ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
19

Atsakovė pagrindinėje byloje atmetė Mahagében skundą dėl 2010 m. birželio 1 d. sprendimo. Šis atmetimas, be kita ko, pagrįstas tvirtinimu, kad RK, kaip aptariamas sąskaitas faktūras išrašęs asmuo, negalėjo pateikti jokių atitinkamus sandorius patvirtinančių dokumentų, kaip antai važtaraščiai, neturėjo šiose sąskaitose faktūrose nurodyto prekių kiekio ir nei tinkamo sunkvežimio šioms prekėms pristatyti, nei dokumentų, patvirtinančių už šių prekių pervežimą sumokėtą kainą. Be to, Mahagében nesiėmė visų būtinų apdairumo priemonių, kaip tai suprantama pagal PVM įstatymo 44 straipsnio 5 dalį, nes, be kita ko, nepatikrino, ar RK yra veikiantis apmokestinamasis asmuo ir ar turi prekių, kurias Mahagében ketino pirkti.
25

Kaip matyti iš sprendimo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, LAS ir Įstatymo (2008:567) dėl diskriminacijos parengiamuosiuose dokumentuose nurodyti keli tikslai, susiję su užimtumo ir darbo rinkos politika. 67 metų taisykle, be kita ko, siekiama padidinti pensijos, kuri bus gaunama, dydį leidžiant dirbti po 65 metų ir kompensuoti darbo jėgos trūkumą, kuris turėtų atsirasti būsimo išėjimo į pensiją atvejais. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad, lygybės ombudsmeno (Diskrimineringsombudsmannen) nuomone, 67 metų taisyklė pateisinama tuo, kad suteikia galimybių darbo rinkoje atlaisvinti daugiau darbo vietų jaunesniems darbuotojams.
Keywords

Summary

Keywords Mokesčių teisės aktų suderinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Paslaugų teikimas – Paslaugos teikėjo ir gavėjo nustatymas – Galimybė neatsižvelgti į sutarties sąlygas visiškai dirbtinio susitarimo, kuriuo siekiama vien pasinaudoti mokesčio lengvata, atveju – Nacionalinio teismo vertinimas (Tarybos direktyvos 77/388 2 straipsnio 1 punktas ir 6 straipsnio 1 dalis) Summary Sutarties sąlygos, net jeigu į jas reikia atsižvelgti, nėra lemiamos siekiant nustatyti „paslaugų teikimo“ teikėją ir gavėją, kaip jie suprantami pagal Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 2 straipsnio 1 punktą ir 6 straipsnio 1 dalį. Į jas galima neatsižvelgti, kai paaiškėja, kad jos neatspindi ekonominės ir komercinės realybės, bet yra visiškai dirbtinis susitarimas, nepagrįstas ekonomine realybe ir sudarytas siekiant vien pasinaudoti mokesčio lengvata, o tai turi nustatyti nacionalinis teismas. (žr. 52 punktą ir rezoliucinę dalį)

Byla C-653/11

Her Majesty’s Commissioners of Revenue and Customs

prieš

Paul Newey

(Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Šeštoji PVM direktyva — 2 straipsnio 1 punktas ir 6 straipsnio 1 dalis — Sąvoka „paslaugų teikimas“ — Reklamos ir paskolų teikimo tarpininkavimo paslaugos — Atleidimas nuo mokesčio — Sandorių ekonominė ir komercinė realybė — Piktnaudžiavimas — Sandoriai, kuriais siekiama vien pasinaudoti mokesčio lengvata“

Santrauka – 2013 m. birželio 20 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas

Mokesčių teisės aktų suderinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Paslaugų teikimas – Paslaugos teikėjo ir gavėjo nustatymas – Galimybė neatsižvelgti į sutarties sąlygas visiškai dirbtinio susitarimo, kuriuo siekiama vien pasinaudoti mokesčio lengvata, atveju – Nacionalinio teismo vertinimas

(Tarybos direktyvos 77/388 2 straipsnio 1 punktas ir 6 straipsnio 1 dalis)

