ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

2011 m. rugsėjo 9 d.Združenie na ochranu občana spotrebiteľa HOOS (vartotojų apsaugos asociacija HOOS; toliau – Združenie HOOS) pateikė prašymą leisti įstoti į sprendimo vykdymo procesą, remdamasi Civilinio proceso kodekso 93 straipsnio 2 dalimi. Iš esmės ji nurodė, kad įgaliotas antstolis nėra nešališkas, nes, be kita ko, anksčiau jį su Pohotovosť siejo darbo santykiai. Pagal Ústavný súd Slovenskej republiky (Slovakijos Respublikos Konstitucinis Teismas) praktiką tai, kad šis antstolis buvo įdarbintas Pohotovosť, yra nesuderinama su antstolio nešališkumo pareiga. Be to, Združenie HOOS paprašė sustabdyti visą teismo sprendimo vykdymo procesą.
16

Teisingumo Teismas taip pat pabrėžė nacionalinio teismo nurodomų tikslių priežasčių, dėl kurių jis klausia apie Sąjungos teisės aiškinimą ir mano esant būtina Teisingumo Teismui pateikti prejudicinius klausimus, svarbą. Be to, Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, jog būtina, kad nacionalinis teismas pateiktų minimalius paaiškinimus dėl prašomų išaiškinti Bendrijos teisės nuostatų pasirinkimo priežasčių ir ryšio, kuris, jo manymu, egzistuoja tarp šių nuostatų ir byloje taikomų nacionalinės teisės aktų (žr., be kita ko, 2003 m. sausio 21 d. Sprendimo Bacardi-Martini ir Cellier des Dauphins, C-318/00, Rink. p. I-905, 43 punktą ir minėto Sprendimo ABNA ir kt. 46 punktą).
44

Be to, skundžiamo sprendimo 107–109 punktuose Bendrasis Teismas pritarė byloje T‑62/06 RENV Eurallumina išdėstytam kaltinimui, susijusiam su gero administravimo principo pažeidimu, ir nusprendė, kad šis pažeidimas padarytas dėl to, kad Komisija priėmė ginčijamą sprendimą neatsižvelgusi į konkrečias teises, kurias Italijos Respublika suteikė Eurallumina taikydama Sprendimą 2001/224, kurio pasekmės buvo teisiškai ginamos teisinio saugumo ir Sąjungos aktų teisėtumo prezumpcijos principais.
100

Antra, Taryba negali remtis tuo, kad atitinkami įrodymai gauti iš konfidencialių šaltinių ir todėl negali būti atskleisti. Iš tiesų, jei šia aplinkybe galbūt galėtų būti pateisinami šių įrodymų pranešimo [Fulmen ar F. Mahmoudian] ar jų advokatams apribojimai, vis tik, atsižvelgiant į esminį teisminės kontrolės vaidmenį, kiek tai susiję su ribojamųjų priemonių priėmimu, Sąjungos teismas turi galėti patikrinti tokių priemonių teisėtumą ir pagrįstumą, ir negalima remtis tuo, kad Tarybos naudojami įrodymai ir informacija yra slapti ar konfidencialūs (pagal analogiją žr. [2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran prieš Tarybą, T-228/02, Rink. p. II-4665], 155 punktą). Be to, Taryba neturi teisės pagrįsti sprendimo dėl ribojamųjų priemonių taikymo valstybės narės pateikta informacija ar bylos duomenimis, jei ši valstybė narė nenori leisti jų pateikti Sąjungos teismui, įgaliotam vykdyti šio sprendimo teisėtumo kontrolę (pagal analogiją žr. 2008 m. gruodžio 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo People’s Mojahedin Organization of Iran prieš Tarybą, T-284/08, Rink. p. II-3487, 73 punktą).
39

