ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
97

Bet kuriuo atveju negalima atmesti to, kad aptariamomis ribojamosiomis priemonėmis iš tiesų labai apribota jos nuosavybės teisė ir laisvė užsiimti ekonomine veikla, nes ji, be kita ko, negali disponuoti Sąjungos teritorijoje esančiomis ar jos piliečių laikomomis savo lėšomis arba pervesti jų į Sąjungą be atskiro leidimo. Be to, dėl ieškovei taikomų ribojamųjų priemonių gali atsirasti tam tikras prekybos partnerių nepasitikėjimas ja.
84

Kalbant apie ieškovo argumentą, kad diskusija apie šią pensijų sistemą jau vyksta, atsižvelgiant į su jos sukūrimu ir finansavimu susijusius prieštaringus vertinimus, arba kad, net jei ji ir nevyksta, susipažinti su parlamentarų pavardėmis būtina siekiant paskatinti jos atsiradimą, pažymėtina, kad ieškovas tik nurodo argumentus, kurie susiję su jo paraiškos dėl galimybės susipažinti su dokumentais tikslu. Šie argumentai neleidžia įrodyti, kodėl jam būtinai prireikė gauti nagrinėjamus duomenis, nes iš jų nematyti ir ryšio su prašomos priemonės tinkamumu ir proporcingumu, kaip to reikalaujama pagal Sąjungos teismų praktiką (šiuo klausimu žr. 4 punkte minėto Sprendimo Dennekamp / Parlamentas, EU:T:2011:688, 34 punktą). Be to, diskusija apie sistemą, konkrečiau kalbant, apie pagal ją parlamentarams iš viešųjų finansų teikiamą naudą, kaip ir ieškovo nurodyta skirtinga faktinė informacija, įrodo, kad jis jau turi tikslios informacijos apie sistemos taisykles ir veikimą, kuri gali jam padėti pradėti ar vystyti diskusiją visuomenėje, kurią jis siekia paskatinti, kalbėdamas apie tinkamą šios sistemos valdymą ir jos Sąjungos biudžetui keliamą finansinę riziką. Nesant įrodymų, kad būtina perduoti nagrinėjamus asmens duomenis, konstatuotina, kad ši skirtinga informacija, kurią ieškovas pateikė pats, nepagrindžia teiginio, jog parlamentarų pavardes būtina sužinoti tam, kad būtų galima paviešinti tariamą neigiamą sistemos poveikį viešosioms lėšoms.
Be to, nors derybų procedūra gali būti pradėta tik esant konkrečioms situacijoms, kaip antai situacijoms, kai užbaigus atvirą konkursą paaiškėja, kad buvo pateikta netinkamų ar nepriimtinų pasiūlymų, numatytoms Reglamento Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias Reglamento Nr. 1605/2002 įgyvendinimo taisykles, 127 straipsnio 1 dalies a punkte, ji yra savarankiška procedūra ir atskira nuo bet kokios kitos sutarčių sudarymo procedūros, ypač nuo atviro konkurso, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento 91 straipsnį.

Tačiau elektroninio laiško išsiuntimu neužtikrinama, kad jo adresatas tikrai jį gaus. Elektroninis laiškas gali jo nepasiekti dėl techninių priežasčių. Be to, net ir tuo atveju, kai elektroninis laiškas iš tiesų pasiekia savo adresatą, yra tikimybė, kad laiškas gautas ne išsiuntimo dieną.

