18

Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad nėra reikalo priimti sprendimo dėl ieškinio, susijusio su ginčijamojo sprendimo panaikinimu, dėl šių skundžiamo sprendimo 27–39 punktuose pateiktų motyvų: „27 Primintina, pirma, kad nors suinteresuotumas pareikšti ieškinį, nuo ko priklauso, ar ieškinys yra priimtinas, vertinamas jį pareiškus (1963 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimas Forges de Clabecq prieš Vyriausiąją Valdybą, 14/63, Rink. p. 719, 748 ir 1998 m. lapkričio 30 d. (Pirmosios instancijos teismo) nutarties N prieš Komisiją, (T-97/94, Rink. VT p. I-A-621 ir II-1879), 23 punktas), vis dėlto tai Pirmosios instancijos teismui nekliudo konstatuoti, kad nėra reikalo nagrinėti ieškinį, kai ieškovas, iš pradžių buvęs suinteresuotas jį pareikšti, prarado bet kokį asmeninį suinteresuotumą panaikinti (ginčijamą) sprendimą dėl po ieškinio pareiškimo įvykusio įvykio. Iš tiesų, kad ieškovas galėtų ir toliau palaikyti pareikštą ieškinį dėl sprendimo panaikinimo, reikia, kad jis išsaugotų individualų suinteresuotumą panaikinti skundžiamą sprendimą (2001 m. balandžio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Torre ir kt. prieš Komisiją, T-159/98, Rink. VT p. I-A-83 ir II-395, 30 punktas; 2005 m. gegužės 31 d. Sprendimo Dionyssopoulou prieš Tarybą, T-105/03, Rink. VT p. I-A-137 ir II-621, 18 punktas ir 2005 m. gruodžio 8 d. Sprendimo Rounis prieš Komisiją, T-274/04, Rink. VT p. I-A-407 ir II-1849, 21 ir 22 punktai). Be to, pagal nusistovėjusią teismų praktiką ieškovas privalo pagrįsti atsiradusį bei tuo metu egzistuojantį suinteresuotumą panaikinti skundžiamą aktą, ir jei suinteresuotumas, kuriuo jis remiasi, susijęs su būsima teisine padėtimi, jis turi įrodyti, kad šios padėties atžvilgiu kylanti grėsmė jau yra reali (1992 m. rugsėjo 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo NBV ir NVB prieš Komisiją, T-138/89, Rink. p. II-2181, 33 punktas; 2005 m. balandžio 14 d. Sprendimo Sniace prieš Komisiją, T-141/03, Rink. p. II-1197, 26 punktas ir 2005 m. spalio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo First Data ir kt. prieš Komisiją, T-28/02, Rink. p. II-4119, 42 ir 43 punktai). 28 Antra, kalbant apie ieškinį dėl tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitos panaikinimo, primintina, kad tokia ataskaita yra vidaus dokumentas, kuriuo visų pirma siekiama užtikrinti, jog administracija gautų periodinę informaciją apie pareigūnų tarnybos užduočių vykdymą (žr. 1980 m. liepos 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo Grassi prieš Tarybą, 6/79 ir 97/79, Rink. p. 2141, 20 punktą ir 1997 m. gegužės 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Burban prieš Parlamentą, T-59/96, Rink. VT p. I-A-109 ir II-331, 73 punktą), todėl ji yra labai svarbi pareigūno karjeros raidai, ypač kiek tai susiję su jo perkėlimu ir pareigų paaukštinimu. Iš to matyti, kad tarnybinės veiklos vertinimo ataskaita iš esmės daro poveikį vertinamo pareigūno interesams tik tuomet, jeigu jis tęsia savo karjerą, t. y. kol jis galutinai nutraukia tarnybą. Nutraukęs tarnybą pareigūnas nebėra suinteresuotas ieškinio dėl jo tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitos pareiškimu ar jo palaikymu, išskyrus atvejį, kai jis siekia įrodyti išimtinę aplinkybę, pagrindžiančią individualų ir egzistuojantį suinteresuotumą panaikinti sprendimą (šiuo klausimu žr. minėtos nutarties N prieš Komisiją 26 punktą ir minėto sprendimo Dionyssopoulou prieš Tarybą 20 punktą). 