, be kita ko, beveik visišką Tulono atsisakymą ir rotacijų Nicoje apribojimą, svarbą. Akivaizdu, kad Komisija neturėjo sprendime motyvuoti pozicijos, kuriai nepritaria.

118 Dėl tariamo neatsižvelgimo į kitas nuomones – dėl maršruto Nica–Korsika išlaikymo ar atsisakymo nemotyvavimo konstatuotina, kad 2003 m. sausio 8 d. pastabose dėl sprendimo pradėti formalią tyrimo procedūrą ieškovė, priešingai nei tvirtina savo dublike, nepateikė jokios kitos nuomonės, tačiau tik tvirtino, kad SNCM negali būti rentabili, aptarnaudama šį maršrutą. Tokiomis aplinkybėmis Komisija skundžiamame sprendime nenurodė motyvų dėl neatsižvelgimo į kitas nuomones.

119 Trečia, dėl galimo 2002 m. susitarimo neatnaujinimo po 2006 m. prielaidos pakanka konstatuoti, kad skundžiamas sprendimas konstatuojamosios dalies 303 punkte šiuo klausimu pakankamai motyvavo, nes minėtame punkte Komisija nurodo, kad ilgalaikiam gyvybingumui „plano įgyvendinimas turi leisti įmonei būti konkurencinga atnaujinant sutartis“. Be to, skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 149 punktas nurodo, kad „svarbu yra žinoti, koks bus kompanijos konkurencingumo lygis 2006 m., kai baigs galioti dabartinis susitarimas dėl visuomenės aptarnavimo suteikimo ir koks bus jos gyvybingumas“, tvirtinimas taip pat išreikštas ir konstatuojamosios dalies 310 punkte.

120 Be to, nors ieškovė tvirtina, kad susitarimo neatnaujinimo prielaidą, atsižvelgiant į ilgalaikį gyvybingumą, laikyti ankstyva yra nenuoseklu, pakanka konstatuoti, kad šis kaltinimas dėl skundžiamo sprendimo pagrįstumo yra netinkamas. nagrinėjant šį ieškinio pagrindą.

121 Iš to matyti, kad visi ieškovės kaltinimai ir argumentai dėl gyvybingumo atkūrimo motyvavimo yra atmestini.

Dėl restruktūrizavimo numatomų prielaidų realumo

122 Ieškovė tvirtina, kad dėl restruktūrizavimo prielaidų realumo Komisija tik nukopijavo gaires ir skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 306 punkte nurodė, kad Prancūzijos valdžios institucijų pateiktas rinkos tyrimas buvo „geras pagrindas, nustatant įmonės vystymosi scenarijų“.

123 Vis dėlto iš skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 139–141 punktų matyti, kad Komisija šiame sprendime aiškiai išdėstė priežastis, dėl kurių trys finansinio vystymosi scenarijai, t. y. optimistinis ir pesimistinis, numatyti rinkos tyrime, bei bazinis scenarijus, pateiktas restruktūrizavimo plane, visi nurodyti gairių 33 punkte, yra „geras pagrindas“ vertinant įmonės vystymąsi. Dėl optimistinio ir pesimistinio scenarijų Komisija, prieš nuspręsdama, kad šios prielaidos „gana aiškiai pateikia galimų vystymųsi gamą“, konstatuojamosios dalies 139 punkte pateikia savo motyvus. Konstatuojamosios dalies 140 punkte Komisija priduria, kad rezultatai pagal pesimistinį scenarijų galėtų būti pagerinti paprastu SNCM prisitaikymu, pateikiant pasiūlymus, atsižvelgiant į metų laikus. Be to, skundžiamo sprendimo 141 punkto 6 lentelėje palyginusi pagrindinių finansinių rodiklių vertinimą pagal tris galimus scenarijus, Komisija konstatavo, kad „šis situacijų modeliavimas įrodo, kad SNCM visais trimis atvejais turėtų atrasti galimybę būti rentabilia“.

124 Be to, šie ieškovės kaltinimai susipainioja su kaltinimais dėl gyvybingumo atkūrimo. Iš tikrųjų pagal gairių 32 punktą vertinant, ar restruktūrizavimo planas leidžia atkurti gyvybingumą, jis turėtų remtis realiomis būsimų veiklos sąlygų prielaidomis.

125 Šiuo klausimu iš skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 142–148 punktų matyti, kad numatomas vystymasis pagal bazinį scenarijų, pasirinktą vertinant gyvybingumo atkūrimą, buvo nustatytas remiantis kiekybinių šių klausimų vertinimu: rinkos išsiplėtimas į Šiaurės Afriką, maršrutas Nica–Korsika, maršrutas Marselis–Korsika ir SNCM įsiskolinimai. Be to, iš konstatuojamosios dalies 149–152 punktų matyti, kad rinkos tyrimas taip pat apėmė susitarimo dėl visuomenės aptarnavimo neatnaujinimo po 2006 m. prielaidos tyrimą. Tačiau konstatuotina, kad kiekvienas iš šių klausimų konstatuojamosios dalies 300–304 punktuose buvo nagrinėjamas atskirai ir kad, kaip matyti iš kaltinimų dėl gyvybingumo atkūrimo nagrinėjimo, šie pakankamai motyvuoja priežastis, dėl kurių Komisija manė, kad restruktūrizavimo planas užtikrins gyvybingumo atkūrimą net SNCM nevykdant visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų.