Sutarties sąlygos, net jeigu į jas reikia atsižvelgti, nėra lemiamos siekiant nustatyti „paslaugų teikimo“ teikėją ir gavėją, kaip jie suprantami pagal Šeštosios direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 2 straipsnio 1 punktą ir 6 straipsnio 1 dalį. Į jas galima neatsižvelgti, kai paaiškėja, kad jos neatspindi ekonominės ir komercinės realybės, bet yra visiškai dirbtinis susitarimas, nepagrįstas ekonomine realybe ir sudarytas siekiant vien pasinaudoti mokesčio lengvata, o tai turi nustatyti nacionalinis teismas.

(žr. 52 punktą ir rezoliucinę dalį)
SESV 118 straipsniu suteikiama kompetencija įdiegti europinius intelektinės nuosavybės instrumentus ir, kiek tai susiję su šiais instrumentais, nustatyti centralizuotą leidimo suteikimo, koordinavimo ir priežiūros tvarką Sąjungos lygmeniu, taip pat kompetencija nustatyti, kokiomis kalbomis bus sudaryti tokie instrumentai, kuri yra tiesiogiai susijusi su jų įdiegimu, yra pasidalijamoji, kaip tai suprantama pagal SESV 4 straipsnio 2 dalį, todėl nepriklauso išimtinei kompetencijai, kaip tai suprantama pagal ESS 20 straipsnio 1 dalies pirmą pastraipą. Iš to matyti, kad Taryba turi kompetenciją leisti tvirtesnį bendradarbiavimą kuriant bendrą patentinę apsaugą.

ESS 20 straipsnyje ar SESV 326–334 straipsniuose valstybėms narėms nenumatytas joks draudimas nustatyti tarpusavyje tvirtesnį bendradarbiavimą įgyvendinant Sąjungos kompetenciją, kurią pagal Sutartis reikia įgyvendinti vieningai. Atvirkščiai, iš SESV 333 straipsnio 1 dalies matyti, kad kai tenkinamos minėtuose ESS 20 straipsnyje ir SESV 326–334 straipsniuose nurodytos sąlygos, tokia kompetencija turi būti įgyvendinama tvirčiau bendradarbiaujant ir kad tokiu atveju, jeigu Taryba nenusprendžia, kad sprendimas bus priimtas kvalifikuotąja balsų dauguma, vieningai turi spręsti tik tvirčiau bendradarbiaujančios valstybės narės.

Be to, pagal ESS 20 straipsnį ir SESV 326–334 straipsnius galimybe tvirčiau bendradarbiauti galima pasinaudoti ne tik tuo atveju, kai viena ar kelios valstybės narės praneša, kad dar nepasirengusios dalyvauti priimant teisės aktą visos Sąjungos lygmeniu. ESS 20 straipsnio 2 dalyje nurodytą galimybės Sąjungai kaip visumai pasiekti tokio bendradarbiavimo tikslus per pagrįstą laikotarpį nebuvimą gali lemti įvairios priežastys, kaip antai vienos ar kelių valstybių narių suinteresuotumo stoka ar valstybių narių, kurios išreiškia suinteresuotumą nustatyti Sąjungos lygmeniu tam tikrą tvarką, nepajėgumas pasiekti susitarimo dėl tokios tvarkos turinio.

Iš to matyti, kad Tarybos sprendimas leisti tvirčiau bendradarbiauti, priimtas konstatavus, kad bendrojo patento ir jo kalbinio režimo Sąjunga kaip visuma negali nustatyti per pagrįstą laiką, nereiškia, kad buvo apeitas SESV 118 straipsnio antroje pastraipoje nurodytas vieningo balsavimo reikalavimas ar kad valstybės narės, kurios neprisijungė prie prašymų tvirčiau bendradarbiauti, buvo pašalintos.