Tai, kad perkančioji organizacija atrinko pasiūlymą, pateiktą vykstant derybų procedūrai, kurio kaina buvo šiek tiek didesnė už anksčiau vykdant atvirą konkursą pasiūlytąją konkurso dalyvio, kurio pasiūlymas atmestas, nėra vienodo požiūrio į viešojo pirkimo konkurso dalyvius principo pažeidimas. Iš tiesų, pirma, nors perkančioji organizacija gali pradėti derybų procedūrą tik esant konkrečioms Reglamento Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias Reglamento Nr. 1605/2002 įgyvendinimo taisykles, 127 straipsnio 1 dalies a punkte numatytoms situacijoms, kaip antai situacijoms, kai buvo pateikti netinkami ar nepriimtini pasiūlymai vykdant atvirą konkursą, kuris prieš tai užbaigiamas, derybų procedūra yra savarankiška procedūra ir atskira nuo bet kokios kitos sutarčių sudarymo procedūros, ypač nuo atviro konkurso. Šiuo klausimu pažymėtina, kad neįmanoma palyginti konkurso dalyvio, kurio pasiūlymas atmestas, per konkurso procedūrą pateikto pasiūlymo su laimėtojo kainos pasiūlymu, pateiktu per derybų procedūrą, nes tai yra dvi atskiros procedūros.

Nei Reglamento Nr. 2342/2002, nustatančio išsamias Reglamento Nr. 1605/2002 įgyvendinimo taisykles, 127 straipsnio 1 dalies a punkte, nei jo 130 straipsnyje neteigiama, kad vykstant atviram konkursui vieno iš dalyvių pasiūlyta kaina turi būti laikoma pradine sutarties sąlyga, kuri neturi būti iš esmės pakeista. Priešingai, remiantis minėtu 130 straipsniu, galima manyti, kad pradinės sutarties sąlygos apima, be kita ko, pašalinimo ir atrankos kriterijus, sutarties skyrimo kriterijus, jų lyginamąjį svorį ir technines specifikacijas. Be to, būtų nelogiška manyti, kad per atvirą konkursą jo dalyvio, kurio pasiūlymas atvestas, pasiūlyta kaina turi būti laikoma neperžengiama maksimalia riba vykstant atskirai procedūrai, ypač kai sutartis skirta dalyviui, pateikusiam ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, t. y. atlikus vertinimą, taip pat susijusį su kokybės kriterijais, taigi ne tik dėl pasiūlytos kainos.

(žr. 88, 89 punktus)
8

Be to, 2012 m. spalio 16 d. Taryba Oficialiajame leidinyje paskelbė Pranešimą asmeniui, kuriam taikomos ribojamosios priemonės, numatytos Sprendime 2010/413, kuris įgyvendinamas Įgyvendinimo sprendimu 2012/635, ir Reglamente Nr. 267/2012, kuris įgyvendinamas Įgyvendinimo reglamentu Nr. 945/2012 (OL C 312, p. 21). Šiuo pranešimu atitinkami asmenys visų pirma buvo informuoti apie galimybę pateikti Tarybai prašymą persvarstyti sprendimą dėl jų pavadinimų įtraukimo į nagrinėjamus sąrašus.
50

Vis dėlto svarbu priminti, kad, atsižvelgiant į aplinkybes, taikomos šio principo išimtys. Prie 29 ir 30 klasių priskiriamų maisto prekių atveju buvo nuspręsta, kad paprastai jos perkamos didelėse parduotuvėse ar panašiose įstaigose, taigi, vartotojas jas pasirenka tiesiai iš lentynos, o ne prašo jų žodžiu. Be to, tokiose įstaigose vartotojas, susirinkdamas atskirus pirkinius, praranda nedaug laiko ir dažnai neskaito visų nuorodų ant atskirų prekių, bet vadovaujasi bendru vizualiu įspūdžiu, kurį sukelia prekių etiketės arba pakuotė. Tokiomis aplinkybėmis, siekiant įvertinti, ar yra galimybė nagrinėjamus žymenis supainioti arba ar tarp jų yra ryšys, vizualaus panašumo analizės rezultatai yra svarbesni už fonetinio ir konceptualaus panašumo analizės rezultatus. Be to, atliekant tokį vertinimą, vaizdiniai prekių ženklo elementai turi didesnę reikšmę nei jo žodiniai elementai, kiek tai susiję su klausimu, kaip juos suvokia suinteresuotasis vartotojas (šiuo klausimu žr. 2007 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Koipe / VRDT – Aceites del Sur (La Española), T‑363/04, Rink., EU:T:2007:264, 109 punktą ir 2008 m. gruodžio 2 d. Sprendimo Ebro Puleva / VRDT – Berenguel (BRILLO’S), T‑275/07, EU:T:2008:545, 24 punktą).
3