126 Dėl argumento, kad 2004 m. ieškovei nusipirkus naują laivą išaugo jos laivyno pajėgumas, primintina, kad Komisija neprivalo atsakyti į visus fakto ar teisės klausimus, pateiktus per administracinę procedūrą. Be to, priešingai nei tvirtina ieškovė, nei iš 2003 m. sausio 8 d. rašytinių pastabų, nei iš skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 169–174 punktų, kurie, nenurodydami ieškovės prieštaravimų, apibendrina 2003 m. vasario 4 d. per posėdį jos pateiktus argumentus, nėra matyti, kad ieškovė ypač atkreipė Komisijos dėmesį šiuo klausimu.

127 Dėl aplinkybės, kad kituose sprendimuose Komisija nusprendė apie pagalbos laivybos kompanijoms tinkamumą po įmonės pagalbos gavėjos restruktūrizavimo plano finansinio vertinimo išsamios analizės, atsižvelusi į šios įmonės biudžetą, galimybę sukaupti investicinių lėšų bei finansines galimybes (pavyzdžiui, 2001 m. gegužės 8 d. Komisijos sprendimas 2002/15/EB dėl bendrovei Bretagne Angleterre Irlande (BAI arba Brittany Ferries) Prancūzijos suteiktos valstybės pagalbos (OL L 12, 2002, p. 33), konstatuotina, kad šio sprendimo, į kurį skundžiamas sprendimas, grįsdamas savo motyvavimą, nedaro nuorodos, motyvavimo lygis visiškai nerodo, ar jis buvo priimtas toje pačioje srityje, kurią nepakankamai motyvuoja skundžiamas sprendimas ir, bet kuriuo atveju, negali paneigti jau minėtos išvados, kad iš konstatuojamosios dalies 300–304 punktų matyti, jog skundžiamas sprendimas pakankamai motyvuotas gyvybingumo atkūrimo klausimu.

128 Galiausiai, nors ieškovė prieštarauja Komisijai, kad ši, grįsdama išvadas dėl gyvybingumo atkūrimo, rėmėsi tik Prancūzijos valdžios institucijų pateiktomis skaičiais išreikštomis prielaidomis, jau paneigtos įrodytais faktais, konstatuotina, jog toks kaltinimas, kuriuo siekiama paneigti Komisijos vertinimų šiuo klausimu pagrįstumą, yra nereikalingas nagrinėjant šį ieškinio pagrindą. Tas pats pasakytina ir apie argumentą, kad tariamai nebuvo nagrinėjamas įmonės pagalbos gavėjos biudžetas ar nebuvo atsižvelgta į ieškovės laivyno padidėjusį pajėgumą, jai nusipirkus naują laivą.

129 Iš to matyti, kad visi ieškovės kaltinimai ir argumentai dėl numatomų prielaidų realumo motyvavimo yra atmestini.

Dėl nestrateginių valdymo teisių nustatymo

130 Ieškovė tvirtina, kad skundžiamas sprendimas nepakankamai motyvavo, kodėl SNCM valdumo teisės CMN yra strateginis investavimas, kuris dėl to negali būti perduotas.

131 Vis dėlto iš skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 348–354 punktų matyti, kad Komisija, atsakydama į ieškovės ir Stef-TFE per administracinę procedūrą pateiktus argumentus, smulkiai išdėstė priežastis, kodėl mananti, jog minėtas investavimas yra esminis ir neturi būti perduotas. Komisija šiuo klausimu konstatuojamosios dalies 349–351 punktuose nurodė, kad abi įmonės dalyvauja vykdant susitarimą dėl visuomenės aptarnavimo, jog abi įmonės išvystė abipusius ryšius jūrų kelyje iš Korsikos, ko nenumatė 2002 m. susitarimas, ir kad CMN ir SNCM laivynai papildo vienas kitą. Akivaizdu, kad tokios nuorodos yra pakankamas skundžiamo sprendimo motyvavimas šiuo klausimu.

132 Dėl tvirtinimo, kad nebuvo atsižvelgta į SNCM dalies CMN padidėjimą, jei tiesa, kad iš skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 174 punkto matyti, kad šis tvirtinimas buvo suformuluotas per 2003 m. vasario 4 d. susitikimą, primintina, kad Komisija neprivalo atsakyti į visus fakto ar teisės klausimus, pateiktus per procedūrą. Taigi manytina, kad skundžiamas sprendimas yra pakankamai motyvuotas (konstatuojamosios dalies 348–354 punktai) investavimo į CMN klausimu. Be to, pastebėtina, kad ieškovė galėjo suprasti Komisijos samprotavimus šiuo klausimu, nes, kaip aiškiai matyti iš skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 256 punkto, maniusi, kad į nerealizuotą kapitalo prieaugį negali atsižvelgti, nustatydama SNCM turimas lėšas.

