GENERALINIO ADVOKATO

MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,

pateikta 2019 m. kovo 28 d. ( 1 )

Byla C‑210/18

WESTbahn Management GmbH

prieš

ÖBB-Infrastruktur AG

(Schienen-Control Kommission (Geležinkelių kontrolės komisija, Austrija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Transportas – Bendra Europos geležinkelių erdvė – Direktyva 2012/34/ES – Keleivių stotys, jų pastatai ir kiti įrenginiai – Geležinkelių infrastruktūra – Peronų įtraukimas – Prieigos mokestis – Sprendimo pasekmių apribojimas“

1. Ar peronai yra geležinkelių stočių keleiviams dalis? Tarsi akivaizdžiai teigiamas atsakymas paneigiamas, kai vienoje Sąjungos teisės normoje (Direktyva 2012/34/ES) ( 2 ) apibrėžiant, pirma, geležinkelių infrastruktūras ir, antra, paslaugų įrenginius atsiranda tam tikros painiavos.

2. Direktyvoje 2012/34 keleivių stotys ir krovinių terminalai kvalifikuojami kaip geležinkelio paslaugų įrenginiai. Nepaisant to, „peronai ir prekių platformos, įskaitant keleivių stotyse ir krovinių terminaluose“ įtraukiami į „geležinkelių infrastruktūros objektų sąrašą“.

3. Remiantis tuo, prie kurios iš dviejų kategorijų priskirtini peronai, skiriasi, kaip turėtų būti apskaičiuojami mokesčiai, kuriuos už naudojimąsi jais turi mokėti geležinkelių įmonės. Su šia problema susiduria Schienen-Control Kommission (Geležinkelių kontrolės komisija, Austrija; toliau – Kontrolės komisija), administracinėje byloje turinti išspręsti su šiuo klausimu susijusius ginčus ( 3 ).

I. Teisinis pagrindas

A. Sąjungos teisė. Direktyva 2012/34

4. 3 straipsnyje „Terminų apibrėžtys“ įtvirtinta: „Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys: 1) geležinkelio įmonė – pagal šią direktyvą licencijuota valstybinė arba privati įmonė, kurios pagrindinė veikla – teikti krovinių ir (arba) keleivių vežimo geležinkeliais paslaugas tuo atveju, kai ta įmonė užtikrina trauką; šis terminas taip pat apima tik trauką teikiančias įmones; 2) infrastruktūros valdytojas – įstaiga ar įmonė, atsakinga visų pirma už geležinkelių infrastruktūros sukūrimą, valdymą ir priežiūrą, įskaitant eismo valdymą, traukinių kontrolę ir valdymą bei signalizaciją; tinklo arba tinklo dalies infrastruktūros valdytojo funkcijos gali būti pavestos kelioms įstaigoms ar įmonėms; 3) geležinkelių infrastruktūra – objektai, išvardyti I priede; <…> 11) paslaugų įrenginys – įrenginys, įskaitant žemės plotą, pastatą ir įrangą, kuris visas arba iš dalies buvo specialiai paruoštas, kad būtų galima teikti vieną ar daugiau paslaugų, nurodytų II priedo 2–4 punktuose; 12) paslaugų įrenginio operatorius – viešasis arba privatus subjektas, atsakingas už vieno ar daugiau paslaugų įrenginių valdymą arba vienos ar daugiau paslaugų, nurodytų II priedo 2–4 punktuose, teikimą geležinkelio įmonėms; <…>“

5. 13 straipsnyje „Prieigos prie paslaugų sąlygos“ numatyta: „1. Infrastruktūros valdytojai teikia visoms geležinkelio įmonėms nediskriminuojant II priedo 1 punkte nustatytą minimalų prieigos paketą. 2. Paslaugų įrenginių operatoriai be diskriminacijos suteikia visoms geležinkelio įmonėms prieigą (įskaitant prieigą prie kelių) prie II priedo 2 punkte nurodytų įrenginių ir šiuose įrenginiuose teikiamų paslaugų. <…> 4. Į geležinkelio įmonių pateiktus prieigos prie paslaugų įrenginių, nurodytų II priedo 2 punkte, ir juose teikiamų paslaugų prašymus atsakoma per pagrįstą laikotarpį, kurį nustato 55 straipsnyje nurodyta reguliavimo institucija. Tokie prašymai gali būti atmesti, tik jei jiems yra perspektyvių alternatyvų teikti atitinkamas krovinių arba keleivių vežimo paslaugas tuo pačiu arba alternatyviu maršrutu ekonomiškai priimtinomis sąlygomis. <…> <…>“

6. 31 straipsnyje „Apmokestinimo principai“ nustatyta: „1. Mokesčiai už naudojimąsi geležinkelių infrastruktūra ir paslaugų įrenginiais mokami atitinkamai infrastruktūros valdytojui ir paslaugų įrenginių operatoriui ir naudojami jų veiklai finansuoti. <…> 3. Nedarant poveikio šio straipsnio 4 ar 5 daliai arba 32 straipsniui, už minimalų prieigos paketą ir prieigą prie infrastruktūros, jungiančios paslaugų įrenginius, nustatomi mokesčiai turi būti lygūs išlaidoms, kurios tiesiogiai patiriamos dėl traukinių eksploatavimo [tiesioginėms suteiktos vežimo geležinkeliais paslaugos išlaidoms]. <…> 7. Mokestis, imamas už II priedo 2 punkte nurodytos prieigos prie paslaugų įrenginių ir tokiuose įrenginiuose teikiamas paslaugas, negali būti didesnis už jų teikimo išlaidas, pridėjus pagrįstą pelną.“

7. I priede „Geležinkelių infrastruktūros objektų sąrašas“ nurodyta: „Geležinkelių infrastruktūrą sudaro šie objektai, jei jie yra geležinkelio sankasos dalis, įskaitant privažiuojamuosius kelius, tačiau neįskaitant geležinkelio remonto dirbtuvėse, depuose ar riedmenų parke nutiestų atšakų, privačių atšakų ar privažiuojamųjų kelių: – žemės plotas; – apatinis kelio statinys, sankasos ir pylimai, iškasos, drenažo kanalai ir tranšėjos, mūrinės tranšėjos, pralaidos, sutvirtinimo sienos, apsauginiai želdiniai ir t. t.; peronai ir prekių platformos, įskaitant keleivių stotyse ir krovinių terminaluose; keturių pėdų pločio keliai ir pėsčiųjų takai; aptvėrimų sienos, tvoros, aptvarai; priešgaisrinės juostos; šildymo prietaisai; bėgių sankirtos ir t. t.; užtvaros nuo sniego; <…> – keleivių ir prekių privažiuojamieji keliai, įskaitant automobilių ir keleivių atvykimo ir išvykimo pėsčiomis kelius; <…> – infrastruktūros padalinio naudojami pastatai, įskaitant jų dalį, tenkančią transporto mokesčius renkantiems įrenginiams.“