Iš tiesų, viena vertus, Direktyvos 2003/87 12 straipsnio 3 dalyje numatyta pareiga atsisakyti leidimų ir už jos nevykdymą šios direktyvos 16 straipsnio 3 ir 4 dalyse numatyta vienkartinė bauda, nesant kitokių lengvatų, išskyrus laikiną jos dydžio sumažinimą, Sąjungos teisės aktų leidėjo nuomone, buvo būtina siekiant teisėto tikslo sukurti veiksmingą prekybos anglies dioksido ekvivalento leidimais sistemą turint tikslą išvengti, kad tam tikri operatoriai ar rinkos tarpininkai bandytų apeiti sistemą ar ja manipuliuoti spekuliuodami kaina, kiekiu, terminais ar kompleksiniais finansiniais produktais, kurių reikia bet kokiai rinkai. Kaip, be kita ko, matyti iš Komisijos pateikto 2001 m. spalio 23 d. direktyvos pasiūlymo COM(2001) 581 motyvų, sąlygiškai didelė bauda pateisinama būtinybe užtikrinti, kad pareigos atsisakyti pakankamo leidimų skaičių nevykdymas būtų vertinamas griežtai ir vienodai visoje Sąjungoje. Be to, ši būtinybė buvo ypač svarbi per visiškai naujos Sąjungoje sistemos taikymo pradžios laikotarpį.
47

Pirma, Komisijos pateiktas minėto Sprendimo Komisija prieš Vokietiją 48 ir 50 punktų aiškinimas grindžiamas daliniu to sprendimo aiškinimu, kai neatsižvelgiama nei į neatsiejamas atskirų jo pastraipų sąsajas, nei į jo motyvų visumą ir sąryšį. Taigi sprendimo 50 punkte nurodęs, kad VW įstatymo 4 straipsnio 3 dalis „sukuria instrumentą, leidžiantį viešiesiems subjektams mažesnėmis investicijomis, nei reikėtų pagal bendrąją bendrovių teisę, užsitikrinti blokuojančią mažumą, užtikrinančią jiems galimybę vetuoti svarbius sprendimus“, Teisingumo Teismas, priešingai, nei veikiausiai mano Komisija, neišreiškė jokios pozicijos dėl to, ar pačia šia nuostata pažeidžiama SESV 63 straipsnio 1 dalis. Be to, šis punktas yra dalis argumentų, išdėstytų ankstesniuose to sprendimo punktuose, kuriuose (30 ir 43 punktuose) Teisingumo Teismas patikslino, kad VW įstatymo 2 straipsnio 1 dalį reikia išnagrinėti „atsižvelgiant į“ to įstatymo 4 straipsnio 3 dalį visų pirma dėl jų „bendro poveikio“. Dėl minėto sprendimo 48 punkto, į kurį Komisija taip pat pateikia nuorodą, pakanka pažymėti, kad jame tiesiog konstatuotas faktas, jog „1960 m. priimant VW įstatymą federalinė valdžia ir Žemutinės Saksonijos žemė buvo dvi pagrindinės ką tik privatizuotos bendrovės Volkswagen akcininkės ir kiekviena iš jų turėjo po 20 % kapitalo“.
13

Kaip antrąjį pagrindą Dashiqiao nurodo Bendrojo Teismo teisės klaidą, padarytą nusprendus, kad institucijos nebeturi taikyti per pradinį tyrimą taikyto eksporto kainos ir normaliosios vertės palyginimo metodo, jei šis lemia pagrindinio reglamento 2 straipsnio 10 dalies b punktu neleidžiamą korekciją. Pasak Dashiqiao, Bendrasis Teismas supainiojo sąvokas „korekcija“ ir „lyginimo metodas“. Pakanka, kad per pradinį tyrimą naudotas eksporto kainos ir normaliosios vertės lyginimo metodas atitiktų šio 2 straipsnio 10 dalį, kad institucijos privalėtų jį taikyti ir per to paties reglamento 11 straipsnio 9 dalyje numatytą peržiūros procedūrą. Tačiau, Dashiqiao nuomone, institucijos turėjo netaikyti šio 2 straipsnio 10 dalyje numatytos korekcijos, nes naudotas lyginimo metodas buvo pagrįstas normaliąja verte be PVM, o tokiam metodui tokia korekcija nenumatyta.
33

Be to, toks ūkio subjektas negali būti laikomas „pristatyti skirtus produktus laikančiu asmeniu“, kaip tai suprantama pagal 7 straipsnio 3 dalį, nes jo didmeninė komercinė savitarnos veikla jam neleidžia užtikrinti nei Švedijos klientams parduotų produktų komercinio panaudojimo, nei to, kad šie produktai bus iš tikrųjų pristatyti Švedijoje.
36

