PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (penktoji išplėstinė kolegija) SPRENDIMAS

2002 m. birželio 6 d.( )

„Konkurencija – Reglamentas (EEB) Nr. 4064/89 – Sprendimas pripažinti konkurenciją nesuderinama su bendrąja rinka – Ieškinys dėl panaikinimo – Atitinkama rinka – Kolektyvinės dominuojančios padėties sąvoka – Įrodymai“

Byloje T‑342/99

Airtours plc, atstovaujama QC J. Swift ir baristerio R. Anderson, solisitorių M. Nicholson, J. Holland ir A. Gomes da Silva, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

ieškovė,

prieš

Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą R. Lyal, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,

atsakovę,

dėl prašymo panaikinti 1999 m. rugsėjo 22 d. Komisijos sprendimą C (1999) 3022, galutinis, kuriuo koncentracija pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka ir EEE sutartimi (byla IV/M.1524 – Airtours/First Choice), paskelbtą numeriu 2000/276/CE (OL L 93, 2000, p. 1),

EUROPOS BENDRIJŲ

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji išplėstinė kolegija),

kurį sudaro pirmininkė P. Lindh, teisėjai R. García‑Valdecasas, J. D. Cooke, M. Vilaras, N. J. Forwood,

posėdžio sekretorius J. Palacio González, administratorius,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2001 m. spalio 11 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Faktinės aplinkybės ir procedūra

1 1999 m. balandžio 29 d. Jungtinės Karalystės įmonė Airtours plc, daugiausia veikianti turizmo kelionių organizavimo srityje ir parduodanti kelionių paketus, paskelbė apie ketinimą įsigyti visą vieno iš konkurentų Jungtinės Karalystės turizmo kelionių organizatoriaus First Choice plc kapitalą.

2 Tą pačią dieną Airtours apie šį koncentracijos projektą pranešė Komisijai pagal 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4064/89 dėl koncentracijų tarp įmonių kontrolės (toliau – Reglamentas Nr. 4064/89) (OL L 395, p. 1, klaidų ištaisymai OL L 257, 1990, p. 13) su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1997 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1310/97 (OL L 180, p. 1), 4 straipsnį.

3 1999 m. birželio 3 d. Sprendimu Komisija nutarė, kad koncentracija kelia rimtų abejonių dėl suderinamumo su bendrąja rinka, ir nusprendė pradėti procedūrą pagal Reglamento Nr. 4064/89 6 straipsnio 1 dalies c punktą.

4 1999 m. liepos 9 d. pagal Reglamento Nr. 4064/89 18 straipsnį Komisija perdavė ieškovei pranešimą apie kaltinimus, kuriame nurodė, dėl kokių priežasčių iš pradžių manė, kad numatoma koncentracija sukurs kolektyvinę dominuojančią padėtį Jungtinės Karalystės artimų kelionių į užsienį paketų rinkoje. 1999 m. liepos 25 d. ieškovė atsakė į šį pranešimą apie kaltinimus.

5 1999 m. liepos 28 ir 29 d. pagal 1998 m. kovo 1 d. Komisijos Reglamento (EB) Nr. 447/98 dėl Tarybos reglamente (EEB) Nr. 4064/89 dėl įmonių koncentracijos kontrolės numatytų pranešimų, terminų ir klausymų (OL L 61, p. 1) 14, 15 ir 16 straipsnius įvyko bylos klausymas, dalyvaujant Komisijos tyrėjui.

6 1999 m. rugsėjo 7 d. ieškovė nurodė keletą įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 4064/89 8 straipsnio 2 dalį, kad būtų ištaisyti nurodyti konkurencijos trūkumai.

7 1999 m. rugsėjo 9 d. susirinkęs Koncentracijų patariamasis komitetas pateikė savo nuomonę dėl koncentracijos ir ieškovės pasiūlytų įsipareigojimų.

8 1999 m. rugsėjo 15 d. įvyko ieškovės ir Komisijos atstovų posėdis, po kurio ieškovė pateikė peržiūrėtų įsipareigojimų pasiūlymą.

9 1999 m. rugsėjo 22 d. Sprendimu (byla IV/M.1524 Airtours/First Choice) (Sprendimas C (1999) 3022, galutinis, Nr. 2000/276/EB (OL L 93, 2000, p. 1, toliau – sprendimas) Komisija pagal Reglamento Nr. 4064/89 8 straipsnio 3 dalį paskelbė koncentraciją nesuderinama su bendrąja rinka ir Europos ekonominės erdvės veikimu, nes ji sukurtų kolektyvinę dominuojančią padėtį Jungtinės Karalystės artimų kelionių į užsienį paketų rinkoje ir taip itin apribotų konkurenciją bendrojoje rinkoje. Savo sprendime Komisija pažymėjo, jog 1999 m. rugsėjo 7 d. Airtours įsipareigojimai nebuvo pakankami, kad sutrukdytų sukurti kolektyvinę dominuojančią padėtį, ir jog 1999 m. rugsėjo 15 d. pateikti įsipareigojimai buvo prisiimti per vėlai, kad į juos būtų galima atsižvelgti tuo bylos etapu.

Procesas ir šalių reikalavimai

10 1999 m. gruodžio 2 d. ieškovė pateikė šį ieškinį.

11 Teisėjo pranešėjo pranešimo pagrindu Pirmosios instancijos teismas nusprendė pradėti žodinį procesą ir kaip proceso organizavimo priemonę nurodė ieškovei ir Komisijai pateikti daug dokumentų bei raštu atsakyti į keletą klausimų.

12 Komisija 2001 m. liepos 27 d. ir 2001 m. rugpjūčio 3 d. raštais ir ieškovė 2001 m. rugpjūčio 31 d. raštu sutiko su Pirmosios instancijos teismo nustatytomis proceso organizavimo priemonėmis.

13 Šalių pastabos ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo pateiktus klausimus buvo išklausyti 2001 m. spalio 11 d. posėdyje.

14 Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:

– panaikinti sprendimą,

– priteisti iš Komisijos atlyginti bylinėjimosi išlaidas.

15 Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:

– atmesti ieškinį,

– priteisti iš ieškovės atlyginti bylinėjimosi išlaidas.

Dėl esmės

16 Ieškovė savo ieškinį grindžia keturiais pagrindais. Pirmuoju ieškinio pagrindu nurodomos akivaizdžios vertinimo klaidos, apibrėžiant atitinkamą produktų rinką, ir EB sutarties 253 straipsnio pažeidimas. Antruoju – Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio ir teisinio saugumo principo pažeidimas dėl to, kad Komisija šioje byloje taikė naują ir klaidingą kolektyvinės dominuojančios padėties apibrėžimą, ir EB sutarties 253 straipsnio pažeidimas. Trečiuoju ieškinio pagrindu nurodomas Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio pažeidimas dėl to, kad Komisija konstatavo, jog koncentracija, apie kurią pranešta, sukurs kolektyvinę dominuojančią padėtį ir pažeis EB sutarties 253 straipsnį. Ketvirtasis ieškinio pagrindas paremtas tuo, kad Komisija, atsisakydama patvirtinti ieškovės prisiimtus įsipareigojimus, pažeidė Reglamento Nr. 4064/89 8 straipsnio 2 dalį ir proporcingumo principą.

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su klaidingu atitinkamos produktų rinkos apibrėžimu ir EB sutarties 253 straipsnio pažeidimu





A – Sprendimas

17 Vienintelis apibrėžimas, kurį ginčija ieškovė, yra Jungtinės Karalystės vartotojams siūlomų kelionių į užsienį paketų rinkos apibrėžimas. Sprendime atskiriamos dvi atskiros rinkos: tolimų kelionių turizmo paslaugų paketų (toliau – tolimų atstumų paketai) ir artimų kelionių turizmo paslaugų paketų (toliau – artimų atstumų paketai). Sprendime nurodoma, kad kelionių organizavimo versle tolimų atstumų kelionėmis laikomos tos, kurių skrydžio iš Jungtinės Karalystės laikas gerokai viršija tris valandas, išskyrus skrydžius į salas Viduržemio jūros rytinėje dalyje arba Kanarų salas, kurie gali trukti apie keturias valandas. Todėl visos kelionės į kurortus Europoje (žemyne arba salose) ir šiaurės Afrikoje laikytinos artimų atstumų kelionėmis, priešingai nei į Karibus, Ameriką arba pietryčių Aziją, į kurias skrendama daug ilgiau (paprastai du ir daugiau kartų ilgiau) (sprendimo 10–13 konstatuojamosios dalys).

18 Sprendimo 16–28 konstatuojamosiose dalyse nurodoma, dėl kokių motyvų Komisija manė, kad konkurencijos požiūriu tolimų atstumų kelionių ir artimų atstumų kelionių skirtumai yra svarbesni nei panašumai, ir taip pagrindė skirtingų rinkų egzistavimą, įvertindama koncentraciją, apie kurią pranešta. Šie motyvai yra tokie:

a) pirma, oro bendrovių (taigi ir vertikaliai integruotų kelionių organizatorių) atžvilgiu ribotas pakeičiamumas tarp artimų atstumų paketų ir tolimų atstumų paketų, atsižvelgiant į mažas galimybes naudoti tuos pačius orlaivius trumpiems ir ilgiems atstumams, didelių ir mažų orlaivių eksploatavimo išlaidas ir sunkumus, su kuriais susiduria užsakomųjų skrydžių įmonės, įskaitant ir koncentracijos dalyves, norėdamos „iš esmės pertvarkyti (savo) orlaivių parką tarp tolimų atstumų ir artimų atstumų“, pavyzdžiui, būtinybė investuoti kapitalą, tam reikalingas laikas ir trumpalaikės orlaivių nuomos sudėtingumas, nes dauguma orlaivių priklauso užsakomųjų skrydžių įmonėms, įskaitant ir koncentracijos dalyves, arba yra nuomojami sąlygiškai ilgam terminui (įprasta 5 metų nuoma), siekiant, kad būtų sumažintos išlaidos, išsaugota kokybė ir užtikrintas pasiūlos tęstinumas (sprendimo 16–18 konstatuojamosios dalys);

b) antra, galutinio vartotojo požiūriu esama daug esminių skirtumų tarp tolimų atstumų paketų ir artimų atstumų paketų:

– pirma, kelionės įvaizdis arba idėja: tolimų atstumų paketai atrodo egzotiškesni ir skirti viengungiams ar šeimoms be vaikų; artimų atstumų paketai, pavyzdžiui, Viduržemio jūros kurortuose, labiau domina šeimas (sprendimo 20 konstatuojamoji dalis),

– antra, kelionės laikas: tolimų atstumų paketai yra mažiau pritaikyti su šeima keliaujantiems Jungtinės Karalystės vartotojams, kurie kelionių paketus daugiausia renkasi vasarą (maždaug nuo liepos mėnesio vidurio iki rugpjūčio mėnesio pabaigos) per vaikų atostogas (o kai kuriuose regionuose ir per įmonių veiklos pertraukas) (sprendimo 20 konstatuojamoji dalis),

– trečia, kelionės trukmė: daug ilgesnė skrydžio trukmė gali paskatinti kai kuriuos vartotojus atsisakyti tolimų atstumų paketų, nepaisant to, kad kitais atžvilgiais, pavyzdžiui, oro, vietovės, kainos, vizų, medicinos reikalavimų ir pan., jie yra panašūs į artimų atstumų paketus (sprendimo 21 konstatuojamoji dalis),

– ketvirta, nėra pakeičiamumo kainų atžvilgiu tarp tolimų atstumų paketų ir artimų atstumų paketų: tolimų atstumų paketų kainos akivaizdžiai didesnės ir tik nedaugeliu atvejų jos suartėja su panašaus tipo artimų atstumų paketų kainomis. Nors abiejų tipų paketų kainos tam tikru metų laiku (pavyzdžiui, kai oras prastas) gali būti vienodos arba panašios, toks labai ribotas suartėjimas nėra pakankamas, kad paveiktų visas artimų atstumų paketų kainas, nes tolimų atstumų paketus tikru pakaitalu laiko tik labai maža klientų dalis (sprendimo 22–26 konstatuojamosios dalys).

B – Dėl atitinkamų produktų rinkos

19 Pirmiausia reikėtų priminti, kad taikant Reglamentą Nr. 4064/89, kaip yra šiuo atveju ir siekiant tinkamai įvertinti įmonių koncentracijos, apie kurią pranešta, poveikį konkurencijai, būtina tinkamai apibrėžti atitinkamą rinką (šiuo klausimu žr. 1998 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prancūzija ir kt. prieš Komisiją, vadinamo „Kali&Salz“, C‑68/94 ir C‑30/95, Rink. p. I‑1375, 143 punktą).

20 Su koncentracija susijusi atitinkamų produktų rinka turi būti apibrėžta atsižvelgiant į bendrą ekonominį kontekstą, kad būtų galima įvertinti atitinkamos įmonės ar įmonių realią ekonominę galią, ir todėl svarbu iš anksto įvertinti produktus, kurie ne vien dėl savo savybių, bet ir dėl konkurencijos sąlygų bei rinkos paklausos ir pasiūlos struktūros, yra pakankamai (nors ir ne visiškai) pakeičiami šių įmonių siūlomais produktais (šiuo klausimu žr. 1996 m. lapkričio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Tetra Pak prieš Komisiją, C‑333/94 P, Rink. p. I‑5951, 10 ir 13 punktus bei 1994 m. spalio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tetra Pak prieš Komisiją, T‑83/91, Rink. p. II‑755, 63 punktą).

21 Ieškovė ginčija sprendime pateiktą atitinkamų produktų rinkos apibrėžimą. Komisija turėjo atitinkama rinka laikyti visus kelionių paketus, įskaitant ir tolimų atstumų paketus, o ne apsiriboti artimų atstumų paketais. Ieškovė nurodo, kad Komisija nukrypo nuo savo ankstesnės praktikos kelionių į užsienį paketų apibrėžimo srityje, ir teigia, kad ji neteisingai įvertino paklausos ir pasiūlos pakeičiamumą. Dėl šių argumentavimo trūkumų sprendimas yra akivaizdžiai ydingas ir klaidingas teisės požiūriu.

22 Dėl Komisijos teiginio, kad nėra paklausos pakeičiamumo tarp tolimų atstumų paketų ir artimų atstumų paketų, ieškovė teigia, kad Komisijos argumentai, pirma, dėl produktų savybių skirtumų, antra, dėl skirtumo tarp tolimų atstumų paketų ir artimų atstumų paketų vidutinių kainų, yra klaidingi.

23 Pirma, ji remiasi produkto savybėmis ir ginčija Komisijos teiginius, kad tolimų atstumų paketai yra egzotiškesni, mažiau tinka šeimoms ir susiję su ilgesniais skrydžiais orlaiviu. Todėl artimos kelionės, pavyzdžiui, į Turkiją ar šiaurės Afriką, yra labiau „egzotiškos“ nei tolimos kelionės, pavyzdžiui, į Floridą arba Dominikos Respubliką, kurios labiau laikytinos „šeimos“ kelionėmis. Tiek artimų, tiek tolimų atstumų paketų atveju kelionė iki apgyvendinimo vietos trunka vienodai ilgai, nes svarbiausia yra, kiek trunka visa kelionė, įskaitant registraciją ir visą vežimą, o ne vien skrydžio trukmė. Be to, ieškovė teigia, kad, atsižvelgiant į gyvenimo stiliaus skirtumus (pvz., su šeima ar be šeimos) ir skirtingus pomėgius (visų pirma apgyvendinimo tipą, maistą, veiklą ir pomėgius), kelionių organizatorių keliautojams siūloma poilsio būdų įvairovė egzistuoja tiek ilgų, tiek trumpų atstumų paketų atžvilgiu.