133 Be to, ieškovės pateikti argumentai, siekiant pabrėžti tariamą skundžiamo sprendimo motyvavimo šiuo klausimu prieštaringumą, iš tikrųjų ginčija skundžiamo sprendimo pagrįstumą. Todėl tokie argumentai atmestini kaip nereikalingi nagrinėjant šį ieškinį.

134 Iš to matyti, visi kad ieškovės kaltinimai ir argumentai dėl nestrateginių valdymo teisių nustatymo motyvavimo yra atmestini.

Išvada dėl pirmojo ieškinio pagrindo

135 Iš to, kas pasakyta, matyti, kad pirmasis ieškinio pagrindas dėl EB 253 straipsnio pažeidimo, su sąlyga, kad skundžiamas sprendimas nepakankamai motyvuotas, yra atmestinas.

3. Dėl antrojo ieškinio pagrindo dėl EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto, Reglamento Nr. 659/1999 ir gairių pažeidimo, nes skundžiamame sprendime yra fakto ir akivaizdžių vertinimo klaidų

136 Šiuo ieškinio pagrindu ieškovė tvirtina, kad skundžiamame sprendime yra fakto ir akivaizdžių vertinimo klaidų, susijusių su kompensacijos už visuomenės aptarnavimą pagalbos dalimi vertinimu, priežasčių, dėl kurių SNCM pateko į sunkią padėtį, analize, gairių laikymusi ir Komisijos nustatytų sąlygų būtinumu.

Preliminarios pastabos dėl Pirmosios instancijos teismo vykdytos kontrolės

137 Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad, taikydama EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą, Komisija turi plačius vertinimo įgaliojimus, kurių įgyvendinimas apima sudėtingus ekonominės ir socialinės sistemų vertinimus, kurie turi būti atliekami Bendrijoje (1987 m. vasario 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo Deufil prieš Komisiją, 310/85, Rink. p. 901, 18 punktas ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo Italija prieš Komisiją, C‑372/97, Rink. p. I‑0000, 83 punktas).

138 Šiems vertinimo įgaliojimams taikoma teisminė kontrolė apsiriboja procedūrinių ir motyvavimo taisyklių laikymosi, teisės klaidos nebuvimo, nurodytų faktų tikslumo ir akivaizdžios šių faktų vertinimo klaidos nebuvimo bei piktnaudžiavimo įgaliojimais nebuvimo patikrinimu (2003 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ispanija prieš Komisiją, C‑409/00, Rink. p. I-1487, 93 punktas ir 137 punkte minėto Sprendimo Italija prieš Komisiją 83 punktas; 1997 m. lapkričio 5 d. Sprendimo Ducros prieš Komisiją, T‑149/95, Rink. p. II-2031, 63 punktas; 1999 m. spalio 6 d. Sprendimo Salomon prieš Komisiją, T‑123/97, Rink. p. II-2925, 47 punktas; sprendimo Kneissl Dachstein prieš Komisiją, T‑110/97, Rink. p. II-2881, 46 punktas ir 62 punkte minėto sprendimo Westdeutsche Landesbank Girozentrale prieš Komisiją 282 punktas). Pirmosios instancijos teismas negali pakeisti sprendimą priėmusios institucijos atliktos ekonominės analizės sava (48 punkte minėto Sprendimo British Airways ir kt. prieš Komisiją 79 punktas).

139 Vis dėlto pagal nusistovėjusią Komisijos praktiką ji privalo laikytis savo pačios nustatytų rekomendacijų ar priimtų pranešimų valstybės pagalbos kontrolės srityje tiek, kiek jie atitinka Sutarties normas bei kiek valstybės narės su jais sutiko (138 punkte minėto sprendimo Ispanija prieš Komisiją 95 punktas, 2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Technische Glaswerke Ilmenau prieš Komisiją, T‑198/01, Rink. p. II‑0000, 149 punktas ir 2004 m. lapkričio 18 d. Sprendimo Ferriere Nord prieš Komisiją, T‑176/01, Rink. p. II‑0000, 134 punktas).

140 Iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad, vertindama kiekvieną pagalbą pagal gaires, kurias iš anksto priėmė, Komisija negali būti laikoma peržengiančia savo vertinimo įgaliojimų ribas ar iš viso jų nesilaikančia. Iš tikrųjų pirmiausia Komisija išsaugo teisę šias gaires panaikinti ar pakeisti, jei tai būtina, atsižvelgiant susidariusią situaciją. Antra, šios gairės susijusios su tam tikru apibrėžtu sektoriumi ir jomis vykdoma Komisijos nustatyta politika (66 punkte minėto sprendimo Vlaamse Gewest prieš Komisiją 89 punktas).

