LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 267/48

2009 m. liepos 8 d.Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH pateiktas apeliacinis skundas dėl 2009 m. rugsėjo 14 d. Pirmosios instancijos teismo (aštuntosios kolegijos) priimto sprendimo Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH prieš Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) byloje T-226/08; kita proceso šalis: Schwarzbräu GmbH

(Byla C-364/09)

2009/C 267/81

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Apeliantė: Mineralbrunnen Rhön-Sprudel Egon Schindel GmbH, atstovaujama advokato P. Wadenbach

Kitos proceso šalys:

Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) Schwarzbräu GmbH

Apeliantės reikalavimai

— Panaikinti 2009 m. liepos 8 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą (byla T-226/08).

— Panaikinti 2008 m. balandžio 8 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R1124/2004-4).

— Panaikinti Bendrijos prekių ženklo Nr. 505503 „ALASKA“ registraciją dėl to, kad yra absoliutus atsisakymo registruoti pagrindas.

— Priteisti iš atsakovės bylinėjimosi išlaidas.

— Nepatenkinus trečioje dalyje nurodyto reikalavimo, panaikinti Bendrijos prekių ženklo Nr. 505503 registraciją bent jau šioms prekėms: „32 klasės mineraliniam ir gazuotam vandeniui, kitiems gaiviesiems gėrimams“.

Apeliacinio skundo pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Šis apeliacinis skundas pateiktas dėl Pirmosios instancijos teismo sprendimo, kuriuo buvo atmestas apeliantės ieškinys dėl 2008 m. balandžio 8 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo. Šiuo sprendimu Apeliacinė taryba atmetė apeliantės pateiktą prašymą pripažinti Bendrijos žodinio prekių ženklo „ALASKA“ registraciją negaliojančia visų prekių, kurioms įregistruotas Bendrijos prekių ženklas (mineralinis ir gazuotas vanduo, kiti gaivieji gėrimai; vaisių gėrimai ir vaisių sultys; sirupai ir kiti gėrimų gaminimo mišiniai), atžvilgiu.

Iš esmės šalys ginčijasi dėl to, ar yra absoliutus atsisakymo registruoti pagrindas dėl būtinybės palikti geografinę kilmės nuorodą prieinamą visiems.

Apeliaciniu skundu apeliantė tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas klaidingai aiškino Reglamento Nr. 40/94 (toliau — Bendrijos prekių ženklo reglamentas) 7 straipsnio 1 dalies c punktą; visų pirma atsižvelgiant į teismų praktikoje nustatytus principus.

Pagal pirmiau minėtos Bendrijos prekių ženklo reglamento nuostatos formuluotę tam, kad Bendrijos prekių ženklas būtų neregistruojamas, pakanka, jeigu jis susideda tik iš ženklų ir nuorodų, kurie prekyboje gali būti naudojami geografinei paraiškoje nurodytų prekių kilmei nurodyti. Tai rodo, kad geografiniai pavadinimai, kuriuos gali naudoti įmonės, turėtų būti pastarosioms prieinami kaip atitinkamų prekių kategorijų geografinės kilmės nuorodos. Nurodytos Bendrijos prekių ženklo reglamento nuostatos taikymas nepriklauso nuo konkretaus, realaus ir svarbaus reikalavimo neapriboti panaudojimo galimybių egzistavimo.

Jei Pirmosios instancijos teismas nepadarė jokios teisės klaidos, taikydamas šioje byloje Bendrijos prekių ženklo reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktą ir teismų praktikoje nustatytus principus, tai reikėtų nustatyti, kad Aliaska yra didžiausias geriamojo vandens rezervuaras Jungtinėse Amerikos Valstijose, kad atitinkamai visuomenės daliai Aliaska asocijuojasi su natūralia gryno vandens gausa įvairiomis formomis, kad Aliaskoje mineralinis vanduo gaminamas ekonomiškai dideliais mąstais, kad jau prekiaujama šiuo vandeniu Bendrijoje ir kad svarbu atsižvelgti į būsimą prekybą. Remiantis tuo, akivaizdu, kad ateityje konkurentai gali naudoti pavadinimą „ALASKA“ kaip kilmės nuorodą.

Užuot tai daręs, Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės klaidos, taikydamas Bendrijos prekių ženklo reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktą ir teismų praktikos principus, kai jis, atlikęs galimybių tyrimą, t. y. išnagrinėjęs, ar mineralinio vandens iš Aliaskos prekyba į Bendriją ekonominiu požiūriu (konkurencinė situacija, transportavimo kaštai) yra naudinga, nustatė įtvirtintus principus viršijančius reikalavimus. Šiuos išplėstus reikalavimus reikia kvalifikuoti kaip per griežtus 7 straipsnio 1 dalies c punkto nuostatos, jos formuluotės ir ypač teismų praktikoje nustatytų principų prasme; šie reikalavimai lemia pernelyg platų aiškinimą, nesuderinamą su Bendrijos teisės akto tikslu.