Byla T‑453/05

Vonage Holdings Corp.

prieš

Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT)

„Bendrijos prekių ženklas – Bylos vedimas per advokatą – Akivaizdus nepriimtinumas“

2006 m. birželio 26 d. Pirmosios instancijos teismo nutartis (antroji kolegija) II‑0000

Nutarties santrauka

Procesas – Ieškinys – Formos reikalavimai

(Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio 4 pastraipa)

Iš Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio ketvirtosios pastraipos, taikomos per procesą Pirmosios instancijos teisme pagal to paties statuto 53 straipsnį, aišku, kad asmuo gali tinkamai atstovauti Bendrijos teismuose šalims, kurios nėra valstybės narės arba Bendrijos institucijos, tik jei atitinka dvi bendrai taikomas sąlygas, t. y. jis turi būti advokatas ir turėti teisę verstis advokato praktika valstybės narės arba kitos valstybės, kuri yra Europos ekonominės erdvės susitarimo šalis, teisme. Tai yra esminiai procedūriniai reikalavimai, dėl kurių nesilaikymo ieškinys yra nepriimtinas.

Taigi ieškinys, pateiktas ne valstybės narės ir ne Bendrijos institucijos bei pasirašytas asmens, kuris, nors ir gali atstovauti bylos šalims valstybės narės teismuose, nėra advokatų asociacijos narys ir todėl nėra advokatas Statuto 19 straipsnio prasme, yra nepriimtinas.

(žr. 11, 13, 16 punktus)

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (antroji kolegija)

NUTARTIS

2006 m. birželio 26 d.( )

(Bendrijos prekių ženklas – Bylos vedimas per advokatą – Akivaizdus nepriimtinumas )

Byloje T‑453/05,

Vonage Holdings Corporation, įsteigta Edison (JAV), atstovaujama J. Kääriäinen,

ieškovė,

prieš

Vidaus rinkos derinimo tarnybą (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT),

atsakovę,

dėl ieškinio, pareikšto dėl 2005 m. spalio 20 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 510/2005-1), susijusio su paraiška įregistruoti žodinį prekių ženklą REDEFINING COMMUNICATIONS kaip Bendrijos prekių ženklą,

EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija)

kurį sudaro pirmininkas J. Pirrung, teisėjai A. W. H. Meij ir I. Pelikánová,

kancleris E. Coulon,

priima šią

Nutartį

Faktinės aplinkybės ir procedūra

1 2005 m. gruodžio 27 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje ieškovė pateikė ieškinį dėl 2005 m. spalio 20 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 510/2005-1).

2 Ieškinyje nurodyta, kad ieškovei atstovauja advokatas J. Kääriäinen. Ieškinį pasirašė J. Kääriäinen.

3 2006 m. sausio 3 d. Pirmosios instancijos teismas, remdamasis Procedūros reglamento 44 straipsnio 6 dalimi, paprašė J. Kääriäinen pateikti įrodymus, kad, kaip reikalauja Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnis, jis turi teisę verstis advokato praktika valstybės narės teisme. Atsakydamas į šį prašymą, J. Kääriäinen 2006 m. sausio 24 d. pateikė Malmö regioninio teismo (Švedija) teisėjo J.‑O. Brännström 2002 m. balandžio 10 d. sertifikatą, kuriame nurodyta, kad J. Kääriäinen „yra advokatas ir turi teisę atstovauti klientams bei vienas stoti prieš visus teismus Švedijoje“.

4 Manydamas, kad toks atsakymas nepakankamas, Pirmosios instancijos teismas paprašė J. Kääriäinen pateikti įrodymus, kad Švedijos teisės prasme jis priimtas į advokatų asociaciją kaip advokat arba kad jis gali verstis advokato praktika kitos valstybės narės teisme ar kitos valstybės, kuri yra Europos ekonominės erdvės susitarimo šalis, teisme pagal Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio ketvirtąją pastraipą. 2006 m. balandžio 10 d. baigėsi šiam klausimui atsakyti nustatytas terminas.

5 2006 m. balandžio 10 d. J. Kääriäinen paaiškino, kad jis nėra priimtas į Sveriges Advokatsamfund (Švedijos advokatų asociacija) kaip advokat, nes jis dirbo įmonėje, kuri specializuojasi patentų teisėje, ir kad Švedijos advokatų asociacija neleidžia savo nariams verstis patentų advokato, turinčio techninį išsilavinimą, praktika tokioje įmonėje. Jis pastebėjo, kad Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio ketvirtosios pastraipos formuluotėje švedų kalba reikalaujama, jog atstovas būtų advokat. Be to, jis nurodė, kad žinojo 2005 m. vasario 28 d. Pirmosios instancijos teismo nutartį Energy Technologies ET prieš VRDT (T‑445/04, Rink. p. II‑677).

6 Tačiau J. Kääriäinen tvirtino, kad byloje Ellosprieš VRDT (ELLOS) (2002 m. vasario 27 d. sprendimas, T‑219/00, Rink. p. II‑753) Pirmosios instancijos teismas neprieštaravo tam, kad bylos šaliai atstovautų Švedijos teisininkas, kuris nebuvo Švedijos advokatų asociacijos narys. Jis taip pat nurodė, kad byloje Streamserve prieš VRDT (2004 m. vasario 5 d. nutartis, C‑150/02 P, Rink. p. I‑1461) jis atstovavo apeliantui. Teisingumo Teismas taip pat tam neprieštaravo.