(žr. 35–37 punktus)
—

gavus atsakingos už draudimo įmonių priežiūrą administracinės institucijos leidimą, atitinkamai draudimo įmonei pateikus prašymą, kai ši institucija pripažįsta, kad taikant šios įmonės tarifą, nepaisant tarifų pakeitimų, apskaičiuotų remiantis šių dviejų rūšių indeksais, patiriama ar gali būti patirta nuostolių. Iš tiesų tokia tarifų padidinimo sistema gali atgrasyti draudimo įmones, kurių buveinė yra kitoje valstybėje narėje nei valstybėje, kur nustatyta tokia sistema, įsteigti joje filialą ar teikti savo paslaugas įgyvendinant laisvę jas teikti. Tačiau ši sistema gali būti leidžiama, jeigu ja siekiama apsaugoti vartotoją (o tai yra privalomasis bendrojo intereso pagrindas) ir visų pirma neleisti, kad apdraustojo draudimo įmokos būtų labai ir netikėtai padidintos. Be to, ji atrodo tinkama šiam tikslui įgyvendinti. Galiausiai, atsižvelgiant, pirma, į stacionaraus gydymo draudimo požymius, t. y. nors jis gali būti pasiūlytas mažais tarifais santykinai jauniems apdraustiesiems, šie tarifai gali būti padidinti dėl apdraustojo amžiaus ir dėl padidėjusių išlaidų, kurių dėl to turi draudikas, ir, antra, dėl to, kad tokia sistema nedraudžiama draudimo įmonėms laisvai nustatyti bazinę draudimo įmoką ir leidžiama atsakingai už draudimo įmonių priežiūrą administracinei institucijai draudimo įmonės prašymu jai leisti imtis priemonių, skirtų subalansuoti savo tarifus, jei dėl jų gali būti patirta nuostolių, sistema, jeigu nėra mažiau ribojančios priemonės, leidžiančios tomis pačiomis sąlygomis pasiekti vartotojo apsaugos tikslą, neviršija to, kas būtina šiam tikslui pasiekti. (žr. 34, 37, 40–47, 49 punktus ir rezoliucinę dalį)
Byla C-310/11

Grattan plc

prieš

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(First-tier Tribunal (Tax Chamber) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Apmokestinimas — PVM — Antroji direktyva 67/228/EEB — 8 straipsnio a punktas — Šeštoji direktyva 77/388/EEB — Prekių tiekimas — Apmokestinamoji vertė — Prekybą paštu vykdančios bendrovės savo agentui mokamas komisinis atlyginimas — Klientų, trečiųjų asmenų, pirkimai — Kainos sumažinimas įvykus apmokestinimo momentui — Tiesioginis veikimas“

Santrauka – 2012 m. gruodžio 19 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas

Mokesčių teisės aktų suderinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Direktyvos 67/228 ir 77/388 – Nelygintini suderinimo laipsniai (Tarybos direktyvos 67/228 ir 77/388) Mokesčių teisės aktų suderinimas – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Apmokestinamoji vertė – Prekių tiekimas – Prekybą paštu vykdančios bendrovės savo agentui mokamas komisinis atlyginimas už jau atliktą tiekimą – Galimybė pagal Direktyvą 67/228 sumažinti apmokestinamąją vertę „a posteriori“ – Nebuvimas (Tarybos direktyvos 67/228 8 straipsnio a punktas)

Žr. sprendimo tekstą. (žr. 33 punktą) Antrosios direktyvos 67/228 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 8 straipsnio a punktą reikia aiškinti taip, kad juo apmokestinamajam asmeniui nesuteikiama teisė laikyti prekių tiekimo apmokestinamąją vertę sumažinta atgaline data, jei po to, kai atliktas šis prekių tiekimas, agentas iš tiekėjo gavo įskaitymą ir pasirenka jį pasiimti pinigais arba juo padengti tiekėjui mokėtinas sumas už jau atliktus prekių tiekimus. (žr. 37 punktą ir rezoliucinę dalį)