141 Šiame kontekste Pirmosios instancijos teismas turi patikrinti, ar Komisija laikėsi pačios nustatytų ir gairėse išvardytų reikalavimų (2002 m. sausio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Keller ir Keller Meccanica prieš Komisiją, T‑35/99, Rink. p. II-261, 77 punktas ir 138 punkte minėto sprendimo Ducros prieš Komisiją 61 ir 62 punktai).

142 Be to, primintina, kad, nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį, Bendrijos akto teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į faktines ir teisines aplinkybes, buvusias priimant aktą. Išsamūs Komisijos vertinimai gali būti nagrinėjami tik remiantis dokumentais, kuriuos pastaroji turėjo pateikdama šiuos vertinimus (138 punkte minėto sprendimo Salomon prieš Komisiją 48 punktas ir 138 punkte minėto sprendimo Kneissl Dachstein prieš Komisiją 47 punktas).

143 Galiausiai paprastas tvirtinimas, kad nebus laikomasi vienos ar kitos pagalbos patvirtinimo sąlygų, negali paneigti paties pagalbą patvirtinančio sprendimo teisėtumo. Iš tikrųjų Bendrijos akto teisėtumas bendrąja prasme negali priklausyti nei nuo galimų jo iškraipymo prielaidų, nei nuo retrospektyvių tvirtinimų, susijusių su jo efektyvumo lygiu (138 punkte minėto sprendimo British Airways ir kt. prieš Komisiją 291 punktas ir 138 minėto sprendimo Salomon prieš Komisiją 49 punktas).

144 Remiantis išvardytais principais, reikia nagrinėti ieškovės pateiktus kaltinimus ir argumentus.

Dėl kaltinimų dėl skundžiamo sprendimo pagrįstumo

145 Šis ieškinio pagrindas, kiek susijęs su Reglamento Nr. 659/1999 pažeidimu, yra atmestinas kaip netinkamas. Iš tikrųjų šis reglamentas, nustatantis valstybės pagalbos nagrinėjimui taikomas procedūrines taisykles, niekaip negali būti pažeistas tariamomis Komisijos fakto ir akivaizdžiomis vertinimo klaidomis, be to, skundžiamas sprendimas buvo priimtas jau pradėjus formalią tyrimo procedūrą, numatytą EB 88 straipsnio 2 dalyje. Taip pat konstatuotina, kad ieškovė nepateikia jokių argumentų, įrodančių, jog skundžiamas sprendimas pažeidžia Reglamentą Nr. 659/1999, ir nenurodo minėtu sprendimu pažeistų šio reglamento nuostatų.

146 Todėl šis ieškinio pagrindas nagrinėtinas tik tiek, kiek susijęs su EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto ir gairių pažeidimu.

Dėl pagalbos dalies, skirtos kompensacijai už visuomenės aptarnavimą, vertinimo

147 Ieškovė tvirtina, kad Komisija klaidingai įvertino pagalbos dalį, skirtą kompensacijai už visuomenės aptarnavimą, nes atsižvelgė į Liamone nuvertėjimą, nors šis laivas nebuvo naudojamas visuomenės aptarnavimui, ir, antra, neatsižvelgė į galimą laivyno, naudojamo visuomenei aptarnauti, kapitalo prieaugį. Be to, ieškovė pabrėžia didelį nuostolių išaugimą tarp 2000 m. ir 2001 metų.

148 Šie kaltinimai atmestini kaip netinkami, kiek juose siekiama įrodyti, kad skundžiamas sprendimas pateikė klaidingą pagalbos suderinamumo su EB 86 straipsnio 2 dalimi vertinimą, nes Komisija skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 260 punkte tvirtina, jog reikėjo įvertinti visą nagrinėjamą 76 milijonų eurų pagalbą, įskaitant ir jos dalį, skirtą kompensacijai už visuomenės aptarnavimą, kaip pagalbą restruktūrizavimui.

149 Todėl reikia nagrinėti šiuo kaltinimus tiek, kiek jais siekiama ginčyti Komisijos kompensacijos už visuomenės aptarnavimą sumos nustatymą.

150 Pirmiausia dėl Liamone nuvertėjimo konstatuotina, kad ieškovės kaltinimas pagrįstas klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu. Iš tikrųjų, priešingai nei tvirtina ieškovė, Komisija, apskaičiuodama pagalbos dalį kompensacijai už visuomenės aptarnavimą, neatsižvelgė į minėtą nuvertėjimą, o greičiau priešingai, kaip aiškiai matyti iš skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 257 punkto 11 lentelės, atėmė šios dotacijos sumą iš savo skaičiavimo. Per posėdį, paklausta Pirmosios instancijos teismo, ieškovė aiškiai patvirtino klaidingai supratusi skundžiamą sprendimą šiuo klausimu.