24 Antra, dėl paketų kainų skirtumo ieškovė tvirtina, kad negalima teigti, jog vidutinės tolimų atstumų paketų kainos viršija artimų atstumų paketų kainas, nes šiuo atveju produktai yra labai skirtingi. Ieškovė taip pat nurodo abiejų tipų paketų kainų suartėjimą, nes kai kurie artimų atstumų paketai patenka į tas pačias kainų ribas kaip ir tolimų atstumų paketai.

25 Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, jog iš bylos medžiagos matyti, kad Komisija artimų atstumų paketus priskyrė kitai rinkai nei tolimų atstumų paketų rinka, atsižvelgdama į vartotojų pomėgius, vidutinę skrydžių trukmę, vidutinį kainų lygį ir ribotą kiekvienai krypčiai naudojamų orlaivių pakeičiamumą. Komisija taip nusprendė neginčydama, kad tolimų atstumų paketai tampa vis populiaresni tarp vartotojų ir kad rinkos tyrimai, kuriais atsakydama į pranešimą apie kaltinimus remiasi ieškovė (žr. British National Travel Survey, 1998, 4 tomas ir The 1998 Holiday Market ir Mintel, „Holidays: The booking procedure, 1997“), atspindi Jungtinės Karalystės vartotojų tendenciją atostogauti tolesnėse šalyse, visų pirma kitoje Atlanto vandenyno pusėje. Ji neginčijo ir fakto, kad, pirma, didelis per pastaruosius 5 metus artimų atstumų paketus pasirinkusių keliautojų skaičius (36 %) per šį laikotarpį pasinaudojo ir tolimų atstumų kelionių paketais, o antra, dar daugiau (62 %) atostogautojų yra „labai“ arba „pakankamai“ linkę tai padaryti per ateinančius 5 metus, kaip ieškovė nurodė savo atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 2.4 lentelėje.

26 Taigi reikia nustatyti, ar Komisija padarė aiškią vertinimo klaidą teigdama, kad šie duomenys pateisino siaurą atitinkamų produktų rinkos apibrėžimą, ir jai nepriskirdama, jos nuomone, su artimų atstumų paketais nepakankamai pakeičiamų tolimų atstumų paketų.

27 Pirma, dėl vidutinės skrydžio trukmės Komisija, ieškovei neginčijant, pabrėžė esminį skirtumą tarp vidutinės tolimų atstumų skrydžių, kurie paprastai trunka ilgiau nei 8 valandas, ir artimų skrydžių, kurie paprastai yra trumpesni nei 3 valandos, trukmės (skrydžiai iš Jungtinės Karalystės į Viduržemio jūros rytinės dalies salas ar Kanarų salas gali užtrukti iki keturių valandų). Ieškovė tvirtina, kad vartotojams svarbiausia yra ne skrydžio trukmė, o bendra kelionės iš išvykimo miesto iki paskirties viešbučio trukmė. Tačiau ji negali remtis šiuo argumentu, bandydama paneigti neabejotiną skirtumą tarp artimų skrydžių vidutinės trijų valandų trukmės ir tolimų skrydžių aštuonių valandų trukmės, nes bet kurioje kelionėje gali skirtis ir kelionės iš oro uosto į viešbutį trukmė.

28 Antra, dėl abiejų tipų paketų kainos svarbos ir jų poveikio vartotojams Komisija teigė, kad vidutinės tolimų atstumų paketų ir artimų atstumų paketų kainos skirtumai pateisina atskirų rinkų apibrėžimą. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Komisija pripažįsta, jog tarp abiejų tipų paketų kainų esama tam tikro suartėjimo. Tačiau jų suartėjimas yra nepakankamas, kad abu produktus būtų galima laikyti pakeičiamais ar kad vieno iš jų kaina galėtų turėti įtakos kitų produktų kainai.

29 Sprendimo 23 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, dėl kokių priežasčių ji mano, kad abiejų tipų paketai nėra pakeičiami kainos atžvilgiu. Jos nuomone, vartotojams siūlomos tolimų atstumų paketų kainos yra kur kas didesnės, kaip nurodyta ieškovės 1999 m. birželio 29 d. atsakymo į Komisijos prašymą pateikti informacijos 1a priede.

30 Pirma, Komisija konstatavo, kad vidutinės kataloge nurodytos 1998 m. vasaros tolimų atstumų paketų ir artimų atstumų paketų kainos skyrėsi daugiau kaip 100 %. Ji palygino panašius kelionių paketus (keturiolika nakvynių, trys žvaigždutės, maistas neįskaičiuotas) Floridoje ir Ispanijoje ir nustatė, kad antrieji kainavo beveik per pusę pigiau nei pirmieji. Rezultatai būtų panašūs ir lyginant Floridą su Graikija ar Kanarų salomis (apie 30–40 % skirtumas apgyvendinimo su maitinimu atveju). Sprendime pateikiamas išsamus kai kurių Airtours brošiūroje siūlomų artimų atstumų paketų ir tolimų atstumų paketų kainų palyginimas, parodantis didelį kainų skirtumą tarp abiejų tipų paketų.

31 Ieškovė ginčija vidutinių kainų, kaip vartotojų sprendimo pasirinkti tarp aiškiai skirtingų produktų tyrimo priemonės, naudojimą. Ji teigia, kad apibrėžiant atitinkamų produktų rinką svarbus yra „ribinių klientų“ elgesys ir tai, ar, išaugus artimų atstumų paketų kainai, jie sutiktų juos pakeisti į tolimų atstumų paketus. Komisija pripažįsta, kad vidutinės kainos nebūtinai atspindi ribines kainas, bet mano, kad kai skirtumai tokie svarbūs, kaip yra šiuo atveju, tikimybė, jog egzistuoja pakankama realiai palyginamų tolimų atstumų paketų gana panašiomis kainomis pasiūla, kuri galėtų daryti įtaką artimų atstumų paketų kainai, yra maža, nes tolimų atstumų paketus tikru pakaitalu laiko tik labai maža klientų dalis.

32 Taigi reikia nustatyti, ar Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą dėl šios ribinės grupės svarbos, t. y. dėl klientų, kurie, padidėjus artimų atstumų paketų kainai, įsigis tolimų atstumų paketus, skaičiaus santykio su visais kelionių organizatorių klientais, įprastai perkančiais artimų atstumų paketus.

33 Šiuo klausimu pirmiausia reikia pastebėti, kad šalys sutaria, jog Jungtinės Karalystės vartotojai, perkantys kelionių paketus, paprastai labai jautriai reaguoja į jų kainas.

34 Sprendimo 24 konstatuojamojoje dalyje yra pateiktas Komisijos teiginys, kuriame ji pripažįsta, kad „tolimų atstumų paketų kaina, ypač tam tikru metų laiku (pavyzdžiui, kai oras paprastai prastas), kartais gali būti vienoda arba artima brangesnių (vasaros sezono viduryje su geresnės kokybės apgyvendinimu) artimų atstumų paketų kainai“. Tačiau ji priėjo prie išvados, kad „toks labai ribotas suartėjimas yra nepakankamas, jog galėtų paveikti visų artimų atstumų paketų kainas, nes dėl kainos ar kitų priežasčių tik labai maža klientų dalis tolimų atstumų paketus laiko tikrais pakaitalais“.

35 Pagrįsdama šį teiginį Komisija sprendimo 25 konstatuojamojoje dalyje nurodė, kad nė viena iš ieškovės atsakyme į pranešimą apie kaltinimus (lentelė 2.6), pagrindžiančiame jos poziciją dėl kainų suartėjimo, nurodytų tolimų krypčių nepriskirtina tai pačiai kainų grupei kaip anksčiau nurodytos.

36 Iš 1999 m. birželio 29 d. ieškovės rašto, kuriame atsakoma į Komisijos 1999 m. birželio 15 ir 21 d. prašymus pateikti informacijos, 1a ir 2 priedų (taikant proceso organizavimo priemones Komisijos pateikti dokumentai, žr. Komisijos pirmojo dokumentų paketo 6b/7b priedą) matyti, kad Komisija teisingai nusprendė, jog vidutinių kainų skirtumai yra reikšmingi, ypač lyginant jas tuo pačiu metų laiku (vasarą arba žiemą). 1a priede nurodoma, kad 1996 m., 1997 m. ir 1998 m. vidutinės artimų atstumų paketo vienos savaitės kaina buvo atitinkamai 354, 378 ir 369 svarai sterlingų (GBP), o tolimų atstumų paketų – 676, 757 ir 781 svaras sterlingų.

37 Be to, šių dokumentų analizė patvirtina, kad Komisijos sprendimo 25 konstatuojamojoje dalyje pateiktas vertinimas yra teisingas. Iš ieškovės 1999 m. birželio 29 d. laiško 2 priedo matyti, kad ieškovės nurodytas tipiškas artimų atstumų paketas, pavyzdžiui, viena savaitė trijų žvaigždučių viešbutyje su daliniu maitinimu Maljorkoje, 2000 m. liepos arba rugpjūčio mėnesį kainavo 485 svarus. Šie skaičiai yra gerokai mažesni nei nurodytieji atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 21 puslapio 2.6 lentelėje ir paminėti sprendimo 25 konstatuojamojoje dalyje. Tik 1999 m. gruodžio mėnesį siūlomos paketų į Jamaiką (699 svarai), Meksiką (649 svarai) ar Šri Lanką (699 svarai) kainos yra artimos vidutinėms 2000 m. vasaros artimų atstumų paketų kainoms.

38 Be to, ieškovės pateikti dokumentai patvirtina Komisijos argumentus. Sprendimo 26 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad reklaminiame BA Holidays siūlomų tolimų atstumų paketų skelbime, kurį ieškovė pateikė per posėdį (žr. sprendimo 26 punktą, išnaša Nr. 23), keturių paketų kainos labai konkurencingos: Barbadosas (399 svarai), Tobagas (499 svarai), Grenada (529 svarai) ir Santa Liusija (799 svarai). Tačiau, kaip nurodo Komisija, maitinimas įskaičiuotas tik į paketo Santa Liusiją kainą, o kitų paketų kainos apima tik apgyvendinimą ir skrydį. Be to, tai buvo ne sezono kaina, taikyta 1999 m. rugsėjo ir spalio mėnesiais.

39 Reikia pažymėti, kad 1999 m. birželio 29 d. atsakyme į Komisijos 1999 m. birželio 15 ir 21 d. klausimus, kaip savo tipinio produkto pavyzdį, ieškovė nurodė atostogų Maljorkoje trijų žvaigždučių viešbutyje vasarą paketą, kurio kaina buvo maždaug 485 svarai, neįskaitant papildomo skrydžio mokesčio.

40 Be to, ieškovė per posėdį pripažino, kad ji leidžia atskirus artimų atstumų paketų ir tolimų atstumų paketų katalogus.

41 Dėl šių aplinkybių Komisijos teiginio, kad tik nedidelė stambiųjų Jungtinės Karalystės kelionių organizatorių klientų dalis mano, jog tolimų atstumų paketai kokybės ir kainos atžvilgiu pakeičia („value for money“) artimų atstumų paketus, negalima laikyti akivaizdžiai klaidingu.

42 Kiti ieškovės nurodyti argumentai nepaneigia šios išvados.

43 Ji remiasi tuo, kad dėl šiame sektoriuje atliktų tyrimų tolimų atstumų paketus galima priskirti pagrindinei skrydžių grupei. Ji visų pirma cituoja Mintel leidinį Holidays: The Booking procedure, kuriame nurodoma: „Tolimų atstumų kelionės įėjo į pagrindinių kelionių rinką. Kadangi kaina remiasi noru keliauti toliau ir pamatyti pasaulį už Europos ribų, ji tapo esminiu vartotojų pasirinkimo veiksniu.“ Be to, Komisija turėjo atsižvelgti į vykstant tyrimui gautus byloje nedalyvaujančių kelionių organizatorių pareiškimus, kurie pabrėžia augančią tolimų atstumų kelionių paketų pakeičiamumo artimų atstumų paketais svarbą.

44 Tačiau šiuo atveju to, kad Komisija neskyrė pakankamai dėmesio nei vartotojų pomėgių raidai, nei augančiam artimų atstumų paketų pakeičiamumui tolimų atstumų paketais, pavyzdžiui, į Floridą ir Dominikos Respubliką, nei pastarųjų metų tolimų atstumų paketų rinkos augimui, nepakanka, kad rinkos apibrėžimo atžvilgiu būtų galima konstatuoti, jog Komisija peržengė savo kompetencijos ribas, artimų atstumų paketus priskirdama kitai produktų rinkai nei tolimų atstumų paketai.

45 Trečia, dėl ieškovės argumentų dėl pasiūlos bei artimiems ir tolimiems skrydžiams naudojamų orlaivių pakeičiamumo negalima teigti, kad atsižvelgdama į tai, jog kai kurie daugiafunkciniai orlaiviai, pavyzdžiui, Boeing 757, tam tikra dalimi gali būti naudojami tiek tolimiems, tiek artimiems skrydžiams, ir į kitas produktų pakeičiamumo paklausos atžvilgiu nustatytas aplinkybes, Komisija turėjo laikytis platesnio rinkos apibrėžimo. Šiuo klausimu, reikia remtis, kaip padarė pati ieškovė, Komisijos pranešimo apie atitinkamos rinkos apibrėžimą Bendrijos konkurencijos teisės tikslais (OL C 372, 1997, p. 5) 13 punktu pagal kurį:

„Ekonominiu požiūriu atitinkamos rinkos apibrėžimui paklausos pakeičiamumas reiškia greičiausią ir efektyviausią drausminančią jėgą atitinkamos prekės tiekėjams, ypač jų sprendimams dėl kainos nustatymo“.

46 Ieškovė negali remtis ir atitinkamos rinkos apibrėžimo nemotyvavimu.

47 Komisija didelę dalį sprendimo (5–28 konstatuojamosios dalys) skyrė norėdama paaiškinti teiginį, kad atitinkama rinka apsiriboja artimų atstumų paketais, pagrindžiančius motyvus. Sprendime pateiktas aiškus ir nedviprasmiškas Komisijos paaiškinimas dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo leidžia Bendrijos teismui vykdyti kontrolę, o savo teises ginantiems suinteresuotiesiems asmenims susipažinti su priimtų sprendimų paaiškinimu (1990 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Delacre ir kt. prieš Komisiją, C‑350/88, Rink. p. I‑359, 15 punktas).

48 Iš to matyti, kad pirmasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio, teisinio saugumo principo ir EB sutarties 253 straipsnio pažeidimu dėl to, kad Komisija šioje byloje taikė klaidingą kolektyvinės dominuojančios padėties apibrėžimą

49 Ieškovė teigia, kad Komisija, nukrypdama nuo ankstesnės savo sprendimų, Bendrijos teismų praktikos ir gerų ekonomikos principų bei pažeisdama Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnį sprendime taikė naują ir klaidingą „kolektyvinės dominuojančios padėties“ apibrėžimą, bendrai aprašytą jo 51–56 konstatuojamosiose dalyse. Kartu Komisija pažeidė teisinio saugumo principą ir EB sutarties 253 straipsnį, nes sprendimas yra neteisingai motyvuotas.

50 Komisija neigia, kad jos požiūris pasikeitė, ir mano, kad ji taikė kolektyvinio dominavimo kriterijų, kuris jau buvo taikytas ankstesnėse bylose ir patvirtintas 1999 m. kovo 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendime Gencor prieš Komisiją (T‑102/96, Rink. p. II‑753).