Finansų įstatyme numatyta, kad OTM renkamas tiesiogiai iš oro linijų operatorių už kiekvieną keleivį, keliaujantį lėktuvu iš oro uosto, esančio Airijoje (išskyrus oro uostus, aptarnaujančius mažiau nei 10000 keleivių per metus, o nuo 2009 m. birželio 3 d. – 50 000 keleivių per metus), ir yra mokėtinas tuo momentu, kai keleivis palieka oro uostą lėktuvo viduje, galinčiame gabenti daugiau nei 20 keleivių, kuris nėra naudojamas valstybės poreikiams ar karo tikslais. Nors in fine laikoma, kad mokestis perkeliamas keleiviams įskaičiuojant jį į bilieto kainą, šio mokesčio mokėtojai yra oro linijų operatoriai, kurie ir turi jį sumokėti.
2.

National Iranian Oil Company PTE Ltd (NIOC), National Iranian Oil Company International Affairs Ltd (NIOC International Affairs), Iran Fuel Conservation Organization (IFCO), Karoon Oil & Gas Production Co., Petroleum Engineering & Development Co. (PEDEC), Khazar Exploration and Production Co. (KEPCO), National Iranian Drilling Co. (NIDC), South Zagros Oil & Gas Production Co., Maroun Oil & Gas Co., Masjed-Soleyman Oil & Gas Co. (MOGC), Gachsaran Oil & Gas Co., Aghajari Oil & Gas Production Co. (AOGPC), Arvandan Oil & Gas Co. (AOGC), West Oil & Gas Production Co., East Oil & Gas Production Co. (EOGPC), Iranian Oil Terminals Co. (IOTC) ir Pars Special Economic Energy Zone (PSEEZ) padengia savo ir Europos Sąjungos Tarybos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
2015 m. gegužės 19 d. Bendrojo Teismo (antroji kolegija) sprendimas

Diputación Foral de Bizkaia / Komisija

(Byla T‑397/12)

„Valstybės pagalba — Statyba — Ispanijos valdžios institucijų pagalba bendrovei „Habidite“ — Susitarimai dėl statybinius modulius gaminančios gamyklos įrengimo ir dėl jos pagamintų modulinių būstų tiekimo — Sprendimas pripažinti valstybės pagalbą neteisėta — Sprendimas pripažinti pagalbą iš dalies suderinama ir iš dalies nesuderinama su vidaus rinka — Išankstinio pranešimo nepateikimas — Teisė į gynybą — Pareiga motyvuoti“

1. Valstybių teikiama pagalba — Sąvoka — Iš valstybės išteklių teikiama pagalba (SESV 107 straipsnio 1 dalis ir SESV 108 straipsnis) (žr. 31, 32 punktus)

2. Valstybių teikiama pagalba — Komisijos patvirtinta bendra pagalbos teikimo schema — Individuali pagalba, patenkanti į šios schemos taikymo sritį laiko atžvilgiu — Nustatymas — Teisiškai privalomo akto, įpareigojančio kompetentingą nacionalinės valdžios instituciją suteikti pagalbą, priėmimo data (SESV 107 straipsnio 1 dalis) (žr. 33, 42, 43 punktus)

3. Valstybių teikiama pagalba — Komisijos tyrimas — Administracinė procedūra — Komisijos pareiga paprašyti suinteresuotųjų asmenų, taigi ir pagalbą skirstančių valstybės teritorinių vienetų, pateikti savo pastabas — Ribos (SESV 108 straipsnio 2 dalis) (žr. 53–57, 63, 64 punktus)