151 Iš to matyti, kad į 53,48 milijono eurų sumą, Komisijos pripažintą atitinkančia SNCM sąnaudas už visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus maršrutais į Korsiką nuo 1991 m. iki 2001 m., nėra įskaičiuotas Liamone nuvertėjimas.

152 Antra, dėl galimo laivyno, vykdančio visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus, kapitalo prieaugio ieškovė konstatuoja, kad penkių laivų, vykdančių visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus, rinkos vertė 2001 m. gruodžio 31 d. buvo 22,2 milijono eurų didesnė už jų apskaitinę vertę. Ieškovė mano, kad nuo 1991 m. iki 2001 m. negautos pajamos iš maršruto į Korsiką, kurios, Komisijos manymu, atitinka kompensaciją už visuomenės aptarnavimą, taip pat turėtų būti atimtos iš šio kapitalo prieaugio sumos.

153 Šiuo klausimu pirmiausia, niekam neneigiant, konstatuotina, kad nurodytas nuslėptas kapitalo prieaugis nebuvo įrašytas į SNCM 2000 m. ir 2001 m. sąskaitose, patikrintose apskaitininkų. Iš tikrųjų, kaip tvirtina Komisija ir kaip ieškovė pati patvirtino per posėdį, taikant bendruosius apskaitos principus, ypač atsargumo principą, įmonė neturi teisės balanse perskaičiuoti turto remdamai tuo, kad jo rinkos vertė yra didesnė už apskaitinę vertę. Remdamai tais pačiais principais, įmonė turi surašyti pirmalaikio nuvertėjimo aktą, kai turto rinkos vertė yra mažesnė už apskaičiuotą vertę.

154 Akivaizdu, kad ieškovė kitais kaltinimais bendrai tvirtina, jog, priimant skundžiamą sprendimą, Komisijos turėta išankstinė finansinė atskaitomybė skyrėsi nuo galutinės ekspertų patvirtintos finansinės atskaitomybės, su kuria galima buvo susipažinti jau po to, kai buvo priimtas minėtas sprendimas. Vis dėlto konstatuotina, kad ieškovė nepateikė jokių tai patvirtinančių dokumentų ir nenurodė, kuo išankstinė finansinė atskaitomybė skyrėsi nuo galutinės patvirtintos finansinės atskaitomybės.

155 Taip pat pabrėžtina, kad skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 272 punkte komisija nurodė, jog du iš penkių iki 2002 m. vykdžiusių visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus laivų buvo įkeisti, o kitiems trims laivams kompanija nerado bankų, kurie sutiktų juos priimti kaip garantiją. Šiuo klausimu Komisija konstatuoja: „kompanijos įsiskolinimų lygis ir sunkumas pačiai save finansuoti, nurodytas toliau, vos leidžiantis užtikrinti esamą skolą, neleidžia bankui, veikiančiam kaip privatus kreditorius, rinkos sąlygomis pasiūlyti SNCM papildomą kreditą. Tokio kreditoriaus rizika, kad SNCM laiku nemokės skolos, yra labai didelė, atsižvelgiant į pastarosios finansinius resursus. Panašūs sunkumai neleistų SNCM pasinaudoti galimomis „lease-back“ operacijomis įsiskolinimui sumažinti. Komisijos patirtis laivų ar lėktuvų arešto srityje rodo, kad tai praktiškai sunku įgyvendinti, kai turtas naudojamas nacionalinio ar regioninio intereso maršrutams“. Konstatuotina, kad, jei ieškovė ginčija šiuos tvirtinimus, grįsdama kaltinimus nepateikia jokio konkretaus tai neigiančio įrodymo.

156 Galiausiai, nors ieškovė tvirtina, kad SNCM, siekdama atskleisti papildomas pajamas, turėjo įvertinti nurodytą kapitalo prieaugį ir sumažinti nuostolius, atsiradusius dėl visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų vykdymo, šie tvirtinimai yra atmestini, nes tai būtų sąlygoję pardavimą laivų, SNCM reikiamų visuomenės aptarnavimo įsipareigojimams vykdyti.

157 Tokiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad Komisija, apskaičiuodama kompensaciją už visuomenės aptarnavimo įsipareigojimą, nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, neatsižvelgdama į paslėptą laivų, vykdančių visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus, kapitalo prieaugį.

158 Priešingai nei tvirtina ieškovė, iš to negalima daryti išvados, kad nebuvo jokio ryšio tarp metodo, pateikto sprendime 2002/149. Iš tikrųjų, kaip matyti iš minėto sprendimo konstatuojamosios dalies 102 punkto, Komisija, vertindama nuostolius dėl visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų vykdymo, atsižvelgė tik į realizuotą trijų laivų, perleistų 1991–1999 metais, kapitalo prieaugį. Tačiau iš minėto sprendimo negalima daryti išvados, kad Komisija taip pat atsižvelgė į kitų laivų, kurie nebuvo perduoti, nuslėptą kapitalo prieaugį. Nors Komisija sprendime 2002/149 ir pataisė SNCM apskaitos, susijusios su maršrutu į Korsiką, rezultatus, įrašydama kapitalo prieaugį, neįrašytą šio maršruto skyriuje, nes buvo kituose atskaitomybės skyriuose, visa kita situacija tokia pati kaip ir nagrinėjamoje byloje, kurioje ieškovė prieštarauja Komisijai nepataisius SNCM atskaitomybės, atsižvelgiant į galimai kitose sąskaitose neįrašytą kapitalo prieaugį.