Byla C-310/11

Grattan plc

prieš

The Commissioners of Her Majesty’s Revenue & Customs

(First-tier Tribunal (Tax Chamber) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Apmokestinimas — PVM — Antroji direktyva 67/228/EEB — 8 straipsnio a punktas — Šeštoji direktyva 77/388/EEB — Prekių tiekimas — Apmokestinamoji vertė — Prekybą paštu vykdančios bendrovės savo agentui mokamas komisinis atlyginimas — Klientų, trečiųjų asmenų, pirkimai — Kainos sumažinimas įvykus apmokestinimo momentui — Tiesioginis veikimas“

Santrauka – 2012 m. gruodžio 19 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas

Mokesčių teisės aktų suderinimas — Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema — Direktyvos 67/228 ir 77/388 — Nelygintini suderinimo laipsniai (Tarybos direktyvos 67/228 ir 77/388) Mokesčių teisės aktų suderinimas — Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema — Apmokestinamoji vertė — Prekių tiekimas — Prekybą paštu vykdančios bendrovės savo agentui mokamas komisinis atlyginimas už jau atliktą tiekimą — Galimybė pagal Direktyvą 67/228 sumažinti apmokestinamąją vertę „a posteriori“ — Nebuvimas (Tarybos direktyvos 67/228 8 straipsnio a punktas)
Atsižvelgiant į šia direktyva siekiamą tikslą palengvinti šeimos susijungimą ir apsaugą, kurią ja siekiama suteikti trečiųjų šalių piliečiams, visų pirma nepilnamečiams, šios direktyvos negalima netaikyti vien dėl to, kad vienas iš nepilnamečio tėvų, trečiosios šalies pilietis, taip pat yra sudarius pirmąją santuoką gimusio Sąjungos piliečio vienas iš tėvų.

Direktyvos 2003/86 dėl teisės į šeimos susijungimą 7 straipsnio 1 dalies c punktą reikia aiškinti taip, kad nors valstybės narės turi teisę reikalauti įrodyti, jog globėjas turi pastovių ir nuolatinių lėšų, kurių pakanka sau ir savo šeimos nariams išlaikyti, šia teise turi būti naudojamasi atsižvelgiant į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7 straipsnį ir 24 straipsnio 2 ir 3 dalis, pagal kuriuos valstybės narės prašymus susijungti su šeima turi nagrinėti atsižvelgdamos į atitinkamų vaikų interesus ir siekdamos sudaryti palankias šeimos gyvenimo sąlygas, taip pat vengdamos kelti grėsmę šios direktyvos tikslui ir veiksmingumui.

Iš tiesų, kadangi leidimas susijungti šeimai yra bendra taisyklė, Direktyvos 2003/86 7 straipsnio 1 dalies c punkte numatytą teisę reikia aiškinti siaurai. Todėl valstybėms narėms suteikta veiksmų laisve neturi būti naudojamasi taip, kad tai pakenktų direktyvos tikslui ir veiksmingumui.

Žinoma, Chartijos 7 ir 24 straipsniai, nors ir pabrėžiant šeimos gyvenimo svarbą vaikams, negali būti aiškinami taip, kad jais būtų panaikinta valstybių narių diskrecija, kurią jos turi nagrinėdamos prašymus susijungti su šeima. Tačiau atliekant tokią analizę ir nustatant, be kita ko, ar įvykdytos Direktyvos 2003/86 7 straipsnio 1 dalyje nurodytos sąlygos, šios direktyvos nuostatas reikia aiškinti ir taikyti atsižvelgiant į Chartijos 7 straipsnį ir 24 straipsnio 2 ir 3 dalis, kaip, be to, matyti iš šios direktyvos 2 konstatuojamosios dalies ir 5 straipsnio 5 dalies formuluočių, pagal kurias valstybės narės turi nagrinėti aptariamus prašymus susijungti su šeima atsižvelgdamos į atitinkamų vaikų interesus ir siekdamos sudaryti palankias šeimos gyvenimo sąlygas. Todėl įgyvendindamos Direktyvą 2003/86 ir nagrinėdamos prašymus susijungti su šeima kompetentingos nacionalinės institucijos turi subalansuotai ir pagrįstai įvertinti visus esamus interesus, visų pirma atsižvelgdamos į atitinkamų vaikų interesus.

