Šalys

Sprendimo motyvai

Rezoliucinė dalis



Šalys

Byloje T-588/08

Dole Food Company, Inc. , įsteigta Westlake Village, Kalifornijoje (Jungtinės Valstijos),

Dole Germany OHG , įsteigta Hamburge (Vokietija),

atstovaujamos advokato J.-F. Bellis,

ieškovės,

prieš

Europos Komisiją , iš pradžių atstovaujamą X. Lewis ir M. Kellerbauer, vėliau M. Kellerbauer ir P. Van Nuffel,

atsakovę,

dėl prašymo panaikinti 2008 m. spalio 15 d. Komisijos sprendimą C (2008) 5955 dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį (byla COMP/39188 ‐ Bananai)

BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija),

kurį sudaro kolegijos pirmininkas L. Truchot, teisėjai M. E. Martins Ribeiro (pranešėja) ir H. Kanninen,

posėdžio sekretorius N. Rosner, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2012 m. sausio 25 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Sprendimo motyvai

Faktinės bylos aplinkybės

1. Dole Food Company, Inc. (toliau – Dole ) yra pagal JAV teisę įsteigta bendrovė, auginanti šviežius vaisius ir daržoves bei gaminanti supakuotus ir šaldytus vaisius. Dole Germany OHG yra Hamburge (Vokietija) įsteigta Dole dukterinė bendrovė (toliau kartu – ieškovės), kurios ankstesnis pavadinimas – Dole Fresh Fruit Europe OHG (toliau – DFFE).

2. 2005 m. balandžio 8 d. Chiquita Brands International Inc . (toliau – Chiquita ) pateikė prašymą atleisti ją nuo baudos pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo).

3. 2005 m. gegužės 3 d. Chiquita pateikus naujų parodymų ir papildomų įrodymų, Europos Bendrijų Komisija sąlyginai atleido ją nuo baudos pagal pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 dalies a punktą.

4. 2005 m. birželio 2 ir 3 d. atlikusi įvairių įmonių, be kita ko, DFFE, patalpose patikrinimus pagal 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 20 straipsnio 4 dalį ir 2006 m. vasario mėn.–2007 m. gegužės mėn. nusiuntusi kelis prašymus pateikti informacijos pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnio 2 dalį 2007 m. liepos 20 d. Komisija Chiquita , Chiquita International Ltd, Chiquita International Services Group NV , Chiquita Banana Company BV , Dole ir DFFE, Fresh Del Monte Produce, Inc. (toliau – Del Monte ), Del Monte Fresh Produce International, Inc. , Del Monte ( Germany ) GmbH , Del Monte ( Holland ) BV , Fyffes plc (toliau – Fyffes ), Fyffes International , Fyffes Group Ltd , Fyffes BV , FSL Holdings NV , Firma Leon Van Parys NV (toliau – Van Parys ) ir Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. kg (toliau – Weichert ) išsiuntė pranešimą apie kaltinimus.

5. Šio sprendimo 4 punkte minėtoms įmonėms buvo pateikta Komisijos atlikto tyrimo medžiaga (DVD kopija) ir suteikta galimybė susipažinti su ja, išskyrus įmonės, prašiusios atleisti nuo baudos, žodinių pareiškimų įrašus, šių įrašų protokolus ir su jais susijusius dokumentus, su kuriais buvo galima susipažinti Komisijos patalpose (ginčijamo sprendimo 49 konstatuojamoji dalis).

6. 2008 m. vasario 4–6 d. atitinkamos įmonės buvo išklausytos, o 2008 m. vasario 28 d. Weichert pateikė Komisijai laišką su komentarais ir pridėtais dokumentais.

7. 2008 m. spalio 15 d. Komisija priėmė Sprendimą C (2008) 5955 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnį (byla COMP/39188 ‐ Bananai) (toliau – ginčijamas sprendimas), apie jį DFFE ir Dole buvo pranešta 2008 m. spalio 21 ir 22 d.

Ginčijamas sprendimas

8. Komisija nurodo, kad įmonės, kurioms skirtas ginčijamas sprendimas, nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d. (iki 2002 m. gruodžio 1 d., kiek tai susiję su Chiquita ) derino savo veiksmus, t. y. derino Šiaurės Europoje, konkrečiai kalbant, Austrijoje, Belgijoje, Danijoje, Suomijoje, Vokietijoje, Liuksemburge, Nyderlanduose ir Švedijoje, parduodamų bananų referencines kainas (ginčijamo sprendimo 1–3 konstatuojamosios dalys).

9. Faktinių aplinkybių metu bananų eksportas į Europos bendriją buvo reglamentuojamas 1993 m. vasario 13 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 404/93 dėl bendro bananų rinkos organizavimo (OL L 47, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 13 t., p. 388); jame numatyta importo kvotomis ir tarifais paremta schema. Komisija pažymi, kad nors bananų importo kvotos buvo tvirtinamos kasmet ir suteikiamos ketvirčiui paliekant ribotą galimybę koreguoti tų pačių kalendorinių metų ketvirčių kvotas, bananų išsiuntimą į Šiaurės Europos uostus ir šiame regione parduodamų bananų kiekį lėmė kiekvieną savaitę priimami gamintojų, importuotojų ir prekybininkų sprendimai dėl gamybos, išsiuntimo ir prekybos (ginčijamo sprendimo 36, 131, 135 ir 137 konstatuojamosios dalys).

10. Bananų versle galima skirti tris bananų prekių ženklų klases, vadinamąsias „tiers“: pirmos klasės prekės ženklo Chiquita bananai, antros klasės bananai (prekių ženklai Dole ir Del Monte ) ir trečios klasės bananai (vadinamieji trečios klasės prekės ženklai, kurie apima daug kitų bananų prekių ženklų). Toks susiskirstymas pagal prekių ženklus turėjo įtakos nustatant bananų kainas (ginčijamo sprendimo 32 konstatuojamoji dalis).

11. Nagrinėjamu laikotarpiu Šiaurės Europos bananų sektorius buvo organizuotas savaitės ciklų principu. Bananų transportavimas iš Amerikos uostų į Europą truko apie dvi savaites. Bananai buvo atplukdomi į Šiaurės Europos uostus paprastai kartą per savaitę pagal reguliarų siuntimo tvarkaraštį (ginčijamo sprendimo 33 konstatuojamoji dalis).

12. Bananai buvo siunčiami žali ir uostus pasiekdavo taip pat žali. Paskui jie buvo arba tiesiogiai siunčiami pirkėjams (žali bananai), arba paliekami nokinti ir tiekiami maždaug vieną savaitę vėliau (geltoni bananai). Bananai galėjo būti nokinami paties importuotojo arba jo vardu, taip pat nokinimo procesą galėjo organizuoti pirkėjas. Importuotojų klientai paprastai buvo bananų nokintojai arba mažmeninės prekybos tinklai (ginčijamo sprendimo 34 konstatuojamoji dalis).

13. Chiquita , Dole ir Weichert nustatydavo savo prekių ženklų referencines kainas kiekvieną savaitę, paprastai ketvirtadienio ryte, ir skelbdavo jas klientams. Sąvoka „referencinė kaina“ paprastai atitiko žalių bananų referencinę kainą, o geltonų bananų referencinę kainą paprastai sudarė žalių bananų pasiūlymas ir nokinimo sąnaudos (ginčijamo sprendimo 104 ir 107 konstatuojamosios dalys).

14. Kaina, kurią mažmenininkai ir platintojai mokėjo už bananus (vadinamoji „tikroji kaina“ arba „sandorio kaina“), galėjo būti nustatyta arba per derybas, kurios vyko kiekvieną savaitę, konkrečiai šiuo atveju ketvirtadienio popietę arba penktadienį (arba ne vėliau kaip einamąją savaitę ar kitos savaitės pradžioje), arba galėjo paaiškėti vykdant tiekimo sutartis su iš anksto numatytomis kainų nustatymo formulėmis, kuriose paminėta konkreti kaina arba kaina, siejama su pardavėjo ar konkurento referencine kaina arba kita referencine kaina, pavyzdžiui, „ Aldi kaina“. Komisija patikslina, kad mažmeninės prekybos tinklas Aldi kiekvieną ketvirtadienį nuo 11 iki 11.30 val. gaudavo tiekėjų pasiūlymus, paskui pateikdavo savo pasiūlymą, „ Aldi kainą“, mokamą tiekėjams ir paprastai fiksuojamą apie 14 val. Nuo 2002 m. antrojo pusmečio „ Aldi kaina“ buvo pradėta vis dažniau naudoti kaip bananų kainos apskaičiavimo rodiklis sudarant tam tikrus kitus sandorius, visų pirma sandorius dėl aukščiausios kokybės bananų (ginčijamo sprendimo 34 ir 104 konstatuojamosios dalys).

15. Komisija aiškina, kad įmonės, kurioms skirtas ginčijamas sprendimas, dalyvavo dvišaliuose pasitarimuose dėl išankstinio kainų nustatymo, per juos diskutavo dėl bananų kainų nustatymo veiksnių, t. y. veiksnių, susijusių su kitos savaitės referencinėmis kainomis, arba aptarė ar atskleidė kainų tendencijas, arba teikė informaciją apie kitos savaitės referencines kainas. Šie pasitarimai vyko tada, kai šalys dar nebuvo nustačiusios savo referencinių kainų, paprastai trečiadieniais, ir buvo susiję su būsimomis referencinėmis kainomis (ginčijamo sprendimo 51 ir paskesnės konstatuojamosios dalys).

16. Dole taip pat palaikė dvišalius kontaktus su Chiquita ir Weichert . Chiquita žinojo apie Dole ir Weichert pasitarimus dėl išankstinio kainų nustatymo arba bent numanė, kad tokie pasitarimai vyksta (ginčijamo sprendimo 57 konstatuojamoji dalis).

17. Šių dvišalių pasitarimų dėl išankstinio kainų nustatymo tikslas buvo sumažinti neaiškumą dėl šalių elgesio, kiek tai susiję su referencinėmis kainomis, kurias jos turėjo nustatyti ketvirtadienio ryte (ginčijamo sprendimo 54 konstatuojamoji dalis).

18. Komisija pažymi, kad nustačiusios savo referencines kainas ketvirtadienio ryte aptariamos įmonės keitėsi tarpusavyje referencinėmis kainomis. Toks po nustatymo vykęs keitimasis leido joms kontroliuoti atskirus sprendimus dėl kainų nustatymo atsižvelgiant į prieš tai įvykusius pasitarimus dėl išankstinio kainų nustatymo ir stiprino jų bendradarbiavimą (ginčijamo sprendimo 198–208, 227, 247, 273 ir paskesnės konstatuojamosios dalys).

19. Komisijos nuomone, referencinės kainos buvo naudojamos bent kaip signalai, tendencijos ir (arba) kaip informacija rinkoms apie numatomą bananų kainų pasikeitimą ir buvo svarbios prekybai bananais ir gautoms kainoms. Be to, sudarant tam tikrus sandorius dėl referencinėmis kainomis grindžiamų formulių taikymo kaina buvo tiesiogiai susijusi su referencine kaina (ginčijamo sprendimo 115 konstatuojamoji dalis).

20. Komisija mano, kad atitinkamos įmonės, kurios dalyvavo derinant veiksmus ir toliau prekiavo bananais, prieš nustatydamos savo veiksmus rinkoje, būtinai turėjo atsižvelgti į gautą iš konkurentų informaciją, o Chiquita ir Dole net aiškiai pripažino šį faktą (ginčijamo sprendimo 228 ir 229 konstatuojamosios dalys).

21. Komisija daro išvadą, kad Dole ir Chiquita bei Dole ir Weichert pasitarimai dėl išankstinio kainų nustatymo galėjo daryti poveikį subjektų taikomoms kainoms, jie buvo susiję su kainų nustatymu ir per juos buvo derinami veiksmai, kuriais siekta riboti konkurenciją, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį (ginčijamo sprendimo 54 ir 271 konstatuojamosios dalys).

22. Komisija mano, kad visi ginčijamame sprendime aprašyti slapti susitarimai yra vienas tęstinis pažeidimas, kuriuo buvo siekiama riboti konkurenciją Bendrijoje, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį. Chiquita ir Dole buvo pripažintos atsakingomis už visą vieną tęstinį pažeidimą, o Weichert pripažinta atsakinga tik už pažeidimo dalį, kurioje dalyvavo, būtent už pažeidimo dalį, susijusią su slaptais susitarimais su Dole (ginčijamo sprendimo 258 konstatuojamoji dalis).

23. Atsižvelgdama į tai, kad Šiaurės Europos bananų rinkai būdinga didelė prekybos tarp valstybių narių apimtis ir kad slapti susitarimai apėmė didelę Bendrijos dalį, Komisija daro išvadą, jog šie susitarimai darė nemenką poveikį valstybių narių tarpusavio prekybai (ginčijamo sprendimo 333 ir paskesnės konstatuojamosios dalys).

24. Komisija pažymi, kad įmonės negali būti atleistos nuo atsakomybės pagal EB 81 straipsnio 3 dalį, jei nepateikia jokio pranešimo apie susitarimus arba veiksmus, kuris pagal 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio [EB 81] ir [82] straipsnius (OL 13, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3), 4 straipsnio 1 dalį yra išankstinė minėto straipsnio taikymo sąlyga, ar bent informacijos, iš kurios būtų matyti, kad šiuo atveju įvykdytos atleidimo nuo atsakomybės sąlygos (ginčijamo sprendimo 339 ir paskesnės konstatuojamosios dalys).

25. Komisija patikslina, kad 1962 m. balandžio 4 d. Reglamento Nr. 26 dėl tam tikrų konkurencijos taisyklių taikymo žemės ūkio produktų gamybai ir prekybai jais (OL 30, p. 993; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 1 t., p. 6), kuris galiojo faktinių aplinkybių metu ir kuriame buvo numatyta, kad EB 81 straipsnis taikomas visiems susitarimams, sprendimams ir veiksmams, susijusiems su įvairių produktų, įskaitant vaisius, gamyba ar prekyba jais, 2 straipsnyje buvo numatytos EB 81 straipsnio taikymo išimtys. Kadangi nagrinėjamu atveju šių išimčių taikymo sąlygos nėra įvykdytos, Komisija daro išvadą, kad ginčijamame sprendime aprašytiems suderintiems veiksmams negali būti taikoma išimtis pagal Reglamento Nr. 26 2 straipsnį (ginčijamo sprendimo 344 ir paskesnės konstatuojamosios dalys).

26. Apskaičiuodama baudas Komisija ginčijamame sprendime taikė pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktą skirtų baudų apskaičiavimo gairių (OL C 210, 2006, p. 2; toliau – 2006 m. baudų apskaičiavimo gairės) ir pranešimo dėl bendradarbiavimo nuostatas

27. Komisija nustatė bazinį skirtinos baudos dydį, jis atitinka sumą, lygią 0–30 % atitinkamų įmonės pardavimų vertės, atsižvelgiant į pažeidimo sunkumo laipsnį, padaugintą iš dalyvavimo darant pažeidimą metų skaičiaus, ir papildomą sumą, lygią 15–25 % pardavimų vertės, kuria būtų siekiama atgrasyti įmones nuo neteisėtų veiksmų (ginčijamo sprendimo 448 konstatuojamoji dalis).