4. Valstybių teikiama pagalba — Komisijos sprendimas pradėti formalią valstybės priemonės, preliminariai kvalifikuotos kaip nauja pagalba, tyrimo procedūrą — Pareiga motyvuoti — Apimtis (SESV 108 straipsnio 2 dalis; Tarybos reglamento Nr. 659/1999 6 straipsnis) (žr. 58 punktą)

5. Valstybių teikiama pagalba — Komisijos tyrimas — Sprendimas pradėti formalią tyrimo procedūrą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį — Komisijos pozicijos pasikeitimas po procedūros — Sprendimo pradėti procedūrą neatitiktis galutiniam sprendimui — Leistinumas (SESV 108 straipsnio 2 dalis; Tarybos reglamento Nr. 659/1999 7 straipsnis) (žr. 59, 60, 65 punktus)

6. Institucijų aktai — Motyvavimas — Pareiga — Apimtis (SESV 296 straipsnis) (žr. 68, 69 punktus)

Dalykas

Prašymas iš dalies panaikinti 2012 m. birželio 27 d. Komisijos sprendimą C (2012) 4194 galutinis dėl valstybės pagalbos SA.28356 (C 37/2009) (ex N 226/2009).

Rezoliucinė dalis

1. Atmesti ieškinį.
Pareiškėjo nesąžiningumas, kaip jis suprantamas pagal Reglamento Nr. 207/09 dėl Bendrijos prekių ženklo 52 straipsnio 1 dalies b punktą, turi būti vertinamas bendrai, atsižvelgiant į visus nagrinėjamam atvejui svarbius veiksnius, be kita ko, į:

— tai, kad pareiškėjas žino ar turi žinoti, jog trečiasis asmuo bent vienoje valstybėje narėje tapačiai ar panašiai prekei naudoja tapatų ar panašų žymenį, kurį galima supainioti su prašomu įregistruoti žymeniu,

— pareiškėjo siekį užkirsti kelią šiam trečiajam asmeniui toliau naudoti šį žymenį,

— trečiojo asmens žymens ir prašomo įregistruoti žymens teisinės apsaugos laipsnį.

Be to, siekis užkirsti kelią prekės pardavimui gali tam tikromis aplinkybėmis liudyti apie pareiškėjo nesąžiningumą. Taip yra, be kita ko, tuo atveju, kai vėliau paaiškėja, jog pareiškėjas įregistravo žymenį kaip Bendrijos prekių ženklą neketindamas jo naudoti, o tik siekdamas užkirsti kelią trečiajam asmeniui patekti į rinką.

Tokiu atveju trys nurodyti veiksniai yra tik aplinkybių, į kurias gali būti atsižvelgta siekiant nuspręsti, ar prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo buvo nesąžiningas, kai teikė paraišką, pavyzdžiai. Iš tiesų, atliekant visapusišką analizę pagal Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies b punktą gali būti atsižvelgta ir į ginčijamą prekių ženklą sudarančio žodžio ar santrumpos kilmę, ir ankstesnį jo naudojimą kaip prekių ženklo konkuruojančių įmonių prekyboje, taip pat į komercinę logiką, kuria vadovautasi pateikiant iš šio žodžio ar santrumpos sudaryto Bendrijos prekių ženklo registracijos paraišką.

Be to, pareiškėjo ketinimas užkirsti kelią trečiajam asmeniui toliau naudoti prašomą įregistruoti žymenį yra subjektyvus požymis, nustatytinas remiantis objektyviomis nagrinėjamo atvejo aplinkybėmis.

