Laikina versija

GENERALINIO ADVOKATO

GIOVANNI PITRUZZELLA IŠVADA,

pateikta 2022 m. liepos 14 d.( )

Byla C‑690/20 P

Casino, Guichard-Perrachon,

Achats Marchandises Casino SAS (AMC)

prieš

Europos Komisiją

„Apeliacinis skundas – Konkurencija – Karteliai – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas atlikti patikrinimą –Reglamento (EB) Nr. 1/2003 20 straipsnio neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas –Veiksmingos teisinės gynybos priemonės dėl patikrinimo atlikimo tariamas nebuvimas – Ieškinys dėl panaikinimo“





1. Apeliaciniu skundu Casino, Guichard-Perrachon (toliau – Casino) ir Achats Marchandises Casino SAS (toliau – AMC, o kartu su Casino – apeliantės) prašo iš dalies panaikinti 2020 m. spalio 5 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Casino, Guichard‑Perrachon ir AMC / Komisija( ) (toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo Bendrasis Teismas iš dalies atmetė jų ieškinį, grindžiamą SESV 263 straipsniu ir pareikštą prašant panaikinti 2017 m. vasario 9 d. Komisijos sprendimą C(2017) 1054 final( ) (toliau – ginčijamas sprendimas), kuriuo Casino ir visoms jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamoms bendrovėms buvo nurodyta leisti atlikti patikrinimą pagal Reglamento Nr. 1/2003( ) 20 straipsnio 1 ir 4 dalis.

Ginčo aplinkybės

2. Skundžiamo sprendimo 2–8 punktuose išdėstytas bylos aplinkybes šio proceso tikslais galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.

3. Casino yra patronuojančioji Casino grupės bendrovė, vykdanti savo veiklą daugiausia maisto ir ne maisto produktų platinimo sektoriuje, be kita ko, Prancūzijoje. Jos patronuojamoji bendrovė AMC – tai pirkimo centras, kuris derasi su Casino grupės prekybos tinklų Prancūzijoje tiekėjais dėl pirkimo sąlygų.

4. Gavusi informacijos apie Casino ir kitų įmonių ar įmonių asociacijų, be kita ko, bendrovės Intermarché, kuri taip pat vykdo veiklą maisto ir ne maisto produktų platinimo sektoriuje, keitimąsi informacija, Europos Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.

5. Šio sprendimo rezoliucinė dalis išdėstyta taip:

„1 straipsnis

Casino <...>, kaip ir visos jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamos bendrovės, turi leisti atlikti patikrinimą dėl galimo jų dalyvavimo atliekant [SESV] 101 straipsniui prieštaraujančius suderintus veiksmus kasdienio vartojimo prekių tiekimo, paslaugų pardavimo prekių ženklu žymimų prekių gamintojams ir kasdienio vartojimo prekių pardavimo vartotojams rinkose. Šie suderinti veiksmai – tai:

a) įmonių ir (arba) įmonių asociacijų, visų pirma ICDC <...>, ir (arba) jos narių, visų pirma Casino ir AgeCore ir (arba) jos narių, visų pirma Intermarché, nuo 2015 m. vykdytas keitimasis informacija apie nuolaidas, kurias jos gavo kasdienio vartojimo prekių tiekimo rinkose maisto produktų, higienos ir priežiūros prekių sektoriuose, ir kainas, taikomas paslaugų pardavimo prekių ženklu žymimų prekių gamintojams rinkoje maisto produktų, higienos ir priežiūros prekių sektoriuose keliose Europos Sąjungos valstybėse narėse, visų pirma Prancūzijoje, ir

b) bent nuo 2016 m. vykdytas Casino ir Intermarché keitimasis informacija apie būsimas prekybos strategijas, visų pirma dėl asortimento, parduotuvių kūrimo, el. prekybos ir reklamos politikos kasdienio vartojimo prekių tiekimo ir kasdienio vartojimo prekių pardavimo vartotojams rinkose Prancūzijoje.

Šis patikrinimas gali būti atliekamas bet kurioje <...> įmonės patalpoje.