28. Atlikus skaičiavimus buvo gauti tokie baziniai skiriamos baudos dydžiai:

– Chiquita – 208 0 00 000 EUR,

– Dole – 114 000 000 EUR,

– Del Monte ir Weichert – 49 000 000 EUR.

29. Visų ginčijamo sprendimo adresačių bazinis skirtinos baudos dydis sumažintas 60 % dėl ypatingos bananų sektoriaus schemos ir dėl to, kad buvo derinamos referencinės kainos (ginčijamo sprendimo 467 konstatuojamoji dalis). Weichert , kuri nežinojo apie Dole ir Chiquita pasitarimus dėl išankstinio kainų nustatymo, buvo pritaikytas 10 % sumažinimas (ginčijamo sprendimo 476 konstatuojamoji dalis).

30. Pakoregavus buvo nustatytos tokios bazinės baudos:

– Chiquita – 83 200 000 EUR,

– Dole – 45 600 000 EUR,

– Del Monte ir Weichert – 14 700 000 EUR.

31. Chiquita buvo atleista nuo baudos pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo (ginčijamo sprendimo 483–488 konstatuojamosios dalys). Kaip nors kitaip nei Dole , nei Del Monte ir Weichert baudos nebuvo koreguotos, o galutiniai baudų dydžiai atitinka joms skirtų baudų bazinius dydžius, nurodytus šio sprendimo 30 punkte.

32. Ginčijamame sprendime, be kita ko, įtvirtintos tokios nuostatos:

„1 straipsnis

Šios įmonės pažeidė [EB 81] straipsnį, nes derino veiksmus, t. y. derino bananų referencines kainas:

– [ Chiquita ] nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 1 d.;

– Chiquita International Ltd nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 1 d.;

– Chiquita International Services Group NV nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 1 d.;

– Chiquita Banana Company BV nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 1 d.;

– [ Dole ] nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d.;

– Dole Fresh Fruit Europe OHG nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d.;

– [ Weichert ] nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d;

– [ Del Monte ] nuo 2000 m. sausio 1 d. iki 2002 m. gruodžio 31 d.

Pažeidimas apėmė šias valstybes nares: Austriją, Belgiją, Daniją, Suomiją, Vokietiją, Liuksemburgą, Nyderlandus ir Švediją.

2 straipsnis

Už 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą skiriamos tokios baudos:

– [ Chiquita ], Chiquita International Ltd , Chi quita International Services Group NV ir Chiquita Banana Company BV. kartu ir solidariai 0 EUR;

– [ Dole ] ir Dole Fresh Fruit Europe OHG kartu ir solidariai 45 600 000 EUR;

– [ Weichert ] ir [ Del Monte ] kartu ir solidariai 14 700 000 EUR;

< ... > “

Procesas ir šalių reikalavimai

33. 2008 m. gruodžio 24 d. Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis teismas) kanceliarijai pateiktu pareiškimu ieškovės pareiškė šį ieškinį.

34. Susipažinęs su teisėjos pranešėjos pranešimu, Bendrasis Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones pagal Procedūros reglamento 64 straipsnį, paprašė Komisijos pateikti tam tikrus dokumentus.

35. 2011 m. lapkričio 10 d. Komisija pateikė prašomus dokumentus; ieškovėms buvo pranešta apie šiuos dokumentus tų pačių metų lapkričio 18 d. Ieškovės nepateikė jokių prieštaravimų nei raštu, nei žodžiu.

36. Per 2012 m. sausio 25 d. posėdį buvo išklausytos šalių pastabos žodžiu ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.

37. Per posėdį ieškovės pateikė dokumentą, kurį paprašė pridėti prie bylos medžiagos, tačiau Komisija su tuo nesutiko.

38. Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamą sprendimą,

– panaikinti skirtą baudą arba ją sumažinti,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

39. Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

I – Dėl ieškovių per posėdį pateikto dokumento priimtinumo

40. Reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalį dublike arba triplike bylos šalys gali papildomai pateikti įrodymų, kad paremtų savo argumentus, tačiau šioje nuostatoje patikslinama, kad tuo atveju jos turi nurodyti priežastis, dėl kurių uždelsė pateikti savo įrodymus.

41. Iš teismo praktikos matyti, kad pateikti įrodymų po tripliko įmanoma tik jei įrodymą teikiantis asmuo iki rašytinės proceso dalies pabaigos negalėjo gauti aptariamų įrodymų arba jei pavėluotu atsakovo įrodymų pateikimu galima pateisinti bylos medžiagos papildymą, kad būtų užtikrintas rungimosi principo laikymasis (2004 m. balandžio 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo M prieš Teisingumo Teismą , T-172/01, Rink. p. II-1075, 44 punktas, apeliacine tvarka patvirtintas 2005 m. balandžio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimu Gaki-Kakouri prieš Teisingumo Teismą , C-243/04 P, neskelbiamu Rinkinyje, ir 2008 m. spalio 8 d. Sprendimo Agrar-Invest-Tatschl prieš Komisiją , T-51/07, Rink. p. II-2825, 57 punktas).

42. Be to, kaip nusprendė Teisingumo Teismas, kalbant apie įrodymų pateikimo taisyklių išimtį, pažymėtina, kad Procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalyje šalys įpareigojamos nurodyti priežastis, dėl kurių uždelsė pateikti įrodymų. Tokia pareiga reiškia, kad Teismui suteikiami įgaliojimai kontroliuoti priežasčių, dėl kurių buvo uždelsta pateikti įrodymų, pagrįstumą ir, atsižvelgiant į situaciją, minėtų įrodymų turinį, taip pat įgaliojimai juos atmesti, jeigu prašymas teisiniu požiūriu nepakankamai pagrįstas. A fortiori tas pats pasakytina apie įrodymų pateikimą po tripliko (41 punkte minėto Sprendimo Gaki-Kakouri prieš Teisingumo Teismą 33 punktas).

43. Nagrinėjamu atveju ieškovės per posėdį norėjo, kad prie bylos medžiagos būtų pridėtas dokumentas, kuriame pateikiami Chiquita parodymai dėl nokintojos ir platintojos Atlanta tiekimo Aldi , taip pat sąlygos, įskaitant susijusias su laiku, kuriomis ši mažmeninė prekybininkė teikė savo pasiūlymą bananų rinkai.

44. Viena vertus, neginčijama, kad šie Chiquita parodymai buvo gauti per administracinę procedūrą ir yra Komisijos atlikto tyrimo medžiagos dalis.

45. Kita vertus, ieškovės tik tvirtina, kad aptariamo dokumento pateikimą galima paaiškinti būtinybe atsakyti į Komisijos tripliko 49 punktą dėl diskusijų apie žalių ir geltonų bananų atskyrimą.

46. Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kad šiame tripliko punkte Komisija tik pakartoja ginčijamo sprendimo formuluotę, pagal kurią importuotojo rėmimasis žaliąja arba geltonąja kaina priklauso nuo to, kaip jis organizuoja bananų pardavimą, ir atkreipia dėmesį į pačių ieškovių ieškinyje pateiktus teiginius dėl aplinkybės, kad „ Aldi kaina“, taikoma įsigyjant geltonų bananų, buvo labai svarbus veiksnys parduodant žalius bananus.

47. Taigi ieškovių pasiūlyti įrodymai yra susiję ne su naujomis aplinkybėmis, o su dar bylos pradžioje ieškovių pateiktu klausimu dėl tariamai reikalingo žalių ir geltonų bananų atskyrimo ir „ Aldi pasiūlymo“ įtakos sandorio kainai.

48. Šiomis aplinkybėmis dokumentą, kurį ieškovės pavėluotai pateikė per posėdį, reikia pripažinti nepriimtinu.

II – Dėl reikalavimo panaikinti ginčijamą sprendimą

49. Ieškovės pateikė vienintelį ieškinio pagrindą, susijusį su Komisijos išvados dėl suderintų veiksmų, kuriais siekiama antikonkurencinio tikslo, klaidingumu.

50. Iš ieškovių rašytinių dokumentų matyti, kad nurodydamos šį pagrindą jos teigia, jog pažeisti, viena vertus, EB 81 ir 253 straipsniai, kita vertus, teisė į gynybą ir EB 253 straipsnis.

A – Dėl EB 81 ir 253 straipsnių pažeidimo

1. Dėl galimybės keitimąsi informacija kvalifikuoti kaip suderintus veiksmus, kuriais siekiama antikonkurencinio tikslo

51. Pirma, ieškovės tvirtina, kad nagrinėjamas elgesys yra paprasčiausias keitimasis informacija, kuris nėra platesnės apimties kartelio dalis, todėl nėra konkurencijos apribojimas dėl tikslo. Jos teigia, kad pagal teismo praktiką vien aplinkybė, jog keitimasis informacija galbūt galėtų sumažinti netikrumą dėl būsimų sprendimų dėl kainų, nėra pakankamas pagrindas kvalifikuoti jį kaip konkurencijos apribojimą dėl tikslo.

52. Ieškovės nurodo, kad Komisija neteisingai remiasi keliomis bylomis dėl keitimosi informacija, kuris yra platesnės apimties slaptų susitarimų dalis, nors ir netvirtina, kaip matyti iš įvairių ginčijamo sprendimo dalių, kad su šia byla susijusios įmonės dalyvavo sudarant susitarimą ar derinant veiksmus dėl realių kainų nustatymo, taip pat sudarant susitarimą dėl referencinių kainų ir net sudarant susitarimą ar derinant veiksmus dėl konkrečių šių kainų padidinimų arba sumažinimų.

53. Pirma, dėl ginčijamame sprendime nurodyto pažeidimo konstatuotina, jog iš to sprendimo nedviprasmiškai matyti, kad Komisija kaltina ieškoves tuo, jog per dvišalius pasitarimus dėl išankstinio kainų nustatymo jos derino bananų referencines kainas, o tai yra būdinga tokiam veiksmų nustatant kainas derinimui, kuriuo siekiama riboti konkurenciją, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 1, 54, 261, 263 ir 271 konstatuojamąsias dalis), ir nėra nesuderinama su aplinkybe, kad Komisija šioje byloje nepadarė išvados, jog buvo sudarytas susitarimas arba derinami veiksmai siekiant nustatyti realias kainas, taip pat susitarta dėl referencinių kainų ir net sudarytas susitarimas arba derinami veiksmai dėl konkrečių šių kainų padidinimų arba sumažinimų.

54. Taigi panašu, kad, Komisijos nuomone, keitimasis informacija yra vienas iš kartelio, kurio konkretus teisinis kvalifikavimas yra suderinti veiksmai, epizodų.

55. Šiuo klausimu reikia priminti, kad sąvokos „susitarimas“, „įmonių asociacijų sprendimai“ ir „suderinti veiksmai“ subjektyviu požiūriu suvokiamos kaip tokio paties pobūdžio susitarimai, kurie skiriasi tik savo intensyvumu ir formomis (šiuo klausimu žr. 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni , C-49/92 P, Rink. p. I-4125, 131 punktą).

56. Dėl suderintų veiksmų sąvokos Teisingumo Teismas paaiškino, kad ši sąvoka reiškia tokią derinimo tarp įmonių formą, kai dar nėra sudaromas susitarimas tikrąja šio žodžio prasme, tačiau konkurencijos keliama rizika sąmoningai pakeičiama praktiniu įmonių tarpusavio bendradarbiavimu (1975 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją , 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink. p. 1663, 26 punktas; 1993 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismo sprendimo Ahlström Osakeyhtiö ir kt. prieš Komisiją , C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ir C-125/85–C-129/85, Rink. p. I-1307, 63 punktas ir 2009 m. birželio 4 d. Teisingumo Teismo sprendimo T-Mobile Netherlands ir kt. , C-8/08, Rink. p. I-4529, 26 punktas).

57. Suderintų veiksmų sąvoka, be atitinkamų įmonių veiksmų suderinimo, apima elgesį rinkoje po šio suderinimo ir priežastinį šių dviej ų elementų ryšį. Šiuo klausimu, nesant priešingų įrodymų, kuriuos turi pateikti suinteresuotieji subjektai, darytina prielaida, kad derindamos veiksmus ir nustatydamos savo elgesį rinkoje dalyvaujančios ir tebeveikiančios įmonės atsižvelgia į informaciją, kuria keičiasi su konkurentais. Tai visų pirma pasakytina tuo atveju, kai įmonės derina veiksmus reguliariai, ilgą laiką (1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hüls prieš Komisiją , C-199/92 P, Rink. p. I-4287, 161–163 punktai ir šio sprendimo 56 punkte minėto Sprendimo T-Mobile Netherlands ir kt. 51 punktas).

58. Nagrinėjamu atveju ieškovės negali remtis tam tikromis ginčijamo sprendimo dalimis, kuriose skiriamos suderintų veiksmų ir susitarimo sąvokos, kad galėtų pagrįsti savo teiginius dėl to, jog minėtame sprendime nekaltinama dėl kainų nustatymo.

59. Antra, reikia pažymėti, kad argumentas, jog keitimasis informacija gali dėl tikslo riboti konkurenciją tik jeigu „jis yra platesnės apimties slaptų susitarimų, pavyzdžiui, kartelių dėl realių kainų arba rinkos dalių nustatymo, dalis“, teisiškai visiškai nepagrįstas.

60. Dėl konkurentų keitimosi informacija reikia priminti, kad suderintus veiksmus sudarantys koordinavimo ir bendradarbiavimo kriterijai turi būti suvokiami atsižvelgiant į Sutarties konkurencijos nuostatų koncepciją; pagal ją kiekvienas ūkio subjektas turi savarankiškai nustatyti politiką, kurios ketina laikytis bendrojoje rinkoje (56 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją 173 punktas; 1981 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Züchner , 172/80, Rink. p. 2021, 13 punktas; 56 punkte minėto Sprendimo Ahlström Osakeyhtiö ir kt. prieš Komisiją 63 punktas; 1998 m. gegužės 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Deere prieš Komisiją , C-7/95 P, Rink. p. I-3111, 86 punktas ir 56 punkte minėto Sprendimo T-Mobile Netherlands ir kt. 32 punktas).

61. Nors šis savarankiškumo reikalavimas neatima iš ūkio subjektų teisės protingai prisiderinti prie konstatuoto ar numanomo konkurentų elgesio, jis griežtai prieštarauja bet kokiam tiesioginiam ar netiesioginiam tokių ūkio subjektų kontaktui, kuris gali turėti įtakos esamam ar potencialiam konkurento elgesiui rinkoje arba atskleisti tokiam konkurentui elgesį, kurio nuspręsta ar numatoma imtis šioje rinkoje, jei šių kontaktų tikslas ir poveikis – sukurti konkurencines sąlygas, kurios, atsižvelgiant į tiekiamų prekių ir teikiamų paslaugų pobūdį, įmonių dydį bei skaičių ir šios rinkos apimtį, neatitinka normalių sąlygų nagrinėjamoje rinkoje (šiuo klausimu žr. 56 punkte minėto Sprendimo Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją 174 punktą; 60 punkte minėto Sprendimo Züchner 14 punktą; 60 punkte minėto Sprendimo Deere prieš Komisiją 87 punktą ir 56 punkte minėto Sprendimo T-Mobile Netherlands ir kt. 33 punktą).