159 Dėl ieškovės nurodytos aplinkybės, kad Komisija, apskaičiuodama restruktūrizavimo sąnaudas, atsižvelgė į Liamone nuvertėjimą, konstatuotina, kad ši aplinkybė, kaip jau buvo minėta, susijusi su apskaitos taisyklių, kurių neginčijo ieškovė, griežtu taikymu.

160 Trečia, dėl tariamo SNCM nuostolių padidėjimo 2000–2001 m. konstatuotina, kad visiškai nepaneigtas skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 256 punkte išdėstytas tvirtinimas, jog SNCM 1991–2001 m. patyrė didelį nuostolį maršrutuose į Korsiką, vykdydama visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus; ši aplinkybė, darant prielaidą, kad ji teisinga, patvirtina minėtą teigimą ir todėl negali užginčyti skundžiamo sprendimo teiginių dėl pagalbos dalies, atitinkančios kompensaciją už visuomenės aptarnavimą.

161 Todėl visi ieškovės kaltinimai ir argumentai dėl kompensacijos už visuomenės aptarnavimą nustatymo yra atmestini.

Dėl priežasčių, dėl kurių SNCM pateko į sunkią padėtį, analizės

162 Ieškovė šioje byloje tvirtina, kad SNCM sunkumai atsirado ne dėl visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų, bet dėl perteklinio pasiūlymo, atsiradusio dėl per didelių investicijų į naujus laivus politikos.

163 Šiuo klausimu pirmiausia primintina, kad pagal gairių 33 punktą „restruktūrizavimo plane turi būti apibūdintos aplinkybės, dėl kurių bendrovė pateko į sunkią padėtį – tai turėtų tapti pagrindu įvertinant siūlomų priemonių tinkamumą“.

164 Iš to matyti, kad, kaip teisingai tvirtina Komisija, SNCM sunkumų priežasčių analizė pateikta skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 263–281 punktuose, kartu nagrinėjant SNCM laivų pirkimo politiką, bendrą darbo užmokesčių fondą, veiklos pirkinių fondą ir visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų naštą, siekiant patikrinti siūlomų priemonių adekvatumą, užkertant kelią sunkumams ir užtikrinant nagrinėjamos įmonės gyvybingumo atkūrimą.

165 Todėl šiuo atveju ieškovės pateikti kaltinimai, susiję su SNCM pertekliniu pasiūlymu, gali atskleisti skundžiamo sprendimo trūkumus tik jei įrodytų, kad skundžiamame sprendime numatytos priemonės neadekvačios pašalinti Komisijai šiuo klausimu kilusias abejones.

166 Šiuo klausimu primintina, kad skundžiamame sprendime Komisija, konstatuojamosios dalies 333 punkte nurodžiusi, jog „restruktūrizavimo plane numatytas laivyno sumažinimas turi būti <...> subalansuotas atsižvelgiant į SNCM ankstesnių metų laivų pirkimo politiką“, skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 336–339 punktuose tvirtina, kad, nekonstatuojant SNCM perteklinio pasiūlymo ar jo neskaičiuojant, buvo teisinga SNCM be įsipareigojimo perduoti keturis laivus pagal prisiimto restruktūrizavimo plaąe, konstatuojamosios dalies 97–101 ir 315 punktuose nustatyti tris papildomas sąlygas pajėgumo sumažinimui, t. y. SNCM grupės laivyno apribojimas iki dabartinio laivų skaičiaus perdavus keturis laivus, draudimas SNCM tam tikrą laikotarpį atnaujinti laivyną ir metinio skaičiaus rotacijų ribojimas tam tikruose maršrutuose į Korsiką. Pagal gairių 35 ir 36 punktus šios sąlygos atspindi Komisijos tikslą, išreikštą skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 311–317 punktuose, sušvelninti nepalankias pagalbos pasekmes konkurentams, apribojant SNCM veiklą istorinėje rinkoje, t. y. maršrute į Korsiką.

167 Nors tokiais kaltinimais ieškovė tvirtina, kad SNCM pasiūlymas yra per didelis, konstatuotina, jog ji nepaaiškina, kaip Prancūzijos valdžios institucijų įsipareigojimas dėl keturių laivų perdavimo ir minėtos Komisijos nustatytos papildomos sąlygos negali adekvačiai užkirsti kelio nurodytam pajėgumų pertekliui.