(žr. 36–39, 55 punktus)
83

Galiausiai Italijos Respublika klysta, kai pateikdama pirmąjį ir antrąjį pagrindus daro prielaidą, kad Komisija neatsižvelgė į įrodymus, pateiktus per administracinę šios bylos procedūrą. Kaip matyti iš laiškų, kuriais buvo pasikeista per tą procedūrą, visų pirma 2010 m. vasario 3 d. laiško, taip pat iš dvišalio susitikimo protokolo ir suvestinės ataskaitos, Komisija iš tikrųjų atsižvelgė į Italijos valdžios institucijų pateiktą informaciją ir paaiškinimus, tačiau konstatavo, jog jų nepakanka, kad būtų išsklaidytos abejonės, kurių ji turėjo dėl patikrinimų, susijusių su sandėliavimo išlaidų padidinimu 35 %, realumo ir veiksmingumo. Be to, aplinkybė, kad Komisija atsakė ne į visus Italijos Respublikos argumentus, savaime neleidžia daryti išvados, jog ji atsisakė į juos atsižvelgti.
39

Beje, ši pagrindinė teisė, kad per procedūrą, kuriai pasibaigus priimamas asmeniui nepalankus aktas, būtų paisoma jo teisės į gynybą, yra aiškiai įtvirtinta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, kuri pagal ESS 6 straipsnio 1 dalį turi tokią pačią teisinę vertę kaip ir Sutartys. Konkrečiai kalbant, Pagrindinių teisių chartijos 41 straipsnio 2 dalies a punkte nurodyta, kad kiekvieno asmens teisė į tai, kad Sąjungos institucijos jo reikalus tvarkytų nešališkai, teisingai ir per protingą laikotarpį, apima, be kita ko, kiekvieno asmens teisę būti išklausytam prieš taikant bet kokią individualią jam nepalankią priemonę.
65

Iš to matyti, kad, priešingai, nei teigia ieškovai, Komisija įvykdė jai pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalį tenkančias pareigas, kai pasikonsultavo su Vokietijos Federacine Respublika dėl to, ar, jos manymu, Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 1 ir 2 dalyje numatytos išimtys taikytinos ieškovų prašymui susipažinti. Be to, manytina, kad Komisijos sprendimas dėl prašymo leisti susipažinti priklausė nuo Vokietijos valdžios institucijų sprendimo, kurį jos priėmė per ginčijamo sprendimo priėmimo procedūrą (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo IFAW Internationaler Tierschutz‑Fonds / Komisija 56 punktą).
81

Antra, viena vertus, kaip teisingai teigia Komisija, C. S. ir J. S. darbų santraukos buvo parengtos 2008 m. vasario 8 d., t. y. vėliau, nei pasibaigė projektas. Nors ieškovo nurodyta aplinkybė, kad su minėtų bendradarbių dalyvavimu susiję įrodymai buvo pripažinti nepakankamais audito ataskaitoje, iš tiesų rodo, kad nauji įrodymai buvo perduoti pasibaigus projektui, ji, priešingai, nei teigia ieškovas, negali pateisinti jų pateikimo a posteriori dvejus metus nuo projekto pabaigos. Kita vertus, šiose darbų santraukose tik pakartojamas šio sprendimo 80 punkte nurodytas straipsnių sąrašas ir papildomai nurodoma, kad C. S. ir J. S. projekte dalyvavo kaip ekspertai. Be to, kaip konstatuota šio sprendimo 80 punkte, nebuvo įrodyta, kad šie straipsniai buvo rengiami vykstant projektui, – tokio sąrašo ir nuorodos apie C. S. ir J. S. kaip ekspertų dalyvavimą, kuri buvo abstrakti, be konkrečių paaiškinimų, kaip šie asmenys dalyvavo projekte, ir nepateikus jokio konkretaus įrodymo dėl tokio dalyvavimo, nepakanka.
13