Casino turi leisti Komisijos pareigūnams ir kitiems atlikti patikrinimą jos įgaliotiems asmenims, taip pat atitinkamos valstybės narės konkurencijos institucijos pareigūnams arba kitiems jiems padėti jos įgaliotiems ar paskirtiems asmenims patekti į visas patalpas ir transporto priemones įprastomis biurų darbo valandomis. Ji turi pateikti tikrinti visas buhalterines knygas ir kitus veiklos dokumentus, nesvarbu, kokioje laikmenoje jie saugomi, jei to prašo pareigūnai ir kiti įgalioti asmenys, ir leisti juos nagrinėti vietoje arba paimti ar gauti tokių knygų ar dokumentų kopijas ar išrašus bet kokia forma. Ji turi leisti užplombuoti bet kurias verslo patalpas ir buhalterines knygas ar dokumentus tokiam laikotarpiui ir tokiu mastu, koks būtinas patikrinimui atlikti. Minėtų pareigūnų ar asmenų prašymu ji turi nedelsiant vietoje pateikti paaiškinimus žodžiu dėl su patikrinimo dalyku ir tikslu susijusių faktinių aplinkybių ir leisti pateikti tokius paaiškinimus visiems jos atstovams arba darbuotojams. Ji turi leisti užfiksuoti šiuos paaiškinimus bet kokia forma.

2 straipsnis

Patikrinimas gali būti pradėtas 2017 m. vasario 20 d. arba iškart po to.

3 straipsnis

Šis sprendimas skirtas Casino ir visoms jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamoms bendrovėms.

Apie šį sprendimą prieš pat patikrinimą pranešama įmonei, kuriai jis skirtas, pagal [SESV] 297 straipsnio 2 dalį.“

6. Gavusi Komisijos pranešimą apie šį patikrinimą, Autorité de la concurrence française (Prancūzijos konkurencijos institucija) kreipėsi į Tribunal de grande instance de Créteil (Kretėjaus apygardos teismas, Prancūzija) ir Tribunal de grande instance de Paris (Paryžiaus apygardos teismas, Prancūzija) laikino sulaikymo klausimus nagrinėjančius teisėjus, prašydama jų leidimo atlikti patikrinimus ir poėmius apeliančių patalpose. 2017 m. vasario 17 d. nutartimis šie laikino sulaikymo klausimus nagrinėjantys teisėjai suteikė leidimus dėl prašomų patikrinimų ir poėmių prevenciniais tikslais (toliau – 2017 m. vasario 17 d. nutartys). Apeliantėms nebuvo pranešta apie šias nutartis, nes nė vienai iš per patikrinimą taikytų priemonių įgyvendinti nereikėjo pasinaudoti „teisėsaugos institucijos pagalba“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 6–8 dalis.

7. Patikrinimas buvo pradėtas 2017 m. vasario 20 d., kai Komisijos inspektoriai kartu su Prancūzijos konkurencijos institucijos atstovais atvyko į Casino grupės Paryžiaus buveinę ir ACM patalpas ir įteikė [ginčijamą] sprendimą apeliantėms.

8. Atlikdama patikrinimą Komisija, be kita ko, apsilankė biuruose, surinko medžiagą, visų pirma kompiuterinę įrangą (nešiojamuosius kompiuterius, mobiliuosius telefonus, planšetinius kompiuterius, saugojimo laikmenas), apklausė kelis asmenis ir padarė surinktos medžiagos turinio kopiją.

9. 2017 m. vasario 24 d. kiekviena iš apeliančių nusiuntė Komisijai elektroninį laišką, jame išreiškė abejones dėl [ginčijamo] sprendimo ir jo pagrindu atlikto patikrinimo eigos.

Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas

10. 2017 m. balandžio 28 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo SESV 263 straipsniu grindžiamą apeliančių ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Europos Sąjungos Tarybai buvo leista įstoti į bylą palaikyti Komisijos reikalavimų.

11. Grįsdamos savo ieškinį apeliantės iš esmės buvo nurodžiusios tris pagrindus. Pirmasis pagrindas buvo pagrįstas Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio neteisėtumu grindžiamu prieštaravimu, antrasis – pareigos motyvuoti nesilaikymu, o trečiasis – teisės į būsto neliečiamybę pažeidimu. Pateikdamos pastarąjį pagrindą apeliantės teigė, kad buvo neproporcingai kišamasi į jų privačios veiklos sritį, atsižvelgiant, be kita ko, į su ginčijamu sprendimu susijusias bendroves ir patalpas.

12. Skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas nusprendė, kad Komisija neturėjo pakankamai svarių įrodymų, leidžiančių įtarti, kad egzistuoja pažeidimas, kurį sudaro Casino ir Intermarché keitimasis informacija apie jų būsimas komercines strategijas, ir panaikino ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b punktą( ). Jis atmetė likusią ieškinio dalį( ).

Apeliacinis skundas ir šalių reikalavimai

13. Grįsdamos apeliacinį skundą apeliantės nurodo keturis pagrindus. Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas grindžiamas tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad Komisijos surinkti žodiniai pareiškimai neturėjo būti įrašyti, kad būtų laikomi ginčijamą sprendimą pagrindžiančiais įrodymais. Antrasis apeliacinio skundo pagrindas grindžiamas tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad pagrindinė teisė į būsto neliečiamybę nereikalauja, kad ginčijamame sprendime būtų nustatytas Komisijos įgaliojimų atlikti patikrinimą terminas. Trečiasis apeliacinio skundo pagrindas grindžiamas tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog pagrindinė teisė į būsto neliečiamybę nereikalauja, kad ginčijamu sprendimu būtų apribotas subjektų ir patalpų, kurie gali būti tikrinami, skaičius. Ketvirtasis pagrindas grindžiamas tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog pagrindinė teisė į veiksmingą teisinę gynybą nereiškia teisės į savarankišką ir neatidėliotiną ieškinį dėl patikrinimų eigos.

14. Apeliantės prašo Teisingumo Teismo panaikinti skundžiamo sprendimo rezoliucinės dalies 2 punktą, patenkinti jų reikalavimus, pateiktus pirmojoje instancijoje, ir atitinkamai panaikinti ginčijamą sprendimą bei priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, susijusias su šiuo apeliaciniu skundu, taip pat patirtas Bendrajame Teisme.

15. Komisija prašo Teisingumo Teismo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš apeliančių bylinėjimosi išlaidas.

16. Taryba prašo Teisingumo Teismo atmesti apeliacinį skundą tiek, kiek juo apeliantės priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad šis padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog pagrindinė teisė į veiksmingą teisinę gynybą nereiškia teisės į savarankišką ir neatidėliotiną ieškinį dėl patikrinimų eigos, ir priteisti iš apeliančių bylinėjimosi apeliaciniame procese išlaidas.

Dėl apeliacinio skundo trečiojo pagrindo

17. Atsižvelgdamas į Teisingumo Teismo prašymą savo analizę sutelksiu į apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą.

18. Trečiuoju apeliacinio skundo pagrindu, grindžiamu tuo, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog pagrindinė teisė į būsto neliečiamybę nereikalauja, kad ginčijamu sprendimu būtų apribotas subjektų ir patalpų, kurie gali būti tikrinami, skaičius, apeliantės ginčija, be kita ko, skundžiamo sprendimo 144–147 punktus.

19. Pirmiausia apibendrinsiu Bendrojo Teismo motyvus, dėl kurių apeliantės pareiškė prieštaravimų, o paskui vieną po kito išanalizuosiu keturis priekaištus, kurie sudaro nagrinėjamą pagrindą.

Skundžiamas sprendimas

20. Skundžiamo sprendimo 133 punkte Bendrasis Teismas visų pirma konstatavo, kad iš ginčijamo sprendimo matyti, jog nei bendrovės, nei tikrinamos patalpos nebuvo konkrečiai nurodytos, nes, pirma, ginčijamo sprendimo 1 straipsnio antroje pastraipoje pabrėžta, kad „patikrinimas gali būti atliekamas bet kurioje įmonės patalpoje“, toliau eina žodžiai „ir ypač“, o po jų – du adresai ir, antra, šio sprendimo 1 straipsnio pirmoje pastraipoje ir 3 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodyta, kad sprendimas atlikti patikrinimą skirtas „Casino <...> ir visoms jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamoms bendrovėms“.

21. Toliau skundžiamo sprendimo 135 punkte jis konstatavo, kad tokių formuluočių nulemta labai plati patikrinimo apimtis jurisprudencijoje nebuvo pripažinta, pati savaime, per dideliu kišimusi į įmonių privačios veiklos sritį.