168 Tokiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad ieškovės kaltinimai šiam klausimui neturi reikšmės.

169 Bet kuriuo atveju šie kaltinimai neturi pagrindo.

170 Pirmiausia tvirtinimas, kad Komisija skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 271 punkte nustatė, jog SNCM per paskutinius metus nelabai rūpinosi laivyno atnaujinimu, remdamasi laivų švartavimo vietų vertinimu, o ne SNCM pajėgumų siūlomų vietų laivuose atžvilgiu, yra atmestinas.

171 Vertindama laivų švartavimosi vietų skaičių Komisija iš tikrųjų siekė patikrinti ne SNCM perteklinį pasiūlymą, o, kaip aiškiai matyti iš skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 270 punkto ir iš sprendimo pradėti procedūrą III 2 punkto, sprendimų pirkti kompaniją racionalumą, kad įsitikintų, jog praeities nuostoliai neatsirado dėl kitų nei visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų vykdymas 1991–2001 m. priežasčių. Taip pat išnagrinėjusi SNCM laivų švartavimosi vietų skaičių ir konstatavusi, kad SNCM nesiėmė išskirtinių veiksmų, Komisija skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 272 punkte išnagrinėjo SNCM įsiskolinimą, susijusį su lavų pirkimu.

172 Iš to matyti, kad ieškovės kaltinimas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo supratimu.

173 Bet kuriuo atveju konstatuotina, kad ieškovės pateikti duomenys dėl laivų pajėgumų vietų atžvilgiu vertinimo paneigia tvirtinimą, nes iš vertinimo aiškiai matyti, be to, jai pačiai neginčijant, kad šis pajėgumas sumažėjo pardavus keturis laivus po to, kai buvo renovuoti ir nupirkti kiti trys laivai. Šiuo klausimu dublike išdėstytas tvirtinimas, kad bendras trijų naujų laivų pajėgumas vietų atžvilgiu yra didesnis nei senojo laivyno, nenagrinėtinas kaip nesvarbus, nes nurodytas vidutinis pajėgumas yra tik teorinis ir visiškai neatspindi realaus SNCM laivų pajėgumo.

174 Dėl tvirtinimo, kad šis vietų sumažinimas neproporcingas SNCM maršrutų skaičiaus sumažėjimui ir ypač pasireiškia atsižvelgiant į nurodytą SNCM apyvartos sumažėjimą, visuomenės aptarnavimo įsipareigojimų sumažėjimą ir ieškovės vykdomų maršrutų skaičiaus padidėjimą, primintina, kad jis netinkamas, nes būtent dėl šių motyvų Komisija, nekonstatuodama SNCM perteklinio pasiūlymo ar jo neskaičiuodama, manė esant būtina sumažinti SNCM pajėgumą, nustatydama įvairias sąlygas. Dar kartą pabrėžtina, kad nors ieškovė prieštarauja Komisijai nekonstatavus SNCM perteklinio pajėgumo, neginčija, kad Komisija ėmėsi priemonių konkurentų naudai.

175 Bet kuriuo atveju ieškovė negali įrodyti SNCM pajėgumo pertekliaus, nurodydama, kad laive Pascal Paoli, plaukiojančiame maršrutu Marselis–Bastija, yra daugiau vietų, nei numatyta 2002 m. susitarime. Iš minėto susitarimo I priedo aiškiai matyti, kad susitarimas numato minimalų vietų skaičių, kad būtų užtikrintas minimalus, t. y. „bazinis“, aptarnavimas. Be to, Komisija, neneigiant ieškovei, nurodė, kad Pascal Paoli kabinų skaičius griežtai atitiko visuomenės aptarnavimo įsipareigojimus.

176 Antra, dėl tvirtinimo, kad SNCM nuostoliai padidėjo 2000 m. ir 2001 m., t. y. tais metais, kai buvo pristatytas Liamone ir užsakytas Danielle Casanova, konstatuotina, kad ieškovė nepateikia jokio konkretaus įrodymo, leidžiančio nustatyti priežastinį ryšį tarp minėtų aplinkybių ir SNCM nuostolių padidėjimo.

177 Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, visi kaltinimai dėl priežasčių, dėl kurių SNCM pateko į sunkią padėtį, analizės yra atmestini.

Dėl gairių laikymosi

178 Ieškovė tvirtina, kad Komisija padarė fakto ir akivaizdžią vertinimo klaidas dėl sąlygų, išvardytų gairėse, susijusių su sunkumus patiriančios įmonės apibrėžimu, gyvybingumo atkūrimo vertinimu, konkurencijos iškraipymų vengimu ir minimumu apsiribojančia pagalba, laikymusi.

179 Pirmiausia pabrėžtina, kad šiais kaltinimais ieškovė siekia įrodyti, jog Komisija keturias minėtais atvejais pažeidė sąlygas, išvardytas gairėse, nekeldama klausimo dėl gairių teisėtumo EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto atžvilgiu.