7 Galiausia J. Kääriäinen pranešė Pirmosios instancijos teismui, kad S. Eliasson ir J. Runsten, abu Švedijos advokatų asociacijos nariai, pareiškė norą atstovauti ieškovei šioje byloje. Dokumentai, patvirtinantys, kad S. Eliasson ir J. Runsten yra Švedijos advoaktų asociacijos nariai, pridėti prie 2006 m. balandžio 10 d. laiško. Daugiau dokumentų Pirmosios instancijos teismui nebuvo pateikta.

Dėl teisės

8 Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 111 straipsnį, jeigu ieškinys yra akivaizdžiai nepriimtinas arba akivaizdžiai neturi jokio teisinio pagrindo, Pirmosios instancijos teismas gali motyvuota nutartimi ir nesiimdamas jokių kitų veiksmų nagrinėjamoje byloje priimti sprendimą dėl šio ieškinio.

9 Šioje byloje Pirmosios instancijos teismas, remdamasis minėtu straipsniu, nusprendžia priimti sprendimą nesiimdamas jokių kitų procesinių veiksmų.

10 Remiantis Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio trečioji pastraipa, taikoma procesui Pirmosios instancijos teisme pagal to paties Statuto 53 straipsnį, neprivilegijuotoms šalims Bendrijos teismuose turi atstovauti advokatas, švediškai – advokat. Remiantis Švedijos teisės aktais, advokat laikomi asmenys, turintys teisės magistro diplomą ir priimti į advokatų asociaciją.

11 Be to, iš Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio ketvirtosios pastraipos aišku, kad asmuo gali tinkamai atstovauti Bendrijos teismuose šalims, kurios nėra valstybės narės arba Bendrijos institucijos, tik jei atitinka dvi bendrai taikomas sąlygas, t. y. jis turi būti advokatas (švediškai – advokat) ir turėti teisę verstis advokato praktika valstybės narės arba kitos valstybės, kuri yra EEE susitarimo šalis, teisme. Tai yra esminiai procedūriniai reikalavimai, dėl kurių nesilaikymo ieškinys yra nepriimtinas.

12 Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnyje įtvirtintas reikalavimas pagrįstas tuo, kad advokatas yra asmuo, kuris bendradarbiauja vykdant teisingumą ir iš kurio reikalaujama visiškai nepriklausomai ir vadovaujantis svarbesniais teisingumo interesais teikti tokią teisinę pagalbą, kurios reikia klientui. Tokia apsauga remiasi profesinės etikos taisyklėmis, kurias bendru interesu nustato ir įgyvendina šiam tikslui įgaliotos institucijos. Tokia koncepcija atitinka bendras valstybių narių teisines tradicijas ir atsispindi Bendrijos teisėtvarkoje (žr. pagal analogiją 1982 m. gegužės 18 d. Sprendimo C‑155/79, AM & S prieš Komisiją, Rink. p. 1575, 24 punktą).

13 Kadangi J. Kääriäinen nėra advokatų asociacijos narys, jis nėra advokatas (advokat) Teisingumo Teismo statuto 19 straipsnio prasme. Todėl net jeigu pagal Švedijos teisės aktus jis gali atstovauti bylos šalims Švedijos teismuose, jis neatitinka vienos iš dviejų 19 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje numatytų bendrai taikomų sąlygų ir todėl neturi teisės atstovauti ieškovei Pirmosios instancijos teisme (žr. minėtą nutartį Energy Technologies ET prieš VRDT).

14 Nors tiesa, kad ieškovės minėtose bylose (6 punktas) nei Teisingumo Teismas, nei Pirmosios instancijos teismas neprieštaravo, kad bylos šaliai atstovautų teisininkas, kuris nėra „advokat“, Pirmosios instancijos teismas pažymi, jog nė vienoje iš šių bylų nebuvo aiškiai pasisakyta atstovavimo klausimu.

15 Bet kokiu atveju ieškovė negalėjo remtis 6 punkte minėtomis bylomis tam, kad nebūtų taikomos Teisingumo Teismo statuto arba Procedūros reglamento nuostatos. Pagal Procedūros reglamento 43 straipsnio 1 dalį, kiekvieno procesinio dokumento originalą turi pasirašyti šalies atstovas arba advokatas. Ieškovė nepateikė jokio advokato pasirašyto dokumento Statuto 19 straipsnio ketvirtosios pastraipos prasme. 7 punkte minėtų pažymų pateikimas ir tvirtinimas, kad tuose dokumentuose minimi advokatai sutinka atstovauti ieškovui, nepakankamai atitinka reikalavimą, kuriame nustatyta, kad ieškinį turi pasirašyti advokatas Statuto 19 straipsnio prasme.

16 Remiantis tuo, kas išdėstyta, šis ieškinys turi būti atmestas kaip akivaizdžiai nepriimtinas, nesant būtinybės apie tai pranešti atsakovei.

Bylinėjimosi išlaidos

17 Kadangi ši nutartis buvo priimta prieš pateikiant ieškinį atsakovei ir pastaroji bylinėjimosi išlaidų nepatyrė, pakanka nuspręsti, kad ieškovė pati padengia savo bylinėjimosi išlaidas pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 1 dalį.

Remdamasis šiais motyvais,

PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija)

nusprendžia:

1. Atmesti ieškinį kaip akivaizdžiai nepriimtiną.

2. Ieškovė pati padengia savo bylinėjimosi išlaidas.

Priimta 2006 m. birželio 26 d. Liuksemburge.

Kancleris Pirmininkas