8. II priede „Geležinkelio įmonėms teiktinos paslaugos (nurodytos 13 straipsnyje)“ numatyta: „1. Minimalų prieigos paketą sudaro: a) prašymų skirti geležinkelių infrastruktūros pajėgumų tvarkymas; b) teisė naudotis paskirtais pajėgumais; c) naudojimasis geležinkelių infrastruktūra, be kita ko, kelio iešmais ir atšakomis; <…> 2. Prieiga, įskaitant kelių prieigą, suteikiama prie šių paslaugų įrenginių, jei jie yra, ir šiuose įrenginiuose teikiamų paslaugų: a) keleivių stotys, jų pastatai ir kiti įrenginiai, įskaitant kelionių informacijos iškabinimo ir tinkamas bilietų įsigijimo paslaugų vietas; <…>“

B. Nacionalinė teisė. Eisenbahngesetz (Geležinkelių įstatymas)

9. 10a straipsnyje siekiant apibrėžti geležinkelio infrastruktūrą daroma tiesioginė nuoroda į Direktyvos 2012/34 I priedą.

10. 58 straipsnyje nurodomos minimalios teiktinos paslaugos, tarp kurių tokiais pat žodžiais, kokie vartojami Direktyvos 2012/34 II priedo 1 punkto c papunktyje, nurodytas naudojimasis geležinkelio infrastruktūra.

11. 58b straipsnyje, kuriame aptariama prieiga prie paslaugų įrenginių ir paslaugų teikimas, pasitelkiant tokia pačią formuluotę, kokia vartojama Direktyvos 2012/34 II priedo 2 punkte, nustatyta, kad paslaugų įrenginių valdytojai privalo nediskriminuodami teikti prieigą prie savo įrenginių.

12. Dėl suteiktos vežimo geležinkeliais paslaugos išlaidų ir paslaugų apmokestinimo 67 straipsnyje ir 69b straipsnio 1 dalyje pakartojami atitinkamai Direktyvos 2012/34 13 straipsnio 3 ir 7 dalyse nustatyti kriterijai.

II. Faktinės bylos aplinkybės ir prejudiciniai klausimai

13. ÖBB-Infrastruktur AG (toliau – ÖBB) yra įstaiga, kuri Austrijoje valdo geležinkelių infrastruktūrą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2012/34 3 straipsnio 2 punktą, ir eksploatuoja paslaugų įrenginius ( 4 ).

14. WESTbahn Management GmbH (toliau – Westbahn) yra viena iš geležinkelio įmonių (apibrėžtų Direktyvos 2012/34 3 straipsnio 1 punkte), teikianti keleivių vežimo geležinkeliais paslaugas. Šiuo tikslu ji iš ÖBB užsako traukinio linijas ir sustojimo vietas transporto stotyse ir jai moka atitinkamus mokesčius.

15. Westbahn manymu, ÖBB taikė per didelį naudojimosi stotimis mokestį, todėl pateikė skundą Kontrolės komisijai – pagal Direktyvos 2012/34 55 straipsnį įsteigtai reguliavimo įstaigai.

16. Ginčo esmė – nustatyti, ar apskaičiuojant minėtus mokesčius peronai kvalifikuotini kaip: a) pagal Direktyvos 2012/34 II priedo 1 punkte apibrėžtą „minimalų prieigos paketą“ teiktina paslauga; ar b) paslaugų įrenginys pagal tos pačios direktyvos II priedo 2 punkto a papunktį.

17. Kontrolės komisijai abejonių kilo todėl, kad Direktyvoje 2012/34 „minimalaus prieigos paketo“ sąvoka buvo pakeista: – iki tol nebuvo ginčijama, kad naudojimasis stotimis apėmė naudojimąsi peronais. – Tačiau Direktyvos 2012/34 II priedo 1 punkte nurodant „minimalų prieigos paketą“, kurį infrastruktūros valdytojai privalo teikti visoms geležinkelio įmonėms, c papunktyje buvo įvesta naujas elementas, būtent „naudojimasis geležinkelių infrastruktūra“. – Be to, Direktyvos 2012/34 I priede į „geležinkelių infrastruktūros objektų sąrašą“ įtraukiami „peronai ir prekių platformos, įskaitant keleivių stotyse ir krovinių terminaluose“.

18. Šio ginčo išsprendimas turi įtakos prieigos mokesčių, kuriuos turi mokėti geležinkelių įmonės, apskaičiavimui. – Jei peronai kvalifikuotini kaip paslaugų įrenginiai, būtų taikomas paslaugų teikimą atitinkantis išlaidų kriterijus, remiantis Direktyvos 2012/34 31 straipsnio 7 dalimi (paslaugų teikimo išlaidos, prie jų pridėjus pagrįstą pelną). – Priešingu atveju, jeigu jie vertintini kaip geležinkelių infrastruktūros dalis, patenkanti į „minimalų prieigos paketą“, būtų taikomas Direktyvos 2012/34 31 straipsnio 3 dalyje nurodytas išlaidų kriterijus (suteiktos vežimo geležinkeliais paslaugos tiesioginės išlaidos).

19. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui savo ruožtu kilo abejonė, ar minimalus prieigos paketas apimtų tik peronus, esančius „keleivių stotyse“, ar ir peronus, esančius paprastose stotelėse, kurios Austrijoje sudaro didžiąją visų 1069 transporto stočių dalį. Jo manymu, jeigu jau apimami peronai keleivių stotyse, tai juo labiau turi galioti stotelėse esantiems peronams, kurie taip pat reikalingi keleiviams įlipti ir išlipti.