Atmetęs pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą, kuris nurodytas kaip pagrindinis, Bendrasis Teismas nusprendė, kad Tarnautojų teismas 1 punkte nurodytoje skundžiamoje nutartyje teisingai ieškovų situacijai pritaikė taisyklę, pagal kurią, analogiškai Europos Bendrijų pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) 91 straipsnio 3 dalyje numatytam ieškinio pareiškimo terminui, trijų mėnesių terminas, per kurį EIB tarnautojas turi pareikšti ieškinį dėl šio banko jo nenaudai priimto akto panaikinimo, iš principo laikytinas protingu (1 punkte nurodyto peržiūrėto sprendimo 27 punktas). Be to, Bendrasis Teismas nusprendė, kad taip EIB tarnautojams nustatyta pareiga pareikšti ieškinius per tikslų terminą negali būti vertinama kaip pažeidžianti jų teisę į veiksmingą teisminę gynybą arba proporcingumo principą (1 punkte nurodyto peržiūrėto sprendimo 41 punktas).
29

Trečia, ginčijamo sprendimo 45 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, kad nuo 1999 m. lapkričio, t. y. prieš pasibaigiant nagrinėjamo KLG 131 ir 8471 importo laikotarpiui, kuris tęsėsi nuo 1997 m. rugsėjo 1 d. iki 2000 m. rugpjūčio 2 d., Danijos muitinės institucijos žinojo, kad produktų, kuriems buvo taikoma PTI, tarifinė pozicija buvo klaidinga, tačiau tos PTI neatšaukė. Iš ginčijamo sprendimo taip pat matyti, kad Danijos muitinės institucijų atlikta analizė susijusi ne tik su produktais, kuriems buvo taikoma PTI, bet ir su KLG 131, kuriam PTI nebuvo taikoma (ginčijamo sprendimo 9 ir 10 konstatuojamosios dalys). Taigi nuo 1999 m. lapkričio Danijos muitinės institucijos žinojo, kad vieno iš dviejų šioje byloje nagrinėjamų produktų tarifinė pozicija yra klaidinga. Tačiau jos delsė iki 2000 m. lapkričio 27 d., kai pradėjo muitų išieškojimo procedūrą (ginčijamo sprendimo 13 konstatuojamoji dalis). Jos taip pat neatšaukė tuo metu galiojusios PTI, kurios galiojimo laikas baigėsi 2000 m. balandžio 12 d., nors turėjo galimybę tai padaryti. Be to, pažymėtina, kad nuo 1999 m. lapkričio iki 2000 m. lapkričio pagal nomenklatūros 3504 tarifinę poziciją ieškovė importavo apie 240 t KLG 131, įforminusi 13 importo operacijų, ir 40 t KLG 8471, įforminusi 2 importo operacijas, nors Danijos muitinės institucijos žinojo, kad KLG plačiąja prasme, visų pirma KLG 131, tarifinis klasifikavimas yra klaidingas. Galiausiai, kalbant konkrečiai apie KLG 131, pažymėtina, kad, priešingai, nei Komisija nurodo savo rašytiniuose dokumentuose, per nagrinėjamą importo laikotarpį ieškovė importavo didelį šio produkto kiekį, nes kalbama apie kelis šimtus tonų ir 45 importo operacijas. Reikia pridurti, kad, kaip buvo patvirtinta per posėdį, šalys sutaria dėl to, jog nagrinėjami produktai, kiek jie sudaryti iš išrūgų baltymų, negalėjo būti klasifikuojami nomenklatūros 3504 tarifinėje pozicijoje, nors taip muitinės institucijos nurodė PTI. Be to, Danijos muitinės institucijos tai pripažino, nes savo 2000 m. lapkričio 27 d. sprendime įtraukti importo muitus į apskaitą išleidus prekes nurodė, kad „klasifikavimas taikant prekių kodą 3504 atmestinas, nes tai yra ne pieno baltymai, o išrūgų baltymai“. Tai reiškia, kad atsižvelgusios į nagrinėjamų produktų aprašymą importo deklaracijose, kuriose konkrečiai nurodytas išrūgų baltymas, būtent „laktoglobulinas“, muitinės institucijos turėjo galimybę nustatyti tarifinio klasifikavimo klaidą.
202