51 Reikia pabrėžti, kad minėtos sprendimo konstatuojamosios dalys (51–56) yra jo VA dalyje, kur Komisija tik glaustai paaiškina, dėl kokių priežasčių ji padarė išvadą, kad koncentracija, apie kurią pranešta, sukeltų dominuojančią padėtį, ir kur bendrai atsako į per administracinę procedūrą ieškovės pateiktas pastabas dėl kai kurių kolektyvinės dominuojančios padėties požymių.

52 Šiame įvade į koncentracijos, apie kurią pranešta, teisinę analizę Komisija tik apibrėžė pagrindinius savo pozicijos dėl koncentracijos pasekmių bruožus, kuriuos vėliau detaliau pateikė ir paaiškino sprendimo 57–180 konstatuojamosiose dalyse.

53 Kadangi sprendimas yra Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio taikymo konkrečiai koncentracijai aktas, kontroliuodamas tokio sprendimo teisėtumą Pirmosios instancijos teismas turi tikrinti tik tai, kaip Komisija vertino šią koncentraciją, t. y. nustatyti, kokiu būdu teisės normos buvo taikytos faktams, ir nuspręsti, ar pagrįstas Komisijos vertinimas dėl koncentracijos, apie kurią pranešta, poveikio konkurencijai. Šiuo atveju konkrečios koncentracijos poveikio konkurencijai aplinkybės, kurios nulėmė Komisijos poziciją uždrausti koncentraciją, yra nurodytos ir komentuojamos sprendimo 57–180 konstatuojamosiose dalyse bei ieškovės ginčijamos trečiuoju ieškinio pagrindu.

54 Taigi pirmiausia reikia išnagrinėti trečiąjį ieškinio pagrindą pagrindžiančių ieškovės argumentų pagrįstumą ir tuo pačiu metu atsižvelgti į jos argumentus dėl sprendimo 51–56 konstatuojamosiose dalyse pateiktų bendrų Komisijos argumentų.

Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio pažeidimu dėl to, kad Komisija konstatavo, jog koncentracija, apie kurią pranešta, sukurs kolektyvinę dominuojančią padėtį ir pažeis EB sutarties 253 straipsnį

55 Šiuo pagrindu ieškovė siekia įrodyti, kad nuspręsdama uždrausti numatomą koncentraciją Komisija padarė vertinimo klaidą. Ji mano, kad sprendime teisiškai neįrodyta, jog po koncentracijos atsirastų kolektyvinė dominuojanti padėtis, galinti itin sutrukdyti konkurencijai atitinkamoje rinkoje. Taigi uždrausdama koncentraciją Komisija pažeidė Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnį.

A – Bendrosios nuostatos

56 Pagal Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio 2 dalį koncentracija, kuri nesukuria ar nesustiprina dominuojančios padėties ir dėl to nėra itin apribojama veiksminga konkurencija bendrojoje rinkoje arba didelėje jos dalyje, yra laikoma suderinama su bendrąja rinka.

57 Pagal Reglamento 2 straipsnio 3 dalį koncentracija, kuri sukuria arba sustiprina dominuojančią padėtį ir dėl to itin apribojama veiksminga konkurencija bendrojoje rinkoje arba didelėje jos dalyje, yra laikoma nesuderinama su bendrąja rinka.

58 Taikydama Reglamentą Nr. 4064/89 ir tirdama galimą kolektyvinio dominavimo atvejį Komisija turi nustatyti ar tiesioginė ir nedelsiama koncentracijos pasekmė bus padėties, galinčios reikšmingai ir ilgam laikui sutrukdyti rinkoje egzistuojančiai veiksmingai konkurencijai, sukūrimas arba sustiprinimas (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Gencor prieš Komisiją 94 punktą). Jei esama konkurencija iš esmės nepakeičiama, koncentracija turi būti leidžiama (žr. 1994 m. gegužės 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimų Air France prieš Komisiją, T‑2/93, Rink. p. II‑323, 78 ir 79 punktus ir Gencor prieš Komisiją 170, 180 ir 193 punktus).

59 Iš teismo praktikos matyti, kad „tariamai kolektyvinės dominuojančios padėties atžvilgiu Komisija <...>, perspektyviniu požiūriu analizuodama atitinkamą rinką, privalo įvertinti, ar jos nagrinėjama koncentracija sukels tokią padėtį, kai veiksmingą konkurenciją atitinkamoje rinkoje kartu itin apribos koncentracijoje dalyvaujančios įmonės ir viena ar kelios koncentracijoje nedalyvaujančios įmonės, kurios, ypač dėl tarpusavio veiksmų derinimo, galės nustatyti bendrą elgesį rinkoje ir veikti pakankamai nepriklausydamos nuo kitų konkurentų, klientų ir pagaliau vartotojų“ (minėtų sprendimų Kali&Salz 221 punktas ir Gencor prieš Komisiją 163 punktas).

60 Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad „teisės ar ekonomikos požiūriu nėra jokio pagrindo į ekonominio ryšio apibrėžimą neįtraukti glaudžios oligopolijos, kurios nariai esant atitinkamoms rinkos sąlygoms, pavyzdžiui, rinkos koncentracijos, skaidrumo, produktų vienodumo atžvilgiu, gali numatyti vienas kito veiksmus ir taip yra skatinami derinti savo elgesį rinkoje, kad, sumažindami gamybą ir padidindami kainas, maksimaliai padidintų bendrą pelną, dalyvių tarpusavio priklausomybės. Tokiu atveju kiekvienas ūkio subjektas žino, kad jo konkurencinis veiksmas, kuriuo siekiama padidinti rinkos dalį (pavyzdžiui, kainų sumažinimas), paskatins analogiškus kitų subjektų veiksmus ir nesuteiks jam jokios naudos. Taigi sumažėjusios kainos paveiks visus subjektus“ (minėto sprendimo Gencor prieš Komisiją 276 punktas).

61 Tad kolektyvinė dominuojanti padėtis, itin trukdanti veiksmingai konkurencijai bendrojoje rinkoje ar nemažoje jos dalyje, gali atsirasti dėl koncentracijos, kai atsižvelgiant į atitinkamos rinkos savybes ir struktūros pakeitimus, kuriuos ši koncentracija gali sukelti, ji sukeltų tai, kad kiekvienas iš dominuojančios oligopolijos narių, atsižvelgdamas į bendrus interesus, manytų, jog yra įmanoma, ekonomiškai racionalu ir todėl pageidautina rinkoje laikytis ilgalaikės bendros pozicijos, siekiant parduoti brangiau nei konkurencinė kaina, nors ir nesudarant susitarimų ar nevykdant suderintų veiksmų EB sutarties 81 straipsnio prasme (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Gencor prieš Komisiją 277 punktą), o esami ar potencialūs konkurentai ar klientai ir vartotojai negalėtų veiksmingai reaguoti.

62 Kaip tvirtino ieškovė ir savo pareiškimuose pripažino Komisija, taip apibrėžtai kolektyvinei dominuojančiai padėčiai sukurti reikalingos trys sąlygos:

– pirma, kiekvienas dominuojančios oligopolijos narys turi turėti galimybę sužinoti apie kitų narių elgesį, kad galėtų įsitikinti, ar jie vienodai elgiasi. Kaip aiškiai pripažįsta Komisija, nepakanka to, kad kiekvienas dominuojančios oligopolijos narys supranta, jog tarpusavyje priklausomas elgesys rinkoje yra naudingas visiems; jis turi turėti ir galimybę sužinoti, ar kiti subjektai ėmėsi tokios pačios strategijos ir jos laikosi. Skaidrumas rinkoje turėtų būti pakankamas, kad kiekvienas dominuojančios oligopolijos narys galėtų pakankamai tiksliai ir greitai sužinoti apie kitų narių elgesio rinkoje pokyčius,

– antra, tylus koordinavimas turi būti tęstinis, t. y. turi būti paskata nenukrypti nuo bendros politikos rinkoje. Kaip pastebėjo Komisija, dominuojančios oligopolijos nariai gali turėti naudos tik tuo atveju, jeigu jie visi elgiasi paraleliai. Taigi ši sąlyga apima atsakomuosius veiksmus bendro elgesio modelio nesilaikymo atveju. Šalys pritaria minčiai, jog turi egzistuoti pakankamai įbauginimo priemonių kolektyvinės dominuojančios padėties tęstinumui užtikrinti, kad būtų garantuota ilgalaikė paskata nenukrypti nuo bendro elgesio modelio, o tai reiškia, kad kiekvienas dominuojančios oligopolijos narys turi žinoti, jog aiškiai konkurencinis vieno iš jų elgesys, kuriuo siekiama padidinti rinkos dalį, sukels analogiškus kitų narių veiksmus ir todėl nebus jam naudingas (šiuo klausimu žr. sprendimo Gencor prieš Komisiją 276 punktą),

– trečia, siekdama teisiškai įrodyti, kad egzistuoja kolektyvinė dominuojanti padėtis, Komisija turi nustatyti, kad numanomas esamų ir potencialių konkurentų ir vartotojų elgesys nesukels pavojaus laukiamiems bendro elgesio rezultatams.

63 Atliekant perspektyvinę kolektyvinės dominuojančios padėties analizę, kurią kontroliuodama koncentracijas turi atlikti Komisija, reikia atidžiai ištirti aplinkybes, kurios konkrečiu atveju yra svarbios koncentracijos pasekmių konkurencijai atitinkamoje rinkoje (minėto sprendimo Kali&Salz 222 punktas). Kaip pati Komisija yra pabrėžusi 1998 m. gegužės 20 d. Sprendimo Price Waterhouse prieš Coopers&Lybrand (byla IV/M.1016) (OL L 50, 1999, p. 27) 104 punkte ir kaip matyti iš Kali&Salz sprendimo, Komisija turi pateikti svarių įrodymų, jei mano, kad koncentracija turi būti uždrausta dėl to, kad ji sukurtų kolektyvinę dominuojančią padėtį. Šie įrodymai turi būti susiję visų pirma su vertinant galimą kolektyvinę dominuojančią padėtį svarbiais veiksniais, pavyzdžiui, veiksmingos konkurencijos tarp numanomų dominuojančios oligopolijos narių nebuvimu ir kitų subjektų galimo konkurencinio spaudimo silpnumu.

64 Be to, reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 4064/89 pagrindinės normos ir visų pirma jo 2 straipsnis suteikia Komisijai tam tikrą diskreciją, ypač kiek tai susiję su ekonominėmis kategorijomis, ir todėl šios esminės koncentracijų srities teisės įgyvendinimo priežiūra Bendrijos teismo turi būti vykdoma atsižvelgiant į diskreciją, kuri būdinga ekonominio pobūdžio normoms, esančioms koncentracijos sistemos dalimi (minėtų sprendimų Kali&Salz 223 ir 224 punktai ir Gencor prieš Komisiją 164 ir 165 punktai).

65 Ieškovės pateiktų prieštaravimų, kuriais siekiama įrodyti, kad Komisija, manydama, jog leidus koncentraciją, apie kurią pranešta, atsirastų kolektyvinė dominuojanti padėtis, padarė vertinimo klaidą, pagrįstumą reikia vertinti atsižvelgiant į tai, kas anksčiau išdėstyta.

B – Sprendimas

66 Sprendime skiriamos (žr. 72 ir 75 konstatuojamąsias dalis) dvi atitinkamos rinkos dalyvių grupės, pirma, stambūs kelionių organizatoriai ir, antra, antriniai arba smulkūs kelionių organizatoriai:

– stambius turizmo kelionių organizatorius apibūdina tai, kad jie yra sąlygiškai dideli – kiekvieno iš jų rinkos dalis viršija 10 % (Komisijos duomenimis, Thomson apyvarta sudaro – 27 %, Airtours – 21 %, Thomas Cook – 20 % ir First Choice – 11 %, taigi iš viso – 79 %; Airtours duomenimis, Thomson apyvarta sudaro – 30,7 %, Thomas Cook – 20,4 %, Airtours – 19,4 % ir First Choice – 15 %, taigi iš viso – 85,5 %), ir tai, kad jie yra integruoti tiek aukštesniame (užsakomųjų skrydžių įmonės), tiek žemesniame lygmenyje (kelionių agentūros),

– antriniai subjektai yra smulkesni, nė vienam jų nepriklauso daugiau kaip 5 % rinkos, paprastai jie neturi savo užsakomųjų skrydžių įmonių nei kelionių agentūrų. Išskyrus Cosmos (antrinių subjektų vertikalios integracijos išimtis, nes ji yra susijusi su viena stambiausių Jungtinės Karalystės užsakomųjų skrydžių įmonių Monarch), Manos ir Kosmar, kurie pagal dydį yra penktas, šeštas ir septintas kelionių organizatoriai ir kurių pardavimas atitinkamai sudaro 2,9 %, 1,7 % ir 1,7 % viso pardavimo, yra keletas šimtų smulkių konkuruojančių kelionių organizatorių, nė vieno iš kurių pardavimas neviršija 1 %.

67 Iš Sprendimo (žr. Komisijos vertinimo santrauką sprendimo 168–172 konstatuojamosiose dalyse) aišku, kad Komisija manė, jog numatoma koncentracija sukurs dominuojančią padėtį Jungtinės Karalystės artimų atstumų paketų rinkoje ir itin apribos konkurenciją bendrojoje rinkoje Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio 3 dalies prasme dėl toliau nurodomų priežasčių:

– numatoma koncentracija pašalintų konkurenciją tarp trijų stambiųjų po koncentracijos likusių kelionių organizatorių (Airtours/First Choice po susijungimo, Thomson ir Thomas Cook). Dėl rinkos struktūros ir veikimo būdo, kuris priklausytų nuo sprendimų, priimtų dėl pajėgumų, bei didelio koncentracijos laipsnio (po koncentracijos trys stambieji kelionių organizatoriai užimtų 80 %), jie nebūtų skatinami konkuruoti (sprendimo 169 konstatuojamoji dalis),

– koncentracija sustiprintų egzistuojantį skaidrumo ir tarpusavio priklausomybės laipsnį, nes nustatydami rinkoje siūlomų kelionių paketų skaičių likę trys stambieji kelionių organizatoriai būtų suinteresuoti veikti paraleliai, sumažindami pajėgumus labiau nei reikalauja rinkos plėtra,

– buvusios konkurencijos tyrimas sustiprina šią išvadą, nes jis įrodo, kad atitinkamoje rinkoje egzistuoja kolektyvinio dominavimo tendencija (sprendimo 128–138 konstatuojamosios dalys),

– egzistuotų įbauginimo priemonės arba atsakomųjų veiksmų galimybės, susijusios su tuo, kad, vienam iš likusių trijų stambiųjų kelionių organizatorių nusprendus nemažinti savo pajėgumų, likę du galėtų elgtis taip pat, dėl to kiltų „pasiūlos perteklius“ ir sunkios finansinės pasekmės kiekvienam iš organizatorių (sprendimo 170 konstatuojamosios dalys),

– dėl koncentracijos dar labiau sumažėtų smulkių arba naujų kelionių organizatorių, t. y. esamų ar potencialių konkurentų, rinkos dalis, nes jie prarastų First Choice kaip vietų lėktuvuose tiekėją ir potencialų platinimo kanalą; bet kuriuo atveju šie subjektai neturėtų galimybės kompensuoti likusių trijų stambiųjų kelionių organizatorių įgyvendinto galimo pajėgumų sumažinimo (sprendimo 171 konstatuojamoji dalis).