20. Kontrolės komisija pabrėžia, jog iš Direktyvos 2012/34 konstatuojamųjų dalių nematyti, kad būtų galima iš dalies keisti išlaidų apskaičiavimo principą, taip pat negalima daryti ir išvados, kad peronai jau priskirtini prie minimalaus prieigos paketo. Jei taip būtų, iš esmės pasikeistų išlaidų apskaičiavimo principas, nes dauguma jų nebebūtų priskirtinos prie naudojimosi transporto stotimis išlaidų. Todėl, jos nuomone, tinkamiau peronus būtų priskirti ne prie minimalaus prieigos paketo, o prie keleivių stočių sąvokos, t. y. prie paslaugų įrenginių kategorijos.

21. Atsižvelgdama į tai, Kontrolės komisija pateikė Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar Direktyvos [2012/34] II priedo 2 punkto a papunktis aiškintinas taip, kad jame nurodyta kategorija „keleivių stotys, jų pastatai ir kiti įrenginiai“ apima geležinkelių infrastruktūros objektus „peronus“, paminėtus šios direktyvos I priedo antroje įtraukoje? 2. Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai: Ar Direktyvos [2012/34] II priedo 1 punkto c papunktis aiškintinas taip, kad jame nurodyta kategorija „naudojimasis geležinkelių infrastruktūra“ apima naudojimąsi peronais, paminėtais šios direktyvos I priedo antroje įtraukoje?“

III. Procesas Teisingumo Teisme

22. 2018 m. kovo 23 d. Teisingumo Teismo kanceliarija gavo nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą.

23. Rašytines pastabas pateikė ÖBB, Westbahn, Lenkijos ir Prancūzijos vyriausybės, taip pat Komisija. Visos jos, išskyrus Lenkijos vyriausybę, dalyvavo 2019 m. sausio 17 d. įvykusiame teismo posėdyje.

IV. Vertinimas

A. Prejudiciniai klausimai

24. Sutinku su dauguma proceso dėl prejudicinio sprendimo priėmimo dalyvių, kad į abu Kontrolės komisijos pateiktus klausimus gali būti atsakyta vienu atsakymu.

25. Siekiant apibrėžti ginčo ribas reikia priminti, kad, remiantis Direktyvos 2012/34 II priedu, į geležinkelių įmonėms teiktinas paslaugas patenka: – į 1 punkte nurodytą minimalų prieigos paketą įtrauktos paslaugos, – 2, 3 ir 4 punktuose numatytos atitinkamai su paslaugų įrenginiais susijusios paslaugos, papildomos paslaugos ir pagalbinės paslaugos.

26. Direktyvos 2012/34 13 straipsnyje apibrėžtos sąlygos, pagal kurias geležinkelių įmonėms suteikiama prieiga prie įvairių paslaugų. – Jei paslaugą apima minimalios prieigos paketas, ją nediskriminuodami turi teikti infrastruktūros valdytojai (1 dalis). – Paslaugų įrenginių atveju „prieigą (įskaitant prieigą prie kelių) prie II priedo 2 punkte nurodytų įrenginių ir šiuose įrenginiuose teikiamų paslaugų“ geležinkelių įmonėms suteikia tų įrenginių operatoriai (2 dalis) ( 5 ).

27. Direktyvoje 2012/34 numatyti mokesčiai tiek už naudojimąsi geležinkelio infrastruktūra, tiek už naudojimąsi paslaugų įrenginiais. Šie mokesčiai atitinkamai mokami infrastruktūros valdytojui ir paslaugų įrenginių operatoriui ir naudojami jų veiklai finansuoti (31 straipsnio 1 dalis) ( 6 ), remiantis šiais kriterijais: – Minimalaus prieigos paketo atveju „nustatomi mokesčiai turi būti lygūs išlaidoms, kurios tiesiogiai patiriamos dėl traukinių eksploatavimo [tiesioginėms suteiktos vežimo geležinkeliais paslaugos išlaidoms]“ (Direktyvos 2012/34 31 straipsnio 3 dalies pirma pastraipa). – Paslaugų įrenginių atveju mokestis negali būti didesnis už paslaugų teikimo išlaidas, pridėjus pagrįstą pelną (tos pačios direktyvos 31 straipsnio 7 dalis).

28. Kaip jau pabrėžiau, jei peronai būtų laikomi vienu iš paslaugų įrenginių, mokestis, kurį geležinkelių įmonė turėtų sumokėti šio įrenginio operatoriui, galėtų apimti dalį pagrįsto pelno operatoriaus naudai. Jei, atvirkščiai, peronai įeitų į minimalios prieigos paketą, mokesčio suma būtų lygi tik tiesioginėms suteiktos vežimo geležinkeliais paslaugos išlaidoms.

29. Kaip paslaugų įrenginiai Direktyvos 2012/34 II priedo 2 punkte, konkrečiai a papunktyje, išvardijamos keleivių stotys, jų pastatai ir kiti įrenginiai.

30. Nors direktyvoje neapibrėžta, kas turi būti suvokiama kaip „peronai“, remiantis įprasta šios sąvokos reikšme ir suvokiant peronus kaip erdves, skirtas suteikti žmonėms galimybę įlipti į traukinį ir iš jo išlipti, darytina prielaida, kad peronai gali būti stočių viduje arba jų išorėje (stotelių atveju) ( 7 ).

31. Remiantis intuicija, traukinio stoties vaizdas yra neatskiriamas nuo peronų. Taigi, atsakymas į pirmąjį prejudicinį klausimą turėtų būti teigiamas. Tačiau, kaip minėjau šios išvados pradžioje, akivaizdus tokio atsakymo aiškumas sudrumsčiamas skaitant Direktyvos 2012/34 II priedo 1 punktą, kuriame į minimalų prieigos paketą įtraukiamas „naudojimasis geležinkelių infrastruktūra“.

B. Peronai kaip geležinkelių infrastruktūra (jos dalis)

1. Direktyvos 2012/34 I ir II priedų aiškinimas

32. Nepaisant to, kad Direktyvoje 2012/34 sąvoka „geležinkelių infrastruktūra“ įtraukiama į šios direktyvos 3 straipsnyje pateiktas „terminų apibrėžtis“, pasirenkama patikslinti minėtos infrastruktūros sudedamąsias dalis ir sukonkretinti jas dar kartą įvardijant I priede. Tarp šių objektų aiškiai paminėti „peronai“.

