EUROPOS SĄJUNGOS

TARNAUTOJŲ TEISMO (antroji kolegija) NUTARTIS

2016 m. kovo 3 d.

Carlo De Nicola

prieš

Europos investicijų banką (EIB)

ir

Europos Sąjungos Teisingumo Teismą

„Viešoji tarnyba — EIB personalas — Deliktinė Sąjungos atsakomybė — Psichologinis priekabiavimas — Netiesioginis skatinimas, kurį lemia Sąjungos teismo teisminė veikla — Dėl psichologinio priekabiavimo patirtos žalos atlyginimas — Teisės į teisingą procesą pažeidimas — Pernelyg ilgas teismo procesas — Tarnautojų teismo jurisdikcijos neturėjimas — Dalies ieškinio perdavimas Europos Sąjungos Bendrajam Teismui“

Dalykas

:

Pagal SESV 270 straipsnį pareikštas ieškinys, kuriuo C. De Nicola iš esmės prašo, pirma, panaikinti 2014 m. gruodžio 8 d. Apeliacijų komiteto (toliau – Apeliacijų komitetas) sprendimą atmesti jo vidinį skundą, kuriuo prašoma panaikinti ir pakeisti jo 2013 m. vertinimo ataskaitą, panaikinti jo 2013 m. vertinimo ataskaitą, panaikinti Europos investicijų banko (toliau – EIB arba bankas) sprendimą nepaaukštinti jo pareigų ir panaikinti gaires dėl 2013 m. darbo rezultatų vertinimo. Antra, C. De Nicola prašo konstatuoti, kad prie jo buvo priekabiaujama. Be to, ieškovas prašo Tarnautojų teismo konstatuoti, kad Europos Sąjunga yra atsakinga, „nes netiesiogiai skatina priekabiavimą per sprendimus, kuriuos priėmė jos teismai, ir pažeidžia taisykles, susijusias su teisingu procesu“. Galiausiai ieškovas prašo nurodyti bankui ir Sąjungai solidariai atlyginti neturtinę ir turtinę žalą, kurią jis tariamai patyrė.

Nutartis

:

Perduoti Europos Sąjungos Bendrajam Teismui reikalavimus atlyginti žalą, pareikštus Europos Sąjungai, atstovaujamai Europos Sąjungos Teisingumo Teismo, kurie buvo pateikti šiame ieškinyje, užregistruotame numeriu F‑100/15, De Nicola / EIB ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismas. Atidėti su šiais reikalavimais susijusių bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.

Santrauka

Teismo procesas — Jurisdikcijos padalijimas skirtingiems Sąjungos teismams — Prašymas atlyginti žalą dėl neteisingo teismo proceso ir pernelyg ilgos jo trukmės — Tarnautojų teismo jurisdikcijos neturėjimas — Bylos perdavimas Bendrajam Teismui

SESV 256 straipsnio 1 dalis; Teisingumo Teismo statuto 51 straipsnio pirma pastraipa ir I priedo 1 straipsnis ir 8 straipsnio 2 dalis)

Pagal šiuo metu ESV sutartyje, Teisingumo Teismo statute ir Sprendime 2004/752, įsteigiančiame Europos Sąjungos tarnautojų teismą, įtvirtintą teismų sistemą trijų Europos Sąjungos Teisingumo Teismą sudarančių teismų, t. y. Teisingumo Teismo, Bendrojo Teismo ir Tarnautojų teismo, jurisdikcija yra tiksliai atskirta, todėl vieno iš šių trijų teismų jurisdikcija priimti sprendimus dėl ieškinio neišvengiamai pašalina kitų dviejų teismų jurisdikciją.

Tarnautojų teismas turi jurisdikciją ratione materiae nagrinėti pareigūno ar tarnautojo institucijai, kurioje jis dirba, pareikštą ieškinį dėl žalos atlyginimo, kai ginčas kilo dėl jį su institucija siejančių darbo santykių. Kita vertus, remiantis SESV 256 straipsnio 1 dalimi ir Teisingumo Teismo statuto 51 straipsnio pirma pastraipa, tik Europos Sąjungos Bendrojo Teismo jurisdikcijai priklauso pirmąja instancija nagrinėti privačių asmenų pareikštus ieškinius dėl žalos atlyginimo, jeigu šie ieškiniai nesusiję su darbo santykiais, kurie suinteresuotąjį asmenį sieja su institucija.

Toks jurisdikcijos padalijimas Europos Sąjungos Bendrajam Teismui ir Tarnautojų teismui, koks numatytas SESV 256 straipsnyje ir Teisingumo Teismo statuto I priedo 1 straipsnyje, apima pareigą išsiaiškinti tikrą prašymo atlyginti žalą dalyką, įskaitant šio prašymo teisinį pagrindą, siekiant nustatyti, ar taip apibrėžtas ginčas susijęs su tarpusavio teisėmis ir pareigomis, kurios pareigūną, tarnautoją ar darbuotoją sieja su jį įdarbinusia institucija ar organizacija.

Taigi prašymas atlyginti žalą, grindžiamas tariamai neteisingu procesu Sąjungos teisme ir tariamai per ilga jo trukme, nėra susijęs su darbo santykiais, kurie suinteresuotąjį asmenį sieja su institucija, net jeigu jis turi ryšį su tariamu atitinkamos institucijos vykdytu psichologiniu priekabiavimu.

Šiuo klausimu Teisingumo Teismo statuto I priedo 8 straipsnio 2 dalyje numatytas konkretus mechanizmas tam atvejui, jei Tarnautojų teismas nuspręstų, jog jis neturi jurisdikcijos dėl to, kad ieškinys priklauso Teisingumo Teismo ar Europos Sąjungos Bendrojo Teismo jurisdikcijai. Užuot palikus šalims, kurios prireikus pateikia apeliacinį skundą, imtis veiksmų, pripažinus, kad teismas neturi jurisdikcijos, minėto priedo 8 straipsnio 2 dalyje numatytas bylos perdavimas Sąjungos teismui, kuris laikomas turinčiu jurisdikciją.

(žr. 14, 16 ir 18–21 punktus)

Nuoroda:

Teisingumo Teismo praktika: 2015 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Réexamen Missir Mamachi di Lusignano / Komisija, C‑417/14 RX‑II, EU:C:2015:588, 38, 41 ir 56 punktai.

Europos Sąjungos Bendrojo Teismo praktika: 2012 m. birželio 12 d. Nutarties Strack / Komisija, T‑65/12 P, EU:T:2012:285, 12 punktas ir 2015 m. sausio 9 d. Nutarties Marcuccio / Europos Sąjunga, T‑409/14, EU:T:2015:18, 58 punktas.

Tarnautojų teismo praktika: 2011 m. gruodžio 7 d. Nutarties Strack / Komisija, F‑44/05 RENV, EU:F:2011:191, 8 punktas.