68 Dėl koncentracijos poveikio veiksmingai konkurencijai Komisija manė, kad bendrų rinkos pajėgumų sumažėjimas uždarytų rinką ir padidintų kainas bei dominuojančios oligopolijos narių pelną (žr. sprendimo 56 konstatuojamąją dalį ir 168 konstatuojamosios dalies pabaigą).

C – Dėl tariamų Komisijos vertinimo klaidų

69 Ieškovė tvirtina, kad, priešingai nei teigia Komisija, šios sprendime nurodyti įrodymai, apibūdinantys padėtį kaip kolektyvinį dominavimą, neegzistavo pranešimo momentu ir nebūtų atsiradę koncentracijos atveju.

70 Ieškovė pirmiausia teigia, kad Komisija teisiškai neįrodė, jog, atsižvelgiant į atitinkamos rinkos savybes, koncentracija paskatintų likusius tris stambiuosius kelionių organizatorius nebekonkuruoti.

71 Antra, ji nurodo, kad net jei tokia paskata egzistuotų, įbauginimo priemonių ar atsakomųjų veiksmų galimybės nebuvimas sutrukdytų tariamai dominuojančiai oligopolijai susidaryti.

72 Trečia, smulkieji arba nauji kelionių organizatoriai, t. y. esami ar potencialūs konkurentai, bet kuriuo atveju ginčytų galimą pajėgumų sumažinimą ir sulauktų vartotojų reakcijos, taigi koncentracija nesuteiktų galimybės likusiems trims stambiesiems kelionių organizatoriams veikti kartu pakankamai nepriklausant nuo kitų konkurentų ir vartotojų.

73 Ketvirta, ieškovė teigia, kad Komisija neteisingai įvertino koncentracijos poveikį konkurencijai atitinkamoje rinkoje.

1. Pirminės pastabos

74 Ieškovė pirmiausia nurodo, kad natūralus subjektų polinkis atsargiai apibrėžti jų galimybes atitinkamoje rinkoje anksčiau netrukdė jiems tarpusavyje konkuruoti ir nėra pagrindo manyti, kad numatomos koncentracijos įgyvendinimas panaikintų šią konkurenciją, sukurdamas likusių trijų stambiųjų kelionių organizatorių kolektyvinę dominuojančią padėtį.

75 Sprendime lakoniškai apibūdinama pranešimo metu egzistavusi konkurencija. Tačiau neginčijama, kad Komisija padarė išvadą, jog numatoma koncentracija rinkoje ne sustiprintų, o sukurtų dominuojančią padėtį (sprendimo 194 konstatuojamoji dalis). Savo pareiškimuose Komisija patvirtino, kad nėra teigusi, jog pranešimo metu egzistavo dominuojanti oligopolija ir kad omeny turimas kolektyvinės dominuojančios padėties sustiprinimas, o ne sukūrimas. Taigi ji neginčija, kad iki numatomos koncentracijos įgyvendinimo stambieji kelionių organizatoriai nemanė, jog yra įmanoma ir pelninga sumažinti pajėgumus tam, kad būtų padidintos kainos ir pajamos.

76 Iš to matyti, kad šiuo atveju Pirmosios instancijos teismo tyrimo atskaitos taškas turi būti padėtis, kuriai esant, pačios Komisijos nuomone, keturi stambieji kelionių organizatoriai negali laikytis bendro elgesio modelio rinkoje ir konkurentų, komercinių partnerių bei vartotojų atžvilgiu neveikia kaip vieningas vienetas, taigi nesinaudoja kolektyvinei dominuojančiai padėčiai būdingomis galimybėmis.

77 Šiomis aplinkybėmis Komisija privalėjo įrodyti, kad, atsižvelgiant į Jungtinėje Karalystėje artimų atstumų paketų rinkos savybes ir koncentraciją, apie kurią pranešta, ją leidus būtų susidariusi konkurenciją ribojanti kolektyvinė dominuojanti padėtis, nes Airtours/First Choice, Thomson ir Thomas Cook būtų įgijusios anksčiau neturėtą galimybę bendrai veikti rinkoje, nustatydamos mažesnius pajėgumus nei susidarytų konkurencinės rinkos, kuriai būdingas atsargumas pajėgumų atžvilgiu, atveju.

78 Taigi ieškovės šioje byloje pateiktus argumentus reikia nagrinėti šių minėtų samprotavimų kontekste.

2. Dėl išvados, kad koncentracijos įgyvendinimas paskatintų likusius tris stambiuosius kelionių organizatorius nebekonkuruoti

79 Ieškovė tvirtina, kad išvada, jog koncentracijos įgyvendinimas paskatintų likusius tris kelionių organizatorius nebekonkuruoti, yra klaidinga, nes Komisija, pirma, neatsižvelgė, nors turėjo tai padaryti, į tarp stambiųjų kelionių organizatorių pranešimo metu egzistavusią konkurenciją bei, antra, padarė klaidų vertindama rinkos savybes, kuriomis ji įrodinėjo, kad bus sukurta kolektyvinė dominuojanti padėtis, t. y. ankstesnę ir numatomą paklausos raidą, jos svyravimą ir skaidrumo lygį rinkoje.

a) Dėl konkurencijos tarp stambiųjų kelionių organizatorių įvertinimo

80 Ieškovė tvirtina, kad šiuo atveju labai svarbi yra iki pranešimo egzistavusios konkurencijos (toliau – ankstesnė konkurencija) analizė, nes pagrindinės Komisijos nurodytos paskatos, t. y. tariamas pajėgumų nelankstumas, yra būdingas normaliam rinkos funkcionavimui, susijęs su visa verslo šaka ir numatomas koncentracijos įgyvendinimas jo nepaveiktų. Ji teigia, kad atitinkama rinka pastaraisiais metais veikė konkurencingai, ir ginčija Komisijos teiginį dėl kolektyvinio dominavimo tendencijos egzistavimo. Visų pirma ji kritikuoja tai, kaip Komisija atsižvelgė į tariamą kolektyvinio dominavimo tendencijos egzistavimą, prieš išnagrinėdama numatomą koncentraciją ir istorinių rinkos dalių svyravimą.

81 Komisija tvirtina, kad tai, kaip rinka veikė anksčiau, ir ankstesnės konkurencijos egzistavimas nėra lemiami veiksniai, nes sprendimas paremtas teiginiu, kad numatoma koncentracija sukurtų kolektyvinę dominuojančią padėtį, t. y. pakeistų rinkos sąlygas taip, kad anksčiau išnagrinėtos paskatos ir elgesys būtų netinkamas kriterijus nustatant, kaip subjektai reaguotų į naują padėtį rinkoje. Todėl ji tvirtina, kad pagrindinis klausimas yra, ar numatoma koncentracija pakeistų esamas rinkos sąlygas taip, kad pagrindiniai subjektai nebesielgtų kaip anksčiau. Taigi negalima daryti išvados, kad likus trims subjektams rinka išliktų konkurencinga todėl, kad ji tokia buvo esant keturiems stambiesiems kelionių organizatoriams. Tačiau Komisija ginčija ieškovės argumentus, kuriais siekiama įrodyti, kad aktyvi konkurencija egzistavo ir išlieka.

82 Pirmosios instancijos teismas pastebi, kad vienas iš klausimų, kurį tariamos kolektyvinės dominuojančios padėties atžvilgiu turėjo ištirti Komisija, yra toks: ar koncentracija, dėl kurios į ją kreiptasi, itin apribos veiksmingą konkurenciją atitinkamoje rinkoje (minėtų sprendimų Kali&Salz 221 punktas ir Gencor prieš Komisiją 163 punktas). Egzistuojančios konkurencijos lygiui labai nesikeičiant, koncentracija turi būti leidžiama, nes ji neriboja konkurencijos (žr. šio sprendimo 58 punktą). Iš to matyti, kad pranešimo metu atitinkamoje rinkoje egzistuojantis konkurencijos lygis yra lemiamas veiksnys nustatant, ar atsirado kolektyvinė dominuojanti padėtis reglamento Nr. 4064/89 prasme.

83 Kaip tvirtino ieškovė, šiuo atveju iki pranešimo egzistavusios konkurencijos analizė yra labai svarbi, nes, Komisijos nuomone, po koncentracijos turėjusio atsirasti tylaus koordinavimo tikslas būtų trijų likusių integruotų kelionių organizatorių įgyvendinamas pajėgumų apribojimas, peržengiantis natūralų pajėgumų planavimo atsargumą, kurį Komisija laiko būdingu normaliam rinkos veikimui.

i) Dėl tariamos kolektyvinio dominavimo tendencijos iki numatytos koncentracijos įgyvendinimo

84 Pirmiausia reikia konstatuoti, kad dalį savo sprendimo Komisija skyrė „ankstesnės konkurencijos struktūros“ tyrimui (128–131 konstatuojamosios dalys); išsami šios sprendimo dalies analizė rodo, kad iš tikro Komisija nepareiškė nuomonės dėl rinkoje egzistuojančios konkurencijos lygio. Ji tik išdėstė (128–138 konstatuojamosios dalys) keletą aplinkybių ar veiksnių, įvykusių rinkoje iki pranešimo, ir padarė išvadą (sprendimo 138 konstatuojamoji dalis), jog „esama daug įrodymų, kad šiame sektoriuje jau egzistuoja kolektyvinio dominavimo tendencija, ypač pajėgumų nustatymo atžvilgiu“. Tačiau šiose sprendimo konstatuojamosiose dalyse visai neminimas rinkoje iki pranešimo sumažėjęs konkurencijos lygis.

– Dėl fakto, kad stambieji kelionių organizatoriai atsargiai planuoja pajėgumus ir ypač atsižvelgia į pagrindinių konkurentų planus

85 Sprendimo 135 ir 136 konstatuojamosiose dalyse Komisija teigia, kad stambieji kelionių organizatoriai atsargiai planuoja pajėgumus ir ypač atsižvelgia į pagrindinių konkurentų planus (sprendimo 136 konstatuojamojoje dalyje cituojamos kai kurie stambiųjų integruotų Jungtinės Karalystės kelionių organizatorių vadovų nuomonės, kurios įrodo tokį planavimo atsargumą). Pirmesnėje sprendimo konstatuojamojoje dalyje (135) aprašytas 1995 m. vasaros įvykis, kuris, Komisijos nuomone, parodo per didelės pasiūlos rinkoje pasekmes: 1994 m. planavimo metu kelionių organizatoriai pervertino 1995 m. vasaros sezono paklausą ir patyrė didelių nuostolių, nesugebėdami parduoti visų paketų, kuriuos vėliau turėjo išparduoti su didelėmis nuolaidomis.

86 Ieškovė teigia, kad stambiųjų kelionių organizatorių negalima kritikuoti dėl atsargaus pajėgumų planavimo ir atsižvelgimo į kitų stambiųjų kelionių organizatorių numatomus planus, nes Bendrijos teismas pripažino, kad nepriklausomybės sąlyga neatima iš ekonominių subjektų galimybės protingai prisitaikyti prie egzistuojančio ir numatomo konkurentų elgesio (1975 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją, 40/73–48/73, 50/73, 54/7–56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink. p. 1663, 173 ir 174 punktai). Ji mano, kad šis atsargumas nėra nesuderinamas su agresyvia konkurencija, kuria siekiama išlaikyti ar padidinti savo rinkos dalį pagrindinių konkurentų sąskaita. Šiuo atžvilgiu ieškovė cituoja stambiųjų kelionių organizatorių pareiškimus, kuriuose apibrėžiami jų plėtros siekiai.

87 Komisija tvirtina, kad stambiesiems kelionių organizatoriams ieškovės priskirti siekiai atspindi padėtį iki numatomos koncentracijos, taigi yra susiję su kitokiomis sąlygomis. Ji neteigia, kad iki tol egzistavo dominuojanti oligopolija. Be to, kai kuriuose pareiškimuose nurodytas „agresyvus augimas“ praeityje buvo pasiektas ir ateityje turėjo būti įgyvendintas įsigijimų būdu. Pagaliau Thomas Cook Komisijai nurodė, kad jos pagrindinis rūpestis buvo nebe dydis, o pelnas (sprendimo 131 konstatuojamoji dalis).

88 Reikia priminti, kad sprendime ne vieną kartą pripažinta, jog ši natūrali atsargaus pajėgumų planavimo tendencija yra atitinkamos rinkos, kurioje nėra konkurenciją ribojančios kolektyvinės dominuojančios padėties, dabartinės būklės ypatybė ir kad ji veikia visus subjektus, o ne vien stambiuosius kelionių organizatorius, net jei pastarieji yra labiau paveikti (sprendimo 60–66, 97 ir 136 konstatuojamosios dalys). Sprendimo 97 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, kad „paklausos svyravimas verčia riboti planuojamus pajėgumus ir juos vėliau padidinti esant labai didelei paklausai; taip tiekėjai apsisaugo nuo staigaus paklausos sumažėjimo“, o 136 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad „stambieji kelionių organizatoriai atsargiai planuoja pajėgumus ir ypač atsižvelgia į pagrindinių konkurentų planus“.

89 Atsižvelgiant į šias aplinkybes ir į tai, kad Komisija neginčijo atitinkamos rinkos konkurencinio pobūdžio iki pranešimo visų pirma 1995 m. krizės atveju, vien tų metų įvykis, kuriam sprendime skiriama daug dėmesio, negali būti laikomas įrodymu, kad šiame sektoriuje jau egzistavo kolektyvinio dominavimo tendencija. Tai, kad 1994 m. planavimo metu subjektai suklydo ir patyrė didelių nuostolių pervertindami 1995 m. vasaros sezono paklausą, gali būti laikoma tik šiai rinkai būdingos rizikos pavyzdžiu, kurios ypatingas veikimas išaiškintas sprendimo 59–66 konstatuojamosiose dalyse.

90 Nors iš sprendimo 136 konstatuojamojoje dalyje pateiktų pastabų matyti, kad stambiųjų kelionių organizatorių vadovai suvokia plėtimosi strategijai atitinkamoje rinkoje būdingą riziką, ypač po 1995 m. pamokos, ir todėl, kad pelną nulemia gebėjimas priderinti pajėgumus prie paklausos (žr. sprendimo 60 konstatuojamąją dalį), šie teiginiai visiškai neįrodo, kad tarp stambiųjų kelionių organizatorių nėra konkurencijos.

91 Pagaliau, priešingai nei teigia Komisija (žr. sprendimo 137 ir 138 konstatuojamąsias dalis), faktas, kad tie patys instituciniai investuotojai tam tikra dalimi (nuo 30 % iki 40 % kapitalo) dalyvauja Airtours, First Choice ir Thomson, negali būti laikomas įrodymu, kad šiame sektoriuje jau egzistuoja kolektyvinio dominavimo tendencija. Šiuo atveju pakanka konstatuoti, kad sprendime, kaip pati Komisija pripažino savo atsakyme į ieškinį (73 konstatuojamoji dalis), nėra teigiama, jog institucinių investuotojų grupė sudaro nedalomą visumą, leidžiančią kontroliuoti šias bendroves, kurių akcijos kotiruojamos biržoje, ar keistis informacija tarp šių trijų bendrovių. Be to, neištyrusi, kiek šie akcininkai dalyvauja valdant įmones, Komisija negali teigti, kad jie taip pat skatina atsargiai valdyti pajėgumus. Pagaliau net tarus, kad galimybė daryti įtaką įmonių valdymui yra įrodyta, nes bendri institucinių investuotojų interesai augimo, vadinasi, ir pajėgumų srityje tik atspindi atitinkamai rinkai būdingas savybes, Komisija negalėtų įrodyti, kad tokių institucinių investuotojų dalyvavimas trijų iš keturių stambiųjų kelionių organizatorių kapitale yra kolektyvinio dominavimo tendencijos egzistavimo įrodymas.