33. Taigi, nepaneigiama, kad, remiantis Direktyva 2012/34, minėti peronai yra geležinkelių infrastruktūros dalis, todėl patenka į minimalų prieigos paketą. Taip aiškiai nusprendė Sąjungos teisės aktų leidėjas, pakeitęs ankstesnę teisinę sistemą.

34. Iš tiesų Direktyvoje 2001/14/EB ( 8 ), kuri yra Direktyvos 2012/34 pirmtakė, naudojimasis geležinkelių infrastruktūra nebuvo įtrauktas į minimalų prieigos paketą, todėl skirtis tarp jo ir II priede apibrėžtų paslaugų įrenginių nepriklausė nuo jokio geležinkelių infrastruktūros objektų sąrašo.

35. Remdamosi šiuo faktu, ÖBB ir Prancūzijos bei Lenkijos vyriausybės teigia, kad jei Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs pakeisti ankstesnę tvarką, jis tai būtų padaręs aiškiai ir pagrįsdamas savo sprendimą naujosios direktyvos konstatuojamosiose dalyse. Peronų įtraukimas į geležinkelių infrastruktūros sąvoką reikštų svarbią naujovę, palyginti su ankstesnėmis reguliavimo taisyklėmis.

36. Vis dėlto nemanau, kad šis argumentas lemiamas. Iš Direktyvos 91/440/EEB ( 9 ) 2 straipsnio formuluotės matyti, kaip jos taikymo sritis patikslinta įtraukiant į ją „geležinkelio infrastruktūros valdymą“. Siekiant apibrėžti šią sąvoką, 3 straipsnio trečiame punkte nurodoma Reglamento (EEB) Nr. 2598/70 ( 10 ) I priedo A dalis. Šiame priedo, kurio formuluotė yra beveik tokia pati kaip Direktyvos 2012/34 I priedo, sąraše minimos keleivinės ir prekinės platformos.

37. Palyginus abu tekstus matyti, kad viena iš pridėtų frazių iš tiesų turi įtakos peronų ir prekinių platformų sąvokai, kurią įvardijant Direktyvos 2012/34 I priede pridedamas patikslinimas „įskaitant keleivių stotyse ir krovinių terminaluose“.

38. Nemanytina, kad šis patikslinimas nebuvo sąmoningas ( 11 ), ypač atsižvelgiant į tai, kad Direktyvos 2012/34 II priedo 2 punkto a papunktyje keleivių stotys įtraukiamos į paslaugų įrenginių kategoriją, o peronai yra stoties esmė, nes susiję su keleivių prieiga prie traukinių. Laikantis šio požiūrio galima daryti tik tokią prielaidą, kad teisės aktų leidėjas norėjo, jog peronai, įskaitant esančius stotyse, būtų laikomi geležinkelių infrastruktūros dalimi ( 12 ).

39. Tas pats teisės aktų leidėjas dar kartą patvirtino savo taikomą kriterijų vėlesniuose Direktyva (ES) 2016/2370 ( 13 ) padarytuose pakeitimuose, kurie nepadarė poveikio Direktyvos 2012/34 I priedo formuluotėms.

40. Komisija įtikinamai pagrindė savo pasirinkimą. Minimalaus prieigos paketo (kuriuo užtikrinamos paslaugos, be kurių nebūtų galima teikti transporto paslaugų) ir prieigos prie paslaugų įrenginių atskyrimas turi ne tik ekonominių pasekmių (dėl skirtingų kriterijų nustatant atitinkamus mokesčius), bet ir numato skirtingą prieigos teisės sistemą. Minimalių paslaugų atveju ši prieiga yra privaloma, o teikti prieigą prie paslaugų įrenginių galima atsisakyti, jei yra tinkamų alternatyvų.

41. Iš tiesų Direktyvoje 2012/34 užtikrinama prieiga tiek prie geležinkelio infrastruktūros, tiek prie paslaugų įrenginių. Nepaisant to, teisės gauti šią prieigą apimtis skiriasi. Taigi, su geležinkelių infrastruktūra susijusios taisyklės yra itin griežtos ir nėra galimybės atsisakyti suteikti geležinkelių įmonėms prieigą prie jos. Šiuo klausimu Direktyvos 2012/34 šešiasdešimt penktoje konstatuojamojoje dalyje išreiškiamas pageidavimas patikslinti „tas infrastruktūros paslaugų sudedamąsias dalis, kurios yra svarbios tam, kad operatorius galėtų teikti paslaugas, ir kurios turėtų būti suteikiamos už minimalų prieigos prie infrastruktūros mokestį“ ( 14 ).

42. Iš Direktyvos 2012/34 nustatytos procedūros, pagal kurią geležinkelių įmonėms paskirstomi infrastruktūros pajėgumai, matyti, jog tikslas yra tas, kad tos įmonės turėtų prieigą prie paskirtų pajėgumų.

43. Kaip nurodžiau išvadoje byloje SJ ( 15 ), geležinkelių infrastruktūrų pajėgumai yra riboti ( 16 ), ir tai pabrėžiama Direktyvos 2012/34 penkiasdešimt aštuntoje konstatuojamojoje dalyje, kurioje nurodyta, kad „taikant apmokestinimo ir pajėgumų paskirstymo sistemas turėtų būti atsižvelgta į didėjantį infrastruktūros pajėgumų išnaudojimą ir, galiausiai, į pajėgumų stokos poveikį“.

44. Taikant Direktyvoje 2012/34 nustatytą procedūrą infrastruktūros pajėgumams paskirstyti siekiama, kad geležinkelių įmonės turėtų faktinę prieigą prie paskirtų pajėgumų ir turėtų teisę jais naudotis, kaip nustatyta 13 straipsnio 1 dalyje, siejamoje su II priedo 1 punkto b papunkčiu.

45. Su paslaugų įrenginiais susiję reikalavimai, kita vertus, lankstesni. Direktyvos 2012/34 13 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad geležinkelių įmonių prašymai suteikti prieigą „gali būti atmesti, tik jei jiems yra perspektyvių alternatyvų teikti atitinkamas krovinių arba keleivių vežimo paslaugas tuo pačiu arba alternatyviu maršrutu ekonomiškai priimtinomis sąlygomis“.

46. Taigi, teisės aktu leidėjas, ko gero, norėjo, kad peronų, kaip minimalaus prieigos paketo dalies, prieinamumas visada būtų užtikrintas, įtraukiant juos į svarbias sudedamąsias dalis, nurodytas Direktyvos 2012/34 I priede.