Galiausiai yra netikslus teiginys, kad pagal 2010 m. liepos mėn. pranešimą prašymas gauti atitinkamų teisės aktų motyvų pareiškimą turėjo būti pateiktas per du mėnesius nuo šio pranešimo paskelbimo. Priešingai, nei teigia ieškovas, pagal 2010 m. liepos mėn. pranešimą terminas, per kurį galėjo būti pateiktas prašymas dėl 2010 m. liepos mėn. teisės aktų motyvų pareiškimo, nebuvo apribotas dviem mėnesiais, o buvo tik patikslinta, kad Taryba reguliariai peržiūri lėšų įšaldymo sąrašus pagal Bendrosios pozicijos 2001/931 1 straipsnio 6 dalį ir kad jei atitinkami asmenys ir subjektai pateiktų prašymą dėl peržiūros ir norėtų, kad šis prašymas būtų svarstomas per kitą peržiūrą, minėtas prašymas Tarybai turėtų būti pateiktas per du mėnesius nuo minėto pranešimo paskelbimo datos.
106

Šie skirtingi elementai, nesvarbu, ar nagrinėjami kiekvienas atskirai, ar visi kartu, negali būti gero administravimo principo pažeidimas. Iš tiesų, pirma, jau priminta, kad Sprendimas Alumix negalėjo leisti ieškovei manyti, kad jo taikymo apimtis viršija 1995 m. dekrete numatytą dešimties metų terminą lengvatiniam tarifui, kuriuo ji naudojosi, taikyti. Antra, negalima kaltinti Komisijos pažeidus gero administravimo principą, jei ši institucija vien dėl trečiojo asmens elgesio negalėjo gerai administruoti. Neginčijama, kad šiuo atveju būtent dėl to, kad Italijos Respublika nepranešė apie 2004 m. dekretą ir 2005 m. įstatymo 11 straipsnio 11 dalį, t. y. elgėsi neteisėtai, Komisija negalėjo pareikšti savo pozicijos; ji būtų tai padariusi, jei būtų laikytasi pranešimo apie valstybės pagalbą procedūros. Be to, kaip nurodyta šio sprendimo 65–67 punktuose, po to, kai Italijos valdžios institucijos priėmė naujas nuostatas, Komisija nebuvo neveikli, o jų paprašė pateikti, jos nuomone, būtiną informaciją. Trečia, tiek Bendrasis Teismas, tiek Teisingumo Teismas nusprendė, kad 2006 m. liepos 19 d. sprendimas yra teisėtas, net jeigu jame su ieškove susijęs svarstymas atskirtas nuo svarstymo, susijusio su naujais lengvatinio tarifo gavėjais, nurodytais 2004 m. dekrete. Ketvirta, šio sprendimo 104 punkte priminta, kad, kalbant apie vėlavimą, kurį lėmė derybos dėl programos VPP, paskui šios idėjos atsisakymą, Komisija manė turinti pati į tai atsižvelgti ir atšaukti reikalavimą susigrąžinti atitinkamą dalį pagalbos sumos, o to, aišku, negalima laikyti blogo administravimo veiksmu.
42