92 Iš to, kas pasakyta, matyti, jog Komisija negalėjo savo teiginio, kad šiame sektoriuje jau egzistavo kolektyvinio dominavimo tendencija, pagrįstumo įrodymu laikyti atsargumo planuojant pajėgumus normaliomis rinkos sąlygomis, nes ji neginčijo konkurencinio rinkos pobūdžio.

– Dėl rinkai būdingos horizontalios ir vertikalios integracijos savybių vertinimo paskelbus Monopolies and Mergers Commission pranešimą

93 Ieškovė tvirtina, kad viena iš Jungtinės Karalystės konkurencijos institucijų Monopolies and Mergers Commission (toliau – MMC) ištyrė 1997 m. atitinkamoje rinkoje egzistavusią konkurenciją ir parengė pranešimą „Foreign package holidays: a report on the supply in the UK of tour operators‘ services and travel agents‘ services in relation to foreign package holidays“ (toliau – MMC pranešimas). Ji tvirtina, kad šiame pranešime MMC priėjo prie išvados, jog ši rinka yra pakankamai konkurencinga.

94 Komisija teigia, kad po to, kai buvo paskelbtas 1997 m. pranešimas, padėtis rinkoje iš esmės pasikeitė ne vien dėl stambiųjų kelionių organizatorių vertikalios integracijos sustiprėjimo, kaip teigia ieškovė, bet ir dėl didelės horizontalios integracijos.

95 Sprendimo 128–134 konstatuojamosiose dalyse Komisija kaip kolektyvinio dominavimo tendencijos įrodymą nurodo pastarųjų metų Jungtinės Karalystės kelionių į užsienį paketų sektoriui būdingą horizontalią ir vertikalią integraciją, kuri paspartėjo 1997 m. gruodžio mėnesį paskelbus MMC pranešimą dėl to, kad keturi stambieji kelionių organizatoriai įsigijo vidutinio dydžio įmones.

96 Pirmosios instancijos teismas pastebi, kad detalus šių veiksmų tyrimas rodo, jog stambiųjų kelionių organizatorių įvykdytas kelionių organizatorių, oro bendrovių ir kelionių agentūrų įsigijimas, nurodytas sprendimo 134 konstatuojamojoje dalyje, nesukelia esminių pasikeitimų, kurie 1999 m. pakeistų 1997 m. pabaigoje MMC padarytas išvadas dėl konkurencijos šioje rinkoje, ir dėl šios priežasties šie įsigijimai negalėjo būti laikomi kolektyvinio dominavimo tendencijos įrodymais.

97 Pirma, reikia konstatuoti, kad MMC, kaip pastebėjo ieškovė, savo 1997 m. pranešime teigė, kad kelionių į užsienį paketų verslas yra dinamiškas, konkurencija aktyvi, o įėjimo į rinką barjerai nereikšmingi. Ji padarė šią išvadą atlikusi ypač išsamią (daugiau kaip 300 puslapių) kelionių verslo padėties ir veiklos analizę, parengtą po 12 mėnesių trukusio tyrimo ir paremtą dideliu duomenų kiekiu ir visų Jungtinėje Karalystėje parduodamų kelionių į užsienį paketų verslo atstovų nuomonėmis. Savo pranešimui MMC užsakė keturis nepriklausomų konsultantų rinkos tyrimus, o pranešimas buvo parengtas 1997 m. lapkričio mėnesį, t. y. likus vos pusantrų metų iki Komisijos atliktos šios rinkos analizės dėl koncentracijos, apie kurią pranešta.

98 MMC savo pranešimo 1.6 punkte pareiškė:

„Per pastaruosius dešimt metų kelionių verslas nebuvo statiškas, o jo įvaizdis tebesikeičia, esant didesnei vertikalios integracijos tendencijai. Iš visų mūsų 1986 m. tyrime dėl kelionių į užsienį paketų aprašytų stambiųjų dalyvių tik Thomson išsaugojo padėties pranašumą. Mes surinkome daug įrodymų, kad konkurencija šiame sektoriuje yra stipri, ir iš esmės pritariame šiam teiginiui. Nepaisant to, kad per pastaruosius 5 metus koncentracija išaugo, jos lygis nėra labai aukštas. Metų pelnas nėra per didelis. Rinkos dalyviai ateina ir išeina. Nėra esminių kliūčių įeiti į kelionių organizatorių ar kelionių agentūrų rinką“.

99 Komisija neginčijo šios sprendimo analizės, nors pati dažnai citavo MMC pranešime pateiktus vertinimus kitais klausimais (sprendimo 9, 11, 47, 70, 76, 81, 114, 115, 123, 128, 129, 131, 133 ir 134 konstatuojamosios dalys). Iš to matyti, kad ji neginčija MMC išvadų, jog 1997 metais rinka buvo labai konkurencinga.

100 Tačiau Komisija tvirtina (sprendimo 123 konstatuojamoji dalis), kad nuo 1997 m. konkurencijos sąlygos šioje rinkoje labai pasikeitė dėl joje padidėjusios koncentracijos ir vertikalios integracijos, kaip nurodyta sprendimo 134 konstatuojamojoje dalyje. Šiuo klausimu Komisija teigia, kad vidutinio dydžio rinkos dalyvių pašalinimas yra reikšmingas konkurencijos struktūros pasikeitimas, padidinantis stambiųjų kelionių organizatorių paralelinio elgesio galimybę.

101 Tačiau reikia konstatuoti, kad paskelbus MMC pranešimą Jungtinės Karalystės kelionių į užsienį paketų rinkoje įvykusi horizontali ir vertikali integracija yra ne tokia reikšminga, kaip teigia Komisija.

102 Horizontalios koncentracijos atžvilgiu iš bylos medžiagos (pranešimas Komisijai apie koncentraciją, 33a puslapis ieškinio priede Nr. 5, 1997 m. MMC pranešimo 4.18 punktas ir sprendimo 72 konstatuojamoji dalis) matyti, kad Thomson, Airtours ir First Choice rinkos dalių raida 1996–1999 metais neįrodo, jog labai padidėjo jų dalis artimų atstumų rinkoje. Kelionių organizatorių rinkos plėtros visų atstumų kelionių į užsienį paketų rinkoje grafikas parodo, kad 1996 metais Thomson dalis sudarė 25 %, o 1998 metais – tik 22 %, Airtours dalis sudarė 16 % 1996 ir 1998 metais, o First Choice sumažėjo nuo 10 % 1996 metais iki 9 % 1998 metais. Taigi 1997 m. veikę trys stambieji kelionių organizatoriai 1996 metais pardavė 51 % kelionių į užsienį paketų, o 1998 metais – 47 %. Šis įvertinimas paremtas tik su artimų atstumų kelionėmis susijusių duomenų tyrimu. Iš MMC pranešimo 4.18 punkto matyti, kad 1997 metais MMC nagrinėjo ir integruotų kelionių organizatorių rinkos dalį, pasiremdamas siauru sprendime pateiktu prekių rinkos apibrėžimu, nes rinkos analizės šiuo aspektu pranašumai buvo nurodyti Thomas Cook. Iš 1996 m. (MMC pranešimo 4.18 punktas) ir 1998 m. (sprendimo 72 konstatuojamoji dalis) rinkos dalių lyginamosios analizės matyti, kad, nelygu šaltinis, Thomson rinkos dalis nuo 33 % sumažėjo iki 30 % ar 27 %, Airtours – nuo 20 % iki 19 % ar 21 %, First Choice – nuo 12 % iki 15 % ar 11 %. Tik Thomas Cook rinkos dalis labai išaugo nuo 6 % iki 20 %.

103 Iš to matyti, kad pagrindinė kelionių į užsienį paketų verslo koncentracija po 1997 metų vyko dėl Thomas Cook, kuris po kelių įsigijimų (1996 m. birželio mėnesį įsigytas Sunworld, 1998 m. – Flying Colors, turėjęs 3 % kelionių į užsienį paketų rinkos, ir Carlson/Inspirations, turėjęs nuo 1% iki 3 % rinkos) (MMC pranešimo 4.1 lentelė, p. 76, sprendimo 131 ir 134 konstatuojamosios dalys) per keletą metų iš smulkaus subjekto virto stambiuoju kelionių organizatoriumi. Dėl šio augimo Thomas Cook 1998 metais tapo ketvirtu stambiuoju kelionių organizatoriumi, kuris buvo integruotas vertikaliai ir dėl šios priežasties geriau pasirengęs konkuruoti su kitais stambiaisiais kelionių organizatoriais. Ši aplinkybė negali būti aiškinama kaip konkurencijos nebuvimo rinkoje įrodymas.

104 Išskyrus Thomas Cook atvejį, sprendimo 134 konstatuojamojoje dalyje minimas kelionių organizatorių įsigijimas yra susijęs tik su smulkių subjektų įsigijimais, dėl kurių stambiųjų kelionių organizatorių rinkos dalis kelionių į užsienį paketų rinkoje itin nepadidėjo. Todėl vidutinio dydžio kelionių organizatorių pašalinimas, kuris, Komisijos nuomone, iš esmės pakeitė konkurenciją, padidino paralelinio stambiųjų organizatorių elgesio galimybę ir leido atsirasti naujam stambiajam kelionių organizatoriui Thomas Cook, kurio rinkos dalis nuo 6 % padidėjo iki 20 %.

105 Nuo 1997 metų vykusio stambiųjų kelionių organizatorių vertikalios integracijos stiprėjimo, kuris, Komisijos manymu, įrodo sektoriaus kolektyvinio dominavimo tendenciją (sprendimo 138 konstatuojamoji dalis), atžvilgiu reikia konstatuoti, kad sprendimas yra nenuoseklus, nes jis tuo pačiu metu grindžiamas idėja, jog vertikali integracija yra būtina, siekiant konkuruoti su stambiaisiais kelionių organizatoriais. Taigi sprendimo 132 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, kad 1998 m. First Choice taikė vertikalios platinimo integracijos politiką, kuria siekė apsiginti nuo kitų stambiųjų kelionių organizatorių veiklos, nebemokėti jiems komisinių ir gauti geresnę informaciją apie rinkos tendencijas. Šis vertikalios integracijos poreikis yra viena svarbiausių Komisijos, maniusios, kad šiuo atveju atsiras kolektyvinė dominuojanti padėtis, nes koncentracija pašalins First Choice kaip konkurentą visuose trijuose platinimo tinklo lygiuose (sprendimo 168 konstatuojamoji dalis), išvadų.

106 Iš to matyti, kad pati Komisija sprendime pripažįsta, jog vertikalios integracijos sustiprėjimas skatina konkurenciją, nes padidina efektyvumą ir riboja stambiųjų kelionių organizatorių, kurie suteikia pirmenybę nuosaviems, o ne kitų stambiųjų ūkio subjektų platinimo kanalams, tarpusavio priklausomybę. Taigi ši vertikali integracija po 1997 m. MMC pranešimo paskelbimo neįrodo kolektyvinio dominavimo tendencijos. Be to, reikia pastebėti, kad MMC savo pranešime nagrinėjo augančią vertikalios integracijos tendenciją ir teigė, jog ji gali ir skatinti, ir riboti konkurenciją (žr. MMC pranešimo 2.193 punktą). Visų pirma MMC padarė išvadą, kad 1997 m. vertikalios integracijos nekonkurencinis poveikis, atsižvelgiant į sektoriaus koncentracijos lygį, buvo silpnas.

107 Iš to matyti, kad Komisija neteisingai manė, jog dėl po 1997 m. MMC pranešimo paskelbimo vykusios horizontalios ir vertikalios integracijos reikėjo atmesti jame pateiktą rinkai būdingos konkurencijos lygio vertinimą.

108 Iš to, kas išdėstyta, akivaizdu, kad Komisija suklydo, sprendimo 138 konstatuojamojoje dalyje teigdama, jog 128–137 konstatuojamosiose dalyse pateikti įrodymai „įrodo, kad šiame sektoriuje jau egzistuoja kolektyvinio dominavimo tendencija, visų pirma pajėgumų nustatymo srityje“.

ii) Dėl istorinių rinkos dalių svyravimo įvertinimo

109 Ieškovė kaip konkurencingos rinkos įrodymą nurodo faktą, kad praeityje stambiųjų kelionių organizatorių rinkos dalys svyravo, buvo dinamiškos ir kito.

110 Komisijos manymu, pastaruoju metu tokio pobūdžio svyravimo atitinkamoje rinkoje nėra. Ji pabrėžia, kad ieškovės nurodyti stambiųjų kelionių organizatorių rinkos dalių pasikeitimai atsirado dėl įsigijimų, o ne dėl jų veiklos rezultatų. Neįskaitant šių įsigijimų, stambiųjų subjektų rinkos dalys pastaraisiais metais beveik nepakito, todėl galima manyti, kad vidinis augimas yra sunkus (sprendimo 128 konstatuojamoji dalis ir 86 išnaša).

111 Reikia pastebėti, kad apibūdinant kolektyvinę dominuojančią padėtį nekintančios istorinės rinkos dalys skatina tylų susitarimą, nes vietoj aktyvios konkurencijos jis palengvina rinkos pasidalijimą, kadangi kiekvienas subjektas remiasi savo istoriškai turima rinkos dalimi ir nustato jai proporcingą savo produktų lygį.

112 Šiuo atveju Komisijos teiginys, kad pastaruosius penkerius metus Thomson, Airtours, Thomas Cook ir First Choice rinkos dalys liko stabilios, yra paremtas tuo, jog į išorinį augimą atsižvelgti nereikia. Komisija mano, kad rinkos dalių pasiskirstymui kintant pirmiausia dėl konkurentų įsigijimo, priskiriamos „kvotos“ gali būti nustatomos sudedant pirkėjo ir perkamos įmonės rinkos dalis, ir todėl nėra maksimalios praeityje valdytos rinkos dalies siekiančių subjektų problemos.

113 Tačiau išorinio augimo pašalinimas, nustatant rinkos dalių svyravimą, šiuo atveju nėra pagrįstas, nes įmonių dydis ir jų vertikalios integracijos laipsnis atitinkamoje rinkoje yra svarbūs konkurencijos veiksniai (žr. sprendimo 73, 75, 77, 78, 99, 100, 114 ir 115 konstatuojamąsias dalis). Tokiomis aplinkybėmis daugelis anksčiau tiek prieš MMC pranešimo paskelbimą, tiek po jo įvykusių stambiųjų kelionių organizatorių įsigijimų gali būti laikomi stiprios konkurencijos tarp šių subjektų, kurie įsigyja, siekdami neleisti pagrindiniams konkurentams atitrūkti svarbiausiose srityse ir pasinaudoti masto ekonomija, ženklu.

114 Be to, tai, kad neatsižvelgiama į išorinį augimą, šiuo atveju prieštarauja daugeliui pačios Komisijos sprendime pateiktų pastabų, iš kurių galima suprasti, kad, priešingai nei teigiama jos pareiškimuose, vienos iš stambiųjų kelionių organizatorių įvykdytas įsigijimas kitų stambiųjų kelionių organizatorių atžvilgiu ne sudaro papildomą įsigyjančios įmonės ir perkamos įmonės rinkos dalių sumą, bet sukelia jų konkurencinę reakciją.