(žr. 74, 79–82 punktus ir rezoliucinę dalį)
Sąjungos teisę reikia aiškinti taip, kad pagal ją draudžiama taikyti nacionalinės teisės nuostatą, kurioje numatytas valstybės narės piliečio teisės laisvai judėti Sąjungos teritorijoje ribojimas vien dėl įsiskolinimo privačiam juridiniam asmeniui, kuris viršija tam tikrą įstatyme nustatytą sumą ir kurio sumokėjimas nėra užtikrintas.

Darant prielaidą, kad galima pagrįstai manyti, jog tam tikra viešosios tvarkos apsaugos idėja apima tokiomis teisės normomis siekiamą tikslą apsaugoti kreditorius, negalima atmesti galimybės, kad remiantis šiomis teisės normomis priimtu draudimu išvykti iš šalies siekiama vien ekonominio tikslo. Tačiau pagal Direktyvos 2004/38 dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje 27 straipsnio 1 dalį valstybėms narėms aiškiai neleidžiama remtis su viešąja tvarka susijusiomis priežastimis ekonominėms reikmėms patenkinti.

Be to, kalbant apie tokių teisės normų proporcingumą, pažymėtina, kad Sąjungos teisėje egzistuoja teisės normos, kuriomis galima apsaugoti kreditorių teises nebūtinai apribojant skolininko judėjimo laisvę. Iš to matyti, kad nereikėtų manyti, jog dėl to, kad Direktyvos 2004/38 27 straipsnio 1 dalyje numatytomis išimtimis negalima remtis ekonominėms reikmėms patenkinti, Sąjungos teisės sistemoje neužtikrinama kito asmens, šiuo atveju kreditoriaus, nuosavybės teisės apsauga, kuri būtų bent lygiavertė Europos žmogaus teisių konvencijoje įtvirtintai apsaugai.

(žr. 39, 45, 46, 48 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Reglamentas (EB) Nr. 1206/2001 dėl valstybių narių teismų tarpusavio bendradarbiavimo renkant įrodymus civilinėse ar komercinėse bylose iš principo taikytinas tik tokiu atveju, kai vienos valstybės narės teismas nusprendžia įrodymus rinkti taikydamas vieną iš dviejų šiame reglamente numatytų įrodymų rinkimo priemonių, būtent: pirma, kai pagal šio reglamento 10–16 straipsnius įrodymus renka prašomasis teismas kitos valstybės narės prašančiojo teismo prašymu, ir, antra, kai juos renka pats prašantysis teismas kitoje valstybėje narėje šio reglamento 17 straipsnyje nustatyta tvarka. Šiais atvejais pastarasis teismas privalo laikytis su šiomis priemonėmis susijusios tvarkos. Kita vertus, šiame reglamente nėra jokios nuostatos, kuria būtų reglamentuojama arba draudžiama vienos valstybės narės teismo galimybė iškviesti kitoje valstybėje narėje gyvenančią šalį atvykti į jį ir tiesiogiai jame duoti parodymus.

Todėl šio reglamento nuostatos, ypač jo 1 straipsnio 1 dalis, aiškintinos taip, kad kompetentingas vienos valstybės narės teismas, norintis apklausti kaip liudytoją kitoje valstybėje narėje gyvenančią šalį, turi galimybę, kad atliktų tokią apklausą, iškviesti ją ir išklausyti laikydamasis šio teismo valstybės narės teisės. Be to, tuo atveju, kai be pateisinamų priežasčių šalis neatvyksta liudyti į teismą, minėtas teismas išlaiko teisę prireikus taikyti jo valstybės narės teisėje numatytas pasekmes su sąlyga, kad jos bus taikomos laikantis Sąjungos teisės.

(žr. 26–28, 38, 39 punktus ir rezoliucinę dalį)
Reglamento Nr. 1008/2008 dėl oro susisiekimo paslaugų teikimo Bendrijoje bendrųjų taisyklių 23 straipsnio 1 dalies paskutiniame sakinyje esanti sąvoka „neprivalomi kainos priedai“ turi būti aiškinama taip, kad ji kelionės lėktuvu atveju apima paslaugų, kaip antai skrydžio atšaukimo draudimo paslaugos, kurias teikia kita šalis nei oro vežėjas ir už kurias bendrą sąskaitą, į kurią įtraukiama skrydžio kaina, išrašo kelionės pardavėjas, kainą.