Antra, dėl įmonių tarpusavio koordinavimo pažymėtina, kad visos aštuonios asociacijos jungė mažiausiai du iš trijų pogrupių prekių gamintojus. Visų pirma egzistavo trys koordinavimo organai. Taip pat egzistavo daugiaprekės asociacijos Italijoje, konkrečiai kalbant, Euroitalia ir Michelangelo, ir Belgijoje, kaip antai Amicale du sanitaire ir Home Comfort Team grupė (toliau – HCT). HCT bandė išplėsti savo veiklą ir apimti tris prekių pogrupius; ji pažymėjo, kad jos veikla apėmė tik du iš jų. Galiausiai dažnai diskusijos dėl kelių prekių pogrupių vykdavo specializuotų asociacijų lygmeniu, pavyzdžiui, per du Vokietijos keramikos prekių asociacijų Fachverband Sanitär-Keramische Industrie (toliau – FSKI) ir Arbeitsgemeinschaft Sanitärarmaturenindustrie (toliau – AGSI) susirinkimus, kurie vyko 2002 m. ir 2003 m.; per juos dalyviai taip pat aptarė armatūros kainų kėlimą. Be to, dvišaliai kontaktai tarp įmonių patvirtina glaudžius trijų prekių pogrupių ryšius. Pavyzdžiui, Hansgrohe vadovas pripažino nuolat bandęs iš konkurentų gauti informaciją apie kainas ir visą pramonę, kad galėtų priimti „saugesnius“ sprendimus. Atsižvelgdama į šiuos susitikimus ir kontaktus Komisija nusprendė, kad atitinkami gamintojai manė, jog, norint užtikrinti veiksmingą mechanizmo veikimą arba konstatuoti jo neveiksmingumą, reikėjo saugant savo komercinius interesus koordinuoti bendrą kainų kėlimą (ginčijamo sprendimo 796 konstatuojamosios dalies pirma įtrauka, 798–802 ir 813 konstatuojamosios dalys bei išnaša Nr. 1104).
32

Šiuo atžvilgiu ieškovė tvirtina, kad, pirma, akto, kuriuo pagalba pripažįstama nesuderinama, konkretaus poveikio ieškovei pripažinimas negali būti ribojamas atvejais, kuriais šiame akte numatyta susigrąžinti pagalbą. Nagrinėjamu atveju ji yra konkrečiai susijusi dėl to, kad priklauso apibrėžtam pagalbos gavėjų, kurių skaičius ir tapatybė galėjo būti nustatyti ir patikrinti priimant ginčijamą sprendimą, ratui. Dėl šio aspekto ji prašo Bendrojo Teismo priimti 19 punkte minėtos proceso organizavimo priemonės prašymą. Be to, 2008 m. balandžio 16 d. jos atstovų ir Komisijos susitikimu, kuris paminėtas ginčijamo sprendimo 11 konstatuojamojoje dalyje, ir tuo, kad ginčijamos sprendimo 2 konstatuojamojoje dalyje paminėta, jog ieškovė įsigijo bendrovės Scottish Power akcijų, patvirtintu ieškovės dalyvavimu formalioje tyrimo procedūroje įrodoma, kad buvo atsižvelgta į jos konkrečią padėtį ir kad dėl to ji yra konkrečiai susijusi.
Tiesiogiai dalyvavusios darant EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimus dukterinės bendrovės gali teisėtai remtis jų atžvilgiu suėjusiu Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 1 dalies b punkte numatytu senaties terminu, nes pirmųjų veiksmų, siekdama ištirti pažeidimą ar nubausti už jį, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 25 straipsnio 3 dalį, Komisija ėmėsi pasibaigus šių dukterinių bendrovių atžvilgiu numatytam terminui.

Vis dėlto Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnyje nustatyto senaties termino suėjimas nepanaikina pažeidimo ir netrukdo Komisijai sprendimu konstatuoti atsakomybės už tokį pažeidimą, o tik padeda išvengti procesinių veiksmų, kuriais siekiama skirti sankcijas tiems, kas gauna naudos iš pažeidimo. Be to, vadovaujantis pažodiniu, teleologiniu ir kontekstiniu Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio aiškinimu, matyti, kad 1 dalyje numatyto senaties termino suėjimu gali pasinaudoti ir gali remtis bet kuris atskiras juridinis asmuo, jei Komisija ėmėsi dėl jo procesinių veiksmų. Vien tai, jog patronuojančiajai bendrovei priklausančios dukterinės bendrovės turi naudos iš to, kad suėjo senaties terminas, nepanaikina tos bendrovės atsakomybės ir netrukdo imtis dėl jos procesinių veiksmų.

(žr. 124–126, 128 punktus)