Be to, kaip nurodo Europos Komisija, pagal 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų (OL L 160, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 1 t., p. 191), iš dalies pakeisto 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1791/2006 (OL L 363, p. 1), 2 straipsnio a punktą šio reglamento A priede nustatyta, kad Bulgarijoje taikoma bankroto procedūra pagal TZ 607 ir paskesnius straipsnius yra „nemokumo procedūra“, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 1 straipsnio 1 dalį. Be to, šioje reglamento nuostatoje „kolektyvinio bankroto bylos“ apibrėžiamos taip pat kaip ir Direktyvos 2008/94 2 straipsnio 1 dalyje, nes reikalaujama, kad ši byla būtų susijusi su skolininko daliniu ar visišku teisės į turtą netekimu bei likvidatoriaus paskyrimu.
Byla C‑589/12

Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

prieš

GMAC UK plc

(Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — PVM — Šeštoji direktyva 77/388/EEB — 11 straipsnio C skirsnio 1 dalies pirma pastraipa — Tiesioginis veikimas — Apmokestinamosios vertės sumažinimas — Dviejų sandorių dėl tų pačių prekių vykdymas — Prekių tiekimas — Atsiimtos pagal išperkamosios nuomos sutartį parduotos transporto priemonės, vėliau parduotos iš varžytinių — Piktnaudžiavimas teise“

Santrauka – 2014 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas

Mokesčių teisės aktų suderinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Apmokestinamoji vertė – Sumažinimas visiško arba dalinio nesumokėjimo atveju – Transporto priemonės išperkamosios nuomos sutarties nutraukimas ir jos perpardavimas – Valstybė narė, draudžianti apmokestinamajam asmeniui remtis direktyvos tiesioginiu veikimu tokio sumažinimo atžvilgiu – Nepriimtinumas – Sąlygos

(Tarybos direktyvos 77/388 11 straipsnio C skirsnio 1 dalies pirma pastraipa

Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 11 straipsnio C skirsnio 1 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad transporto priemonės išperkamosios nuomos sutarties nutraukimo ir jos perpardavimo atveju valstybė narė negali uždrausti apmokestinamajam asmeniui remtis šios nuostatos tiesioginiu veikimu dėl sandorio dėl to, jog šis apmokestinamasis asmuo gali remtis nacionalinės teisės nuostatomis dėl kito sandorio, susijusio su tomis pačiomis prekėmis, ir dėl to, jog kartu taikant šias nuostatas atsirastų bendrų mokestinių padarinių, kurių nebūtų ir neturėtų būti, jeigu šiems sandoriams atskirai būtų taikoma nacionalinė teisė arba ši direktyva.

Iš tiesų, Šeštosios direktyvos 11 straipsnio C skirsnio 1 dalies pirma pastraipa veikia tiesiogiai taip, kad klausimas, ar apmokestinamasis asmuo, pristatęs prekę pagal išperkamosios nuomos sutartį, gali remtis teise sumažinti apmokestinamąją vertę, kuri jam numatyta šioje nuostatoje, priklauso nuo aplinkybės, ar jo klientai visiškai arba iš dalies neįvykdė savo mokėjimo pareigos pagal šią sutartį.

Todėl visiško arba dalinio nesumokėjimo atveju transporto priemonės išperkamosios nuomos sutarties apmokestinamosios vertės suma turi būti koreguojama remiantis faktiškai apmokestinamojo asmens gautu atlygiu pagal šią sutartį. Šio apmokestinamojo asmens gautas atlygis, kurį pervedė trečiasis asmuo pagal kitą sandorį, nagrinėjamu atveju parduodant iš varžytinių iš nuomininko atsiimtą transporto priemonę, neturi įtakos išvadai, pagal kurią minėtas apmokestinamasis asmuo gali remtis Šeštosios direktyvos 11 straipsnio C skirsnio 1 dalies pirmos pastraipos tiesioginiu veikimu išperkamosios nuomos sutarties atveju.