29 Šioje byloje Komisija teigia, kad ieškovas, kuris buvo išleistas į pensiją dėl visiško nuolatinio invalidumo pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 78 straipsnį, galutinai nutraukė tarnybą ir pagal minėtą teismo praktiką prarado suinteresuotumą palaikyti savo pareikštą ieškinį. Tačiau ieškovas mano, kad minėta teismo praktika netaikytina šioje byloje dėl dviejų priežasčių. Pirma, jis galutinai nenutraukė tarnybos, nes pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 14 straipsnį jis galėjo būti vėl įdarbintas, jeigu tai leistų jo sveikatos būklė. Antra, jo išėjimas į pensiją buvo privalomas ir įvyko po to, kai buvo pareikštas šis ieškinys. Jis mano, kad tokiomis aplinkybėmis jo teisė į teisminę gynybą turi būti pagrįsta kitais argumentais, kurie jam leistų užginčyti sprendimo dėl tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitos teisėtumą. Todėl jis mano, kad tebėra individualiai suinteresuotas panaikinti minėtą ataskaitą ir šis suinteresuotumas egzistuoja. 30 Kalbant apie, pirma, galutinį tarnybos nutraukimą išėjus į pensiją dėl visiško nuolatinio invalidumo, pažymėtina, kad net jei Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 14 straipsnyje numatyta galimybė pareigūnui, kuriam mokama invalidumo pašalpa, būti vėl įdarbintam, teisės aktų leidėjas, įtvirtindamas visiško nuolatinio invalidumo sąvoką, ją suprato kaip nutraukiančią aptariamo pareigūno karjerą. Todėl Pareigūnų tarnybos nuostatų 53 straipsnyje nustatyta, kad „pareigūnas, kurį Komisija pripažino atitinkančiu 78 straipsnyje nustatytas sąlygas, atsistatydina paskutinę mėnesio, kurį PT jį pripažįsta pareigūnu, nuolatos negalinčiu vykdyti savo pareigų, dieną“. Savo ruožtu Pareigūnų tarnybos nuostatų 47 straipsnyje prie išvardijamų galutinio tarnybos nutraukimo priežasčių numatyti ir visi išėjimo į pensiją atvejai, įskaitant atvejį dėl visiško nuolatinio invalidumo. Minėtą invalidumą, kiek tai susiję su tuo, ar tarnyba nutraukiama galutinai, ar ne, teisės aktų leidėjas vertina vienodai kaip ir kitus tarnybos nutraukimo atvejus, kurių galutinis pobūdis nekelia abejonių, kaip antai atstatydinimas, atleidimas iš tarnybos dėl nekompetencijos arba atšaukimas iš pareigų. 31 Iš to aišku, kad pagal Pareigūnų tarnybos nuostatuose nustatytą sistemą išėjimas į pensiją dėl visiško nuolatinio invalidumo 53 ir 78 straipsnių prasme laikomas iš esmės galutinai nutraukiančiu pareigūno karjerą. Todėl jie skiriasi nuo Pareigūnų tarnybos nuostatų 59 straipsnyje nustatytų laikinojo nedarbingumo atostogų, kurios nedaro poveikio pareigūno, laikinai negalinčio vykdyti pareigų, tarnybos tęstinumui. 32 Pirmosios instancijos teismas mano, kad pagal minėtą teismo praktiką apelianto išėjimas į pensiją pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 78 straipsnio daro įtaką jo suinteresuotumui reikalauti ginčijamos tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitos panaikinimo, nes jo karjera institucijoje buvo iš esmės galutinai nutraukta. 33 Šios išvados nepaneigia apelianto argumentas, susijęs su galimu įdarbinimu pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 14 straipsnį. Iš tiesų primintina, jog ieškovas turi pagrįsti savo atsiradusį ir tuo metu egzistuojantį interesą, kad būtų panaikintas skundžiamas aktas, ir, jei jo nurodomas interesas susijęs su būsima teisine padėtimi, jis turi įrodyti, kad šios padėties atžvilgiu kylanti grėsmė jau yra reali. Tačiau reikia pažymėti, kad apelianto įdarbinimas Komisijoje tėra tik galimybė, kuri šiuo metu mažai tikėtina. Taigi šis suinteresuotumas yra tik hipotetinis, todėl jo nepakanka konstatuoti, kad nepanaikinus ginčijamos tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitos būtų paveikta apelianto teisinė padėtis (šiuo klausimu žr. 1987 m. sausio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Stroghili prieš Audito rūmus, 204/85, Rink. p. 389, 11 punktą). 