47. Tai logiška, nes neįmanoma įsivaizduoti veiksmingo naudojimosi traukiniu, neužtikrinant, kad į jį būtų įlipama ir iš jo išlipama naudojantis peronais. Taip užtikrinama, kad siekdamos teikti savo paslaugas geležinkelių įmonės galėtų naudotis peronais, nepaisant to, ar jie yra stotyse, ar paprastose stotelėse.

48. Be to, matyti, kad daugumoje valstybių narių peronai iš tiesų priskiriami geležinkelių infrastruktūrai ( 17 ). Taigi, nepanašu, kad Direktyvos 2012/34 konstatuojamosiose dalyse nepateikus paaiškinimo būtų buvęs iškraipytas teisingas jos nuostatų aiškinimas.

49. Galiausiai Sąjungos teisės aktų leidėjo valia Direktyvoje 2012/34 ne tik aiškiai išreiškiama, bet ir pagrindžiama žvelgiant materialiai, t. y. būtinybe, kad geležinkelių įmonių prieiga prie peronų visada būtų užtikrinta.

2. Argumentai prieš tokį aiškinimą

50. Argumentuodamos priešingą mano ką tik išdėstytajam požiūrį (kokį pateikia Komisija ir Westbahn), ÖBB ir Prancūzijos bei Lenkijos vyriausybės nurodo įvairias priežastis, apie vieną iš jų savo nuomonę jau pateikiau (t. y. susijusią su tuo, kad Direktyvoje 2012/34 nėra konkrečios konstatuojamosios dalies, pagrindžiančios teisinės padėties pokytį).

51. Apibendrinant pasakytina, kad šios priežastys paremtos arba geležinkelių infrastruktūros ir paslaugų įrenginių fizine atskirtimi (kaip kriterijumi atskiriant, kokias kompetencijas turi atitinkamų infrastruktūrų valdytojas ir kokias – paslaugų įrenginių operatoriai), arba finansiniu poveikiu.

52. Tęsiu savo dėstymą, nes ÖBB ir Prancūzijos bei Lenkijos vyriausybių argumentai paremti aiškinimu, kuris, mano galva, prieštarauja Direktyvai 2012/34 ( 18 ). Jų pozicija, kuri daugiausia grindžiama (nepaneigiamais) praktiniais sunkumais įtraukiant peronus į geležinkelių infrastruktūros kategoriją, veikiau atspindi Direktyvoje 2012/34 išreikšto teisėkūros sprendimo kritiką.

a) Fizinė erdvių atskirtis

53. Mąstant logiškai, peronai (infrastruktūra, kurios naudojimas nagrinėjamas Direktyvos 2012/34 II priedo 1 punkte, siejamame su I priedu) ir keleivių stotys (minėto II priedo 2 punkte laikomos paslaugų įrenginiu) turi būti fiziškai sujungti. Turėtų būti vieta (ar, veikiau, linija), kurioje baigiamas vežimo geležinkeliais paslaugos įrenginių eksploatavimas ir pradedama naudotis infrastruktūra. Atsižvelgiant į šį veiksnį skiriasi su skirtingomis erdvėmis susijusios kompetencijos, kuri Direktyvoje 2012/34 atskirai priskiriama infrastruktūros valdytojams ir paslaugų įrenginių operatoriams, faktinis paskirstymas.

54. Reikia pripažinti, kad su erdvių atskirtimi susiję praktiniai nepatogumai, kuriuos pabrėžia ÖBB ir Prancūzijos bei Lenkijos vyriausybės, nėra nereikšmingi. Tiksliai nustatyti ribą tarp peronų ir keleivių stočių nėra paprasta, ypač tam tikrais sudėtingesniais atvejais ( 19 ). Nepaisant to, šie sunkumai neturėtų sumenkinti teisės aktų leidėjo nustatytos taisyklės, t. y. kad peronai bendrąja prasme priklauso geležinkelių infrastruktūrai.

55. Nors poveikis mokesčiams yra kito skyriaus dalykas, jau dabar dera pabrėžti, kad Direktyvos 2012/34 31 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nurodyti „už minimalų prieigos paketą ir prieigą prie infrastruktūros, jungiančios paslaugų įrenginius, nustatomi mokesčiai“. Taigi, nurodoma pereinamoji infrastruktūra, jungianti su paslaugų įrenginiais ir priskiriama tos infrastruktūros valdytojui.

56. ÖBB laikosi nuomonės, kad geležinkelių infrastruktūros objektai ir paslaugų įrenginiai neturėtų būti painiojami. Jos nuomone, peronus priskiriant minimaliam prieigos paketui, skirtis tarp pirmosios (infrastruktūros) valdytojo ir antrųjų (paslaugų įrenginių) operatoriaus funkcijų tampa neaiški. Paslaugų įrenginių operatorius dar turi suteikti prieigą prie minėtų įrenginių, „įskaitant prieigą prie kelių“. ÖBB manymu, tiesiogiai peronams taikytina norma nustatyta II priedo 2 punkte, kuriame aptariami paslaugų įrenginiai, įskaitant stotis ( 20 ).

57. Vis dėlto, ÖBB teiginys apribojamas tokia infrastruktūros samprata, kurioje paisoma tik pačių geležinkelių ir jų konstrukcijai būtinų objektų. Tokia samprata buvo įsitvirtinusi iki teisės aktų pakeitimo, nustatyto Direktyvos 2012/34 I priede, bet jau nebegalioja, nes geležinkelių infrastruktūros sąvoka buvo išplėsta pirmiau nurodyta prasme.

58. Iš tiesų ÖBB turėtų pripažinti, kad ir geležinkeliai yra keleivių stoties – remiantis įprasta šios sąvokos reikšme – dalis, bet dėl to jie nėra vertinami kaip paslaugų įrenginiai. Įsigaliojus Direktyvai 2012/34, toks pats samprotavimas taikytinas ir peronams.

59. Išnagrinėjus Direktyvos 2012/34 II priedo 2 punkte pateiktą paslaugų įrenginių sąrašą galima konstatuoti, kad dauguma jų įrengiami nuo geležinkelio tranzito ruožo atskirtose erdvėse ( 21 ). Kita vertus, geležinkelio sankasa ir privažiuojamieji keliai yra sudedamoji stočių dalis, taigi jose geležinkelio infrastruktūra persipina su paslaugų įrenginiu, ir nėra būtinybės suteikti atskirą prieigą, nes ji suteikiama pačios geležinkelio infrastruktūros keliais.