(žr. 36, 42, 49 punktus ir rezoliucinę dalį)
Antrosios direktyvos 77/91 dėl apsaugos priemonių, kurių valstybės narės, siekdamos tokias priemones suvienodinti, reikalauja iš EB 48 straipsnio antroje pastraipoje apibrėžtų akcinių bendrovių, jų narių ir kitų interesų apsaugai, bendroves steigiant, palaikant ir keičiant jų kapitalą, koordinavimo, iš dalies pakeistos Direktyva 92/101, 12, 15, 16, 18, 19 ir 42 straipsnius reikia aiškinti taip, kad jais nedraudžiama nacionalinės teisės norma, perkelianti:

— Direktyvą 2003/71 dėl prospekto, kuris turi būti skelbiamas, kai vertybiniai popieriai siūlomi visuomenei ar įtraukiami į prekybos sąrašą, ir iš dalies keičiančią Direktyvą 2001/34,

— Direktyvą 2004/109 dėl informacijos apie emitentus, kurių vertybiniais popieriais leista prekiauti reguliuojamoje rinkoje, skaidrumo reikalavimų suderinimo, iš dalies keičianti Direktyvą 2001/34/,

— ir Direktyvą 2003/6 dėl prekybos vertybiniais popieriais, pasinaudojant viešai neatskleista informacija, ir manipuliavimo rinka (piktnaudžiavimo rinka),

kurioje, pirma, numatoma akcinės bendrovės kaip emitentės atsakomybė šios bendrovės akcijų įgijėjui už šiose direktyvose numatytų pareigų pateikti informaciją pažeidimą ir, antra, atitinkamai bendrovei dėl šios atsakomybės nustatyta pareiga grąžinti įgijėjui sumą, atitinkančią akcijų įsigijimo kainą, ir jas atsiimti.

Atitinkamos bendrovės atsakomybė investuotojams, kurie taip pat yra jos akcininkai, už šios bendrovės pažeidimus, padarytus prieš įsigyjant akcijas arba jų įsigijimo momentu, neišplaukia iš bendrovės sutarties ir nesusijusi vien su šios bendrovės vidaus santykiais. Tokiu atveju kalbama apie atsakomybę, kuri kyla pagal akcijų įsigijimo sutartį. Be to, dėl Antrosios direktyvos 42 punkte įtvirtinto principo, pagal kurį akcininkai turi būti vertinami vienodai, reikia nurodyti, kad akcininkai, kurie patyrė žalą dėl bendrovės klaidos, padarytos prieš įsigyjant jos akcijas arba jų įsigijimo momentu, nėra tokioje pačioje situacijoje kaip šios bendrovės akcininkai, kurių teisinei padėčiai ši klaida neturėjo įtakos.

Šiomis aplinkybėmis bendrovės mokėjimas akcininkui dėl pažeidimų, kuriuos ši bendrovė padarė prieš įsigydama akcijas arba jų įsigijimo momentu, nėra kapitalo paskirstymas, kaip jis suprantamas pagal Antrosios direktyvos 15 straipsnį. Be to, tai, kad bendrovė atsiima investuotojo akcijas, kurias jis įsigijo remdamasis neteisinga informacija, kurią skleidė ši bendrovė, negali priklausyti Antrosios direktyvos 18 straipsnio taikymo sričiai.

Be to, atsiradus akcijų emitento atsakomybei civilinę žalos atlyginimo priemonę turi pasirinkti valstybės narės. Nacionalinės teisės normoje numatyta civilinės atsakomybės sistema yra priemonė, atitinkanti investuotojo patirtą žalą ir šio emitento pareigos pateikti informaciją neįvykdymą. Be to, ji atgraso emitentus nuo investuotojų klaidinimo.

(žr. 29, 30, 32, 34, 41, 42, 43, 45 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
Reglamento Nr. 1408/71, iš dalies pakeisto ir atnaujinto Reglamentu Nr. 118/97 ir iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1992/2006, 28 straipsnio 2 dalies b punktas aiškintinas taip, kad šiame punkte nurodyti „teisės aktai“, kurie pensininkui buvo taikomi ilgiausią laiką, yra teisės aktai, susiję su pensijomis.

Iš tiesų pagal šio reglamento 27, 28 ir 28a straipsnius gyvenamosios vietos valstybės institucija pensininkams išmokas natūra teikia vienos iš pensijų atžvilgiu kompetentingų valstybių narių institucijos sąskaita ir pastaroji institucija padengia išlaidas. Tai reiškia, kad šiais straipsniais sukurta sistema nustatomas ryšys tarp kompetencijos mokėti pensijas ir pareigos apmokėti ligos ir motinystės išmokų natūra išlaidas; ši pareiga priklauso nuo faktinės kompetencijos pensijų srityje. Tokia sistema gali būti išvengta to, kad būtų baudžiamos valstybės narės, pagal kurių teisės aktus teisė gauti ligos ir motinystės išmokas suteikiama vien gyvenimo jų teritorijoje pagrindu.

