Byla T-326/07 R

Cheminova A/S ir kt.

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Laikinųjų apsaugos priemonių taikymas — Direktyva 91/414/EEB — Prašymas sustabdyti taikymą — Priimtinumas — Skubos nebuvimas“

2007 m. gruodžio 4 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartis II - 4881

Nutarties santrauka

Prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo atveju pagrindinio ieškinio priimtinumo nagrinėjimas turi būti glaustas, atsižvelgiant į laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros skubumą. Pagrindinio ieškinio priimtinumas gali būti vertinamas tik prima facie, siekiant nustatyti, ar ieškovas nurodė pakankamai aplinkybių, kurios pateisina a priori išvadą, kad pagrindinio ieškinio priimtinumas nėra neįmanomas. Laikinąsias apsaugos priemones taikantis teisėjas turi paskelbti šį prašymą nepriimtinu, tik jei pagrindinio ieškinio priimtinumas būtų visiškai neįmanomas. Iš tikrųjų jeigu per laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrą būtų nusprendžiama dėl priimtinumo, kuris prima facie nėra visiškai neįmanomas, tai iš anksto nulemtų Pirmosios instancijos teismo sprendimą pagrindinėje byloje. Kalbant apie prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, pateiktą byloje dėl ieškinio prieš Sprendimą 2007/389 dėl malationo neįtraukimo į Direktyvos 91/414 I priedą ir augalų apsaugos produktų, kuriuose yra šios medžiagos, registracijų panaikinimo, iš pirmo žvilgsnio negalima atmesti galimybės, kad ieškovė, kaip pranešimo dėl malationo autorė, aktyviai dalyvavusi direktyvoje numatytoje veikliosios medžiagos įvertinimo procedūroje ir naudojusis taikytinuose teisės aktuose numatytomis procedūrinėmis garantijomis, yra tiesiogiai ir konkrečiai susijusi su šiuo sprendimu EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme ir kad jos pagrindinėje byloje pareikštas ieškinys yra priimtinas. Sprendimas 2007/389, kurio vieninteliai adresatai yra valstybės narės prima facie, negali būti laikomas konkrečiai susijęs su kitomis ieškovėmis, nes, neindividualizavus jų ypatingų savybių, jos yra susijusios tiek pat, kiek kiti malationo pardavėjai ir naudotojai, esantys tokioje pačioje padėtyje; šiame sprendime nėra konkrečių įrodymų, leidžiančių daryti išvadą, kad jis buvo priimtas atsižvelgiant į jų konkrečią padėtį. Atrodo, kad tik dėl šiame sprendime nurodytų ūkio subjektų objektyvių savybių šios ieškovės galėjo manyti, jog jis yra su jomis susijusios. Tačiau tokio poveikio nepakanka tam, kad jis būtų konkrečiai su jomis susijęs EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme. Be to, be ieškovių, yra daug kitų įmonių, kurios parduoda ir naudoja malationą ir taip pat, kaip ir ieškovės, turi teisę juo prekiauti. Iš to išplaukia, kad kitos nei pranešimo autorė ieškovės negali remtis savo konkrečia padėtimi, kad būtų nustatyta skuba vykstant laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrai, ir todėl negali pareikšti tokio prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo. (žr. 44, 45, 47, 58, 59 ir 64 punktus)

Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 104 straipsnio 2 ir 3 dalis su laikinosiomis apsaugos priemonėmis susijusiame prašyme turi būti, be kita ko, nurodyti faktiniai ir teisiniai pagrindai, prima facie patvirtinantys prašomų priemonių suteikimą, ir jis turi būti pateiktas atskiru aktu, pagal to paties reglamento 43 ir 44 punktuose numatytas sąlygas. Šiuo atžvilgiu vien prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo turi atsakovei leisti paruošti savo pastabas, o laikinąsias apsaugos priemones taikančiam teisėjui prireikus priimti sprendimą dėl prašymo be papildomos informacijos, nes esminės faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis grindžiamas, turi logiškai ir suprantamai išplaukti iš paties prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo teksto. (žr. 65 ir 66 punktus)