22. Skundžiamo sprendimo 137–141 punktuose priminęs jurisprudenciją, pagal kurią nustatytos naudojimosi plačiais įgaliojimais atlikti patikrinimą, suteiktais Komisijai pagal Reglamentą Nr. 1/2003, sąlygos, leidžiančios užtikrinti atitinkamų įmonių teisių laikymąsi, Bendrasis Teismas į apeliančių pateiktą priekaištą, – kad, remiantis garantijomis, skirtomis apsaugoti jas nuo neproporcingo kišimosi, šioje byloje Komisija turėjo tiksliau apibrėžti su patikrinimu susijusias bendroves ir patalpas, – atsakė taip, kaip nurodyta toliau.

23. Pirma, skundžiamo sprendimo 144 punkte Bendrasis Teismas nurodė, kad ginčijamame sprendime pateikta informacija, vertinama visa, leidžia nustatyti su patikrinimu susijusias bendroves ir patalpas. Šiuo klausimu jis patikslino, kad. „atsižvelgiant į patikrinimo objekto ir tikslo, o ypač atitinkamų prekių ir paslaugų rinkų konkretų įvardijimą ir Casino ir jos patronuojamųjų bendrovių bei jų patalpų tikslų nurodymą, iš ginčijamo sprendimo galima lengvai daryti išvadą, kad tikrinamos yra Casino ir jos patronuojamosios bendrovės, vykdančios veiklą su įtariamu pažeidimu susijusiuose sektoriuose, t. y. kasdienio vartojimo prekių tiekimo rinkose (maisto produktų, higienos ir priežiūros prekių sektoriuose), šių prekių pardavimo vartotojams rinkose ir paslaugų pardavimo prekių ženklu žymimų prekių gamintojams kasdienio vartojimo prekių sektoriuje rinkoje, ir kad patikrinimas gali būti vykdomas visose jų patalpose“( ). Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas nusprendė, kad „tikslesnis patikrinimo apimties nurodymas nebuvo būtinas siekiant apsaugoti [apeliančių] teises“( ).

24. Antra, skundžiamo sprendimo 145 punkte Bendrasis Teismas atmetė apeliančių kritiką, kad patikrinimo apimtis buvo per plati, nes nebuvo konkrečiai nurodytos atitinkamos bendrovės ir patalpos. Šiuo klausimu jis taip pat pažymėjo, kad ginčijamame sprendime Komisija nurodė „pagrindinį konkurencijos teisės subjektą, t. y. įmonę, kurią dažniausiai sudaro patronuojančioji bendrovė ir jos patronuojamosios bendrovės ir kuriai gali būti inkriminuojami pažeidimai, visų pirma šioje byloje įtariami pažeidimai, todėl pateisinama tai, kad ginčijamame sprendime minima ir patronuojančioji bendrovė Casino, ir jos patronuojamosios bendrovės“.

25. Trečia, skundžiamo sprendimo 146 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad „tikslus bendrovių ir patalpų nenurodymas padeda užtikrinti tinkamą Komisijos patikrinimų vykdymą, nes taip Komisijai suteikiama veiksmų laisvė, reikalinga siekiant surinkti kuo daugiau galimų įrodymų, ir išsaugomas netikėtumo aspektas, būtinas norint išvengti šių įrodymų sunaikinimo ar slėpimo“.

26. Galiausiai skundžiamo sprendimo 147 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad šios išvados 6 punkte minėtose 2017 m. vasario 17 d. nutartyse, pagal kurias buvo leista atlikti aptariamus patikrinimus ir poėmius prevenciniais tikslais, jei būtų prieštaraujama patikrinimui, buvo aiškiai ir išsamiai nurodytos patalpos, kuriose šie patikrinimai ir poėmiai galėjo būti atlikti. Bendrojo Teismo teigimu, papildoma garantija, reiškianti, kad turi būti nurodytos tikrinamos patalpos, yra pripažįstama tuo atveju, kai vykdant patikrinimą patiriamas didesnis kišimasis, nes nepaisant tikrinamų bendrovių prieštaravimo patikrinimas atliekamas su teisėsaugos institucijų pagalba pagal Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 6–8 dalis. Kadangi apeliantės neprieštaravo patikrinimui, šiuo atveju ši papildoma garantija neturėjo būti suteikta.