62. Iš to matyti, kad konkurentų keitimasis informacija gali prieštarauti konkurencijos taisyklėms, jeigu jis sumažina ar panaikina netikrumą dėl atitinkamos rinkos veikimo, todėl riboja įmonių konkurenciją (60 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Deere prieš Komisiją 90 punktas; 2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Thyssen Stahl prieš Komisiją , C-194/99 P, Rink. p. I-10821, 81 punktas ir 56 punkte minėto Sprendimo T-Mobile Netherlands ir kt. 35 punktas).

63. Komisija mano, kad dėl dvišalių pasitarimų dėl išankstinio kainų nustatymo sumažėjo netikrumas dėl atitinkamų įmonių būsimų sprendimų dėl referencinių kainų, kurios yra skelbiamos kainos, ir teisingai priduria, kad veiksmų dėl tokių kainų derinimas taip pat gali būti laikomas pažeidimu dėl tikslo (ginčijamo sprendimo 284 konstatuojamoji dalis).

64. Kiek tai susiję su galimybe suderintus veiksmus laikyti turinčiais antikonkurencinį tikslą, net jeigu jie neturi tiesioginio ryšio su vartojimo kainomis, reikia pažymėti, kad EB 81 straipsnio 1 dalies tekstas neleidžia manyti, jog draudžiami tik tokie suderinti veiksmai, kurie daro tiesioginį poveikį galutinių vartotojų mokėtinai kainai. Atvirkščiai, iš EB 81 straipsnio 1 dalies a punkto matyti, kad suderinti veiksmai laikomi turinčiais antikonkurencinį tikslą, jeigu jais „tiesiogiai ar netiesiogiai nustatomos pirkimo ar pardavimo kainos arba kokios nors kitos prekybos sąlygos“ (56 punkte minėto Sprendimo T-Mobile Netherlands ir kt. 36 ir 37 punktai).

65. Kad ir kaip būtų, EB 81 straipsniu, kaip ir kitomis Sutartyje įtvirtintomis konkurencijos taisyklėmis, siekiama apsaugoti ne tik konkurentų arba vartotojų interesus, bet ir rinkos struktūrą ir kartu pačią konkurenciją. Todėl antikonkurencinio tam tikrų suderintų veiksmų tikslo buvimo konstatavimas negali priklausyti nuo jų tiesioginio ryšio su vartojimo kainomis konstatavimo (56 punkte minėto Sprendimo T-Mobile Netherlands ir kt. 38 ir 39 punktai).

66. Nepaisant teisingų ginčijamo sprendimo nuorodų į tam tikrus teismų sprendimus, Bendrasis Teismas turi patikrinti, ar šios bylos aplinkybėmis Komisija galėjo pagrįstai daryti išvadą, kad Dole ir Chiquita keitimasis informacija su Dole ir Weichert yra suderinti veiksmai, kuriais siekiama riboti konkurenciją.

67. Antra, ieškovės tvirtina, kad Komisija neteisingai padarė išvadą, jog nagrinėjamas keitimasis informacija yra konkurencijos apribojimas dėl tikslo ir kad, taip pasielgusi, ji nepaisė pareigos išnagrinėti, ar dėl jo buvo padarytas koks nors antikonkurencinis poveikis.

68. Dėl suderintų veiksmų, turinčių antikonkurencinį tikslą, atribojimo nuo turinčių antikonkurencinį poveikį reikia priminti, kad vertinant, ar tam tikriems veiksmams taikomas EB 81 straipsnio 1 dalyje nustatytas draudimas, antikonkurencinis tikslas ir poveikis yra ne kumuliacinės, o alternatyvios sąlygos. Pagal nuo 1966 m. birželio 30 d. Sprendimo LTM (56/65, Rink. p. 337 ir 359) nusistovėjusią teismo praktiką alternatyvus šios sąlygos pobūdis, kurį parodo jungtukas „ar“, reiškia, kad pirmiausia reikia įvertinti patį suderintų veiksmų tikslą, atsižvelgiant į ekonominį kontekstą, kuriam esant jų turi būti imtasi. Tačiau jei išanalizavus suderintų veiksmų turinį paaiškėja, kad jie nėra pakankamai žalingi konkurencijai, reikia nagrinėti jų poveikį ir, norint juos uždrausti, įrodyti, kad konkurencijai iš tikrųjų buvo smarkiai trukdoma, ji buvo ribojama arba iškraipoma (šiuo klausimu žr. 2008 m. lapkričio 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo Beef Industry Development Society ir Barry Brothers , C-209/07, Rink. p. I-8637, 15 punktą ir 56 punkte minėto Sprendimo T-Mobile Netherlands ir kt. 28 punktą).

69. Norint įvertinti, ar suderinti veiksmai draudžiami pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, nereikia nagrinėti konkretaus tokių veiksmų poveikio, jeigu jų tikslas – konkurencijos bendrojoje rinkoje trukdymas, ribojimas arba iškraipymas (šiuo klausimu žr. 1966 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo sprendimą Consten ir Grundig prieš Komisiją , 56/64 ir 58/64, Rink. p. 429, 496; 2006 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied prieš Komisiją , C-105/04 P, Rink. p. I-8725, 125 punktą ir 68 punkte minėto Sprendimo Beef Industry Development Society ir Barry Brothers 16 punktą). „Pažeidimas dėl tikslo“ ir „pažeidimas dėl poveikio“ skiriasi tuo, kad tam tikros įmonių susitarimo formos dėl savo pobūdžio gali būti laikomos žalingomis normaliai konkurencijai (68 punkte minėto Sprendimo Beef Industry Development Society ir Barry Brothers 17 punktas ir 56 punkte minėto Sprendimo T-Mobile Netherlands ir kt. 29 punktas).

70. Kad suderintais veiksmais būtų siekiama antikonkurencinio tikslo, pakanka, kad jie galėtų padaryti neigiamą poveikį konkurencijai. Kitaip tariant, atsižvelgiant į šių veiksmų ekonomines ir teisines aplinkybes, jie turi paprasčiausia trukdyti, riboti arba iškraipyti konkurenciją bendrojoje rinkoje. Klausimas, ar ir kiek tokio poveikio realiai būta, gali būti svarbus tik apskaičiuojant baudų dydį ir nustatant teisę į žalos atlyginimą (56 punkte minėto Sprendimo T-Mobile Netherlands ir kt. 31 punktas).

71. Kadangi šioje byloje Komisija nusprendė, kad atitinkamų įmonių pasitarimai dėl išankstinio kainų nustatymo lėmė suderintus veiksmus, kuriais buvo siekiama antikonkurencinio tikslo, ji neprivalėjo remdamasi minėta teismų praktika nagrinėti inkriminuojamo elgesio poveikio, kad padarytų išvadą dėl EB 81 straipsnio pažeidimo.

72. Trečia, ieškovės nurodo, kad siekdama nukrypti nuo teismo praktikos, pagal kurią keitimasis informacija paprastai nėra „pakankamai kenksmingas“, kad būtų kvalifikuotas kaip konkurencijos apribojimas dėl tikslo net tuo atveju, jei informacija, kuria keičiamasi, būtų iš tikrųjų skirta padaryti poveikį nustatant kainas, Komisija ginčijamo sprendimo 315 konstatuojamojoje dalyje dirbtinai atskyrė pasitarimus dėl „išankstinio kainų nustatymo“ ir „ex post“ pasikeitimus informacija ir tvirtino, kad ši byla susijusi su pasitarimais, kurie laikytini sunkesniais pažeidimais. Toks atskyrimas neparemtas jokiais teismo sprendimais ir net prieštarauja teismo praktikai, pagal kurią reikia atsižvelgti į rinkos struktūrą ir pasitarimų ypatumus.

73. Kaip teisingai nurodo Komisija, šis ieškovių argumentas išplaukia įvertinus ne visą ginčijamą sprendimą, o 315 konstatuojamoji dalis turi būti vertinama atsižvelgiant į visą Komisijos minėtame sprendime padarytą analizę.

74. Šiuo klausimu reikia pabrėžti, kad ginčijamo sprendimo 259–272 konstatuojamosiose dalyse atliktoje analizėje Komisija, siekdama apibrėžti suderintus veiksmus koordinuojant referencines kainas, kuriais norima riboti konkurenciją pagal EB 81 straipsnį, vartoja bendro pobūdžio žodžių junginį „pasitarimai dėl išankstinio kainų nustatymo“. Ginčijamo sprendimo 51, 148 ir 182 konstatuojamosiose dalyse pasitarimai dėl išankstinio kainų nustatymo apibrėžti kaip keitimasis informacija, kai atitinkamos įmonės aptardavo bananų kainų nustatymo veiksnius, t. y. veiksnius, susijusius su kitos savaitės referencine kaina, diskutuodavo dėl kainų tendencijų ar atskleisdavo jas arba teikė informaciją apie kitos savaitės referencinę kainą. Šie pasitarimai vyko tada, kai šalys dar nebuvo nustačiusios savo referencinių kainų, ir buvo susiję su būsimomis referencinėmis kainomis.

75. Komisija taip pat atkreipia dėmesį į „pasikeitimus referencinėmis kainomis“, kurių turinys toje pačioje ginčijamo sprendimo 51 konstatuojamojoje dalyje išdėstytas taip:

„ < ... > Nustačiusios savo referencines kainas ketvirtadienio ryte, šalys tarpusavyje keitėsi informacija apie kainas arba naudojosi bent vienu mechanizmu, leidžiančiu joms keistis tarpusavyje informacija apie nustatytas referencines kainas < ... > “

76. Iš ginčijamo sprendimo 51, 198, 227, 248, 250 ir 257 konstatuojamųjų dalių matyti, kad, Komisijos nuomone, šie pasikeitimai informacija apie referencines kainas yra įmonių slaptų susitarimų dalis, nes buvo naudojami kontroliuojant individualius sprendimus dėl kainų nustatymo, priimtus remiantis per pasitarimus dėl išankstinio kainų nustatymo pasikeista informacija, todėl jie yra ne atskiras pažeidimas, o tą patį tikslą pasiekti padedantis rezultato priežiūros mechanizmas.

77. Ginčijamo sprendimo 315 konstatuojamąja dalimi siekiama tik atsakyti į įmonių, kurioms skirtas ginčijamas sprendimas, argumentą, kad pasitarimai dėl išankstinio kainų nustatymo yra paprasčiausias keitimasis informacija, dėl kurio EB 81 straipsnis gali būti pažeistas tik tuo atveju, jei įrodytas antikonkurencinis poveikis. Šioje konstatuojamojoje dalyje Komisija daro skirtumą tarp šios bylos ir šių įmonių nurodytos bylos; joje buvo priimtas 1992 m. vasario 17 d. Komisijos sprendimas 92/157/EEB dėl [EB 81] straipsnio taikymo procedūros (IV/31.370 ir 31.446 – UK Agricultural Tractor Registration Exchange ) (OL L 68, p. 19), susijęs su keitimosi informacija sistema, dėl kurios buvo pažeistas EB 81 straipsnis, nes ji darė antikonkurencinį poveikį rinkai.

78. Komisija tik pabrėžia, kad pasitarimai dėl išankstinio kainų nustatymo nebuvo keitimasis informacija ex post , t. y. apie jau įvykdytus sandorius, kaip byloje UK Agricultural Tractor Registration Exchange ; atvirkščiai, jie leido atskleisti elgesio modelį, kurio planavo laikytis rinkoje konkurentai, nustatydami savo būsimas referencines kainas.

79. Priešingai, nei tvirtina ieškovės, Komisija šiuo klausimu neatliko jokio palyginimo, jokio keitimosi informacija tipų klasifikavimo pagal neigiamą poveikį konkurencijai, atsižvelgiant į tai, ar informacija buvo keičiamasi iki sandorių kainų nustatymo, ar po jo, ir neteigė, kad pasikeitimai informacija iki kainų nustatymo yra sunkiausi pažeidimai ir leidžia neatliekant kitų vertinimų konstatuoti konkurencijos apribojimą dėl tikslo.

80. Vienintelis skirtumas, kuriuo ginčijamo sprendimo 315 konstatuojamojoje dalyje remiasi Komisija, yra antikonkurencinį tikslą turinčių kartelių skirtumas nuo turinčiųjų antikonkurencinį poveikį, t. y. teismo praktikoje pripažintas skirtumas.

81. Remdamasi ginčijamo sprendimo 263–271 konstatuojamosiomis dalimis Komisija paaiškina, kad suderintais veiksmais, kuriuose dalyvavo Dole , buvo siekiama apriboti konkurenciją, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį, „todėl nebūtina, kad [ji] analizuotų rinkos struktūrą“ arba „pasitarimų ar pateiktos informacijos ypatumus, atsižvelgdama į byloje UK Agricultural Tractor Registration Exchange apibrėžtus kriterijus“.

82. Šios pastabos nereikia aiškinti, kaip tai daro ieškovės, kaip aplinkybės, kad šiuo atveju Komisija nepaisė teismo praktikoje dėl konkurentų keitimosi informacija atitikties konkurencijos taisyklėms nustatytų reikalavimų, įrodymo. Faktiškai ji tik reiškia, kad reikia skirti situaciją, kai EB 81 straipsnio pažeidimas konstatuojamas atsižvelgus į konkurenciją ribojantį keitimosi informacija sistemos poveikį.

83. Aiškios nuorodos į ginčijamo sprendimo 263–271 konstatuojamąsias dalis, kuriose Komisija priminė tam tikras atitinkamų įmonių keitimosi informacija sistemos ypatumus, ir atsižvelgimo į aplinkybes, kuriomis jis vyko, pakanka siekiant paneigti ieškovių vertinimus.

84. Kad ir kaip būtų, kaip bus parodyta toliau, Komisija vertino nagrinėjamus veiksmus atsižvelgdama į jų turinį, dažnumą, dvišalių pasitarimų trukmę, taip pat į teisines ir ekonomines aplinkybes, kuriomis vyko šios diskusijos.

85. Remiantis tuo, darytina išvada, kad šio sprendimo 72 punkte nurodytą ieškovių argumentą reikia atmesti.

2. Dėl suderintų veiksmų, kuriais siekiama antikonkurencinio tikslo, buvimo

a) Dėl nepasitikėjimo Chiquita

86. Ieškovės tvirtina, kad Komisijos išvada, jog nagrinėjamas keitimasis informacija yra veiksmų nustatant kainas derinimas, todėl laikytinas konkurencijos apribojimu dėl tikslo, pagrįstas beveik vien tuo, kaip Chiquita aprašo šį elgesį per administracinę procedūrą, nors minėta įmone visiškai negalima pasitikėti.

87. Šiuo klausimu jos remiasi asmeniniu Chiquita suinteresuotumu, kad aptariamas elgesys būtų kvalifikuotas kaip pažeidimas, daug pasakančia administracine procedūra ir akivaizdžių prieštaravimų buvimu.

88. Pirmiausia reikia pabrėžti, kad ieškovių argumentai, kuriais siekiama apskritai diskredituoti Chiquita parodymus, grindžiami klaidinga prielaida, t. y. Chiquita parodymai yra tik vienas iš elementų, į kuriuos Komisija atsižvelgė grįsdama savo išvadas, kartu su pačių Dole ir Weichert parodymais ir dokumentiniais įrodymais, pavyzdžiui, telefono skambučių išklotinėmis ir elektroniniais pranešimais, nes visi šie elementai buvo išnagrinėti ir palyginti taip, kad paaiškėtų tiek prieštaravimai, tiek sutapimai, padedantys įrodyti suderintų veiksmų buvimą.