115 Sprendimo 137 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad „kai tapo žinoma apie Airtours bandymą įgyti First Choice kontrolę šių metų balandžio mėnesį, Thomson pranešimo apie ketinimą išsaugoti savo rinkos dalį pakako, kad jos akcijų kursas tą pačią dieną nukristų 9 %, „bijant, kad bendrovė pradės kainų karą“, o Thomson vadovybė turėjo dėti daug pastangų, bandydama įtikinti institucinius investuotojus, kad pranešimas buvo netinkamai išaiškintas ir ji siekė ne padidinti savo pajėgumus rinkoje, o tik užimti po Airtours/First Choice susijungimo jų paliktas pozicijas“.

116 Taip pat sprendimo 145 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad „sektoriuje laikoma įprasta, jog bet kokia koncentracija reiškia dalyvių rinkos dalies laikiną sumažėjimą, kai kuriems klientams ir tiekėjams pasitraukus dėl jų programų dubliavimo panaikinimo“. Šiuos teiginius patvirtina ieškovės pateikti įrodymai dėl istorinių rinkos dalių raidos (ieškovės atsakymo 6 priedo 2 puslapis; žr. ir kelionių organizatorių rinkos dalies kreivę ieškinio 8 puslapyje). Taigi, dėl 1989 m. Thomson įvykdyto Horizon įsigijimo naujo darinio rinkos dalis turėjo būti lygi 32 % (Thomson – 25 % ir Horizon – 7 %), tačiau ji greitai sumažėjo iki maždaug 25 %.

117 Reikia konstatuoti, jog iš byloje pateiktų duomenų matyti, kad, kaip Komisijai neginčijant teigė ieškovė, stambiųjų kelionių organizatorių rinkos dalys kelionių į užsienį paketų rinkoje, įskaitant išorinį augimą, labai kinta. Tai teigti leidžia ieškovės su pranešimu pateikta kelionių organizatorių rinkos dalių lentelė (ieškinio p. 8). Taigi, 1990 m. Thomson rinkos dalis buvo lygi 21,81 %, First Choice – 5,82 %, Airtours – 4,27 %, o Thomas Cook – 2,13 %. 1994 m. Thomson rinkos dalis buvo lygi 23,13 %, Airtours – 15,52 %, First Choice – 5,88 %, o Thomas Cook – 2,41 %. O 1998 m. Thomson rinkos dalis buvo lygi 19,28 %, Airtours – 14,26 %, First Choice – 7,47 %, o Thomas Cook – 11,38 %.

118 Todėl galima teigti, kad Komisija suklydo sakydama, jog nereikia atsižvelgti į dėl įsigijimų susidariusias rinkos dalis, ir dėl šios priežasties pastarųjų metų stambiųjų kelionių organizatorių rinkos dalių raidą laikydama nekintančia.

119 Pagaliau dėl atitinkamoje rinkoje egzistuojančios konkurencijos reikia nurodyti, kad, Komisijai neginčijant, ieškovė teigė, jog stambiųjų kelionių organizatorių pelnas gali skirtis tą patį sezoną (esant laiminčiųjų ir pralaiminčiųjų) bei keistis kiekvieną sezoną. Ši aplinkybė gali būti laikoma rinkos konkurencingumo įrodymu ir paneigia, kad egzistuoja kolektyvinė dominuojanti padėtis.

iii) Išvada dėl konkurencijos tarp stambiųjų kelionių organizatorių įvertinimo

120 Iš to matyti, kad, analizuodama atitinkamoje rinkoje iki pranešimo paskelbimo egzistavusią konkurenciją Komisija padarė vertinimo klaidų. Pirma, ji nepakankamai teisiškai pagrindė savo teiginį dėl kolektyvinio dominavimo tendencijos šiame sektoriuje egzistavimo, taigi ir konkurencijos ribojimo, ypač pajėgumų nustatymo srityje. Antra, ji neatsižvelgė, kaip privalėjo, į faktą, kad praeityje stambiųjų kelionių organizatorių rinkos dalys svyravo, o šis svyravimas įrodo rinkos konkurencingumą.

b) Dėl ankstesnės paklausos raidos ir numatomos raidos, jos svyravimo ir rinkos skaidrumo lygio vertinimo

121 Antrame sprendimo skyriuje „Rinkos savybės (dominuojanti oligopolija)“ (78–127 dalys) nurodomos kai kurios savybės, kurios, Komisijos nuomone, rodo atitinkamos rinkos polinkį į dominuojančią oligopoliją. Tai yra, pavyzdžiui, produktų tapatumas, mažas paklausos augimas, maža kainos įtaka paklausai, panaši pagrindinių tiekėjų sąnaudų struktūra, padidintas skaidrumo lygis, pagrindinių tiekėjų tarpusavio priklausomybė ir tarp jų egzistuojantys komerciniai ryšiai, didelės patekimo į rinką kliūtys ir maža vartotojų perkamoji galia. Pagal sprendimą (87 konstatuojamoji dalis) šios savybės jau egzistuoja ir išliktų įgyvendinus numatomą koncentraciją.

122 Ieškovė ginčija teiginius, kuriais remdamasi Komisija padarė išvadą, kad šios savybės jau būdingos atitinkamai rinkai ir dėl jų numatomos koncentracijos įgyvendinimo atveju rinka bus linkusi į dominuojančios oligopolijos atsiradimą. Ji tvirtina, kad paklausos augimo tempai ir jos svyravimo laipsnis atitinkamoje rinkoje bei rinkos skaidrumo lygis šiuo atveju yra veiksniai, kurie, priešingai nei teigia Komisija, apsunkina kolektyvinės dominuojančios padėties atsiradimą.

i) Dėl mažo paklausos augimo

123 Ieškovė iš esmės tvirtina, kad manydama, jog paklausos augimas bendrai yra silpnas, nors per administracinę procedūrą pateikti duomenys ir tai, kad paklausos augimas yra spartesnis nei bendrojo vidaus produkto augimas, įrodo priešingai, Komisija padarė vertinimo klaidą.

124 Sprendimo 92 ir 93 konstatuojamosiose dalyse Komisija pateikia savo vertinimus dėl paklausos lygio augimo atitinkamoje rinkoje.

125 92 konstatuojamojoje dalyje Komisija tvirtina, kad „vieno kelionių organizatoriaus neseniai atliktame tyrime, kuriuo buvo remtasi atsakyme į Komisijos prašymą pateikti informaciją, <...> nurodyta <...> kad, bendrai paėmus, vidutinis metinis augimo lygis (3 %–4 % per dešimtmetį) yra mažas.“ Taip pat nurodoma, kad „pagal daugelį sektoriaus prognozių paklausos augimas pastaraisiais dvejais metais turėtų būti artimas nuliui, bet paskui laukiama tam tikro atsigavimo.“

126 Paskui 93 konstatuojamojoje dalyje Komisija tvirtina „savo tyrimo šioje byloje pagrindu“ padariusi išvadą, jog „bendras paklausos augimas artimų atstumų paketų rinkoje liks kuklus, koks jis buvo aštuntajame dešimtmetyje.“ Galiausiai Komisija „mano, kad rinkos augimas artimiausioje ateityje nesuaktyvins konkurencijos“.

127 Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad Komisijos teiginiai paremti nepilnu ir klaidingu per administracinę procedūrą jai perduotų duomenų vertinimu.

128 Pirma, reikia pastebėti, kad atsakydama į proceso organizavimo priemonę, kuria Pirmosios instancijos teismas jos prašė pateikti tyrimą, kuriuo buvo remtasi sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje, Komisija pažymėjo, kad per administracinę procedūrą jai nebuvo pateiktas visas šio tyrimo tekstas ir kad Pirmosios instancijos teismui ji gali perduoti tik ištrauką, kurią kelionių organizatorius pridėjo prie atsakymo į prašymą pateikti informaciją. Šią ištrauką sudaro vienas Ogilvy&Mather parengto dokumento „Forecasting Holiday Demand“, kurio data nežinoma, puslapis.

129 Šioje ištraukoje nurodyta: „Per pastaruosius 20 metų Jungtinės Karalystės kelionių į užsienį rinka smarkiai išaugo. Pagal British National Travel Survey Jungtinės Karalystės gyventojai pasinaudojo apie 30 milijonų kelionių į užsienį (daugiau kaip 4 nakvynių), t. y. tris kartus daugiau nei 1978 m. Paskutinį dešimtmetį rinka vidutiniškai augo 3,7 % per metus“. Ištraukoje dėl paklausos svyravimo taip pat pažymima, kad „nors rinkos augimas buvo nuolatinis, metinis augimo lygis nebuvo pastovus; metinį 10 % ar didesnį augimą tuojau keisdavo didelis atsitraukimas“; „kelionių paklausa ne tik svyruoja labiau nei bendras vidaus produktas ir ilgalaikių vartotojų išlaidų lygis, bet ir nesutampa su ekonominiu ciklu (pavyzdžiui, 1980 ir 1981 metų nuosmukio periodu rinka išaugo daugiau nei 10 %“ ir kad „dėl paklausos svyravimo numatyti jos dydį yra labai sudėtinga“.

130 Tačiau iš paprastos šio dokumento analizės matyti, kad Komisija jį įvertino klaidingai. Sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje ji nurodo, kad „tyrime taip pat pastebima (it also noted), kad vidutinis metinis augimo lygis iš esmės yra mažas“, nors Pirmosios instancijos teismui perduotoje ištraukoje nieko panašaus nėra sakoma. Atvirkščiai, Komisija ignoravo ištraukos autoriaus dėmesį dideliam kelionių į užsienį paketų pardavimo augimui pastaraisiais 20 metų. Iš to matyti, kad Komisija šį dokumentą aiškino neatsižvelgdama į jo turinį ir tikslą, nors ir laikė jį pagrindiniu dokumentu savo teiginiui, kad šios rinkos augimas aštuntajame dešimtmetyje buvo silpnas ir toks išliks (sprendimo 93 konstatuojamoji dalis), pagrįsti.

131 Antra, iš šių sprendimo ištraukų (sprendimo 92 ir 93 konstatuojamosios dalys) matyti, kad Komisija neatsižvelgė į paklausos augimo lygį per paskutinius dvejus iki pranešimo apie koncentraciją paskelbimo metus ? 1997 ir 1998 m., ? kurie yra svarbūs palyginimui, nes 1995 m. įvykių poveikis rinkai jau buvo asimiliuotas. Iš prie ieškovės pranešimo 9 priedo pridėto 1998 m. British National Travel Survey (1999 m. vasario mėnuo) ketvirto tomo matyti, kad kelionių į užsienį paketų sektorius labai augo visą dešimtmetį, taigi ir pastaraisiais metais. Iš 113 puslapio (ir lentelės 112 puslapyje) turinio matyti, kad kelionių į užsienį skaičius nuo 21 milijono 1989 m. išaugo iki 29,25 milijonų 1998 m. (tai yra daugiau kaip 39,2 % per paskutinį dešimtmetį). Po 1995 m. krizės kelionių į užsienį skaičius nuo 26 milijonų 1995 m. sumažėjo iki 23,25 milijonų 1996 m. (apie 10,5 % mažėjimas), 1997 m. kelionių į užsienį skaičius nuo 23,25 milijono padidėjo iki 27,25 milijono (išaugo daugiau nei 17,2 %) ir nuo 27,25 milijono iki 29,25 milijono 1998 metais (išaugo daugiau nei 7,3 %). Dėl paskutiniųjų metų pranešime aiškiai teigiama, kad augimas yra tikras ir nesusijęs su įprasta skaičių suapvalinimo praktika, kai pasikeitimai tarp metų minimalūs. Ta aplinkybė, jog šie duomenys apima ir tolimų atstumų paketus, nesumažina jų įrodomosios reikšmės dėl nuolatinio kilimo tendencijos, nes šio tipo paketai pastaraisiais metais sudarė tik vieną penktadalį (žr. British National Travel Survey pranešimo 116 punktą).

132 Vertindama atitinkamos rinkos augimą, Komisija į šiuos duomenis neatsižvelgė; atvirkščiai, šią tendencija ji priskyrė dvejiems būsimiems metams, sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje pabrėždama, kad „pagal keletą sektoriaus prognozių paklausos augimas pastaraisiais dvejais metais turėtų būti artimas nuliui, bet paskui laukiama tam tikro atsigavimo“. Per posėdį pasiteiravus dėl šio teiginio, Komisija atsakė, kad šis vertinimas remiasi ekonometriniu tyrimu, parengtu vykstant administracinei procedūrai, atsakant į prašymą pateikti duomenis. Reikia pažymėti, kad sprendime nėra minimi nei šio ekonometrinio tyrimo autoriai, nei jo pobūdis, nei parengimo kontekstas. Be to, reikia nurodyti, kad šiam vertinimui dėl nuliui artimo augimo prieštaraujama kitoje sprendimo konstatuojamojoje dalyje (93 konstatuojamoji dalis), kur pati Komisija „pripažįsta, kad artimų atstumų paketų rinka turėtų toliau vystytis“ ir kad „įmanoma, jog dėl laisvalaikio daugėjimo ir bendro gyvenimo lygio kilimo ji augs šiek tiek greičiau nei bendras BVP“.

133 Iš to, kas pasakyta, matyti, kad nepripažindama, jog, nepaisant kiekvienų metų paklausos svyravimo, pastarąjį dešimtmetį šiai rinkai aiškiai buvo būdinga žymi augimo tendencija ir kad ypač pastaraisiais metais paklausa augo greičiau, Komisija klaidingai aiškino savo turimus duomenis dėl paklausos augimo. Turint omeny tokį augimą, nepateikdama tikslesnių įrodymų, kodėl ši augimo tendencija turėtų pasikeisti ateityje, Komisija negalėjo teigti, kad rinka pasižymi silpnu augimu ir kad šiuo atveju tai yra veiksnys, palengvinantis likusių trijų stambiųjų kelionių organizatorių kolektyvinės dominuojančios padėties susidarymą.

ii) Dėl paklausos svyravimo vertinimo

134 Ieškovė teigia, kad dėl paklausos svyravimo kolektyvinės dominuojančios padėties egzistavimo įrodinėjimas tampa sudėtingesnis, nes rinkoje atsiranda papildomas „triukšmas“, tampa sunkiau atskirti paklausos pasikeitimus dėl rinkos svyravimo, kai nukrypstant nuo bendro elgesio modelio padidinami pajėgumai. Tai, kad yra taip sunku atskirti šių dviejų rūšių įvykius, aiškiai reiškia, kad bet kokia susitarimo galimybė bus nestabili.

135 Komisija savo sprendime pripažįsta, kad šioje rinkoje esama tam tikro svyravimo (sprendimo 92 ir 95 konstatuojamosios dalys). Tačiau ji tvirtina (sprendimo 97 konstatuojamoji dalis), kad šiuo atveju svyravimas ne trukdo sukurti kolektyvinę dominuojančią padėtį, o atvirkščiai „dėl jo rinka labiau linksta į dominuojančią padėtį, nes šis reiškinys, susijęs su tuo, kad pajėgumus lengviau ne mažinti, o didinti, ir stambiesiems kelionių organizatoriams reiškia, kad pajėgumų srityje yra logiška elgtis atsargiai“. Ji teigia, kad „paklausos svyravimas verčia riboti planuotus pajėgumus ir paskui juos padidinti, jei paklausa pasirodo ypač didelė“ ir „teikėjai taip apsisaugo nuo staigaus paklausos kritimo“.