Analizė

27. Apeliantės priekaištauja Bendrajam Teismui pažeidus Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 7 straipsnį ir apsaugos nuo savavališko viešosios valdžios institucijų kišimosi į fizinio arba juridinio asmens privačios veiklos sritį reikalavimą. Jos iš esmės teigia, kad skundžiamame sprendime Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, nes nenusprendė, kad ginčijamas sprendimas, kuriame individualiai nenurodyti nei su patikrinimu susiję juridiniai asmenys, nei patalpos, kuriose šis patikrinimas buvo leidžiamas, buvo akivaizdžiai neteisėtas, nes juo pažeidžiama teisė į būsto neliečiamybę.

28. Kaip nurodyta pirma, trečiajam pagrindui pagrįsti apeliantės pateikia keturis priekaištus.

29. Pirmajame priekaište jos teigia, kad, priešingai, nei nusprendė Bendrasis Teismas, be kita ko, skundžiamo sprendimo 144 punkte, patikrinimo objekto ir tikslo apibrėžimas negali kompensuoti Komisijos įgaliojimų, susijusių su tikrinamų asmenų ir patalpų nustatymu, apribojimo nebuvimo. Remdamosi Vokietijos Konstitucinio Teismo sprendimu( ) jos priduria, jog nepriimtina, kad teisės į būsto neliečiamybę turėtojai – šiuo atveju kiekvienas juridinis asmuo, sudarantis Casino grupę, – iš tyrimo objekto apibrėžimo, taigi ir iš inspektorių atvykimo, turėtų suprasti, kad jie yra tarp tikrinamų subjektų.

30. Šiuo klausimu pirmiausia pažymiu, kad, kaip teisingai nurodė Komisija ir priešingai, nei teigia apeliantės, Bendrasis Teismas nemanė, kad patikrinimo objekto ir tikslo apibrėžimas kompensuoja tariamą Komisijos įgaliojimų apribojimo nebuvimą.

31. Priešingai, pirma, Bendrasis Teismas nusprendė, jog tam, kad būtų paisoma teisės į būsto neliečiamybę, nereikalaujama, kad tikrinamos bendrovės ir patalpos būtų įvardytos sprendime atlikti patikrinimą. Šiuo klausimu jis priminė, kad nuorodų, panašių į pateiktąsias ginčijamame sprendime, buvo ir kitose Bendrojo Teismo nagrinėtose bylose( ) ir kad labai plati patikrinimo, kurį lemia tokios nuorodos, apimtis jurisprudencijoje nebuvo laikoma pernelyg dideliu įmonių privačios veiklos srities ribojimu.

32. Antra, Bendrasis Teismas nusprendė, kad nagrinėjamu atveju ginčijamame sprendime patikrinimo apimtis buvo pakankamai apibrėžta, kad būtų galima nustatyti su patikrinimu susijusias įmones ir patalpas, ir kad tikslesnis patikrinimo apimties nurodymas nebuvo būtinas siekiant apsaugoti apeliančių teises. Darydamas šią išvadą jis atsižvelgė ne tik į ginčijamame sprendime nurodytą patikrinimo objektą ir tikslą, ypač į atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų konkretų įvardijimą, bet ir į tikslų „Casino ir jos patronuojamųjų bendrovių bei jų patalpų“ nurodymą šiame sprendime. Jis taip pat nurodė, kad visa ši informacija leido nesunkiai padaryti išvadą iš ginčijamo sprendimo, kad patikrinimas buvo skirtas tik Casino ir jos patronuojamosioms bendrovėms, veikiančioms atitinkamose rinkose.

33. Mano nuomone, pirma aprašytas Bendrojo Teismo požiūris neprieštarauja Teisingumo Teismo ir Europos Žmogaus Teisių Teismo (toliau – EŽTT) jurisprudencijai, susijusiai su patikrinimais įmonių verslo patalpose, be kita ko, siekiant atlikti patikrinimus nubaudimo už konkurencijos teisės pažeidimus tikslais, ir neleidžia Komisijai priimti priemonių, pažeidžiančių Chartijos 7 straipsnyje ir 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 8 straipsnyje įtvirtintą teisę į būsto neliečiamybę bei yra neproporcingos ar savavališkos.

34. Šiuo klausimu visų pirma reikia priminti, kad, kaip 2015 m. birželio 18 d. Sprendime Deutsche Bahn ir kt. / Komisija( ) (toliau –Sprendimas Deutsche Bahn) nurodė Teisingumo Teismas, nors iš EŽTT jurisprudencijos matyti, kad EŽTK 8 straipsnyje numatyta apsauga gali būti taikoma ir tam tikroms komercinėms patalpoms, tas pats teismas nusprendė, kad profesinių ar komercinių patalpų ar veiklos sričių atveju valdžios institucijos kišimasis gali būti platesnės apimties negu kitais atvejais.