89. Vis dėlto aptariamų veiksmų specifika, t. y. aplinkybė, kad nagrinėjami dvišaliai pasitarimai vyko žodžiu ir kad šalys Komisijai pranešė, jog neturi nei užrašų, nei šių pasitarimų protokolų, paaiškina įmonių per administracinę procedūrą pateiktų parodymų svarbą.

90. Pirma, dėl asmeninio Chiquita suinteresuotumo, kad nagrinėjamas elgesys būtų pripažintas pažeidimu, ieškovės nurodo, jog 2005 m. balandžio 8 d. šios įmonės prašymo atleisti nuo baudos remiantis pranešimu dėl bendradarbiavimo pateikimas susijęs su Performance Food Group „Fresh Express“ sektoriaus įsigijimu, apie kurį buvo pranešta prieš šešias savaites. Anot ieškovių, Chiquita negalėjo užbaigti pradėtos „Fresh Express“ sektoriaus, kuris jai buvo strategiškai labai svarbus, įsigijimo procedūros neišsklaidžiusi sandorį finansuojančių bankų nuogąstavimų, išreikštų atlikus preliminarius jos veiklos patikrinimus, ir tik 2005 m. birželio 28 d., po to, kai 2005 m. gegužės 3 d. Chiquita buvo sąlyginai atleista nuo baudos, ji paskelbė apie užbaigtą įsigijimo sandorį.

91. Reikia pažymėti, kad ieškovių argumentas neatitinka pranešime dėl bendradarbiavimo numatytos procedūros vidinės logikos. Tai, jog prašoma jį taikyti, kad būtų sumažinta bauda, nebūtinai sukuria paskatą pateikti iškreiptus įrodymus apie kitus inkriminuojamo kartelio dalyvius. Bet koks mėginimas suklaidinti Komisiją gali turėti įtakos vertinant prašymą pateikusios bendrovės bendradarbiavimo nuoširdumą ir išsamumą, o tai savo ruožtu gali turėti įtakos jos galimybei visiškai pasinaudoti pranešimo dėl bendradarbiavimo nuolaidomis (2006 m. lapkričio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Peróxidos Orgánicos prieš Komisiją, T-120/04, Rink. p. II-4441, 70 punktas) .

92. Net darant prielaidą, kad ieškovių teiginiai dėl Chiquita pateikto prašymo atleisti nuo baudos motyvų teisingi, jie negali visiškai paneigti šios įmonės parodymų patikimumo. Asmeninio suinteresuotumo įrodyti suderintus veiksmus buvimas nebūtinai reiškia, kad įrodančiu asmeniu negalima kliautis.

93. Chiquita įsigijimus turinčių finansuoti subjektų nuogąstavimai ir jų atitinkamos pastangos geriau nustatyti su kredito gavėjo padėtimi susijusius pavojus taip pat gali būti laikomi konkrečia informacija, padidinančia Chiquita parodymų dėl kartelio tikrumo įrodomąją galią.

94. Be to, pirma, 2005 m. balandžio 8 d. Chiquita tik palankus veiksmų aprašymas yra klaidingas, nes ji pamiršta apie tikrąją ir potencialiai neigiamą pasekmę, susijusią su tuo, kad pripažino savo dalyvavimą kartelyje. Iš tikrųjų, nors prašymas atleisti nuo baudos leido Chiquita tikėtis išvengti bet kokių Komisijos sankcijų, dėl minėto prisipažinimo ir paskesnio Komisijos sprendimo, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio pažeidimas, kyla pavojus, kad tretieji asmenys pareikš šiai įmonei ieškinį dėl žalos, patirtos dėl aptariamo antikonkurencinio elgesio, atlyginimo, o tai gali sukelti sunkių finansinių pasekmių.

95. Ši išvada taip pat yra tokio pobūdžio, kad gali sušvelninti ieškovių teiginį dėl tariamų Chiquita lūkesčių, kad pasibaigus administracinei procedūrai konkuruojančios įmonės atsidurs nepalankioje finansinėje padėtyje.

96. Antra, ieškovės remiasi administracinės procedūros eiga ir nurodo, kad pati Komisija konstatavo, jog trūksta pasitikėjimo Chiquita , nes ji atmetė visus šios bendrovės teiginius, motyvuodama tuo, jog jie nepagrįsti, įskaitant teiginius, susijusius su Fyffes ir Van Parys dalyvavimu nurodytame kartelyje, taip pat buvo priversta organizuoti su Chiquita susitikimą dėl „susiklosčiusios padėties“. Tik po šio susitikimo Chiquita identifikavo dvišalius pasitarimus ir ginčijo jų antikonkurencinį tikslą.

97. Jos primena, kad 2005 m. balandžio 8 d. Chiquita prašyme atleisti nuo baudos ar ją sumažinti buvo nurodyta:

„Šis prašymas susijęs su importuotų bananų, ananasų ir kitų šviežių vaisių platinimo ir prekybos veikla. Didžiausios bananų tiekėjos Europoje, įskaitant Šveicariją ir Norvegiją, yra [ Chiquita ], [ Dole ], Del Monte , [ Fyffes ], Ireland ir Grupo Noboa SA Ecuador , toliau – Noboa .

Bananų importuotojų veiksmų derinimas, pažeidžiantis [EB] 81 straipsnį, tęsėsi apytiksliai nuo dešimtojo dešimtmečio pradžios (ar anksčiau) iki 2005 m. balandžio mėn. Pastaruosius ketverius ar penkerius metus Chiquita , Dole , Del Monte , Fyffes ir Noboa dalyvavo derinant veiksmus ir galbūt dalyvauja šiuo metu arba anksčiau dalyvavo mažesni bananų tiekėjai, pavyzdžiui, Durbeck . Minėtos bendrovės pradėjo nuolat keistis informacija apie bananų, kurie ateityje bus tiekiami į Europą ir jų asmeniniams klientams Europoje, kiekius ir kainas.

Bendrovės taip pat derino veiksmus, susijusius tiesiogiai su kainomis, t. y. bendromis referencinėmis kainomis Europai, taikomomis tam tikriems klientams Europoje.“

98. Panašu, kad prašymas atleisti nuo baudos ar ją sumažinti buvo iš esmės susijęs su „bananų importuotojais“ ir jų dalyvavimu derinant veiksmus „per pastaruosius penkerius metus“.

99. Iš ginčijamo sprendimo turinio matyti, kad Komisija visapusiškai atsižvelgė į Chiquita parodymus, priešingai, nei tvirtina ieškovės. Pirma, neginčijama, kad iš penkių minėtų importuotojų trys buvo ginčijamo sprendimo adresatės. Antra, jame iš tikrųjų buvo konstatuotas keitimasis informacija apie kiekius, tačiau tai nebuvo laikoma pažeidimo sudėtine dalimi (žr. ginčijamo sprendimo 136 ir 272 konstatuojamąsias dalis). Trečia, ginčijamame sprendime pasikeitimais su importuotojų ir tiekėjų referencinėmis kainomis susijusia informacija per pasitarimus dėl išankstinio kainų nustatymo buvo remiamasi nustatant trejų metų trukmės, patenkančios į prašyme atleisti nuo baudos ar ją sumažinti konkrečiai nurodytą ribotą laikotarpį, suderintus veiksmus, kuriais siekiama antikonkurencinio tikslo.

100. Kad ir kaip būtų, išvada, kad ginčijamame sprendime galiausiai nustatytas pažeidimas ne visai atitinka prašyme atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateiktą informaciją, kiek tai susiję su neteisėto elgesio tikslu, jo trukme, dalyvavusių ir nubaustų įmonių skaičiumi, negali įrodyti, jog minėtą prašymą pateikusia įmone ir jos parodymais, kuriais iš dalies grindžiama Komisijos išvada dėl EB 81 straipsnio pažeidimo buvimo, negalima kliautis.

101. Komisijos pradėtos administracinės procedūros rezultatas, į kurį atkreipia dėmesį ieškovės, prieštarauja ir jų teiginiui, kad „Komisija pernelyg lengvai patikėjo Chiquita teiginiu, kad egzistuoja tam tikros formos Šiaurės Europos bananų importuotojų kartelis“, ir „neįvertino“ šios bendrovės parodymų „kritiškai“.

102. Ieškovių noras diskredituoti Chiquita parodymus privertė jas pateikti prieštaringų argumentų, kuriais siekiama apkaltinti Komisiją tuo, kad ji rėmėsi beveik vien Chiquita parodymais, ir tuo, kad nesiėmė atsargumo priemonių ir neatliko kritiškos analizės, taip pat pabrėžti šių parodymų ir ginčijamo sprendimo turinio skirtumus.

103. Be to, iš Komisijos laiško, kuriame Chiquita raginama pateikti pastabas dėl „galimų“ neatitikimų tarp pradinio prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti ir vėlesnių parodymų bei 2006 m. spalio 20 d. vykusio susitikimo, per kurį Komisija ir Chiquita pasikeitė nuomonėmis dėl prašyme atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateiktų duomenų ir atlikus tyrimą bei gavus atsakymus į prašymus pateikti informacijos surinktos informacijos prieštaravimų, negalima daryti išvados, kad visus Chiquita parodymus reikia atmesti.

104. Reikia pažymėti, kad ieškovės, kurios turėjo galimybę susipažinti su bylos medžiaga, tik tvirtina, jog Chiquita pranešė apie pasitarimus dėl išankstinio kainų nustatymo po 2006 m. spalio 20 d. susitikimo dėl rezultatų aptarimo ir nepateikia jokių duomenų, paneigiančių Komisijos pastabą, jog nuorodą į pasitarimus dėl išankstinio kainų nustatymo Chiquita pirmą kartą padarė 2005 m. liepos?rugpjūčio mėn. (parodymai Nr. 11 ir 12), t. y. anksčiau kaip prieš metus iki šio susitikimo.

105. Ginčijamo sprendimo 149 konstatuojamojoje dalyje, kurioje nurodyta, kad „informuodama Komisiją apie pasitarimus su Dole dėl išankstinio kainų nustatymo Chiquita pažymėjo, jog per juos buvo aptariamos pardavimų ir rinkos sąlygos, kainas lemiantys veiksniai ir siūlomos oficialios bananų kainos“, daroma nuoroda į 9 227 ir paskesnius Komisijos bylos medžiagos puslapius, kurie atitinka 2005 m. rugpjūčio 25 d. įmonės Chiquita parodymą Nr. 12. Be to, ieškinio A 6 priedas atitinka Chiquita parodymą Nr. 28, kuriame ji pateikia paaiškinimų dėl savo buvusio darbuotojo B., atsakingo už bendravimą su konkuruojančiomis įmonėmis, elgesio ir primena, kad visą jai žinomą informaciją apie šį bendravimą jau išdėstė ankstesniuose parodymuose, konkrečiai 2005 m. liepos 4 d. parodyme Nr. 11, 2005 m. rugpjūčio 25 d. parodyme Nr. 12 ir 2006 m. sausio 20 d. parodyme Nr. 13.

106. Trečia, Dole pažymi, kad Chiquita samdomo darbuotojo B. parodymuose dėl dvišalių pasitarimų su vienu iš jos samdomų darbuotojų H. yra nemažai vidinių prieštaravimų, keliančių rimtų abejonių dėl jų tikslumo ir patikimumo, taip pat paneigiamų jos samdomo darbuotojo parodymais.

107. Pirma, ieškovės atkreipia dėmesį į skirtingus Chiquita parodymus dėl pasitarimų grafiko, kuriuose tvirtinama apie keitimąsi informacija pirmadieniais ir antradieniais, paskui – trečiadieniais ir ketvirtadieniais.

108. Ši situacija paaiškinta ginčijamo sprendimo 71–74 ir 156 konstatuojamosiose dalyse, iš jų matyti, kad papildomai pabendravusi su buvusiais ir esamais samdomais darbuotojais ir peržiūrėjusi savo buvusio darbuotojo B. telefono skambučių išklotines Chiquita patikslino savo pradinį parodymą ir nurodė, kad paprastai buvo skambinama trečiadienį baigiantis popietei, paskui buvo dar kartą ketvirtadienį anksti ryte prieš, o kartais prieš pat vidinę konferenciją telefonu, po kurios ji priimdavo sprendimą dėl kainų.

109. Svarbu pabrėžti, kad atsakydama į prašymus pateikti informacijos Dole kelis kartus pripažino, jog skambinama buvo trečiadienio popietę ir labai retai ? ketvirtadienio ryte (ginčijamo sprendimo 73 konstatuojamoji dalis) ir kad įmonės parodymus patvirtina turimos B. telefono skambučių išklotinės, kuriose matyti jo skambučiai H.; ieškovės dėl šių išklotinių nepateikė jokių pastabų.

110. Antra, dėl skambučių iniciatyvos ieškovės remiasi pirmu Chiquita parodymu, pagal kurį „H. iš Dole kartais skambino B. pirmas, o kartais Chiquita pirmoji skambino Dole “; paskui antru parodymu, pagal kurį „dažniausiai H. skambino B.“, tačiau H. šį teiginį užginčijo.

111. Minėti Chiquita parodymai neparodo tikrojo prieštaringumo, juose patikslinama kas dažniausiai inicijuodavo skambučius, o Dole prieštaravimas šiuo klausimu neleidžia pagrįstai teigti apie Chiquita parodymų patikimumą, nors juos patvirtina Dole , kuri pareiškė, kad jos samdomi darbuotojai H. ir G. bendravo su Chiquita darbuotoju B. ir kad „gali būti, jog kartais H. susisiekdavo su B. trečiadienio popietę, jei trečiadienio popietę Dole neturėjo iš jo jokių žinių ir ypač jei rinkoje susiklostydavo neįprastos aplinkybės“ (ginčijamo sprendimo 60 ir 61 konstatuojamosios dalys).

112. Remdamasi šiais duomenimis Komisija galėjo padaryti teisingą išvadą, ir ieškovės jos neginčija, kad Chiquita ir Dole iš tikrųjų bendravo, net jei šalių atsiminimai apie asmenis, kurie „dažniausiai“ inicijuodavo kontaktus, skiriasi; be to, abi šalys pripažįsta, jog tam tikrais atvejais jų samdomi darbuotojai taip pat bendravo su kita šalimi (ginčijamo sprendimo 62 konstatuojamoji dalis).

113. Trečia, ieškovės pastebi, kad B. tvirtino, jog Dole pranešdavo apie „galimus ketinimus < ... > dėl to, kaip ji kitą savaitę nustatys savo kainas“, paskui tame pačiame pareiškime pabrėždavo, kad skambinant buvo siekiama gauti „iš Dole galutinių duomenų apie jos ketinimus dėl numatyto kainos padidinimo“.