34 Antra, kalbant apie tai, kad apelianto išėjimas į pensiją buvo privalomas, ir tai įvyko jau pareiškus šį ieškinį, pažymėtina, pirma, kad Pirmosios instancijos teismas jau buvo nusprendęs, jog pareigūnas, po ieškinio pareiškimo galutinai nutraukęs tarnybą dėl nekompetencijos arba jį atšaukus iš pareigų, nėra suinteresuotas panaikinti savo tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitos (minėtos nutarties N prieš Komisiją 27 punktas ir 2006 m. vasario 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas V prieš Komisiją, T-200/03 ir T-313/03, Rink. VT p. I-A-2-15 ir II-A-2-57, 184 punktas). Iš teismo praktikos matyti, kad nesvarbu, ar tarnyba buvo nutraukta savanoriškai, – tai neturi reikšmės vertinant suinteresuotumą pareikšti ieškinį. Antra, kalbant apie išėjimo į pensiją momentą, atsižvelgiant į ieškinio pareiškimo datą, pažymėtina, kad iš 27 punkte minėtos teismo praktikos aišku, kad tai, jog suinteresuotumas pareikšti ieškinį išnyko pareiškus ieškinį, nekliudo Pirmosios instancijos teismui konstatuoti, kad nebėra reikalo priimti sprendimą (1990 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Moritz prieš Komisiją, (T-20/89, Rink. p. II-769, 16 punktas; minėto sprendimo Dionyssopoulou prieš Tarybą 18 punktas ir minėto sprendimo Rounis prieš Komisiją 21 punktas). 35 Atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, pažymėtina, kad apelianto prašomas nagrinėjamos tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitos dalinis pakeitimas iš esmės jo karjeroje, kuri baigėsi 2005 m. vasario 28 d., nieko nepakeistų. Ieškovas turi įrodyti išimtinę aplinkybę, pateisinančią individualų ir egzistuojantį suinteresuotumą pareikšti ieškinį dėl panaikinimo (minėtos nutarties N prieš Komisiją 26 ir 27 punktai). 36 Pažymėtina, kad ieškovas, ginčydamas galutinį tarnybos nutraukimą, nesiremia jokia išimtine aplinkybe minėtos nutarties N prieš Komisiją prasme. Atvirkščiai, jis teigia, jog jo suinteresuotumą prašyti panaikinti ginčijamą tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitą reikia pripažinti, kad būtų užtikrinta jo teisė į veiksmingą teisminę gynybą. 37 Šiuo klausimu pakanka nurodyti, kad teisė į veiksmingą teisminę gynybą apima teisę kreiptis į teismą tik dėl Bendrijos teisės aktų, kurie yra laikomi apelianto nenaudai priimtais aktais, nes daro poveikį jo interesams (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 1 d. Teisingumo Teismo nutarties Pérez Escolar prieš Komisiją, C-379/03 P, <…>, 41 ir 42 punktus ir 2003 m. birželio 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Forum 187 prieš Komisiją, T-276/02, Rink. p. II-2075, 50 punktą). Todėl šioje byloje reikia pripažinti, kad, išleidus į pensiją, nei (ginčijamas) sprendimas, nei (ginčijama) tarnybinės veiklos vertinimo ataskaita nėra apelianto nenaudai priimti aktai, nes jis negrįžo į tarnybą. Iš to išplaukia, kad nesant reikalo šioje stadijoje priimti sprendimą dėl apelianto argumento, jei jis būtų keliamas grindžiant galimą ieškinį, svarbos tuo atveju, jei ieškovas būtų grįžęs į tarnybą, pažymėtina, jog teisė į veiksmingą teisminę gynybą negali jam suteikti teisės reikalauti, kad Pirmosios instancijos teismas išnagrinėtų šį ieškinį dėl panaikinimo. 38 Iš visų argumentų matyti, kad ieškovas neįrodė atsiradusio bei tuo metu egzistavusio suinteresuotumo pareikšti ieškinį. Todėl nėra reikalo nagrinėti sprendimo dėl reikalavimo panaikinti nagrinėjamą tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitą. 39 Kalbant apie reikalavimą, kad Pirmosios instancijos teismas pripažintų bendrųjų įgyvendinimo nuostatų 8 straipsnį ir pereinamojo laikotarpio gaires arba šiuo metu galiojančias nuostatas neteisėtais, pažymėtina, kad jis prilygsta, kaip tai nurodė pats ieškovas, prieštaravimui dėl teisėtumo, nurodytam ieškinyje dėl panaikinimo. Todėl šiuo klausimu nereikia priimti sprendimo.“