35. Be to, reikia pabrėžti, kad Komisijos įgaliojimai atlikti patikrinimus pagal Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 2 dalį apsiriboja tuo, kad jos pareigūnai, be kita ko, turi teisę patekti į jų pasirinktas patalpas, reikalauti pateikti dokumentus, kurių prašoma, ir padaryti jų kopijas, taip pat apžiūrėti, kas yra jų nurodytuose balduose( ). Konkrečiai kalbant, šio reglamento 20 straipsnio 2 dalies a punkte nurodyta, kad pareigūnai ir kiti lydintieji asmenys, Komisijos įgalioti atlikti patikrinimus, turi teisę, be kita ko, patekti į bet kurias įmonių ir įmonių asociacijų patalpas, teritoriją ir transporto priemones. Teisingumo Teismas turėjo galimybę pažymėti, kad tokie įgaliojimai yra ypač svarbūs, nes jie turi leisti Komisijai surinkti įrodymus apie konkurencijos taisyklių pažeidimus ten, kur jų paprastai būna, t. y. įmonių verslo patalpose, ir kad tiek Reglamento Nr. 1/2003 tikslas, tiek jo 20 straipsnyje išvardyti Komisijos pareigūnams suteikti įgaliojimai rodo, kad tyrimų apimtis gali būti labai plati( ).

36. Galiausiai reikia priminti, pirma, kad Komisijos naudojimosi įgaliojimais atlikti patikrinimus tvarką reglamentuoja pakankamos garantijos, apsaugančios nuo savavališko valdžios institucijų kišimosi( ), iš kurių, kaip nurodė Teisingumo Teismas, svarbiausias vaidmuo tenka pareigai nurodyti konkrečius sprendimo atlikti patikrinimą motyvus( ), ir, antra, kad patikrinimai, atliekami, kaip šiuo atveju, remiantis Reglamento Nr. 1/2003 20 straipsnio 4 dalimi, nėra susiję su prievartos įgaliojimais, kuriais nacionalinės valdžios institucijos gali naudotis tik tuo atveju, kai pasinaudojama šio reglamento 20 straipsnio 6–8 dalyse numatyta procedūra.

37. Šiomis aplinkybėmis, mano nuomone, Bendrajam Teismui negali būti priekaištaujama padarius išvadą, kad tuo atveju, kai tikrinamos įmonės ir patalpos nėra įvardytos sprendime atlikti patikrinimą, bet šio sprendimo motyvai leidžia lengvai, taigi be didelių aiškinimo pastangų, nustatyti, kurie juridiniai asmenys ir jų patalpos yra konkrečiai tikrinami, nepažeidžiamas proporcingumo principas, kurio turi būti laikomasi priimant priemones, susijusias su Chartijos 7 straipsnio apribojimu( ).

38. EŽTT laikėsi panašaus požiūrio 2010 m. gruodžio 20 d. Sprendime Société Canal Plus ir kt. prieš Prancūziją( ), kuriame nusprendė, jog tai, kad viena iš tikrintų bendrovių byloje, kurioje priimtas tas sprendimas, nebuvo konkrečiai nurodyta nutartyje dėl leidimo atlikti patikrinimus atitinkamose privačiose patalpose, „nepaneigia kišimosi teisėtumo, nes nutartyje dėl leidimo atlikti patikrinimus buvo nurodytos apskritai „Canal Plus“ patalpos“, „nepatikslinant įvairių su šiuo patikrinimu susijusių subjektų, kuriuos neabejotinai apima šis pavadinimas, teisinės formos“.

39. Dėl apeliančių nurodyto Vokietijos Konstitucinio Teismo sprendimo pažymiu, kad tame sprendime šis teismas padarė išvadą, jog buvo pažeista teisė į būsto neliečiamybę, nes nagrinėta nutartis dėl kratos atlikimo neleido identifikuoti bendrovės, kurios patalpose turėjo būti atlikta krata, taigi ši nutartis buvo neapibrėžta.