114. Tą patį kaltinimą Dole pateikė atsakydama į pranešimą apie kaltinimus; ginčijamo sprendimo 169 konstatuojamojoje dalyje Komisija į jį atsakė taip:

„Komisija bendrai pastebi: kadangi šie pasitarimai buvo pasitarimai dėl kainų nustatymo, aišku, jog konkurentams pranešta informacija apie kainas arba ketinimai dėl jų negalėjo būti galutinės referencinės kainos, nes jos buvo nustatomos tik kitą dieną. Be to, pateikdama įmonės parodymus Chiquita pažymi, kad mano, jog šių pasitarimų tikslas buvo gauti iš Dole „galutinių duomenų“ apie „jos ketinimus dėl tikėtinos kainos“. Iš to aiškiai matyti, kad Chiquita netvirtino, jog Dole nurodyta kaina buvo galutinė kaina. Be to, Chiquita nurodo, kad B. pasiūlymas dėl kainų nustatymo buvo grindžiamas „numanomu Dole ketinimu“, apie kurį jis sužinodavo per pasitarimus dėl išankstinio kainų nustatymo su Dole . Komisija mano, kad tokie parodymai yra nenuoseklūs ir aiškiai parodo tikslą, kurio siekė Chiquita dalyvaudama šiuose pasitarimuose.“

115. Vienintelė pastaba ieškinyje, kad H. prisiminė tik diskusijas dėl „apytikslių referencinių kainų tendencijų“, nepaneigia minėtos Komisijos išvados ir nepateisina teiginių dėl Chiquita parodymų nenuoseklumo ir nepatikimumo.

116. Ketvirta, dėl Chiquita ir Dole nesutarimo nustatant konkrečiai, kaip dažnai buvo keičiamasi informacija, reikia pažymėti, kad, kaip nurodo ieškovės, jis nebūtinai reiškia, jog Chiquita parodymai nepatikimi.

117. Dole ir Chiquita dvišalių pasitarimų dažnumas išnagrinėtas ginčijamo sprendimo 76–86 konstatuojamosiose dalyse, ir Komisija atsižvelgė į Dole , pripažinusios, jog per metus buvo surengta apie 20 dvišalių pasitarimų, atsakymus (ginčijamo sprendimo 83 konstatuojamoji dalis).

118. Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia atmesti ieškovių argumentus, kuriais siekiama, kad visi Chiquita parodymai būtų atmesti dėl jų tariamo nepatikimumo.

b) Dėl Dole ir Chiquita veiklos metodų nesuderinamumo su inkriminuojamu slaptu susitarimu

119. Ieškovės tvirtina, kad Komisijos teiginys, jog rengdamos dvišalius pasitarimus šalys siekė koordinuoti savo referencines kainas, nesuderinamas su aplinkybe, kad Chiquita ir Dole nustatydavo referencines kainas skirtingoms prekėms, skirtingiems klientams ir skirtingoms bananų rinkos trijų savaičių ciklo savaitėms. Taigi net teoriškai nebuvo įmanoma koordinuoti referencinių kainų remiantis pasikeista informacija, nes Chiquita ir Dole parduotos prekės buvo dvi rinkoje tarpusavyje nekonkuruojančios visiškai skirtingos prekės.

120. Chiquita nustatomos referencines kainos buvo susijusios su prinokusiais bananais, o Dole nustatomos referencinės kainos – su nokintojams ir platintojams tiekiamais neprinokusiais bananais. Anot ieškovių, Chiquita nustatydavo prieš savaitę į Šiaurės Europą atgabentų ir kitą savaitę mažmenininkams patiektų bananų geltonąją referencinę kainą, o Dole nustatydavo kitą savaitę į Šiaurės Europą atgabenamų ir tik po dviejų savaičių mažmenininkams tiekiamų bananų žaliąją referencinę kainą.

121. Tokios padėties nebuvo Vokietijoje, kur Chiquita savo klientams kitais tikslais pranešdavo tik geltonąją referencinę kainą, nes jos dukterinė bendrovė Atlanta vykdė nokintojos ir platintojos veiklą. Iš tikrųjų Chiquita Komisijai nurodė, kad ketvirtadienį priimami sprendimai dėl kainų Šiaurės Europos šalyse nustatymo buvo susiję ir jau nokinamais bananais.

122. Galiausiai ieškovės kaltina Komisiją tuo, kad ji aiškiai ir nedviprasmiškai neišdėstė savo pozicijos ir taip pažeidė EB 253 straipsnį, be kita ko, tuo, kad „tinkamai“ nepaaiškino, „kaip keitimasis informacija apie veiksnius, kurie tariamai yra svarbūs nustatant žalių bananų referencines kainas, gali būti kaip nors svarbus nustatant geltonų bananų referencines kainas“.

Dėl nurodyto EB 253 straipsnio pažeidimo

123. Iš ankstesniame punkte minėto kaltinimo formuluotės, konkrečiai kalbant, iš prieveiksmio „tinkamai“ vartojimo, ir ieškovių pateiktų argumentų turinio matyti, kad, atvirai sakant, šis kaltinimas nėra susijęs su EB 230 straipsnyje numatytų esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimu. Faktiškai aptariamas kaltinimas apima ginčijamo sprendimo pagrįstumo ir šio akto, kuris yra neteisėtas dėl to, kad Komisija neįrodė, jog Dole ir Chiquita koordinavo ar galėjo koordinuoti veiksmus, teisėtumo iš esmės kritiką.

124. Tačiau net darant prielaidą, kad teiginys dėl EB 253 straipsnio pažeidimo priimtinas, jis būtų nepagrįstas.

125. Reikia priminti, kad remiantis nusistovėjusia teismo praktika motyvavimas, reikalaujamas pagal EB 253 straipsnį, turi atitikti atitinkamo teisės akto pobūdį ir aiškiai bei nedviprasmiškai parodyti institucijos, priėmusios ginčijamą aktą, argumentus taip, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės priežastis, o kompetentingas teismas – vykdyti jos kontrolę. Reikalavimas nurodyti motyvus turi būti vertinamas atsižvelgiant į konkrečios bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, pateiktų motyvų pobūdį ir šio akto adresatų ar kitų asmenų, su kuriais jis tiesiogiai ir konkrečiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Nereikalaujama motyvuojant išvardyti visų susijusių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes klausimas, ar teisės akto motyvai atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant ne tik į jų formuluotę, bet ir į aplinkybes bei visas atitinkamą klausimą reglamentuojančias teisės taisykles (žr. 1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France , C-367/95 P, Rink. p. I-1719, 63 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

126. Be to, nors motyvuodama sprendimus, kuriuos turi priimti siekdama užtikrinti konkurencijos taisyklių taikymą, Komisija nėra įpareigota aptarti visų faktinių ir teisės klausimų bei argumentų, dėl kurių priėmė tokį sprendimą, vis dėlto pagal EB 253 straipsnį ji turi bent nurodyti faktines aplinkybes ir argumentus, turinčius esminę reikšmę jos sprendimo turiniui, kurie leistų Sąjungos teismui ir suinteresuotosioms šalims susipažinti su sąlygomis, kuriomis ji taikė Sutartį (šiuo klausimu žr. 1998 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo European Night Services ir kt. prieš Komisiją , T-374/94, T-375/94, T-384/94 ir T-388/94, Rink. p. II-3141, 95 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).

127. Šioje byloje Komisija ginčijamo sprendimo 4, 5, 32, 34, 104, 141–143, 182, 196 ir 287 konstatuojamosiose dalyse pakankamai tiksliai ir aiškiai išdėstė savo poziciją dėl vieno aptariamo produkto, t. y. šviežių bananų, dėl šių produktų, t. y. vaisių, kurie importuojami žali, o pageltonavę po nokinimo pasiūlomi suvartoti visuomenei, specifikos, dėl nokinimo organizavimo sąlygų ir paskesnės prekybos bananais, dėl komercinių derybų su referencinėmis kainomis procedūros ir dėl esamo žalių ir geltonų bananų referencinių kainų ryšio.

128. Be to, svarbu pabrėžti, kad ieškovių argumentai, kuriais iš esmės siekiama konstatuoti, jog Dole ir Chiquita veikla yra atskira ir nesutampa laiko atžvilgiu, todėl slaptas susitarimas dėl referencinių kainų per dvišalius pasitarimus buvo neįmanomas, nebuvo nurodyti per administracinę procedūrą.

129. Neginčijama, kad pranešime apie kaltinimus aiškiai nurodyta, jog aptariami produktai yra bananai (švieži vaisiai), ir kalbama apie tris neteisėtus veiksmus, t. y. apie:

– keitimąsi informacija apie į Šiaurės Europą atgabenamų bananų kiekius (keitimasis informacija apie kiekius),

– dvišalius pasitarimus, susijusius su bananų rinkos sąlygomis, kainų tendencijomis arba referencinių kainų nurodymu prieš jas nustatant,

– keitimąsi informacija apie referencines bananų kainas (keitimasis informacija apie referencines kainas).

130. Pranešimo apie kaltinimus 429 dalyje Komisija padarė vienareikšmę išvadą, kad „kiekviena dvišalių susitarimų grupė“ ir visi šie susitarimai kartu sudarė pažeidimą, kuriuo siekta riboti konkurenciją Bendrijoje ir Europos ekonominėje erdvėje (EEE), kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį.

131. Atsakyme į pranešimą apie kaltinimus Dole ginčijo bet kokio pažeidimo buvimą, tačiau ginčydama nenurodė nė vieno esminio prekybos bananais būdo skirtumo, palyginti su Chiquita . Nors ji pažymėjo, kad dėl savo veiklos ypatumų Chiquita , kitaip negu Dole ir kitos sektoriaus įmonės, labai ribotai ir santūriai naudojo referencines kainas, ši pastaba susijusi tik su „ Dole plius“ sutartimis, pagal kurias sandorio dėl prekių ženklo Chiquita bananų kaina iš tikrųjų priklausė nuo Dole kiekvieną savaitę nustatomos referencinės kainos.

132. Minėtame atsakyme į pranešimą apie kaltinimus taip pat aiškiai paminėta egzistavusi nuolatinė bananų importuotojų konkurencija, „ypač Dole ir Chiquita “, nes pastaroji laikoma „didžiausia“ Dole „konkurente“.

133. Šiame etape reikia priminti, kad paaiškinimai ir patikslinimai, kuriais paaiškinamas ginčijamo akto turinys, gali būti pateikti vykstant procesui (šiuo klausimu žr. 1960 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimą Präsident ir kt. prieš Haute Autorité , 36/59–38/59 ir 40/59, Rink. p. 857, 892; 1995 m. balandžio 6 d. Sprendimo BPB Industries ir British Gypsum prieš Komisiją , C-310/93 P, Rink. p. I-865, 11 punktą ir generalinio advokato P. Léger išvados, pateiktos toje byloje, Rink. p. I-867, 24 punktą). Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad ginčijamą sprendimą priėmusios institucijos pateikti paaiškinimai, kurie papildo jau ir taip pakankamus motyvus, nėra susiję su pačia pareiga motyvuoti, nors jie gali būti naudingi Sąjungos teismui atliekant vidinę sprendimo motyvų kontrolę, jei padeda institucijai paaiškinti priežastis, kuriomis ji grindžia savo sprendimą (šiuo klausimu žr. 2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją , C-286/98 P, Rink. p. I-9925, 61 punktą).

134. Šiuo atveju paaiškinimai, kuriuos vykstant procesui Komisija pateikė atsakydama į konkretų ieškovių kaltinimą, pirmą kartą pateiktą per teismo procesą, tik atskleidė ginčijamame sprendime jau nurodytus motyvus, kurie apima įvairius į Šiaurės Europą atvežamų bananų, be kita ko, importuojamų Dole ir Chiquita , platinimo būdus.

135. Remiantis tuo, darytina išvada, kad bet kuriuo atveju Komisija negali būti kaltinama kaip nors pažeidusi EB 253 straipsnį.

Dėl esmės

136. Darytina išvada, kad ieškovių pateiktam kaltinimui negalima pritarti, nes jis grindžiamas nepatvirtinta ir klaidinga prielaida, jog žali ir geltoni bananai yra visiškai skirtingi produktai, priklausantys dviem atskiroms rinkoms, kuriose veiklą vykdo tik, pirma, Dole ir, antra, Chiquita .

137. Ieškovių teiginys neatitinka atitinkamos rinkos tikrovės, kuri nustatoma remiantis Komisijos ginčijamame sprendime pateiktais argumentais, per administracinę procedūrą pateiktais Dole ir Chiquita parodymais ir pačių ieškovių rašytiniais dokumentais.

138. Kaip matyti iš pateiktų motyvų, šie dokumentiniais įrodymais patvirtinti argumentai ir parodymai patvirtina bananų (šviežių vaisių) rinkos buvimą, kuriai būdingas Dole ir Chiquita žalių ir geltonų bananų pardavimo veiklos koegzistavimas ir sutapimas laiko atžvilgiu, puikus šių dviejų įmonių tarpusavio supratimas bendraujant dėl Šiaurės Europai tiekiamų žalių bananų kainų ir aplinkybė, kad žalių bananų kaina buvo būtent ta kaina, kurios pagrindu buvo nustatoma geltonų bananų kaina.

139. Pirma, reikia pažymėti, kad Komisija ginčijamame sprendime aiškiai apibrėžė aptariamą sektorių ir, be kita ko, nustatė, kad aptariamas produktas – tai švieži bananai, taip pat paaiškino atitinkamos rinkos veikimą.

140. Komisija patikslino, kad ginčijamas sprendimas taikomas tiek neprinokusiems (žaliems), tiek prinokusiems (geltoniems) bananams ir kad šviežių bananų pardavimai apibrėžiami kaip bananų, neįskaitant džiovintų bananų ir Musa paradisiaca bananų, pardavimai (ginčijamo sprendimo 4 konstatuojamoji dalis).

141. Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad į Šiaurės Europą importuojami bananai paprastai buvo auginami Karibų salose, Centrinėje Amerikoje ir kai kuriose Afrikos šalyse (ginčijamo sprendimo 5 konstatuojamoji dalis). Nagrinėjamu laikotarpiu Šiaurės Europos bananų sektorius buvo organizuotas savaitės ciklų principu. Bananų transportavimas iš Amerikos uostų į Europą truko apie dvi savaites. Bananai buvo atplukdomi į Šiaurės Europos uostus paprastai kartą per savaitę pagal reguliarų siuntimo grafiką (ginčijamo sprendimo 33 konstatuojamoji dalis). Jie buvo siunčiami žali, uostus pasiekdavo taip pat žali ir turėjo būti nokinami, kad juos būtų galima vartoti (ginčijamo sprendimo 34 konstatuojamoji dalis).

142. Komisija nurodė, kad bananai buvo arba tiesiogiai tiekiami pirkėjams (žali bananai), arba paliekami nokinti ir tiekiami maždaug po savaitės (geltoni bananai), o tai reiškia, jog nokinimą galėjo organizuoti pirkėjas arba vykdyti importuotojas, arba tai buvo daroma jo vardu (ginčijamo sprendimo 34 konstatuojamoji dalis).