Be to, tokį aiškinimą patvirtina minėto Reglamento Nr. 1408/71 33 straipsnis ir Reglamento Nr. 574/72, nustatančio Reglamento Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarką, 95 straipsnis. Taigi pirmuoju iš šių straipsnių už pensijos mokėjimą atsakingai valstybei narei, taikančiai teisės aktus, kuriuose nustatyti atskaitymai ligos ir motinystės išmokų draudimo įmokoms, leidžiama atlikti tuos atskaitymus iš tos valstybės mokamų pensijų, jeigu ši valstybė pagal 27, 28 ir 28a straipsnius padengia šių išmokų išlaidas to pensininko gyvenamosios vietos valstybėje. Kiek tai susiję su Reglamento Nr. 574/72 95 straipsniu, pažymėtina, kad iš jo matyti, jog pensininkams jų gyvenamosios vietos valstybėse mokamas ligos ir motinystės išmokas natūra bet kuriuo atveju kompensuoja už pensijos mokėjimą atsakinga valstybė narė, kuriai dėl to tenka esminė rizika, susijusi su ligos išmokų natūra teikimu valstybėje narėje, kur šis pensininkas gyvena.

(žr. 46–48, 51, 52, 56 punktus ir rezoliucinę dalį)
Direktyvos 92/12 dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais, ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole, iš dalies pakeistos Direktyva 92/108, 7–9 straipsnius ir Reglamento Nr. 3649/92 dėl supaprastinto administracinio lydraščio, skirto Bendrijos viduje judantiems akcizu apmokestinamiems produktams, kurie išleisti vartojimui išsiuntimo valstybėje narėje, 1 ir 4 straipsnius reikia aiškinti taip, kad jais ūkio subjektas neįpareigojamas patikrinti, ar pirkėjai iš kitų valstybių narių ketina įvežti akcizais apmokestinamus produktus į kitą valstybę narę, ir prireikus – ar toks įvežimas vykdomas privačiais, ar komerciniais tikslais.

Iš tiesų pagal Reglamento Nr. 3649/92 1 straipsnį, jei akcizais apmokestinamus produktus, kurie išleisti vartoti vienoje valstybėje narėje, ketinama naudoti kitoje valstybėje narėje tikslams, numatytiems Direktyvos 92/12 7 straipsnio nuostatose, asmuo, atsakingas už jų judėjimą Bendrijos viduje, turi išrašyti supaprastintą administracinį lydraštį. Tačiau remiantis šiomis nuostatomis negalima daryti išvados, kad tiekėjas, jeigu jis pats nėra „asmuo, atsakingas už judėjimą Bendrijos viduje“ pagal Reglamento Nr. 3649/92 1 straipsnį, turi patikrinti, ar įvykdytos sąlygos, kad atsakingas asmuo išrašytų ir jam pateiktų šį supaprastintą administracinį lydraštį, kad jis galėtų jį saugoti.

Be to, pagal Direktyvos 92/12 7 straipsnio 3 dalį, atsižvelgiant į aplinkybes, akcizo mokestį privalo sumokėti pristatyti skirtus produktus pristatantis ar laikantis asmuo arba produktus naudojimui kitoje nei ta, kurioje produktai jau buvo išleisti vartoti, valstybėje narėje gaunantis asmuo, arba atitinkamas prekybininkas ar viešoji įstaiga. Tuo remiantis visų pirma darytina išvada, kad ūkio subjektas, kaip tiekėjas, kuris neužsiima parduotų produktų pristatymu, negali būti laikomas „produktus pristatančiu asmeniu“, kaip tai suprantama pagal šio 7 straipsnio 3 dalį. Toks ūkio subjektas negali būti laikomas „pristatyti skirtus produktus laikančiu asmeniu“, kaip tai suprantama pagal 7 straipsnio 3 dalį, nes jo didmeninė komercinė savitarnos veikla jam neleidžia užtikrinti nei kitos valstybės narės klientams parduotų produktų komercinio panaudojimo, nei to, kad šie produktai bus iš tikrųjų pristatyti šioje kitoje valstybėje narėje.