40. Tokią išvadą Vokietijos Konstitucinis Teismas padarė konstatavęs, kad jokia įmonė vieninteliu nutartyje dėl kratos atlikimo nurodytu pavadinimu nenaudojo šioje nutartyje nurodytų patalpų ir kad tarp įmonių, kurios turėjo biurus šiuo adresu ir kurių pavadinimą sudarė minėtoje nutartyje pavartoti žodžiai bei prie jų pridėta papildoma nuoroda, nebuvo galima suprasti, apie kurią iš jų kalbama. Be to, šis teismas nustatė, kad, atsižvelgiant į kitą nutartyje atlikti kratą pateiktą informaciją, nebuvo įmanoma išsklaidyti abejonių dėl to, kuriai bendrovei ji buvo skirta.

41. Priimdamas tokį sprendimą jis neatmetė galimybės, kad jei dokumente, kuriuo nurodoma atlikti patikrinimus privačiose patalpose, neįvardyta bendrovė, kurioje turi būti atlikti patikrinimai, ji gali būti netiesiogiai nustatyta remiantis dokumento turiniu. Šiuo klausimu svarbu pažymėti, kad Vokietijos Konstitucinis Teismas, priešingai, prieštaravo galimybei, kad toks identifikavimas gali būti atliktas remiantis informacija, nenurodyta pačioje nutartyje dėl kratos, kaip antai esančia tyrimo medžiagoje.

42. Šioje byloje Bendrasis Teismas, atvirkščiai, atsižvelgdamas tik į ginčijamame sprendime pateiktą informaciją, nusprendė, kad buvo galima aiškiai identifikuoti bendroves, kurioms šis sprendimas skirtas.

43. Taip pat pažymėtina, kad vienas iš veiksnių, dėl kurių buvo neaišku, ar byloje, kurioje buvo priimtas minėtas Vokietijos Konstitucinio Teismo sprendimas, buvo galima identifikuoti bendrovę, dėl kurios buvo priimta nutartis atlikti kratą, buvo nepakankamai tikslus šios bendrovės veiklos sektoriaus apibūdinimas. Ginčijamame sprendime aiškiai nurodytos rinkos, kuriose buvo įtariamas SESV 101 straipsnio pažeidimo buvimas, taigi jis leidžia aiškiai nustatyti tikrinamų bendrovių veiklos sektorių.

44. Trečiojo pagrindo antrajame priekaište apeliantės teigia, kad sąvoka „įmonė“ – kuri yra ekonominė ir grynai funkcinė sąvoka, išimtinai naudojama materialinių konkurencijos teisės normų taikymo tikslais, kaip antai karteliui kvalifikuoti – negali kliudyti laikytis pagrindinių teisių, susijusių su sąvoka „juridinis asmuo“. Kalbant apie bendroves, pažymėtina, kad vienintelis teisės į būsto neliečiamybę turėtojas yra juridinis asmuo, o ne įmonė, kuri neturi juridinio asmens statuso. Šiame kontekste apeliantės remiasi 2011 m. spalio 25 d. Sprendimu Uralita / Komisija( ), kuriame Bendrasis Teismas nusprendė, kad priimdama sprendimą pagal SESV 101 straipsnį Komisija turi nustatyti fizinį ar juridinį asmenį ar asmenis, kurie gali būti laikomi atsakingais už atitinkamos įmonės elgesį ir kuriems šiuo pagrindu gali būti skirta nuobauda.

45. Šiuo klausimu pirmiausia norėčiau pažymėti, kad apeliančių argumentai, pateikti šiame antrajame priekaište, negali paneigti Bendrojo Teismo taikyto vertinimo ir skundžiamo sprendimo 144 punkte padarytos išvados.

46. Antra, priešingai, nei teigia apeliantės, manau, jog iš skundžiamo sprendimo 145 punkto aiškiai matyti, kad kai Bendrasis Teismas nurodė įmonę kaip „konkurencijos teisės subjektą,“, jis neketino teigti, jog „įmonė“, kaip tai suprantama pagal konkurencijos teisę, o ne ją sudarantys juridiniai asmenys turėjo būti laikoma pagrindinės teisės į būsto neliečiamumą, kuri apribojama patikrinimo priemone, turėtoja. Ši nuoroda veikiau turi būti suprantama kaip ginčijamo sprendimo 1 straipsnio pirmos pastraipos ir 3 straipsnio pirmos pastraipos teiginio, kad „Casino <...>, kaip ir visos jos tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamos bendrovės“, turi leisti atlikti patikrinimą, apimties patikslinimas, siekiant teisingai apibrėžti to sprendimo ratione personae taikymo sritį.