Šio reglamento 23 straipsnio 1 dalies paskutiniame sakinyje minimi neprivalomi kainos priedai yra susiję su paslaugomis, kurios, kaip papildančios pačią oro susisiekimo paslaugą, nėra nei privalomos, nei būtinos pervežant keleivius ar krovinius, nepaisant to, ar klientas nuspręstų jas pasirinkti, ar jų atsisakytų. Kaip tik dėl to, kad klientas gali rinktis, šie kainos priedai turi būti aiškiai, skaidriai ir nedviprasmiškai nurodyti bet kokio rezervavimo proceso pradžioje ir klientas turi aktyviu veiksmu jiems pritarti.

Be to, suteikiant šioje nuostatoje įtvirtintą apsaugą svarbu ne tai, ar neprivalomą papildomą paslaugą ir papildomą kainą už ją siūlo atitinkamas oro vežėjas, ar su juo susijęs paslaugos teikėjas, o tai, kad per skrydžio rezervavimo procedūrą ši paslauga ir kaina būtų susijusios su pačiu skrydžiu.

(žr. 14, 18, 20 punktus ir rezoliucinę dalį)
65

Šiam argumentui pritarti negalima, nes eismo valdytojas daro įtaką sprendimų dėl pajėgumų paskirstymo priėmimui ne dėl to, kad jis informuojamas apie tokius sprendimus. Kaip minėta šio sprendimo 54 punkte, eismo valdymas yra nepriklausomos pajėgumų paskirstymo įstaigos priimtų sprendimų dėl traukinio linijų skyrimo įgyvendinimas, todėl eismo valdymo veikla vykdoma tik po to, kai priimami tie sprendimai. Be to, remiantis reikšmingais Vengrijos teisės aktais, infrastruktūros valdytojas turi sudaryti sutartį su prieigos teisės, kuri atitinka skirtą traukinio liniją, gavėju ir leisti judėti jo traukiniui laikantis tos traukinio linijos, nes priešingu atveju jam būtų taikomos sankcijos. Todėl negalima teigti, kad MÁV ir GySEV gali daryti įtaką sprendimų dėl pajėgumų paskirstymo priėmimui.
49

Be to, ši valstybė narė tvirtina, jog išlaidų mažinimo priemonės turi būti įgyvendinamos siekiant Direktyvos 2001/14 6 straipsnio 1 dalyje nustatyto tikslo, t. y. infrastruktūros valdytojo sąskaitų pusiausvyros be valstybės finansinės pagalbos.
68

Be to, kaip savo išvados 46 punkte nurodė generalinis advokatas, nuo minėto Sprendimo Sturgeon ir kt. paskelbimo atidėtų / pavėlavusių skrydžių keleiviai ir oro transporto vežėjai gali nedviprasmiškai sužinoti, kada pirmieji gali reikalauti išmokėti kompensaciją, o antrieji – kada privalo išmokėti šią kompensaciją, be to, aiškios laiko ribos nustatymas leidžia išvengti to, kad nacionaliniai teismai skirtingai vertins atidėjimo ilgam laikui / didelio vėlavimo sąvoką, o tai galėtų lemti teisinį neapibrėžtumą.
11