(žr. 25, 28, 30, 32, 33, 38 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
4

2008 m. sprendimo 16 ir 17 punktuose Teisingumo Teismas nusprendė, kad atsižvelgiant į 2004 m. sprendimo rezoliucinės dalies formuluotę, siekiant patikrinti, ar Portugalijos Respublika priėmė visas reikiamas priemones, kad įvykdytų tą sprendimą, reikia nustatyti, ar Dekretas įstatymas Nr. 48 051 buvo panaikintas. Dėl šio aspekto 2008 m. sprendimo 19 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, kad tuo metu, kai pasibaigė 2005 m. liepos 13 d. pagrįstoje nuomonėje nustatytas terminas, Portugalijos Respublika dar nebuvo panaikinusi šio dekreto įstatymo. Be to, to paties sprendimo 36 punkte Teisingumo Teismas pažymėjo, kad, kaip per Teisingumo Teismo 2007 m. liepos 5 d. posėdį patvirtino šios valstybės narės atstovas, aptariamas dekretas įstatymas tą dieną vis dar galiojo.
49

Be to, negalima pritarti argumentui, kad bendrasis Sąjungos teisės principas, susijęs su force majeure, turi būti taikomas tokiomis aplinkybėmis, kaip nagrinėjamosios pagrindinėje byloje, ir dėl to geležinkelio vežėjas turi teisę atsisakyti kompensuoti bilieto kainą atitinkamiems keleiviams vėlavimo dėl force majeure atveju.
37

Be to, jeigu tas teismas konstatuotų, kad Goldbet teisės panaikintos pritaikius minėtą straipsnį, jis turėtų nustatyti, ar jas panaikinti nuspręsta dėl to, kad Goldbet siūlė draudžiamus lošimus, ar tik dėl to, kad ji vykdė tarpvalstybinę veiklą. Dėl pastarojo atvejo reikia pažymėti, kad EB 43 ir 49 straipsniai draudžia tokius nacionalinės teisės aktus, kuriais faktiškai neleidžiama jokia tarpvalstybinė veikla lošimų sektoriuje, nesvarbu, kokia forma ši veikla vykdoma, o ypač – kai yra tiesioginis vartotojų bei ūkio subjektų kontaktas ir valstybės teritorijoje esantys įmonės tarpininkai gali būti teisėtvarkos tikslais fiziškai kontroliuojami.
32

Subsidiariai Komisija tvirtina, kad išvados, kurias Bendrasis Teismas padarė remdamasis klaidinga prielaida, teisiniu požiūriu taip pat klaidingos. Ginčijamo sprendimo 48 ir 49 punktuose Bendrojo Teismo išdėstytas požiūris ne tik prieštarauja Teisingumo Teismo praktikai, bet ir, be to, reiškia reikalavimą, kad Komisija du kartus, bet skirtingais būdais įrodytų, jog Portielje faktiškai kontroliavo Gosselin. Dėl šio klaidingo požiūrio Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nusprendė, jog tam, kad Komisija galėtų laikyti Portielje kartu su Gosselin atsakingu už nagrinėjamą pažeidimą, ji negalėjo tik remtis iš teismų praktikos, susijusios su minėtu Sprendimu Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją, kylančia prezumpcija, tačiau, be to, prieš tai, remdamasi „konkrečiais įrodymais“, privalėjo įrodyti, kad Portielje„tiesiogiai ar netiesiogiai“ dalyvavo valdant Gosselin. Be to, Bendrasis Teismas kaip nereikšmingus atmetė įrodymus, kurie vis dėlto buvo reikšmingi, ir su minėtame Sprendime Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją suformuluotais principais nesuderinamu būdu atmetė galimybę taikyti su akcijų turėjimu susijusią įrodymų prezumpciją.
14

Be to, iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad apeliacinės instancijos teismas, į kurį kreiptasi, gali nagrinėti tik tuos pagrindus, kuriuos bylos šalys nurodė pirmą kartą pateikdamos reikalavimus apeliacinėje instancijoje. Tačiau apeliacinės instancijos teismas turi ex officio taikyti atitinkamas viešosios tvarkos nuostatas, net jeigu jomis bylos šalys nesirėmė.
128