47. Šiomis aplinkybėmis apeliančių nuoroda į 2011 m. spalio 25 d. Sprendimą Uralita / Komisija( ), susijusi su sprendimu dėl pažeidimo konstatavimo, o ne su sprendimu dėl patikrinimo atlikimo, negali, kaip teisingai pažymėjo Komisija, būti naudinga apeliantėms. Patikrinimai atliekami tame etape, kai Komisija dar neturi išsamios informacijos, įskaitant informaciją apie įtariamo pažeidimo vykdytojus, ir pirmiausia turi patikrinti savo įtarimų pagrįstumą ir įvykusių faktų mastą, nes patikrinimo tikslas yra būtent surinkti su įtariamu pažeidimu susijusius įrodymus.

48. Trečiojo pagrindo trečiajame priekaište apeliantės nesutinka su Bendrojo Teismo skundžiamo sprendimo 146 punkte pateiktu teiginiu, jog tai, kad nenurodytos konkrečios bendrovės ir patalpos, padeda užtikrinti tinkamą patikrinimų eigą. Jos teigia, kad jurisdikcijų, kuriose reikalaujama nurodyti atitinkamas įmones ir (arba) patalpas, pavyzdys rodo, kad toks patikslinimas nekenkia tinkamai patikrinimų privačiose patalpose eigai.

49. Šiuo klausimu, pirma, reikia pažymėti, kad net darant prielaidą, jog Bendrasis Teismas neteisingai įvertino arba pervertino patikrinimų veiksmingumo požiūriu pranašumus, kai konkrečiai nenurodomos tikrinamos bendrovės ir patalpos, to nepakaktų, kad būtų galima suabejoti jo požiūrio ir skundžiamo sprendimo 144 punkte padarytos išvados teisėtumu.

50. Antra, reikėtų priminti, kad nacionalinė teisėkūros ar teismų praktika, net jei ji yra bendra visoms valstybėms narėms, negali būti privaloma taikant Sutartyje nustatytas konkurencijos taisykles( ).

51. Galiausiai trečiojo pagrindo ketvirtajame priekaište apeliantės teigia, kad, priešingai, nei skundžiamo sprendimo 147 punkte nusprendė Bendrasis Teismas, negalima teigti, jog papildoma apsauga, kurią suteiktų galimas 2017 m. vasario 17 d. nutarčių vykdymas, atsvertų savivalės riziką, kylančią dėl to, kad ginčijamame sprendime nebuvo tiksliai nurodyti subjektai ir patalpos, kurie gali būti tikrinami. Turėtų pakakti pačios Sąjungos teisės, kuri teisės subjektams tiesiogiai suteikia visas jų pagrindinių teisių apsaugos garantijas, ir nebūtina remtis nacionalinės teisės nuostatomis, kurios galėtų būti taikomos kitokiais atvejais. Be to, tam, kad šios nutartys būtų įvykdytos, apeliantės neturėjo leisti Komisijos pareigūnams patekti į jų patalpas, įpareigodamos juos prašyti Prancūzijos valdžios institucijų įsikišimo. Dėl tokio prieštaravimo joms kiltų didelės baudos rizika.

52. Man atrodo, kad apeliančių argumentai ir šiuo atveju pagrįsti klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu. Bendrasis Teismas nenusprendė, jog pažeidimas, kurį lėmė tikslios nuorodos į tikrinamas bendroves ir patalpas nebuvimas, buvo kompensuotas tuo, kad 2017 m. vasario 17 d. nutartyse buvo aiškiai nurodytos patalpos, kurias galima patikrinti. Jis tik pažymėjo, kad jei Komisijos įsikišimas būtų susijęs su prievartos įgaliojimų taikymu dėl apeliančių prieštaravimo patikrinimui, joms būtų buvusi suteikta papildoma apsaugos priemonė – aiškiai ir griežtai apibrėžtos tikrinamos patalpos.

53. Remdamasis visais išdėstytais argumentais manau, kad apeliacinio skundo trečiasis pagrindas negali būti patenkintas.

Išvada

54. Atsižvelgdamas į visus išdėstytus argumentus siūlau Teisingumo Teismui atmesti apeliacinio skundo trečiąjį pagrindą kaip nepagrįstą.