136 Bet kuriuo atveju sprendimo 94–96 konstatuojamosiose dalyse Komisija ginčija per administracinę procedūrą ieškovės pateiktus argumentus dėl paklausos svyravimo ir jos priežasčių, susijusių su bendru vidaus produktu, klientų skonio ir išlaidų pasikeitimais (pigių skrydžių bendrovių poveikis). Be to, pati Komisija teigia (95 konstatuojamoji dalis), kad „visi kelionių organizatoriai priklauso nuo ekonominio ciklo poveikio ir savo prognozėse turi atsižvelgti į makroekonominę raidą“. Taigi gali būti, kad visų kelionių organizatorių nuomonės dėl rinkos plėtros bus panašios.

137 Komisija pripažįsta (sprendimo 96 konstatuojamoji dalis bei 73 ir 74 išnašos), kad kai kurie išorės veiksniai, pavyzdžiui, teroristų išpuoliai prieš turistus Egipte arba Turkijoje, gali sutrukdyti kelionių organizatorių planus, bet atsisako tai laikyti kolektyvinės dominuojančios padėties atsiradimą apsunkinančiu veiksniu, nes tokie išimtiniai įvykiai nėra būdingi trumpų atstumų paketų rinkai ir gali įvykti bet kurioje rinkoje.

138 Pagaliau Komisija pripažįsta, kad ieškovės pastabos dėl sunkumo, kurį šie svyravimai sukelia kolektyvinės dominuojančios padėties susidarymui, atitinka ekonomikos teoriją, bet tvirtina, kad jos nėra svarbios šiuo atveju. Komisijos manymu, kadangi pajėgumus yra lengviau ne didinti, o mažinti, subjektai elgsis atsargiai, siekdami apsisaugoti nuo galimo svyravimo. Be to, paklausos sumažėjimą lengvai galima atskirti nuo kito subjekto pajėgumų padidinimo, nes pastarojo veiksmus galima tiesiogiai stebėti.

139 Pirmiausia reikia pastebėti, kad, kaip pripažįsta Komisija, ekonomikos teorija teigia, jog paklausos svyravimas apsunkina kolektyvinės dominuojančios padėties susidarymą. Atvirkščiai, stabili, taigi ir silpnai svyruojanti, paklausa yra tinkamas veiksnys kolektyvinei dominuojančiai padėčiai apibūdinti, nes ji leidžia lengviau nustatyti nukrypimus (tai yra gudravimus) nuo bendro elgesio modelio, leisdama juos atskirti nuo reaguoti į svyruojančios rinkos augimą ar mažėjimą skirto pajėgumų derinimo.

140 Šiuo atveju Komisija pripažįsta, kad atitinkamai rinkai yra būdingas tam tikras paklausos svyravimo laipsnis (sprendimo 92, 95 ir 97 konstatuojamosios dalys). Tačiau reikia konstatuoti, kad daugelis bylos elementų rodo, jog šios rinkos svyravimo laipsnis yra didelis. Taigi sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje minėto tyrimo ištraukoje nurodyta, kad „nors rinkos augimas buvo nuolatinis, metinis augimo lygis nebuvo pastovus; metinį 10 % ar didesnį augimą tuojau keisdavo didelis atsitraukimas“; „kelionių į užsienį paklausa ne tik svyruoja labiau nei bendras vidaus produktas ir ilgalaikių vartotojų išlaidų lygis, bet ir nesutampa su ekonominiu ciklu (pavyzdžiui, 1980 ir 1981 metų nuosmukio periodu rinka išaugo daugiau kaip 10 %“ ir kad „dėl paklausos svyravimo numatyti jos dydį yra labai sudėtinga“. Be to, didelį rinkos svyravimą patvirtina British National Travel Survey 1998 m. pranešime pateikti duomenys. Po 1995 metų krizės, dėl kurios kelionių į užsienį skaičius nuo 26 milijonų 1995 m. sumažėjo iki 23,25 milijono 1996 m. (apie 10,5 % sumažėjimas), kelionių į užsienį skaičius nuo 23,25 milijono 1997 m. padidėjo iki 27,25 milijono (išaugo daugiau nei 17,2 %) ir nuo 27,25 milijono iki 29,25 milijono (išaugo daugiau nei 7,3 %) 1998 metais.

141 Komisija vis dėlto teigia, kad ši aplinkybė šiuo atveju nėra svarbi, nes siekdami apsisaugoti nuo bet kokio galimo svyravimo subjektai elgiasi atsargiai.

142 Komisija negali remtis faktu, kad, apsisaugodami nuo staigių paklausos kritimų, kelionių organizatoriai atsargiai planuoja pajėgumus, suteikdami pirmenybę jų padidinimui, jei paklausa pasirodo ypač didelė (sprendimo 97 konstatuojamoji dalis), šiuo atveju neigdami svarbaus dominuojančią oligopoliją įrodančio veiksnio – stabilumo laipsnio ir atitinkamos rinkos nematomumo – egzistavimą. Iš tikrųjų, nors dėl normaliam rinkos veikimui būdingo atsargumo svarbu atsižvelgti į poreikį geriau nuspėti paklausos raidą, planuoti yra sunku, nes visi subjektai turi iš anksto (dėl rinkos ypatybių maždaug prieš 18 mėnesių) nuspėti būsimą paklausos, kuriai būdingas didelis svyravimas, raidą, sukeliančią spėliojimų dėl ateities. Subjektų atsargumo ir paklausos svyravimo iki koncentracijos įgyvendinimo Komisija nelaikė konkurencinės rinkos kliūtimi. Taigi atsargumo negalima laikyti kolektyvinės dominuojančios padėties įrodymu nei konkurencingos pranešimo paskelbimo metu egzistavusios rinkos įrodymu.

143 Pagaliau, reikia pastebėti, kad negalima pritarti Komisijos pateiktiems argumentams dėl ieškovės kritikos (sprendimo 94–96 konstatuojamoji dalis).

144 Svyravimo, susijusio su ekonomikos ciklu, atžvilgiu Komisija negali (kaip ji pasielgė sprendimo 95 konstatuojamojoje dalyje) teigti, jog „yra įmanoma, kad visų kelionių organizatorių nuomonės dėl rinkos plėtros bus panašios“, neįrodydama savo teiginio, nors pajėgumai buvo nustatyti maždaug prieš 18 mėnesių iki sezono pradžios (žr. sprendimo 63 konstatuojamąją dalį). Tuo metu negalima tiksliai prognozuoti kaip kis pagrindiniai makroekonominiai kintamieji, pavyzdžiui, bendras vidaus produktas, keitimo kursas, vartotojų pasitikėjimas.

145 Su išoriniais veiksniais susijusio svyravimo atžvilgiu Komisijos požiūris, jog skaičiuodami pajėgumus kelionių organizatoriai atsižvelgs į su rinkos svyravimu susijusius duomenis (sprendimo 96 konstatuojamoji dalis bei 73 ir 74 išnašos), reiškia tą patį, ką ji kritikuoja, t. y. išorinius smūgius paverčia vidiniais kintamaisiais, juos integruodama į paklausos prognozę. Tačiau subjektai taip nesielgia. Tai patvirtina 1999 m. gegužės mėn. Thomson, kuri dėl karo Kosove ir teroristų grasinimų Turkijoje patyrė didelių nuostolių, parduodama kelionių į Viduržemio jūros rytinę dalį paketus, nesėkmė, nors kaip, neginčijant Komisijai, tvirtina ieškovė, tai nepaveikė Airtours.

146 Pagaliau Komisijos argumentą, kad paklausos sumažėjimą visais atvejais bus galima lengvai atskirti nuo kito subjekto pajėgumų padidinimo, nes pastarojo veiksmus galima tiesiogiai stebėti, reikia atmesti, kadangi dėl toliau tiriant rinkos skaidrumą nurodytų priežasčių integruotas kelionių organizatorius sunkiai galės teisingai interpretuoti kitų kelionių įmonių priimtus sprendimus dėl pajėgumų.

147 Iš to, kas pasakyta, aišku, kad Komisija neįrodė, jog šiuo atveju ekonomikos teorija netaikytina, ir klaidingai manė, jog paklausos svyravimas palengvins likusių trijų stambiųjų kelionių organizatorių dominuojančios oligopolijos susidarymą.

iii) Dėl atitinkamoje rinkoje egzistuojančio skaidrumo laipsnio įvertimo

148 Sprendimo 102 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, kad skaidrumo atveju „reikia atskirti planavimo laiką ir pardavimo sezoną, kuris prasideda katalogų platinimu“, „tačiau šiais dviem laikotarpiais visiems keturiems integruotiems kelionių organizatoriams rinka yra labai skaidri“.

149 103, 104, 105 konstatuojamosiose dalyse ji tvirtina, kad „pagrindiniai sprendimai dėl pajėgumų ateinančiam sezonui yra priimami planavimo laikotarpiu“ ir kad „kiekvieno iš keturių stambiųjų kelionių organizatorių atveju šie sprendimai yra skaidrūs dėl tokių priežasčių:

– nė vienas iš stambiųjų kelionių organizatorių naujam sezonui nerengia visiškai naujos programos. Atvirkščiai, būsimo sezono planavimas paremtas praėjusio sezono pardavimu, kuris padidinamas arba sumažinamas pagal ateinančio sezono paklausos prognozes. Pasikeitimai yra laipsniški, o kelionių organizatoriaus programa nuolat keičiama. Todėl kelionių organizatoriai prieš rengdami sezono planą iš savo patirties iš esmės žino, kokie bus kitų keturių integruotų tiekėjų naujojo sezono pasiūlymai (sprendimo 104 konstatuojamoji dalis),

– kiekvienas iš keturių stambiųjų kelionių organizatorių šiek tiek žino apie kitų trijų kelionių organizatorių šiuo laikotarpiu planuojamus pakeitimus todėl, kad jie naudojasi tais pačiais viešbučiais ir kreipiasi į kitų stambiųjų kelionių organizatorių oro bendroves gaudami arba pateikdami pajėgumus arba keisdamiesi vietomis ar tvarkaraščių laiku (sprendimo 105 konstatuojamoji dalis)

– žymaus pajėgumų padidinimo sprendimai negali būti nuslėpti, nes informacija apie papildomų orlaivių įsigijimą arba ilgalaikę nuomą tampa vieša (sprendimo 105 konstatuojamoji dalis).

150 Sprendimo 105 konstatuojamojoje dalyje Komisija teigia, kad „dėl šių priežasčių visi keturi stambieji kelionių organizatoriai žinotų, kad, pavyzdžiui, vienas iš jų numato gabenti daugiau keleivių ir siūlyti daugiau paketų. Todėl kiekvienas integruotas subjektas gali stebėti kitų trijų subjektų siūlomų paketų bendrą skaičių.

151 Sprendimo 113 konstatuojamojoje dalyje Komisija daro išvadą, kad, atsižvelgiant į sprendimų dėl pajėgumų apribojimus, didelis skaidrumo laipsnis „dar labiau padidina galimybę, jog koncentracijos atveju pagrindinių tiekėjų pasiūla bus nepakankama, nepatenkinant didesnės paklausos nei būtų mažesnio skaidrumo atveju, kai laikinai susidarytų pasiūlos perteklius, dėl kurio siekiant parduoti produktus sumažėtų kainos, ir vidutinės kainos būtų aukštesnės nei konkurencinis lygis.“

152 Ieškovė teigia, kad atitinkama rinka planavimo metu nėra skaidri. Ji iš esmės tvirtina, kad bendrų pajėgumų sprendimą sudaro keletas individualių sprendimų kiekvienos planuojamos krypties ir kiekvieno skrydžio atžvilgiu ir kad suplanuotų pajėgumų pakeitimai, palyginti su praeities pajėgumais, yra dideli ir sunkiai nustatomi.

153 Ji mano, kad pardavimo metu atitinkama rinka taip pat nėra skaidri. Ji iš esmės teigia, kad pajėgumų skaidrumas nėra įmanomas be kainų skaidrumo ir kad Komisija nesuprato kelionių rezervavimo informacinėse sistemose prieinamos informacijos pobūdžio.

154 Komisija pripažįsta, kad planavimo metu sprendimai dėl pajėgumų nėra visiškai skaidrūs, primindama įvairias galimybes gauti sprendime (104 ir 105 konstatuojamosios dalys) nurodytą informaciją dėl keturių stambiųjų kelionių organizatorių.

155 Komisija teigia, kad kainų skaidrumas per pardavimo sezoną nėra svarbus, nes lemiamas konkurencijos atitinkamoje rinkoje veiksnys yra ne kaina, bet pajėgumas. Tačiau ji nurodo, kad šiuo sezonu bendrų pajėgumų skaidrumas yra labai didelis, nes kiekvienas subjektas gali skaičiuoti savo konkurentų pajėgumus pagal jų kataloguose pateiktus pasiūlymus ir ankstesnes programas.

156 Pirmiausia reikia priminti, kad toks rinkos skaidrumas, kuris leidžia kiekvienam oligopolijos nariui susipažinti su kitų narių elgesiu, palengvina kolektyvinės dominuojančios padėties susidarymą.

157 Visų pirma reikia pastebėti, kad Komisijos teiginys paremtas tuo, jog šiuo atveju tylaus koordinavimo, apibūdinančio kolektyvinę dominuojančią padėtį, objektas yra ne kaina, bet pajėgumai rinkoje, ir, kaip ji pastebi sprendimo 103 konstatuojamojoje dalyje, pagrindiniai sprendimai dėl ateinančio sezono pajėgumų priimami per planavimo periodą. Sprendimo 63 konstatuojamojoje dalyje pati Komisija pripažįsta, kad „prasidėjus rezervavimo sezonui (t. y. pavyzdžiui, 1999 m. vasara–2000 m. vasara) pakeitimų galimybė yra labai ribota dėl daugelio įsipareigojimų tiekėjams griežtumo ir problemų, susijusių su klientų rezervuotų datų, skrydžių, viešbučių ir t. t. pakeitimu.“ Ji nurodo (sprendimo 62 konstatuojamoji dalis), kad Airtours pripažįsta, jog šiuo laikotarpiu pajėgumus galima padidinti daugiausia 10 %.

158 Šį požiūrį pagrindžia Komisijos teiginiai, kai atsakydama (sprendimo 108 konstatuojamoji dalis) į ieškovės argumentą, jog dėl siūlomų variantų gausos visi stambieji integruoti kelionių organizatoriai susiduria su keletu tūkstančių skirtingų kainų ir nėra įmanomas jų tylus susitarimas dėl jų, ji teigia, kad nemano, jog šiuo atveju kolektyvinei dominuojančiai padėčiai susidaryti būtų reikalingas susitarimas dėl kainų. Ji nurodo:

„Per pardavimo sezoną nė vienas integruotas kelionių organizatorius nenorėtų sumažinti kainų, siekdamas padidinti savo rinkos dalį, kuri apibrėžiama atsižvelgiant į siūlomus pajėgumus. Todėl subjektai nėra verčiami tyliai susitarti dėl tūkstančių kainų. Tai patvirtino Airtours ekonomikos ekspertai: „įmonių elgesys kainų srityje po pajėgumų nustatymo nėra tiesiogiai susietas su kolektyvine dominuojančia padėtimi, t. y. bendru naudojimusi rinkos galia“.

159 Iš to matyti, kad šiuo atveju reikia iš pradžių nustatyti, ar svarbiausių sprendimų priėmimo metu visi stambieji kelionių organizatoriai gali pakankamai tiksliai sužinoti apie savo konkurentų planus. Tik tuomet, kai skaidrumas yra pakankamas, subjektas gali įvertinti kitų tariamos oligopolijos narių nustatytus bendrus pajėgumus ir būti tikras, kad galutinai planuodamas pajėgumus jis elgiasi taip pat kaip ir jie bei bus skatinamas taip elgtis. Skaidrumo laipsnis taip pat svarbus, kad kiekvienas oligopolijos narys vėliau galėtų nustatyti kitų narių padarytus pajėgumų pakeitimus, nukrypimą nuo bendro elgesio modelio atskirti nuo paprasto logiško derinimosi prie svyruojančios paklausos raidos ir pagaliau nustatyti, ar reikia reaguoti baudžiant už galimus nukrypimus.