143. Komisijos teigimu, Chiquita , Dole ir Weichert nustatydavo savo prekių ženklų bananų referencines kainas kiekvieną savaitę, konkrečiai nagrinėjamu atveju ? ketvirtadienį ryte, ir skelbdavo jas savo klientams (ginčijamo sprendimo 34 ir 104 konstatuojamosios dalys). Sąvoka „referencinė kaina“ paprastai reiškė žalių bananų referencinę kainą (žaliasis pasiūlymas). Geltonų bananų referencinę kainą (geltonasis pasiūlymas) paprastai sudarydavo žalių bananų pasiūlymas ir nokinimo sąnaudos (ginčijamo sprendimo 104 konstatuojamoji dalis), o žalių bananų referencinė kaina lėmė geltonų bananų referencines kainas (ginčijamo sprendimo 287 konstatuojamoji dalis).

144. Kiekvieną savaitę nustatomos referencinės kainos turėjo reikšmės Šiaurės Europai. Chiquita teigė, kad „„Šiaurės Europai“ reikšmės turėjusios referencinės kainos buvo taikomos Vokietijai (taip pat Austrijai, Švedijai, Suomijai ir Danijai) ir Beniliukso valstybėms“ ir kad jai kalbant su Dole apie vokišką „žaliąją kainą“ „buvo turimos omenyje kitoms Šiaurės Europos šalims taikomos kainos“ (ginčijamo sprendimo 104 ir 141 konstatuojamosios dalys).

145. Iš Dole patalpose per tyrimą rastų dokumentų matyti, kad ši įmonė turėjo vadinamąją „ES15 Šiaurės Europos“ referencinę kainą ir kitokias kainas Norvegijai, „ES10 Šiaurės Europai“, Prancūzijai, Italijai ir Jungtinei Karalystei. Atsakydama į pranešimą apie kaltinimus Dole nurodė, jog ši kaina buvo Vokietijos kaina. Dole taip pat paaiškino, kad jos „žalieji pardavimai paprastai [buvo] grindžiami savaitės kaina“ ir kad „bet kuriuo atveju, visi konkurentai žinojo, jog [per dvišalius pasitarimus aptariamos] referencinės kainos buvo susijusios su „ES15 (neatskleidžiama informacija) rinkomis“ (ginčijamo sprendimo 104, 142 ir 143 konstatuojamosios dalys).

146. Komisija paaiškino, kad ketvirtadienio popietę arba penktadienį (arba ne vėliau kaip einamąją savaitę ar kitos savaitės pradžioje) vyko bananų importuotojų ir klientų derybos dėl kainų, jei sandoriai buvo grindžiami kiekvieną savaitę nustatomomis referencinėmis kainomis. Importuotojų klientai paprastai buvo bananų nokintojai arba mažmeninės prekybos tinklai. Geltonąja kaina buvo laikoma prinokusių bananų kaina, o žaliąja kaina – neprinokusių bananų kaina (ginčijamo sprendimo 34 konstatuojamoji dalis).

147. Komisija taip pat paaiškino, kad bananai kažkiek skiriami pagal prekių ženklų populiarumą. Bananų versle galima skirti tris bananų prekių ženklų klases, vadinamąsias „tiers“: pirmos klasės prekės ženklo Chiquita bananai, antros klasės bananai (prekių ženklai Dole ir Del Monte ) ir trečios klasės bananai (vadinamieji trečios klasės prekės ženklai, kurie apima daug kitų bananų prekių ženklų). Toks susiskirstymas pagal prekių ženklus turėjo įtakos nustatant bananų kainas; Chiquita bananų kainos buvo pačios didžiausios, toliau ėjo prekių ženklų Dole ir Del Monte bananai, o trečios klasės bananai buvo kainų skalės apačioje (ginčijamo sprendimo 32 konstatuojamoji dalis).

148. Komisijos teigimu, bananų rinkai veikiant būtent taip, kaip aprašyta, vyko įvairūs Dole ir Chiquita pasitarimai dėl išankstinio kainų nustatymo, per juos šios dvi įmonės aptarė pasiūlos ir paklausos sąlygas arba, kitaip tariant, kainų nustatymo veiksnius, t. y. veiksnius, kurie yra svarbūs nustatant kitos savaitės referencines kainas, taip pat aptarė arba atskleidė kainos tendencijas ir duomenis apie kitos savaitės referencines kainas iki šių referencinių kainų nustatymo (ginčijamo sprendimo 148, 182 ir 196 konstatuojamosios dalys).

149. Antra, reikia pažymėti, kad grįsdamos teiginį, jog Dole ir Chiquita net neturėjo galimybės slaptai tartis dėl referencinių kainų ir atsakydamos į šį kaltinimą, šalys atitinkamai pateikė paaiškinimų dėl šių dviejų įmonių veiklos būdų.

150. Pirma, dėl Dole Komisija nurodo, kad jos Vokietijos dukterinė bendrovė DFFE žaliais bananais prekiavo „daugiausia“ su Vokietijos mažmenininkais, kurie patys turėjo galimybę nokinti, ir Europos nokintojais (ginčijamo sprendimo 12 konstatuojamoji dalis).

151. Iš bylos medžiagos ir ieškovių pastabų matyti, kad Dole veiklos tikslas taip pat buvo žalių bananų pardavimas.

152. Per administracinę procedūrą Dole padarė nuorodą į mažmenininkų, prašiusių DFFE pateikti jiems pasiūlymą, padėtį.

153. Ieškovės taip pat paaiškino, kad Dole priklausė kelios dukterinės bendrovės, Šiaurės Europoje vykdžiusios nokintojų ir platintojų veiklą, būtent bendrovės Kempowski , Saba ir VBH. Šios bendrovės prekiavo Dole prekių ženklo bananais, kuriuos, be kita ko, iš jos pirko žalius, kalbant apie Saba ir VBH. Be to, nedidelė Dole 2002 m. Belgijoje ir Liuksemburge parduotų geltonų bananų dalis buvo parduota per jos Prancūzijos dukterinę bendrovę.

154. Iš ieškovių pateiktos informacijos matyti, kad 2002 m. Dole dukterinės bendrovės pardavė geltonų bananų už 98 177 616 EUR, o bendra 2002 m. Dole parduotų šviežių bananų vertė buvo 198 331 150 EUR; atėmus iš kitų ginčijamo sprendimo adresačių įsigytų bananų vertę buvo gauta 190 581 150 EUR suma (ginčijamo sprendimo 451–453 konstatuojamosios dalys).

155. Saba ir VBH 2002 m. Šiaurės Europoje pardavė bananų atitinkamai už 64,4 ir 13,9 mln. EUR, iš jų už 29,4 ir 8,3 mln. EUR Dole prekių ženklo bananų. Vokietijos dukterinė bendrovė Kempowski , kuri pirko bananus ne iš Dole , o iš Cobana , 2002 m. Šiaurės Europoje pardavė bananų už 16,8 mln. EUR, iš jų beveik už 2,9 mln. EUR Dole prekių ženklo bananų. Iš viso nokinimo veiklą vykdžiusios Dole dukterinės bendrovės 2002 m. Šiaurės Europoje pardavė Dole prekių ženklo bananų už 40,6 mln. EUR, t. y. šiek tiek mažiau nei pusę DFFE žalių bananų pardavimų vertės, kuri per administracinę procedūrą buvo 99 451 555 EUR, o vykstant procesui šiame teisme – 98 997 663 EUR.

156. Tačiau reikia pažymėti, kad vienas iš kaltinimų, kuriuos ieškovės pateikė dėl Komisijos atlikto pardavimų vertės nustatymo siekiant apskaičiuoti baudos dydį, susijęs būtent su Dole parduotų geltonų bananų kiekiais.

157. Iš šių samprotavimų matyti, kad, remiantis pačių ieškovių argumentais dėl Chiquita turimos Atlanta kontrolės, Dole vertėsi geltonų bananų pardavimo veikla galimybių nokinti neturintiems mažmenininkams ir buvo iš tikrųjų ja suinteresuota. Nors per ginčus ieškovių pateiktuose dokumentuose atkreipiamas dėmesys į konkretų Atlanta ir Chiquita priklausomybės ryšį 2003 m., t. y. metais, kuriais pastaroji padidino turimą pradinę tik 5 % akcijų dalį, kad oficialiai perimtų aptariamos nokintojos kontrolę, dėl dukterinių bendrovių Kemposwki , Saba , VBH ir Dole France statuso per visą pažeidimo laikotarpį nekyla jokių abejonių, nes ieškovės jį visiškai pripažįsta.

158. Antra, dėl Chiquita iš bylos medžiagos matyti, kad, remiantis pačių ieškovių ieškinio 31 punkte pavartota formuluote, žodžių junginys „referencinė kaina“ gali „reikšti žaliąją arba geltonąją referencinę kainą“.

159. Vykstant ginčams Komisija pateikė Chiquita vidines ataskaitas dėl kainų, kurios vadinasi „Europos kainų atnaujinimas“.

160. Šiose ataskaitose pateikiamos kiekvienos kalendorinių metų savaitės lentelės, kuriose nurodomi, pirma, Chiquita atgabenamų bananų kiekiai, jos konkurentų ir bananų įmonių sukauptų bananų kiekiai, antra, Chiquita ir jos konkurentų kainos. Šios lentelės taip pat leidžia atlikti palyginimą su praeitos savaitės duomenimis ir praeitų metų tos pa čios savaitės duomenimis.

161. Dėl Chiquita kainų ataskaitose nuolat daroma nuoroda „Vokietija (EUR) geltona“, toliau rašoma kaina, paskui toje pačioje eilutėje nurodoma kita 2 EUR mažesnė kaina, atitinkanti „Europos kursą“, ir galiausiai užrašas, kuriame daroma nuoroda į Vokietijos markę ir pabrėžiamas dviejų pateiktų kainų 4 Vokietijos markių (DEM) skirtumas.

162. Prie šių ataskaitų dažnai būna pridėti vidiniai elektroniniai laiškai, kuriuose pakartojama esminė informacija, be kita ko, pateikiamos konkrečios savaitės minėtos Chiquita „žalioji kaina“ ir „geltonoji kaina“; „geltonoji kaina“ nuolat būna 2 EUR didesnė už „žaliąją kainą“.

163. Šie dokumentai patvirtina Chiquita parodymą, kad „didmeninė žalioji referencinė kaina – tai geltonoji referencinė kaina minus 2 EUR“, taip pat tai, kad vieną kainą galima paversti kita.

164. Įmonės parodyme Nr. 1 Chiquita nurodo, kad:

„Kiekvieno ketvirtadienio rytą Chiquita viduje buvo nustatoma kitos savaitės žalioji referencinė kaina. Retai kada nustatyta kaina buvo reali kaina, kurios prašoma iš Chiquita klientų. Referencinės kainos – tai didmeninės kainos, neatėmus diskontų ir nuolaidų. Remdamiesi šiuo vidiniu sprendimu Chiquita nacionaliniai atstovai pranešdavo savo klientams apie kitos savaitės pasiūlymą.“

165. Reikia pažymėti, kad per administracinę procedūrą Chiquita pareiškė, jog „Europoje vaisiai platinami arba didmenininkams / nokintojams, kaip antai Atlanta (Vokietija), arba tiesiogiai mažmeniniams prekybininkams (kurie nokina patys)“. Konkrečiai dėl savo veiklos Vokietijoje Chiquita nurodė, kad ji parduodavo bananus Atlanta , didmenininkams ir tiesiogiai mažmenininkams, ir patikslino, jog pastaraisiais metais ji pradėjo sudaryti ilgalaikes sutartis su mažmenininkais.

166. Taigi panašu, kad žalieji pardavimai buvo vykdomi tik su Atlanta , t. y. nokintoja ir platintoja, su kuria Chiquita buvo glaudžiai susijusi, ir kad Dole ir Chiquita turėjo bendrų klientų.

167. Iš ginčijamo sprendimo 107 konstatuojamojoje dalyje minėto 2001 m. B. elektroninio laiško, skirto P. (du Chiquita direktoriai), matyti, kad Chiquita prekiavo žaliais bananais. Šis elektroninis laiškas suformuluotas taip:

„Įrodyta, kad [ Dole, Del Monte ir Tuca ] pasiekus 36,00 DEM kainą, jų klientai (mažmeniniai prekybininkai) prieštaraus, nes esant tokiai pasiūlai kaina vartotojui turi viršyti 3,00 DEM / kg ribą. Nėra jokių abejonių, jog šis „reiškinys“ tam tikrą laiką turės mums įtakos. [Tai] reikštų, kad mūsų didžiausia kaina bus 40,00 DEM (žalioji kaina).“

168. Aiškus šio elektroninio laiško turinys įrodo, kad, priešingai, nei teigia ieškovės, Chiquita žalioji kaina nebuvo tik paprasčiausia teorinė samprata, skirta įmonės viduje palyginimui su konkurentų pasiūlymais palengvinti.

169. Pačios Dole parodymai patvirtina aplinkybę, kad Chiquita turėjo savo bananų žaliąjį pasiūlymą.

170. Ieškinyje taip pat patikslinama, kad bendrovė Saba , t. y. nokintojos ir platintojos veiklą vykdanti Dole dukterinė bendrovė Švedijoje, pirko žalius bananus iš įvairių importuotojų, įskaitant Chiquita .

171. Atsakydama į pranešimą apie kaltinimus Dole kritikuoja Komisijos pateiktą jos rinkos dalies apibrėžimą dėl to, kad ši atsižvelgė į geltonų bananų pardavimus, nors tyrimas buvo atliekamas dėl žalių bananų. Dole pridūrė, kad dvigubo atsižvelgimo problema susijusi ne tik su ja, ir pabrėžė, jog „ Chiquita prekiavo su savo klientais mažmenininkais ir didmenininkais žaliais bananais lygiai taip pat, kaip ir geltonais bananais, kuriuos platino jos nokintojų tinklai Beniliukse, Vokietijoje ir Austrijoje“.

172. Šis parodymas, kuriame Chiquita žalių bananų pardavimo veikla prilyginama geltonų bananų pardavimo veiklai, parodo, kad Chiquita geltonų bananų platinamas negali būti siejamas tik su Atlanta veikla.

173. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Chiquita yra didžiausia bananų tiekėja Europoje (ginčijamo sprendimo 8 konstatuojamoji dalis) ir kad 2001 m. ji pardavė šviežių bananų iš viso už 347 631 700 EUR (ginčijamo sprendimo 451–453 konstatuojamosios dalys).

174. Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad bet koks požiūris į rinką, kuriuo siekiama apriboti Dole ir Chiquita prekybos veiklą, kiek tai susiję su pirmąja, tik žaliais bananais, o kiek tai susiję su antrąja, – tik geltonais bananais ir pabrėžti išskirtinius Chiquita ir Atlanta santykius, yra nepagrįstas.

175. Tiek Dole , tiek Chiquita parduodavo, pirma, žalius bananus nokintojams ir platintojams, kurie patys organizuodavo vaisių nokinimą, antra, geltonus bananus per dukterines bendroves ir susijusias įmones arba, kiek tai susiję su Chiquita , organizuodamos nokinimą ir tam pasitelkdamos išorinius nokintojus.