60. Taigi, nėra kliūčių į infrastruktūros valdytojo kompetencijos sritį įtraukti ne tik per stotį besidriekiančius kelius, bet ir peronus. Pastarieji atlieka „infrastruktūros, jungiančios paslaugų įrenginius“ funkciją, nurodytą Direktyvos 2012/34 31 straipsnio 3 dalyje.

61. Detalūs sprendimai nustatant, kaip peronai jungiasi su skirtingomis paslaugų įrenginių sudedamosiomis dalimis, priklauso nuo konkrečių kiekvienos stoties išdėstymo aplinkybių. Nesant taisyklės, patikslinančios vienas ir kitas erdves, infrastruktūros valdytojas ir stoties operatorius turi susitarti arba kreiptis į geležinkelių reguliavimo instituciją, kad ši išspręstų jų nesutarimus.

b) Finansinis poveikis

62. Prieštaraujantieji tam, kad peronai būtų vertinami kaip geležinkelių infrastruktūros dalis, numatyta minimaliame prieigos pakete, pabrėžia tokio vertinimo finansinį poveikį, nes mokesčiai už naudojimąsi jais negali viršyti tiesiogiai patiriamų išlaidų (ribinių išlaidų principas) ( 22 ).

63. Iš tiesų šis argumentas neturi jokios įtakos Direktyvos 2012/34 nuostatų, dėl kurių pateiktas prejudicinis klausimas, aiškinimui. Jei, kaip teigia Kontrolės komisija, „remiantis Sąjungos teisėje pateiktu apibrėžimu, peronai yra geležinkelių infrastruktūros dalis“ ( 23 ), šia prielaida reikėtų remtis siekiant nustatyti atitinkamas pasekmes, susijusias su mokesčiu, kuriuo atlyginama už naudojimąsi šia infrastruktūra.

64. Taigi, šis mokestis apskaičiuotinas pagal I priede išvardytus objektus, atsižvelgiant į Direktyvos 2012/34 29 ir paskesnių straipsnių, o šiai direktyvai įsigaliojus – ir Įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/909 ( 24 ) nuostatas. Šiame reglamente nagrinėjamos suteiktos vežimo geležinkeliais paslaugos tiesioginės išlaidos, siekiant nustatyti mokesčius už minimalų prieigos paketą ir prieigą prie infrastruktūros, jungiančios paslaugų įrenginius, kaip nurodyta Direktyvos 2012/34 31 straipsnio 3 dalyje.

65. Peronų priskyrimas prie geležinkelių infrastruktūros reiškia, kad jie neįtraukiami į mokesčio už naudojimąsi paslaugų įrenginiais apskaičiavimą. Taigi, naudojimasis peronais negali būti apmokestinamas remiantis pagrįsto pelno veiksniu. Toks skaičiavimas ilgainiui reikštų, kad sumažėtų pajamos, gaunamos minėtų įrenginių operatorių, kuriems iki šiol teko atsakomybė rūpintis peronais, nes klaidingai juos laikė paslaugų įrenginių dalimi.

66. Tokia pasekmė, kartoju, jokiu būdu nekliudo Direktyvos 2012/34 I ir II priedų aiškinimui. Be to, perkėlus atsakomybę už peronus (jų statybas ir priežiūrą) ir nebepriskiriant jos stoties operatoriui, apmokestinti peronus paslaugų įrenginio mokesčiu tampa mažiau neįmanoma.

67. Lenkijos vyriausybė savo rašytinėse pastabose teigia, kad neįtraukiant peronų į paslaugų įrenginių kategoriją pažeidžiami Direktyvos 2012/34 tikslai, vienas iš kurių yra užtikrinti, kad geležinkelių transportas būtų veiksmingas ir galintis konkuruoti su kitomis transporto rūšimis (penkta konstatuojamoji dalis). Ji priduria, kad šis tikslas papildomas galimybe paslaugų įrenginių operatoriams savo mokesčius taikyti su pagrįsta pelno dalimi. Taip gautas pelnas galėtų būti panaudotas tobulinant įrenginius, visų pirma peronus, kuriuose keleiviams turi būti suteiktas aukščiausias komforto ir saugumo lygis, o tai, trumpai tariant, reiškia geresnes jiems teikiamas paslaugas.

68. Šiuo ir kitais panašiais argumentais būtų galima pagrįsti nepageidaujamą dabartinio reglamentavimo poveikį, bet jų nepakanka, kad būtų galima šį reglamentavimą aiškinti priešingai jo pažodiniam turiniui ar juo labiau paneigti jo galiojimą (o to, beje, niekas netvirtino). Be to, šis argumentas kyla iš abejotinos prielaidos, t. y. prielaidos, kad daugiau investuojant užtikrinama kokybė gali būti pasiekta tik taikant didesnį mokestį.

69. Taigi, nėra kuo pagrįsti, kad Direktyvoje 2012/34 nustatyto kriterijaus taikymas neišvengiamai reikštų prastas geležinkelių infrastruktūras ir nepriekaištingus paslaugų įrenginius vien dėl jiems taikomų skirtingų mokesčių. Bet kuriuo atveju dera prisiminti, kad Direktyvos 2012/34 8 ir 32 straipsniuose numatyti mechanizmai, kuriais valstybėms narėms sudaromos galimybės priimti finansines paramos infrastruktūros valdytojams priemones.

C. Dėl sprendimo veikimo laiko atžvilgiu apribojimo

70. ÖBB laikosi nuomonės, kad Teisingumo Teismui nusprendus, jog Direktyvoje 2012/34 peronai įtraukiami į geležinkelių infrastruktūrą, toks sprendimas turėtų pradėti veikti tik nuo jo paskelbimo.

71. Grįsdama savo prašymą ji nurodo finansinį poveikį ir savo sąžiningumą, nes nemanė, kad Direktyvoje 2012/34 būtų numatyti kokie nors esminiai Direktyvoje 2001/14 nustatytos tvarkos pakeitimai. Jos teigimu, šį argumentą sustiprina valstybių narių ir Komisijos, kuri neginčijo Austrijos teisės normų, veiksmai.