180 Tokiomis aplinkybėmis nagrinėjant šiuos kaltinimus turi buti patikrinta, ar Komisija laikėsi savo gairių, ir negali būti nagrinėjamas minėtų sąlygų teisėtumas EB sutarties atžvilgiu. Nesant šiuo klausimu ieškovės argumentų, toks klausimas neįeina į ieškinio pagrindus, kuriuos Pirmosios instancijos teismas gali ar turi nagrinėti savo iniciatyva (žr., be kita ko, 52 punkte minėto sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France 67 punktą).

181 Remiantis šiuo pirminiu pastebėjimu, reikia vertinti ieškovės pateiktus kaltinimus ir argumentus, siekiant įrodyti, kad skundžiamas sprendimas pažeidžia gaires.

– Dėl SNCM kaip sunkumus patiriančios įmonės apibrėžimo

182 Ieškovė šioje byloje prieštarauja Komisijai dėl to, kad ši, atsižvelgdama į SNCM kapitalo praradimą, remdamasi turto apskaitine verte bei neatsižvelgdama į galimybę mobilizuoti tam tikrą turtą, konstatavo, jog SNCM yra sunkumus patirianti įmonė.

183 Primintina, kad nors Bendrijoje ir nėra bendrai naudojamo sunkumus patiriančios įmonės apibrėžimo, tačiau gairių 4 punkte Komisija sunkumus patiriančia įmone laiko tokią įmonę, „kuri nei naudodamasi savo ištekliais, nei savininkų, akcininkų ar kreditorių lėšomis nesugeba sumažinti nuostolių, kurie, institucijoms neįsikišus, artimiausiu arba vidutinės trukmės laikotarpiu beveik neabejotinai priverstų ją nutraukti veiklą“.

184 Pagal gairių 5 punkto a papunktį Komisija tvirtina, kad „šiose gairėse sunkumus patiriančia įmone laikoma įmonė apskritai, nesvarbu, kokio dydžio <...> bendrovė, kurios nariai turi ribotą turtinę atsakomybę, kai prarasta daugiau nei pusė bendrovės ataskaitose nurodyto kapitalo ir daugiau kaip vienas ketvirtadalis to kapitalo – per pastaruosius 12 mėnesių“. Be to, gairių 6 punkte Komisija nurodo:

„Įmonė gali būti laikoma patiriančia sunkumus, jei jai būdingi augantys nuostoliai, mažėjanti apyvarta, didėjančios atsargos, pajėgumų perteklius, mažėjantys grynųjų pinigų srautai, augančios skolos, didėjančios palūkanos ir mažėjanti arba nulinė grynojo turto vertė. <...> Bet kuriuo atveju sunkumus patiriančiai įmonei gali būti teikiama pagalba tik tada, jei akivaizdu, kad savo ištekliais arba savininkų ar akcininkų lėšomis ji negali atsigauti.“

185 Iš to matyti, kad nors pagal gaires įmonė „bet kuriuo atveju“ laikoma sunkumus patiriančia įmone, kai prarasta didelė kapitalo dalis, niekas netrukdo įmonei kitais jau išvardytais būdais įrodyti turint finansinių sunkumų gairių prasme, jei ji neprarado didelės savo kapitalo dalies.

186 Šioje byloje Komisija konstatavo, kad SNCM atitiko sąlygas, numatytas gairių 5 punkto a papunktyje ir 6 punkte. Taip pat skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 291 punkte konstatavusi, kad SNCM prarado daugiau nei pusę savo kapitalo, kurio daugiau nei vieną ketvirtadalį prarado per pastaruosius metus, skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 292–294 punktuose Komisija nurodė, kad kiti požymiai įrodo, jog SNCM buvo sunkumus patirianti įmonė gairių prasme. Šiuo klausimu Komisija nurodė išaugusius nuostolius, apyvartos mažėjimą, augančias skolas, didėjančias palūkanas, kapitalo mažėjimą, savų lėšų, atsižvelgiant į dydį, finansinius poreikius ir nekilnojamą turtą, mažumą ir grynųjų pinigų srautų mažėjimą. Skundžiamo sprendimo konstatuojamosios dalies 295 punkte Komisija nurodė, kad Prancūzijos valdžios institucijos jai patvirtino, jog bankai atsisakė suteikti paskolas SNCM dėl įsiskolinimų net ir tada, kai pastaroji pasiūlė įkeisti paskutinius savo laivus.

187 Tačiau konstatuotina, kad nors šiais kaltinimais ieškovė ginčija, kad nėra gairių 5 punkto a papunktyje numatytos sąlygos, vis dėlto neginčija pastarųjų skundžiamo sprendimo tvirtinimų.

188 Be to, ieškovė tvirtina, kad SNCM 2002 m. rodikliai nebuvo patvirtinti auditorių. Vis dėlto konstatuotina, kad šis tvirtinimas nebuvo pagrįstas jok