176. Dole pateikta 2007 m. balandžio 10 d. ekonominio vertinimo ištrauka įrodo įvairių „bananų“ rinkos dalyvių sudarytų susitarimų nepastovumą, nes joje nurodyta, kad „kartais importuotojai parduoda žalius bananus tiesiogiai dideliems prekybos centrams, kurie paskui sumoka nokintojui už suteiktą paslaugą“, kad „kitais atvejais nokintojai superka iš importuotojų žalius bananus ir derasi su platintojais patys“ ir kad „jei kai kurie importuotojai turi savo nokintojus, kiti kreipiasi į trečiuosius asmenis, kad šie prinokintų jų produktus“. Chiquita taip pat paaiškino, kad kartais importuotojai patys nokino vaisius ir „parduodavo [juos] geltonus“ ir kad kai kurie mažmenininkai turėjo savo nokinimo centrus ir „pirko [bananus] žalius“.

177. Taigi, kaip teisingai nurodo Komisija, panašu, kad importuotojo rėmimasis geltonomis arba žaliomis kainomis priklauso paprasčiausia nuo to, kaip organizuota prekyba bananais: jeigu jis parduos žalius bananus nokintojams arba mažmeniniams prekybininkams, kurie patys rūpinasi vaisių nokinimu, jis praneš apie žaliąją referencinę kainą; jeigu jis pats organizuos nokinimą pasitelkęs nepriklausomą nokintoją arba tai darys naudodamasis savo dukterinių ar joms prilyginamų bendrovių patalpose, paskui parduos prinokusius bananus mažmeniniams prekybininkams, pasinaudos geltonąja referencine kaina.

178. Trečia, svarbu pabrėžti, kad bet kuri minėta veikla buvo vykdoma pagal bendrą laikiną „schemą“, kurią Dole ir Chiquita per administracinę procedūrą išdėstė beveik tais pačiais žodžiais.

179. Dole ir Chiquita pateikia prekybos bananais chronologiją, kuri atitinka tokį trijų savaičių ciklą:

– pirmos savaitės ketvirtadienio ryte importuotojai nustato savo bananų referencines kainas ir skelbia jas klientams,

– nuo pirmos savaitės ketvirtadienio popietės iki šios savaitės pabaigos ar net iki antros savaitės pirmadienio importuotojai derasi su pirkėjais dėl sandorio kainų,

– antros savaitės pirmadienį (kartais pirmos savaitės pabaigoje) laivai atvyksta į Europos uostus, bananai iškraunami ir vežami į nokinimo centrus,

– trečios savaitės pradžioje (kartais antros savaitės pabaigoje) prinokę bananai tiekiami į rinką vartoti.

180. Šis grafikas atitinka ginčijamo sprendimo 34 konstatuojamojoje dalyje Komisijos padarytą išvadą, kad bananai buvo arba tiekiami tiesiogiai pirkėjams (žali bananai), arba pristatomi nokinti, paskui, praėjus maždaug savaitei, buvo tiekiami (geltoni bananai); tokia formuluotė apibendrina paskirstymo procesą ir pabrėžia aplinkybę, kad nebuvo galima lengvai sumažinti visų bananų nokinimo trukmės.

181. Ieškinio 34 punkte ieškovės pateikė minėtą laikiną „schemą“ ir nurodė, kad „bananų rinkoje“ paprastai buvo laikomasi iš anksto nustatyto griežto savaitės tvarkaraščio, kiek tai susiję su tuo, kaip ir kada vyko „importuotojų ir jų klientų“ derybos. Be šios bendrojo pobūdžio nuorodos į vieningos rinkos, apimančios visus importuotojus, veikimą, ieškovės paaiškino objektyvią ir imperatyvią priežastį, lėmusią tokį tvarkaraštį, būtent aplinkybę, kad bananai yra ypač greitai gendanti prekė, todėl reikėjo greitai nustatyti sandorio kainą, kad kiekvieną savaitę būtų galima veiksmingai parduoti atgabentų bananų atsargas.

182. Svarbu pabrėžti, kad Dole ir Chiquita prekių ženklų bananais per dukterines bendroves arba nokintojos ir platintojos veiklą vykdančią susijusią bendrovę buvo prekiaujama būtent laikantis šio aprašyto trijų savaičių ciklo taikant antros savaitės ketvirtadienio ryte mažmenininkams paskelbtą geltonąją referencinę kainą.

183. Kaip matyti iš dubliko C 5 priede pateikto Chiquita parodymo dėl tam tikrose Šiaurės Europos šalyse įvykdytų sandorių ir 2003 m. sausio 2 d. Atlanta darbuotojo Chiquita samdomam darbuotojui adresuoto elektroninio laiško, ši geltonoji referencinė kaina buvo nustatoma bananų nokinimo laikotarpiu, t. y. per antrąją savaitę, o kitą savaitę arba trečios savaitės pradžioje mažmenininkams buvo tiekiami geltoni bananai.

184. Remiantis pačios Dole parodymais laikinoji Saba ir VBH geltonų bananų platinimo „schema“ atitinka Atlanta schemą, įskaitant prieš savaitę žalių įsigytų nokinamų vaisių geltonosios kainos paskelbimą klientams antros savaitės ketvirtadienį ir geltonų bananų tiekimą mažmenininkams kitos savaitės pradžioje.

185. Trečia, reikia pažymėti, kad rinkos, kuriai būdingas Dole ir Chiquita žalių ir geltonų bananų padavimo veiklų koegzistavimas ir sutapimas laiko atžvilgiu, struktūra atitinka Komisijos išvadą dėl šių dviejų įmonių slapto susitarimo buvimo.

186. Atsižvelgiant į šiuos du elementus reikia įvertinti Dole ir Chiquita parodymus bei su šių dviejų įmonių veikla susijusius dokumentinius įrodymus.

187. Pirma, iš bylos medžiagos matyti, kad per įvairius pasitarimus dėl išankstinio kainų nustatymo Dole ir Chiquita aptardavo pasiūlos ir paklausos sąlygas arba, kitaip tariant, kainų nustatymo veiksnius, t. y. veiksnius, kurie yra svarbūs nustatant kitos savaitės referencines kainas, taip pat aptardavo arba atskleisdavo kainos tendencijas ir duomenis apie kitos savaitės referencines kainas iki šių referencinių kainų nustatymo (ginčijamo sprendimo 148, 182 ir 196 konstatuojamosios dalys).

188. Chiquita pateikė parodymą žodžiu Nr. 28, kuriame papasakojo apie pasitarimus su Dole ir nurodė, jog „ Chiquita ir Dole rėmėsi Europos kursu, t. y. Vokietijos „oficialia“ žalių bananų „kaina“. Reikia priminti, kad vidinėse ataskaitose dėl Chiquita kainų nuolat daroma nuoroda „Vokietija (EUR) geltona“, toliau rašoma kaina, paskui toje pačioje eilutėje nurodoma kita 2 EUR mažesnė kaina, atitinkanti „Europos kursą“, t. y. Chiquita žaliąją kainą.

189. Chiquita pridūrė, kad jai kalbant su Dole apie Vokietijos „žaliąją kainą“ „taip pat buvo turimos omenyje kitų Šiaurės Europos šalių kainos“.

190. Komisija pažymi, kad iš Dole patalpose per patikrinimą rastų dokumentų matyti, kad ji turėjo „ES15 Šiaurės Europos kainą“, kurią ši įmonė apibrėžia kaip Vokietijos kainą, o tai neprieštarauja Chiquita pateiktam paaiškinimui (ginčijamo sprendimo 143 konstatuojamoji dalis). Atsakydama į prašymą pateikti informacijos Dole nurodo, kad „bet kuriuo atveju visi konkurentai žinojo, jog [per dvišalius pasitarimus aptariamos] referencinės kainos buvo susijusios su „ES15 [neatskleidžiama informacija] rinkomis“ (ginčijamo sprendimo 143 konstatuojamoji dalis).

191. Atsakydama į prašyme pateikti informacijos pateiktą klausimą dėl Dole ir Chiquita aptariamų arba per „pasitarimus dėl išankstinio kainų nustatymo“ atskleidžiamų kainų Dole pažymėjo, jog „referencinė kaina buvo susijusi su ES15 Šiaurės Europos rinkomis“.

192. Reikia priminti, kad atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 130 puslapyje Dole pažymėjo, jog „[H.] paaiškino, kad jis ir [B.] galėjo kartais sakyti, jog tikisi kainų padidėjimo 1 EUR ir 50 cnt, bet jokio susitarimo dėl kainų didinimo niekada nebuvo“, ir kad „bet kuriuo atveju, jie keitėsi asmeninėmis nuomonėmis dėl to, kaip galėtų pasikeisti Chiquita ir Dole referencinės kainos“ (ginčijamo sprendimo 158 ir 170 konstatuojamosios dalys, 217 išnaša).

193. Kiek tai susiję su apytikslių referencinių kainų arba kainų tendencijų aptarimais, pati Dole mano, kad šia tema „buvo kalbama per beveik pusę trečiadienio popietės diskusijų su Chiquita “ (ginčijamo sprendimo 153 konstatuojamoji dalis).

194. Dole ir Chiquita parodymai ir Komisijos padarytos išvados parodo situaciją, kai dvi įmonės, puikiai suprasdamos viena kitą, bendrauja dėl Šiaurės Europai tiekiamų žalių bananų kainos.

195. Reikia konstatuoti, kad ieškovės neginčija dvišalių pasitarimų tikrumo ir Komisijos išvados, o siekia, kad inkriminuojamų pasitarimų apimtis būtų sumažinta iki paprasčiausių pašnekesių apie bendras rinkos sąlygas; šie pašnekesiai vyko minėtos rinkos dalyviams nuolat keičiantis informacija, visi tai vadino „bananų radiju“.

196. Dvišalių pasitarimų turinys, kaip jį išdėstė pati Dole , vis dėlto nesuderinamas su šiuo ieškovių požiūriu, kaip ir su požiūriu į bananų rinką, kuriai būdingas Dole ir Chiquita veiklų atskirumas ir nesutapimas laiko atžvilgiu.

197. Antra, iš bylos medžiagos matyti, kad žalių bananų referencinė kaina lemia geltonų bananų referencinę kainą.

198. Kaip matyti iš šio sprendimo 157–161 punktų, vidinių ataskaitų dėl Chiquita kainų analizė atskleidžia geltonąją kainą, kurią sudaro žalių bananų pasiūlymas ir 2 EUR atlygis už nokinimą.

199. Dole aiškiai pripažino ir paaiškino žalių ir geltonų bananų kainų ryšį.

200. Pirmiausia per administracinę procedūrą Dole patikslino, kad žalioji pirkimo kaina buvo pagrindas nustatant geltonų bananų, kuriais prekiavo bendrovės Saba , Kempowski ir jos dukterinė bendrovė Prancūzijoje, kainą. Aprašydama šios dukterinės bendrovės veiklą Dole taip pat paaiškino, kad žaliąja pirkimo kaina buvo remiamasi nustatant geltonąsias referencines kainas, kurios paskui buvo siunčiamos klientams elektroniniais laiškais, faksu arba pranešamos telefonu.

201. Dole paaiškino, kad jos Belgijos dukterinė bendrovė VBH kai kuriems klientams ( Metro , Delhaize , Carrefour ) pranešdavo jos tiekiamų geltonų bananų savaitės kainą, t. y. kainą, kuri buvo grindžiama DFFE pateikta žaliąja referencine kaina, padidinta konkrečiu dydžiu, nustatytu VBH su klientu sudarytoje sutartyje. Dole nurodė, kad „į šią geltonąją kainą buvo įtrauktas nokinimas, tiekimas [ir] platinimas, įpakavimas ir kiti galimi su produktu susiję bet kurio kliento reikalavimai“ ir kad „todėl kaina keitėsi atsižvelgiant į savaitės žaliąją kainą ir jos padidinimus“. Dole taip pat patikslino, kad „sutartyse su mažmenininkais < ... > buvo numatyta kainos apskaičiavimo formulė (būtent geltonoji kaina = DFFE pranešta žalioji kaina + padidinimai, kuriuos lėmė produktui taikomi reikalavimai ir logistikos sąnaudos – apyvartos nuolaidos)“.

202. Ieškovės ieškinyje teigė, kad Dole nustatydavo geltonų bananų kainą „neatsižvelgdama į jokią žaliąją kainą“, paskui dublike (5 išnaša) tvirtino, kad iš tikrųjų VBH buvo nustačiusi kainas trims klientams taip, kaip išdėstyta ankstesniame punkte, tačiau ji tai padarė tik „po to“, kai buvo nutrauktas tariamas pažeidimas. Remdamasi šiuo metodu VBH nustatė kainas, be kita ko, Delhaize ir Carrefour – 2004 ir 2005 m., taip pat Metro – 2004–2006 m. Ieškovės teigė, kad tokios sutartys buvo paminėtos atsakyme į 2006 m. vasario 10 d. Komisijos prašymą pateikti informacijos, kuris apėmė vadinamąjį „nuo 2000 m. iki dabar“ laikotarpį. Nusprendusi ginčijamame sprendime konstatuoti pažeidimą tik už 2000–2002 m. laikotarpį Komisija nepatikrino, ar pateikta informacija yra susijusi su šiuo laikotarpiu.

203. Darytina išvada, kad atsiliepimo į ieškinį priedų nagrinėjimas neatskleidė jokių naujų duomenų, patvirtinančių ieškovių teiginius dėl aptariamų kainų nustatymo metodo taikymo ratione temporis . Be to, ieškovės nepateikė nė vieno konkretaus ir objektyvaus įrodymo, galinčio patvirtinti jų teiginių teisingumą, ir net nepaaiškino, kaip 2000–2002 m. laikotarpiu VBH nustatydavo savo kainas. Buvo aišku, kad 2006 m. vasario 10 d. Komisijos prašyme pateikti informacijos nurodytas laikotarpis prasidėjo 2000 m. sausio 1 d. Kadangi Dole atsakymas nepateikia jokios konkrečios informacijos dėl aptariamų kainų nustatymo metodo taikymo VBH ir jos klientų Metro , Delhaize ir Carrefour sutartyse datos, niekas neleidžia atmesti galimybės, kad šis atsakymas apima visą aptariamą laikotarpį, įskaitant 2000–2002 m.

204. Kad ir kaip būtų, neatsižvelgiant į visus su laiku susijusius klausimus, šie Dole per administracinę procedūrą pateikti parodymai patvirtina Chiquita parodymus ir pačių ieškovių ieškinyje pateiktą informaciją dėl žalių ir geltonų bananų sąsajos, nes šios sąvokos buvo žinomos rinkoje prieš ginčijamame sprendime nurodytą pažeidimo laikotarpį, jo metu ir po jo.

205. Iš tikrųjų ieškovės ieškinyje (41 punktas) paaiškina, kad DFFE taikė fiksuotos kainos formulę ir prekiavo žaliais bananais, remdamasi savaitei sudarytais susitarimais arba ilgalaikiais tiekimo susitarimais, t. y. vadinamomis „ Aldi plius sutartimis“. Dėl minėtų sutarčių ieškovės pažymi, kad „nors šie susitarimai buvo sudaryti dėl žalių bananų pardavimo nokintojams ir platintojams, kainos buvo pagrįstos Aldi nustatyta pirkimo kaina, paversta žalių bananų kaina“ ir kad „toks pavertimas buvo atliktas iš Aldi (geltonosios) kainos atėmus standartines 3,07 EUR už dėžę išlaidas, kurias sudaro (žalių) bananų transportavimo iš uosto į nokinimo centrą išlaidos, nokinimo išlaidos, įpakavimo ir transportavimo iš nokinimo vietos į Aldi platinimo centrą išlaidos“.

206. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, ieškovių teigimu, realią bananų kainą Šiaurės Europoje nulemiantis veiksnys buvo Aldi , labai svarbios mažmenininkės Vokietijos rinkoje, t. y. didžiausioje Šiaurės Europos rinkoje, kuriai tiekiami tik geltoni bananai be prekių ženklo, pasiūlymas. Ieškinio 47 punkte ieškovės teigia, kad „ Aldi kaina“ visiems Šiaurės Europos bananų, nesvarbu, žalių ar geltonų, pirkėjams buvo orientyras“. Taigi jos nurodo, kad geltonoji „ Aldi kaina“ buvo naudojama kaip orientyras parduodant žalius bananus.

207. Galiausiai svarbu pažymėti, kad pateikdamos argumentus dėl būtinybės atskirti žalius ir geltonus bananus, nurodytus grindžiant kaltinimą dėl Dole ir Chiquita veiklos būdų nesuderinamumo su inkriminuojamu slaptu susitarimu, ieškovės teigia, kad nustatydamos savo kainų politiką Saba , Kempowski , VBH ir Dole France yra savarankiškos.

208. Šis argumentas neturi reikšmės, nes Komisija konstatavo, jog EB 81 straipsnį pažeidė Dole , t. y. Dole grupės holdingo bendrovė, ir kad nors ši bendrovė neigia bet kokį antikonkurencinį elgesį, ji šioje instancijoje neginčija savo, kaip Dole grupės patronuojančiosios bendrovės, atsakomybės.

209. Be to, ieškovės pateikė tik bendrovių Kempowski ir Saba direktorių parodymus, kuriuose patvirtinamas pastarųjų savarankiškumas, tačiau pripažįstama, kad jos yra Dole pavaldžios dukterinės bendrovės, pavyzdžiui, Saba nuo 2005 m. sausio 1 d.

210. Pabrėžtina, kad per administracinę procedūrą (B 9 priedas) Dole nurodė, jog visus Dole pardavimus Saba administravo Dole Šiaurės Europos prekybos padalinio, t. y. DFFE, darbuotojai, kurie buvo nepriklausomi nuo Dole administratorių Saba . Dole taip pat paaiškino, kad VBH pirko bananus iš DFFE ir kad kiekvieną ketvirtadienį DFFE pranešdavo VBH savo kitos savaitės žaliąją kainą (arba Dole referencinę kainą). Anot Dole , VBH nevaidino jokio vaidmens nustatant arba keičiant žaliąją kainą, nes veikė ne kaip importuotoja, o tik kaip nokintoja ir platintoja (atsiliepimo į ieškinį B 9 priedas).

211. Kad ir kaip būtų, tariamas Dole dukterinių bendrovių savarankiškumas negali paneigti aplinkybės, jog žalių bananų kaina buvo geltonų bananų kainos pagrindas.

212. Toliau per posėdį ieškovės nurodė, kad Dole žalių bananų referencinės kainos, nustatytos pirmos savaitės ketvirtadienį, atspindėdavo tikėtinas trečios savaitės mažmeninės rinkos sąlygas, o geltoni bananai, prinokinti per trečiąją savaitę, būdavo tiekiami mažmenininkams trečios savaitės pradžioje.

213. Galiausiai šią pastabą reikia susieti su Dole ir Chiquita pasitarimų dėl išankstinio kainų nustatymo turiniu, kaip jį išdėstė šios įmonės.

214. Chiquita , be kita ko, pažymėjo, kad kartu su Dole vertino „pardavimus ir kitus svarbius kitos savaitės kainos nustatymo veiksnius“, be to, Chiquita ir Dole dalijosi „tarpusavyje informacija apie savo atitinkamų mažmeninių pardavimų, t. y. geltonųjų pardavimų, sąlygas“ (ginčijamo sprendimo 149 konstatuojamoji dalis).

215. Dole patvirtino, kad jos pasitarimai su Chiquita vykdavo dėl „rinkos sąlygų“ ir kad rinkos padėties įvertinimas apimdavo, be kita ko, „nokintojų turimas geltonąsias atsargas“ (ginčijamo sprendimo 152 konstatuojamoji dalis).

216. Reikia pažymėti, kad dėl pasitarimų su Weichert , dėl kurios netvirtinama, jog ji prekiavo tik geltonais bananais, Dole nurodė, kad trečiadienio popietę kalbėjo apie tai, kaip jos su Weichert „mato šios savaitės rinką, ir tai, kaip, jų nuomone, rinka galėtų keistis kitą savaitę“. Dole pridūrė, kad „tikėtina rinkos paklausa buvo vertinama diskutuojant apie padėtį rinkoje, ([t. y. apie tai], ar uostose yra sukaupta per daug anksčiau importuotų prekių atsargų arba ar dideli prekybos centrai užsisakė geltonų bananų nokintojų turimų atsargų dėl sumažėjusios vartotojų paklausos, ar ne)“ (ginčijamo sprendimo 183 konstatuojamoji dalis ir Dole atsakymas į 2006 m. kovo 30 d. prašymą pateikti informacijos).

217. Išdėstyti argumentai įrodo išvados apie Dole ir Chiquita veiksmų derinimą teisingumą, siekiant per pirmąją savaitę nustatyti žalių bananų kainą, kuri skelbiama nokintojams ir platintojams, taip pat patiems vaisius nokinantiems mažmenininkams, ir yra geltonų bananų kainos, skelbiamos mažmenininkams pirmąją arba antrąją savaitę atsižvelgiant į trečios savaitės pradžioje tiekiamų vaisių platinimo sąlygas, pagrindas.

218. Ketvirta, du pagrindinius dokumentus, kuriais ieškovės remiasi grįsdamos teiginį, kad Chiquita ir Dole nustatydavo savo referencines kainas skirtingoms prekėms, skirtingiems klientams ir skirtingoms bananų rinkos trijų savaičių ciklo savaitėms, reikia vertinti atsižvelgiant būtent į tokį bananų rinkos veikimą, kaip antai išdėstytą šiame sprendime.

219. Visų pirma ieškovės nurodo, kad prie dubliko pridėtas Chiquita parodymas dėl jos kainų politikos kai kuriose Šiaurės Europos šalyse, jame teigiama, kad „paprastai sprendimai dėl B savaitės kainų nustatymo priimami A savaitę, t. y. ketvirtadienį parduoti vaisiai bus patiekti kitą savaitę“, ir kad „kai vyksta derybos su klientais, vaisiai jau būna nokinami“.

220. Toliau ieškovės remiasi 2003 m. sausio 2 d. elektroniniu laišku, kurį Atlanta darbuotojas nusiuntė Chiquita samdomam darbuotojui. Šiame laiške teigiama:

„Nors žinau, kad pastarąsias dvi savaites Chiquita visada sekdavo Dole nustatytą kainą (t. y. mažino), šiuo atveju Dole rekomendacijų negalima ir nereikėtų paisyti. Iš tikrųjų Chiquita nustatyta kaina – tai geltonoji referencinė kaina, taikytina tiekimams nuo kitos savaitės pirmadienio. Dole referencinė kaina, kuri tąryt iš pradžių padidėjo 0,50 EUR, atvirkščiai, yra žalioji referencinė kaina, kuri taps geltonąja tik po dviejų savaičių, ir ne anksčiau.“

221. Išnagrinėjus visą pranešimo tekstą aišku, kad jis susijęs su Atlanta platinamų Chiquita prekių ženklo bananų geltonosios referencinės kainos, jau praneštos klientams, pakeitimu po to, kai tą patį rytą, kai buvo išsiųstas minėtas pranešimas, t. y. ketvirtadienį, 2003 m. sausio 2 d., padidėjo Dole žalių bananų referencinė kaina. Ši data yra iškart po pažeidimo laikotarpio, todėl minėtas pranešimas, kuriame kalbama ir apie dviejų paskutinių 2002 m. savaičių kainų pokyčius, yra svarbus elementas, padedantis suprasti atitinkamos rinkos veikimą.

222. Kaip nurodyta šio sprendimo 182–184 punktuose, du aptariami dokumentai susiję su vienu iš prekybos bananais variantų, šiuo atveju ? su variantu, kai importuotojas parduoda savo žalius bananus nokintojos ir platintojos veiklą vykdančiai dukterinei arba susijusiai bendrovei, kuri vėliau šiuos geltonus bananus, tiekiamus mažmenininkams trečiosios savaitės pradžioje, parduoda taikydama antrosios savaitės ketvirtadienį nustatytą geltonąją referencinę kainą, nors šie vaisiai dar būna nokinami.

223. Priešingai, nei teigia ieškovės, tokia situacija neaiškintina kaip nuolatinis vienos savaitės Dole ir Chiquita bananų prekybos proceso neatitikimas, kuris lemia šių įmonių veiklos nesutapimą laiko atžvilgiu, nesuderinamą su joms inkriminuojamu neteisėtu veiksmų koordinavimu.

224. Minėta situacija neišvengiamai patenka į bendrą produktų rinkos laiko „schemą“, kurią aprašė pačios ieškovės ir kuri išdėstyta šio sprendimo 179 punkte.

225. Elektroniniame laiške pažymima apie padidėjusią Atlanta platinamų Chiquita prekės ženklo geltonų bananų referencinę kainą, nustatytą ir paskelbtą antros savaitės ketvirtadienį, kiek tai susiję su nokinamais vaisiais, kurie antros savaitės pirmadienį buvo atgabenti žali, o trečios savaitės pradžioje turėjo būti patiekti jau geltoni; to priežastis – didesnės Dole žalių bananų referencinės kainos; ši dar transportuojamų vaisių, kurie turėjo būti atgabenti žali trečios savaitės pirmadienį ir patiekti jau geltoni po dviejų savaičių, t. y. ketvirtos savaitės pradžioje, kaina buvo nustatyta ir paskelbta tą patį antros savaitės ketvirtadienį.

226. Šią situaciją reikia vertinti ne atskirai, o atsižvelgiant į nuolat veikiančią rinką, kuriai būdingas žalių bananų atgabenimas į Šiaurės Europos uostus kiekvienos savaitės pradžioje, bananų tiekimas į nokinimo centrus maždaug tam pačiam savaitės trukmės laikotarpiui ir Dole , Del Monte ir Chiquita prekių ženklų geltonų bananų tiekimas į rinką. Tiek prekių ženklų Dole ir Del Monte , tiek prekių ženklo Chiquita bananai iš pradžių buvo žali, paskui nokinami, kad pasidarytų geltoni ir atsidurtų tuose pačiuose prekybos centrų ar kitų mažmenininkų skyriuose ir ištisus metus būtų siūlomi galutiniams vartotojams, ir visa tai pagal tą pačią „schemą“ laiko atžvilgiu.

227. Taigi, Atlanta samdomo darbuotojo elektroniniame laiške paminėti Chiquita geltoni bananai – tai žalių bananų, atgabentų į Šiaurės Europos uostus antros savaitės pabaigoje, kurių žalioji kaina buvo nustatyta pirmos savaitės ketvirtadienį, siuntos dalis. Tuo pačiu laiku buvo atgabenti Dole bananai ir nustatyta jų referencinė kaina.

228. Visi šie bananai turėjo būti patiekti į rinką ir suvartoti per tam tikrą laikotarpį, t. y. daugmaž per savaitę nuo iškrovimo ir pristatymo į nokinimo centrus pasirinktu būdu, t. y. trečios savaitės pradžioje.

229. Šią išvadą reikia susieti su kita Atlanta samdomo darbuotojo pastaba.

230. 2003 m. sausio 2 d. elektroniniame laiške minėtas samdomas darbuotojas kritikuoja jau paskelbtos klientams geltonosios referencinės kainos didinimą. Jis pabrėžia, kad šis sprendimas yra komercinė klaida, nes „kainų skirtumas rinkoje padidėjo“ ir „kitą savaitę bus sunkiau rasti ir išlaikyti Chiquita klientus“.

231. Šis pareiškimas patvirtina ne tik klausimo dėl įvairių prekių ženklų bananų kainų svarbą, bet taip pat konkuruojančio geltonų bananų pasiūlymo buvimą trečią savaitę. Tačiau Dole prekių ženklo bananai, kurie buvo atgabenti į uostus antros savaitės pradžioje ir prinokę išplatinti nokintojų, nepriklausomų bendrovių arba Dole dukterinių bendrovių, buvo patiekti į mažmeninę rinką tuo pačiu metu.

232. Prie šių su įvykių eiga susijusių samprotavimų, kurie paaiškėja išanalizavus ieškovių nurodytą dokumentą, reikia pridurti ir priminti, kad pirmą konkrečios savaitės prekybos atgabentais bananais etapą sudarė vis ų importuotojų žaliosios kainos nustatymas tą pačią dieną, ketvirtadienį, kuri kartu buvo žalių bananų pasiūlymas nokintojams ir platintojams arba mažmeniniams prekybininkams, besiverčiantiems vaisių nokinimu, taip pat mažmeninių prekybininkų klientams paskelbtos geltonosios kainos pagrindas.

233. Galiausiai galima pažymėti, kad aptariamas elektroninis laiškas taip pat patvirtina, jog Chiquita vykdo įvairią veiklą ir kad jos žaliasis pasiūlymas egzistuoja. Be to, Atlanta samdomas darbuotojas paaiškina, kad kaltinimai, kurie pateikiami Dole referencinės kainos didinimo atveju, nebūtų nurodyti kainos mažinimo atveju. Jis pažymi, kad kainos mažinimas visada galioja ne tik „kitai žaliajai savaitei“, bet ir nokinimo kamerose esantiems vaisiams.

234. Penkta, svarbu pabrėžti, kad ieškovės nurodo, jog referencinės kainos buvo skelbiamos specializuotoje spaudoje ir Komisija šią aplinkybę pažymėjo ginčijamo sprendimo 106 konstatuojamojoje dalyje. Išnagrinėjus kelis žurnalo Sopisco News , kuris, Dole teigimu, pasirodydavo prieš komercines derybas kiekvieną šeštadienį, egzempliorius, susijusius su dviem 2002 m. savaitėmis, buvo nustatytas lentelės „Kitos savaitės Hamburgo rinkoje tiekiamų bananų pardavimo kaina eurais“ egzistavimas.

235. Šioje lentelėje pateikiama kiekvieno importuotojo referencinė kaina ir kiekvieno importuotojo didžiausia ir mažiausia reali kaina, išskyrus Chiquita , kurios maksimali reali kaina atitinka nurodytą referencinę kainą. Taigi leidinyje Sopisco News visiems importuotojams, įskaitant Dole ir Chiquita , pateikta tik viena panaši referencinė kaina.

236. Per posėdį ieškovės nurodė, kad šiame leidinyje nurodyta oficiali Chiquita kaina buvo geltonoji kaina ir kad informacijos apie šios įmonės realią kainą nebuvo, nes Sopisco News nebuvo pateikti jokie žalių bananų pardavimo duomenys.

237. Tačiau reikia pažymėti, kad per ginčus pateiktuose dviejuose Sopisco News egzemplioriuose nurodytos Chiquita referencinės kainos atitinka šios įmonės žaliąsias kainas, kurios paminėtos 2002 m. birželio 27 d. ir liepos 18 d. atnaujin