2007 m. birželio 20 d. ir liepos 13 d. EPSO paskelbė du pranešimų apie ginčijamus konkursus pakeitimus visomis Europos Sąjungos oficialiojo leidinio kalbomis (C 136 A, p. 1 ir C 160, p. 14). 2007 m. birželio 20 d. paskelbtame pakeitime nurodyta, kad, kiek tai susiję su konkursu EPSO/AD/94/07, kandidatai turėjo turėti arba diplomą, kuriuo patvirtinamas bent trejų metų universitetinis išsilavinimas atitinkamoje, t. y. informacijos, ryšių ir žiniasklaidos srityje, arba diplomą, kuriuo patvirtinamas trejų metų universitetinis išsilavinimas bet kurioje kitoje srityje, ir bent trejų metų profesinę patirtį, susijusią su pareigų pobūdžiu. Kiek tai susiję su konkursu EPSO/AST/37/07, taip pat buvo nurodyta, kad, atsižvelgiant į kvalifikaciją, kandidatai privalo turėti 3 arba 6 metus profesinės patirties. 2007 m. liepos 13 d. paskelbtame pakeitime buvo nurodyta, kad, kiek tai susiję su konkursu EPSO/AD/95/07, kandidatai turėjo turėti trejų metų universitetinį išsilavinimą informacijos (biblioteka / dokumentacija) srityje arba trejų metų universitetinį išsilavinimą ir specializuotą išsilavinimą šioje srityje, taip pat tai, kad profesinės patirties nereikalaujama. Be to, šiuose dviejuose pakeitimuose daroma aiški nuoroda į Oficialiajame leidinyje anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis paskelbtą visą ginčijamų pranešimų apie konkursus versiją ir nustatytas naujas registravimosi į šiuos konkursus terminas.
1

Apeliaciniu skundu (C-628/10 P) Alliance One International Inc. (toliau – AOI), buvusi Standard Commercial Corp. (toliau – SCC), ir Standard Commercial Tobacco Co. Inc. (toliau – SCTC) prašo panaikinti, viena vertus, 2010 m. spalio 27 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Alliance One International ir kt. prieš Komisiją (T-24/05, Rink. p. II-5329, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo buvo atmesti jų ieškiniai dėl 2004 m. spalio 20 d. Komisijos sprendimo C(2004) 4030 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnio 1 dalį (byla COMP/C.38.238/B.2 – Žaliavinis tabakas – Ispanija) (toliau – ginčijamas sprendimas), ir, kita vertus, panaikinti joms skirtas ginčijamo sprendimo dalis ir sumažinti šiuo sprendimu skirtas baudas.
134

Tačiau reikia konstatuoti, kad minėtame 14 straipsnyje numatyta tvarka galiojo kartu su numatytąja Įstatymo Nr. 342/2000 17 ir 19 straipsniuose, todėl ji negali būti laikoma minėtame 19 straipsnyje numatytos tvarkos galiojimo pratęsimu. Be to, reikia nurodyti, kad Įstatymo Nr. 342/2000 14 straipsnyje nustatyta tvarka nėra lygiavertė nustatytajai šio įstatymo 17 straipsnyje, nes ji susijusi tik su kai kurio turto koregavimu, ir kad pagal ją numatytas kapitalo prieaugio apmokestinimo tarifų skirtumas priklauso nuo to, ar naujai įvertintas turtas nusidėvintis, o ne nuo to, ar koregavimas taikomas tik turtui, ar turtui ir akcijoms, kaip numatyta minėtame 17 straipsnyje.
57

Be to, kadangi SESV 48 straipsnyje numatytas valstybių narių teisės aktų socialinės apsaugos srityje koordinavimas, o ne derinimas, ESV Sutarties taisyklės dėl laisvo paslaugų judėjimo negali garantuoti apdraustajam, kad jo persikėlimas į kitą valstybę narę išliks neutralus socialinės apsaugos atžvilgiu, be kita ko, kiek tai susiję su ligos išmokomis. Atsižvelgiant į esančius valstybių narių sistemų ir teisės aktų šioje srityje skirtumus, toks persikėlimas konkrečiu atveju gali būti daugiau ar mažiau palankus arba nepalankus finansiniu požiūriu (šiuo klausimu, be kita ko, žr. 2002 m. kovo 19 d. Sprendimo Hervein ir kt., C-393/99 ir C-394/99, Rink. p. I-2829, 50–52 punktus; minėto Sprendimo von Chamier-Glisczinski 84 ir 85 punktus ir 2010 m. birželio 15 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C-211/08, Rink. p. I-5267, 61 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).