72. Pagal suformuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją Sąjungos teisės normos išaiškinimas, kurį Teisingumo Teismas pateikia įgyvendindamas SESV 267 straipsniu jam suteiktus įgaliojimus, paaiškina ir patikslina šios normos prasmę ir apimtį, kaip ji turi arba turėjo būti suprantama ir taikoma nuo įsigaliojimo momento. Remiantis tuo, darytina išvada, kad taip išaiškintą normą teismas gali ir turi taikyti net teisiniams santykiams, atsiradusiems ir susiklosčiusiems prieš priimant sprendimą, kuriame išnagrinėtas prašymas dėl išaiškinimo, jei, be to, yra įvykdytos sąlygos, leidžiančios kompetentinguose teismuose pareikšti ieškinį, susijusį su minėtos normos taikymu ( 25 ).

73. Taigi Teisingumo Teismas tik išimtiniais atvejais ir taikydamas bendrąjį teisinio saugumo principą, kuris yra Sąjungos sistemos dalis, gali apriboti visų suinteresuotųjų asmenų galimybę remtis jo išaiškinta norma ginčijant sąžiningai nustatytus teisinius santykius. Tam, kad toks apribojimas galėtų būti nustatytas, turi būti įvykdytos dvi esminės sąlygos, t. y. suinteresuotų šalių sąžiningumas ir didelių sunkumų rizika.

74. Teisingumo Teismas taikė šią išimtį, kai grėsė sunkių ekonominių pasekmių atsiradimo rizika, ypač dėl daugelio teisinių santykių, pradėtų veikiant sąžiningai, remiantis pagrįstai galiojančiais teisės aktais, paaiškėjus, kad asmenys ir nacionalinės valdžios institucijos Sąjungos teisės neatitinkančius veiksmus atliko dėl objektyvaus ir didelio netikrumo dėl Sąjungos teisės normų turinio, o netikrumo atsiradimo priežastis galėjo būti net kitų valstybių narių ar Komisijos elgesys ( 26 ).

75. Mano manymu, šioje byloje neįvykdyta nė viena iš šių sąlygų: – net jei teisės aktų leidėjo sprendimas įtraukti peronus į geležinkelių infrastruktūros sritį nėra papildytas paaiškinimu Direktyvos 2012/34 konstatuojamosiose dalyse, teisės normos turinys yra aiškus ir daugumoje valstybių narių abejonių nesukėlė ( 27 ). – ÖBB net apytikriai neapskaičiavo, kokį ekonominį poveikį turėtų peronų priskyrimas geležinkelių infrastruktūrai. Be to, savo rašytinėse pastabose ( 28 ) ji nurodo galimą „finansinės žalos kompensaciją“, kurią turėtų mokėti valstybės narės. Nepaisant to, nė viena iš jų (įskaitant Austriją, kuri nedalyvavo procese dėl prejudicinio sprendimo priėmimo) neprisidėjo prie ÖBB reikalavimo dėl sprendimo veikimo laiko atžvilgiu.

V. Išvada

76. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Schienen-Control Kommission (Geležinkelių kontrolės komisija, Austrija) klausimą: 2012 m. lapkričio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/34/ES, kuria sukuriama bendra Europos geležinkelių erdvė, I priedą ir II priedo 1 punkto c papunktį bei 2 punkto a papunktį reikia aiškinti taip, kad stotyse esantys peronai yra geležinkelių infrastruktūros dalis ir naudojimasis jais numatytas „minimaliame prieigos pakete“, prieinamame visoms geležinkelių įmonėms.

( 1 ) Originalo kalba: ispanų.

( 2 ) 2012 m. lapkričio 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2012/34/ES, kuria sukuriama bendra Europos geležinkelių erdvė (OL L 343, 2012, p. 32).

( 3 ) Teisingumo Teismas pripažįsta, kad šią komisiją galima priskirti prie institucijų, turinčių teisę pateikti prejudicinius klausimus (2012 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Westbahn Management, C‑136/11, EU:C:2012:740 26–31 punktai). Man kyla tam tikrų abejonių dėl tokio kvalifikavimo, kuris dėl tokių pačių priežasčių galėtų būti taikomas iš esmės visoms sektorių reguliavimo institucijoms.

( 4 ) Infrastruktūrų valdytojai ir įrenginių operatoriai apibrėžiami Direktyvos 2012/34 3 straipsnio 2 ir 12 punktuose. Nors iš pradžių jų funkcijos pateikiamos atskirai, šios direktyvos 13 straipsnio 3 dalies trečioje pastraipoje nustatyta, kad infrastruktūros valdytojas gali tuo pačiu metu būtų ir paslaugų įrenginio operatorius. Taip yra Austrijos atveju, kur ÖBB atlieka abi funkcijas.

( 5 ) Norėčiau pažymėti, kad skirtingose šios direktyvos versijose yra kalbinių neatitikimų, kurie šioje byloje daro poveikį tam tikroms esminėms sąvokoms (Direktyvos 2012/34 13 straipsnio 2 dalis, 31 straipsnio 7 dalis ir II priedo 2 punktas). Kai kurių kalbų (prancūzų, italų ar vokiečių) atveju kalbama apie „prieigą prie kelių“, tačiau versijose kitomis kalbomis (anglų, ispanų ar portugalų) nurodoma „prieiga prie geležinkelių“. Galbūt todėl ÖBB, remdamasi vokiška versija, „prieigą prie geležinkelių“ vertino iš vartotojų perspektyvos, „prieigos“ gavėjais laikydama būtent juos, o ne geležinkelių įmones, kurioms iš tiesų teikiamos paslaugos. Bet kuriuo atveju nemanau, kad šie kalbiniai skirtumai yra esminiai. Siektina tai, kad geležinkelių įmonės turėtų susisiekimą su (likusiais) paslaugų įrenginiais per geležinkelį ir kad į geležinkelį būtų galima atvykti iš paslaugų įrenginių. Todėl toliau kalbėdamas apie geležinkelių įmones ir vartodamas sąvoką „prieiga“ omenyje turėsiu „atvykimo ir išvykimo susisiekimą tarp paslaugų įrenginių ir geležinkelio“.

( 6 ) ÖBB, atsižvelgiant į jos dvigubą funkciją, moka abu mokesčius.