Taigi iš esmės apie motyvus suinteresuotajam asmeniui turi būti pranešama kartu su jam nenaudingu sprendimu. Motyvavimo nebuvimo negali ištaisyti tai, kad suinteresuotasis asmuo sprendimo motyvus sužino vykstant procesui Sąjungos teismuose (žr., be kita ko, minėto Sprendimo Alliance One International ir Standard Commercial Tobacco prieš Komisiją ir Komisija prieš Alliance One International ir kt. 74 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
27

P. Sweetman, Airijos, generalinio advokato, Aplinkos, paveldo ir vietos valdžios ministro (Minister for the Environment, Heritage and Local Government) ir Komisijos manymu, toks minėto kelio projekto neigiamas poveikis aptariamai teritorijai būtinai reiškia neigiamą poveikį jos vientisumui. Tačiau An Bord, Golvėjaus grafystės taryba ir Golvėjaus miesto taryba, taip pat Jungtinė Karalystė mano, kad išvada, jog minėtos teritorijos būklė pablogės, nebūtinai reiškia, kad bus daromas neigiamas poveikis jos vientisumui.
17

Dėl šių arseno junginių XVII priedo to paties 19 punkto 2 skiltyje „Apribojimo sąlygos“ nurodyta, kad: „<...> 3. Negali būti naudojami medienai apsaugoti. Be to, taip apdorota mediena negali būti tiekiama rinkai. 4. Nukrypstant nuo 3 dalies: a) medžiagos ar mišiniai medienai apsaugoti gali būti naudojami tik pramoniniuose vakuuminiuose arba slėginiuose įrenginiuose, skirtuose medienai impregnuoti, jeigu šios medžiagos ar mišiniai yra C tipo neorganinių vario, chromo, arseno (CCA) junginių tirpalai ir jeigu juos leidžiama naudoti pagal Direktyvos 98/8/EB 5 straipsnio 1 dalį. Taip apdorota mediena negali būti tiekiama rinkai, jeigu impregnantas nėra visiškai fiksuotas; b) pagal a papunktį pramonės įrenginiuose CCA tirpalu apdorota mediena gali būti parduodama profesionaliam arba pramoniniam naudojimui, jeigu yra užtikrintas medienos struktūrinis vientisumas, kad nekiltų pavojus žmonių ar gyvulių saugai, ir jeigu per medienos naudojimo laikotarpį mažai tikėtina, jog visuomenė turėtų odos sąlytį su tokia mediena. Taip apdorota mediena yra skirta naudoti: — kaip visuomeninių ir žemės ūkio pastatų, įstaigų ir pramoninių patalpų statybinė mediena, — tiltams ir tiltų statybos darbams, — <...> — elektros perdavimo ir telekomunikacijų stulpams, — <...> d) a papunktyje nurodyta apdorota mediena negali būti naudojama: — gyvenamosios ar buitinės paskirties konstrukcijose, nepriklausomai nuo jų paskirties, — ten, kur galimas pakartotinis jos sąlytis su oda, — <...> 5. Arseno junginiais apdorota mediena, Bendrijoje naudota iki 2007 m. rugsėjo 30 d. arba rinkai pateikta pagal 4 punktą, gali būti palikta rinkoje ir toliau būti naudojama iki naudojimo laikotarpio pabaigos. 6. Mediena, apdorota C tipo CCA, Bendrijoje naudota iki 2007 m. rugsėjo 30 d. arba rinkai pateikta pagal 4 punktą: — gali būti naudojama arba iš naujo naudojama laikantis 4 punkto b, c ir d papunkčiuose išvardytų sąlygų, — gali būti tiekiama rinkai laikantis 4 punkto b, c ir d papunkčiuose išvardytų sąlygų. 7. Valstybės narės kitų tipų CCA tirpalais apdorotą medieną, Bendrijoje naudotą iki 2007 m. rugsėjo 30 d., gali leisti: — naudoti arba iš naujo panaudoti laikantis 4 punkto b, c ir d papunkčiuose išvardytų sąlygų, — tiekti rinkai laikantis 4 punkto b, c ir d papunkčiuose išvardytų sąlygų.“