160 Iš ieškovės atsakymų (B.1. punktas ir 5–8 priedai) į Pirmosios instancijos teismo nustatytą proceso organizavimo priemonę aišku, kad kiekvieno sezono pajėgumų nustatymas nėra tik paprastas, kitų kelionių organizatorių lengvai numatomas praėjusių metų rezultatų perkėlimas į kitus metus; atvirkščiai, tai yra kiekvienam kelionių organizatoriui labai sudėtinga užduotis, kurioje tik ribotai atsižvelgiama į istorinius duomenis, o daugiausia remiamasi subjektyviais kiekvieno subjekto sprendimais, pagrįstais daugeliu kintamųjų ir kriterijų.

161 Visų pirma šių duomenų analizė rodo, kad planavimo ciklas nesitęsia iš vienų metų į kitus. Pavyzdžiui, 1999 m. vasaros sezonui („metai N“), kurie tęsiasi nuo 1999 m. gegužės iki spalio mėnesio, pajėgumų planavimas prasideda prieš 18 mėnesių, 1997 m. spalio arba lapkričio mėnesį („metai N–2“). Pagrindinės planavimo stadijos, kuri prasideda paskelbus pirmą katalogą 1998 m. balandžio arba gegužės mėnesį („metai N–1“), kelionių organizatoriai naudojasi 1997 m. vasaros sezono duomenimis („metai N–2“) ir kai kuriais būsimo 1998 m. vasaros sezono duomenimis („metai N–1“). Atsižvelgiant į tokią chronologinę tvarką, bendrų pajėgumų planavimas priklauso nuo laikui bėgant tikslinamų bendrų ir konkrečių kriterijų. Bendri kriterijai („top-down considerations“) paremti pagrindiniais veiksniais, kurie daro įtaką kelionių paklausai, pavyzdžiui, ekonominė veikla, keitimo kursas ir vartotojų pasitikėjimas. Konkretūs kriterijai („bottom-down considerations“) paremti detalia egzistuojančių produktų pasiūlos analize, visų pirma atitinkamo skrydžio ar apgyvendinimo vieneto pelno ir grynojo pelno analize. Šiuo atžvilgiu nagrinėjamas kiekvienas skrydis (pagal išvykimo ir paskirties oro uostą ir tvarkaraštį), kryptis ir siūlomas produktas, vartotojų specifinio kelionės tipo poreikis tam, kad būtų paruošta visa artimų atstumų paketų pasiūla. Ši pasiūla papildoma naujais ieškovo sukurtais produktais.

162 Ieškovė pažymėjo, kad dėl atitinkamų produktų laikinojo pobūdžio planuodama ji labiau atsižvelgia į makroekonominių veiksnių analizę ar konkrečius su išlaidomis ir pelnu susijusius kriterijus nei į buvusios paklausos lygio tyrimus, nes turimas pajamas ir ateities paklausą labiau veikia pirmieji veiksniai nei ankstesni rezultatai (N–2 ir N–1 metais numatytas ir realizuotas pardavimas), į kuriuos vis tiek bus atsižvelgiama planuojant N metų vasaros sezoną, nes jie nurodo egzistuojančios pasiūlos stipriąsias ir silpnąsias puses bei kaip ši pasiūla gali būti pagerinta.

163 Ieškovės perduota lentelė (atsakymo 7 priedas) dėl planuojamo ir realaus jos pagrindinės dukterinės įmonės Jungtinėje Karalystėje Airtours Holidays Ltd pardavimo 1996–2000 m. leidžia konstatuoti statistinį atotrūkį tarp planuojamiems metams numatomų pajėgumų (N metai), N–1 metams (kurių pardavimo sezonas jau prasidėjo) numatomų pajėgumų ir N–2 metais parduotų pajėgumų (nes sezonas jau baigėsi). Ši lentelė parodo, kad Airtours Holidays Ltd N metams planuoti pajėgumai labai skiriasi nuo N–1 metams numatytų pajėgumų (atsižvelgiant į N metus, nuo +7,5 % iki +11,2 %) ar N–2 metais parduoti pajėgumai (atsižvelgiant į N metus, nuo +7,5 % iki +18,6 %). Palyginus matyti, kad šis pajėgumų padidinimas nuo dviejų iki trijų kartų didesnis už vidutinį metinį bendros paklausos rinkoje augimą (tarp 3 ir 4 %), Komisijos nurodytą sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje.

164 Iš to, kas pasakyta, matyti, kad planavimo proceso esmė neribojama praeityje numatytų ar įgyvendintų pajėgumų perkėlimu; juo siekiama nuspėti paklausą tiek makroekonominiu, tiek mikroekonominiu lygiu.

165 Pirma išdėstytus samprotavimus reikia papildyti praktiniais ieškovės pabrėžtais sunkumais, dėl kurių per planavimo periodą labai sunku nustatyti kitų stambiųjų kelionių organizatorių numatomus pajėgumus, nes jų sprendimus dėl atitinkamo sezono bendrų pajėgumų sudaro daugelio kiekvieną sezoną besikeičiančių individualių sprendimų kiekvienai krypčiai ir kiekvienam skrydžiui suma.

166 Ieškovė, neginčijant Komisijai, tvirtino, kad ji aptarnauja apie 50 krypčių iš 21 Jungtinės Karalystės oro uosto, tai sudaro daugiau kaip tūkstantį kombinacijų, kurios kiekvieną sezoną iš esmės keičiamos. 1999 m. vasarą Airtours 19 % padidino savo pajėgumus į Fuerteventurą, nors 13 % sumažino pajėgumus šia kryptimi iš Mančesterio, o iš Kardifo padidino 42 %. Be to, Airtours pajėgumai Minorkos kryptimi buvo sumažinti 9 %, sumažinant išvykimus iš Mančesterio 33 % ir 25 % padidinant išvykimų skaičių iš Škotijos oro uostų. Pavyzdžiui, „trijų žvaigždučių / be maitinimo“ kategorijoje, kuri pagal sprendimą (90 konstatuojamoji dalis) sudaro didžiąją artimų atstumų paketų dalį, yra skirtumų pagal oro uostus, išvykimo datą, kelionės trukmę ar paskirties vietą. Reikia pastebėti, kad argumentas, jog vežimas orlaiviu iš esmės nesiskiria (sprendimo 90 konstatuojamoji dalis), nepaneigia fakto, kad sprendimai dėl vežimo oru pajėgumų yra individualūs kiekvienam oro uostui ir kiekvienam skrydžiui.

167 Taigi, priešingai nei teigė Komisija, sprendimais dėl pajėgumų ne vien padidinama ar sumažinama bendra pajėgumų pasiūla, neatsižvelgiant į skirtumus tarp įvairių kelionių paketų kategorijų dėl paskirties vietos, išvykimo datos, išvykimo oro uosto, orlaivio tipo, apgyvendinimo būdo ir kokybės, kelionės trukmės ir pagaliau kainos. Tobulindami šiuos paketus kelionių organizatoriai turi atsižvelgti į kintamųjų visumą, pavyzdžiui, įvairių krypčių apgyvendinimo galimybes įvairiose vietose ir vietų lėktuvuose skaičių įvairiomis datomis ir metų laikais. Kaip tvirtino ieškovė, sprendimai dėl pajėgumų būtinai priimami „mikro“ lygiu.

168 Nėra praktiškas Komisijos požiūris (sprendimo 88–91 konstatuojamosios dalys), kad svarbiausias yra bendras kiekvieno subjekto pasiūlytų kelionių paketų skaičius, nes, siekiant sužinoti bendrus pajėgumus, kurie sudaro įvairių individualių sprendimų visumą, reikia sugebėti šiuos sprendimus identifikuoti.

169 Iš to prima facie matyti, kad pajėgumų planavimo, paslaugų tobulinimo ir pardavimo procedūros sudėtingumas yra bet kokio bandymo tyliai koordinuoti kliūtis. Rinkoje, kurioje paklausa bendrai auga, tačiau kiekvienais metais kinta, integruotas kelionių organizatorius sunkiai galėtų teisingai interpretuoti kitų kelionių organizatorių sprendimus dėl kelionių pajėgumų po pusantrų metų.

170 Tačiau, nepaisant to, kad sprendimą dėl pajėgumų kiekvienas kelionių organizatorius priima įvairių veiksnių visumos pagrindu, reikia taip pat patikrinti, ar nustatydamas savo bendrus pajėgumus kiekvienas oligopolijos narys iš esmės gali žinoti apie „bendrus kiekvieno integruoto kelionių organizatoriaus pajėgumus (kelionių skaičių)“.

171 Sprendimo 105 konstatuojamojoje dalyje Komisija teigia, kad „kiekvienas integruotas subjektas (per planavimo periodą) gali stebėti bendrą kiekvieno kitų trijų siūlomą paketų skaičių“ ir kad kiekvieno iš stambiųjų kelionių organizatorių šiuo metu daromi pakeitimai kitų stambiųjų kelionių organizatorių gali būti nustatomi dėl jų ryšių su viešbučiais ar tariantis dėl vietų lėktuvuose poreikių, siekiant gauti arba teikti pajėgumus arba derantis dėl pasikeitimo vietomis ar tvarkaraščių laiko.

172 Tačiau Komisija neįrodo šių teiginių.

173 Pirma, iš sprendimo negalima nustatyti, kokią informaciją integruotas kelionių organizatorius gali gauti dėl to, kad daugelis jų gali turėti ryšių su tais pačiais viešbučiais, derėdamiesi ir rezervuodami lovų skaičių. Net jei stambieji Jungtinės Karalystės kelionių organizatoriai savo kelionių paketuose siūlo tuos pačius viešbučius, kelionių apgyvendinimo sektoriuje tiek pasiūlos, tiek paklausos lygmenyje yra labai daug subjektų. Taigi egzistuoja didelė tikimybė, jog kelionių organizatorius naudosis viešbučiu, kuriame jis negalės sutikti vieno iš konkurentų. Šią tikimybę padidina faktas, kad viešbučių savininkai pageidauja nuomoti savo kambarius mažiausiai dviem kelionių organizatoriams, paprastai iš skirtingų valstybių. Tokia pranešime paminėta strategija paremta viešbučių savininkų noru apsisaugoti nuo vieno iš klientų siūlomų kelionių paklausos sumažėjimo ar paklausos sumažėjimo vienoje iš šalių.

174 Iš to matyti, kad tai, jog keletas integruotų kelionių organizatorių gali derėtis su tuo pačiu viešbučiu, labai nepadidina rinkos skaidrumo sprendimų dėl pajėgumų priėmimo metu.

175 Antra, sprendime esama mažai duomenų apie informacijos, kurią kelionių organizatoriai gali gauti derėdamiesi dėl vietų lėktuvuose poreikio ir prieinamumo, siekdami gauti arba pateikti pajėgumus arba susitarti dėl pasikeitimo vietomis lėktuvuose ar tvarkaraščių laiko, turinį ir svarbą. Sprendime nėra apie tai detaliau kalbama, todėl beveik neįmanoma gauti naudingos informacijos dėl pajėgumų padidinimo ar išsaugojimo, pasikeičiant vietomis lėktuvuose ar laiku, nes šie pasikeitimai iš principo turėtų būti vieną vietą keičiant kita vieta ir vieną laiką keičiant kitu laiku.

176 Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad Komisijos numatytu atveju, t. y. pajėgumus apribojus žemiau nei numatomas paklausos lygis, integruoti kelionių organizatoriai rezervuotų mažiau vietų lėktuvuose ir mažiau kambarių viešbučiuose. Be abejo, paprastai yra daug sudėtingiau nustatyti ir aiškinti veiklos apribojimo sprendimus nei sprendimus ją plėsti, o paklausos augimo atveju tokią ribojimo strategiją būtų ypač sunku nustatyti. Be to, ieškovė, Komisijai neginčijant, pabrėžė, kad sprendimai dėl žymaus pajėgumų padidinimo ir atitinkamų investicijų viešai paskelbiami tik nustačius pradinius pajėgumus ir tai neleidžia tiksliai identifikuoti planavimo metu priimtų sprendimų. Todėl sprendimo 105 konstatuojamojoje dalyje Komisijos pateiktu argumentu, kad papildomų orlaivių įsigijimas arba ilgalaikė nuoma negali būti nuslėpta, nes apie tokius sprendimus pranešama viešai, negalima remtis įrodinėjant keturių stambiųjų kelionių organizatorių rinkos skaidrumą pajėgumų planavimo metu.

177 Be to, reikia pastebėti, kad sprendimai dėl orlaivių naudojimo priimami planavimo periodo pabaigoje. Pagal Airtours atsakyme į pranešime apie kaltinimus pateiktus duomenis pirmus sprendimus dėl vietų lėktuvuose pajėgumų panaudojimo ji priima likus tik dvylikai mėnesių iki sezono pradžios, t. y. tuo pačiu metu, kai paskelbiamas katalogas, o sprendimai dėl iš kitų oro bendrovių įsigytų pajėgumų yra priimami tik vėlesniais mėnesiais. Todėl informacija dėl derybų tarp stambiųjų kelionių organizatorių gaunama vėliau, nei galima suprasti iš sprendimo.

178 Be to, reikia pastebėti, kad pagal pranešime pateiktus duomenis, įsigydamas vietas lėktuvuose, Airtours tik nedaug priklauso nuo kitų didžiųjų kelionių organizatorių. Airtours labai mažai naudojasi savo pagrindinių konkurentų užsakomųjų skrydžių įmonėmis. Pavyzdžiui, 1998 m. vasarą Airtours Holidays pagrindiniai vietų lėktuvuose tiekėjai buvo: Spanair (27,2 % pirkimų), Monarch (22 %), Air Europa (21 %), First Choice oro bendrovė Air 2000 (9,4 %), Thomas Cook oro bendrovė Airworld (8,7 %), Air Malta (3,8 %) ir dvylika kitų oro bendrovių (7,9 %). Airtours Holiday labai mažai naudojasi ar beveik nesinaudoja Thomson oro bendrovės Britannia paslaugomis, kuri daugiausia perveža savo patronuojančios įmonės keleivius, ir labai mažai naudojasi First Choice ir Thomas Cook pagrindinėmis oro bendrovėmis (Air 2000 ir Airworld bendrai sudaro 18,1 procentų) (ieškinio 5 priedo 6.94, 6.119 ir 6.122 punktai, MMC pranešimo 3.6 lentelė, p. 66). Pagrindiniai ieškovės vietų lėktuvuose pirkėjai 1998 m. vasarą buvo: First Choice (Unijet) (apie 68 000 vietų), Monarch (Cosmos) (apie 45 000 vietų); Jet Direct (apie 11 500 vietų); Air Travel Group (apie 10 500 vietų) ir Manos (apie 10 500 vietų); likusios vietos buvo parduotos 20 kitų subjektų. Galima nurodyti, kad Airtours Holiday neturi arba turi labai mažai ryšių su Thomson (Britannia) ir Thomas Cook (Caledonian, Airworld, Flying Colours, Peach) oro bendrovėmis (ieškinio 5 priedo 6.94 punktas ir MMC pranešimo 3.6 lentelė, p. 66).

179 Todėl, priešingai nei teigia Komisija, ta aplinkybė, jog kelionių organizator