( 7 ) Prašyme priimti prejudicinį sprendimą atskiriami „peronai, esantys keleivių stotyse“ ir „peronai, esantys paprastose stotelėse“ (23 punktas). Jei supriešinamos traukinių stoties ir stotelės idėjos, tai, kas jas sieja, yra peronas. Stotis, be to, kad įprastai joje yra keli peronai, sudaryta iš šalikelių ir kitų papildomų įrenginių, skirtų traukiniams manevruoti ir prižiūrėti, taip pat iš erdvių keleiviams aptarnauti ir zonų kroviniams valdyti. Stotelė, kita vertus, iš esmės yra peronas su didesne ar mažesne papildoma erdve, skirta patogesniam traukinio laukimui. Todėl manau, kad, atsižvelgiant į tai, jog II priedo 2 punkto a papunktyje nurodomos stotys, dėmesį sutelkti, ko gero, reikėtų į jose esančius peronus, nedarant įtakos galimoms nuorodoms į stoteles.

( 8 ) 2001 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl geležinkelių infrastruktūros pajėgumų paskirstymo, mokesčių už naudojimąsi geležinkelių infrastruktūra ėmimo ir saugos sertifikavimo (OL L 75, 2001, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 5 t., p. 404).

( 9 ) 1991 m. liepos 29 d. Tarybos direktyva dėl Bendrijos geležinkelių plėtros (OL L 237, 1991, p. 25; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 341).

( 10 ) 1970 m. gruodžio 18 d. Komisijos reglamentas, nustatantis įvairių sąskaitų formų pozicijų, nurodytų 1970 m. birželio 4 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1108/70 I priede, turinį (OL L 278, 1970, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 54). Tai buvo teisės aktas, kuriuo papildytas 1970 m. birželio 4 d. Reglamentas (EEB) Nr. 1108/70, įvedantis geležinkelio, kelių ir vidaus vandens kelių transporto infrastruktūros išlaidų apskaitos sistemą (OL L 130, 1970, p. 4; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 42).

( 11 ) Iš tikrųjų būtų buvę pageidautina, kad Direktyvos 2012/34 rengėjas būtų aptaręs savo ketinimus šio teisės akto aiškinamajame memorandume, tačiau su šiuo klausimu susijusios konstatuojamosios dalies nebuvimas neleidžia atmesti vienintelio šio teisės akto nuostatas atitinkančio paaiškinimo, atsižvelgiant į jo kontekstą ir siekiamą tikslą.

( 12 ) Nemanau, kad šiuo klausimu peronai ir stotelės skiriasi: teisės norma apima visus peronus, kaip tai pabrėžiama pridėjus frazę „įskaitant keleivių stotyse“.

( 13 ) 2016 m. gruodžio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2012/34, kiek tai susiję su keleivių vežimo geležinkeliais valstybės viduje paslaugų rinkos atvėrimu ir geležinkelių infrastruktūros valdymu (OL L 352, 2016, p. 1).

( 14 ) Kursyvu išskirta mano.

( 15 ) C‑388/17, EU:C:2018:738, 52 ir paskesni punktai.

( 16 ) Direktyvos 2012/34 septyniasdešimt pirmoje konstatuojamojoje dalyje geležinkelių infrastruktūra kvalifikuojama kaip natūralus monopolis.

( 17 ) Išnagrinėjusi mokesčių už naudojimąsi paslaugų įrenginiais taikymą įvairiose Europos šalyse, tai patvirtino Independent Regulators’ Group – Rail (Valstybių narių geležinkelių reguliavimo grupė, kurios bendradarbiavimas skatinamas Direktyvos 2012/34 57 straipsnyje). Žr. 2017 m. lapkričio 27 d. ataskaitą „An overview of charging practices for access to service facilities and rail-related services in the IRG-Rail member states“ [IRG-Rail (17) 6], p. 14. Ataskaita apima Vokietiją, Austriją, Belgiją, Bulgariją, Kroatiją, Slovėniją, Ispaniją, Suomiją, Prancūziją, Graikiją, Vengriją, Italiją, Norvegiją, Lenkiją, Portugaliją, Jungtinę Karalystę, Rumuniją ir Švediją. Posėdyje dėl šios ataskaitos turinio vyko diskusija.

( 18 ) Per teismo posėdį Prancūzijos vyriausybė paprašė Teisingumo Teismo pateikti šios direktyvos „tekstu neparemtą aiškinimą“.

( 19 ) Be kita ko, ÖBB paminėjo požeminius tunelius, kurie kai kuriose keleivių stotyse naudojami prieigai prie peronų suteikti.

( 20 ) Šiame paaiškinime nepakankamai atsižvelgiama į tai, kad I priede į geležinkelių infrastruktūros objektų sąrašą aiškiai įtraukiami peronai, įskaitant esančius stotyse.

( 21 ) T. y. krovinių terminalai, postovio keliai, priežiūros įrenginiai, techniniai įrenginiai arba kuro užpildymo įrenginiai.

( 22 ) Dokumento „Updated review of charging practices for the minimum access package in Europe“, parengto IRG-Rail [IRG-Rail (18) 10], 10 puslapyje pažymima, kad daugumoje šalių minimalaus prieigos paketo apmokestinimas skaičiuojamas nuo ribinių išlaidų, kurių dėl naudojimosi infrastruktūra patiria jos valdytojas, bazės.

( 23 ) Nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą IV dalies (Prejudicinių klausimų paaiškinimai) 6 punkto pabaiga.

( 24 ) 2015 m. birželio 12 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas dėl išlaidų, kurios tiesiogiai patiriamos dėl traukinių eksploatavimo, apskaičiavimo tvarkos (OL L 148, 2015, p. 17).

( 25 ) 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108) 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.

( 26 ) 2014 m. vasario 27 d. Sprendimo Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108) 42 ir 43 punktai; 2010 m. birželio 3 d. Sprendimo Kalinchev (C‑2/09, EU:C:2010:312) 50 ir 51 punktai ir 2012 m. gegužės 10 d. Sprendimo Santander Asset Management SGIIC ir kt. (C‑338/11–C‑347/11, EU:C:2012:286) 59 ir 60 punktai.

( 27 ) Remiuosi dokumentu, nurodytu 17 išnašoje.

( 28 ) 54 punktas. Per posėdį ÖBB neužsiminė apie sprendimo veikimo laiko atžvilgiu apribojimą.