GENERALINIO ADVOKATO ANTONIO TIZZANO

IŠVADA,

pateikta 2005 m. vasario 24 d.( )

Byla C‑199/03

Airija

prieš

Europos Bendrijų Komisiją

„Europos socialinis fondas – Ieškinys dėl panaikinimo – Finansinės paramos sumažinimas – Klaidingas faktinių aplinkybių vertinimas – Proporcingumas – Teisinis saugumas – Teisėti lūkesčiai“

I – Įžanga

1. 2003 m. gegužės 13 d. pagal EB 230 straipsnį pareikštu ieškiniu Airija paprašė panaikinti 2003 m. vasario 27 d. Komisijos sprendimą C(2003) 99, sumažinantį Europos socialinio fondo (toliau – ESF) finansinę paramą trims veiklos programoms, susijusioms su žmogiškųjų išteklių vystymu, turizmu ir pramonės vystymu (toliau – ginčijamas sprendimas).

II – Teisinis pagrindas

2. 1988 m. birželio 24 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2052/88 dėl struktūrinių fondų uždavinių, jų efektyvumo bei jų veiklos koordinavimo tarpusavyje, taip pat su Europos investicijų banko operacijomis ir kitais esamais finansiniais instrumentais( ), su pakeitimais, padarytais 1993 m. liepos 20 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2081/93( ) (toliau – Reglamentas Nr. 2052/88), 4 straipsnio 1 dalis nustato:

„Bendrijos veikla papildo arba prisideda prie atitinkamos nacionalinės veiklos. Ji pasireiškia Komisijos glaudžiu bendradarbiavimu su suinteresuotąja valstybe nare, kompetentingomis valdžios institucijomis ir įstaigomis – įskaitant ekonominius ir socialinius partnerius pagal kiekvienos valstybės narės nacionalines taisykles ir taikomą praktiką – paskirtoms valstybės narės nacionaliniu, regioniniu, vietos ar kitu lygmeniu; visos šalys veikia kaip partneriai, siekiantys bendro tikslo. Šis bendradarbiavimas toliau vadinamas „partneryste“. Partnerystė apima veiklos parengimą ir finansavimą, taip pat ex‑ante patikrinimą, priežiūrą ir ex‑post patikrinimą.

Partnerystė įgyvendinama visapusiškai laikantis kiekvieno partnerio atitinkamų institucinių, teisinių ir finansinių galių.“ (Neoficialus vertimas)

3. To paties reglamento 13 straipsnio 3 dalis nustato didžiausią Bendrijos įvairių struktūrinių fondų įnašo ribą, kuri yra ne daugiau kaip 75 % valstybės išlaidų priemonėms, vykdomoms regionuose, turintiems teisę gauti pagalbą pagal „1 tikslą“( ). Programavimo laikotarpiu nuo 1994 iki 1999 m. Airija turėjo teisę gauti tokią pagalbą.

4. Bylai taip pat svarbus 1988 m. gruodžio 19 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 4253/88( ), pakeistas 1993 m. liepos 20 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 2082/93( ) (toliau – Reglamentas Nr. 4253/88), kuris įtvirtina Reglamento Nr. 2052/88 įgyvendinimo nuostatas, susijusias, viena, su įvairių struktūrinių fondų pagalbos koordinavimu ir, antra, tokių fondų pagalbos koordinavimu remiantis Europos investicijų banko pagalba bei kitais esamais finansiniais instrumentais.

5. Šio reglamento 17 straipsnio 2 dalis nustato:

„Fondų įnašas apskaičiuojamas pagal bendras išlaidas, atitinkančias tam tikrus reikalavimus, arba bendras valstybės ar panašias kiekvienos pagalbos išlaidas (nacionalines, regionines arba vietines ir Bendrijos), susijusias su kiekviena veikla (veiklos programa, pagalbos schema, visuotinės dotacijos, projektas, techninė pagalba arba tyrimai)“.

6. Reglamento IV dalyje „Finansinės nuostatos“ nustatytos finansinės kontrolės (23 straipsnis) ir paramos sumažinimo, sustabdymo bei nutraukimo (24 straipsnis) taisyklės.

7. 23 straipsnis numato, kad:

„1. Siekiant užtikrinti veiklos, kurią atlieka vieši arba privatūs iniciatoriai, sėkmę, valstybės narės tam tikslui imasi tokių būtinų priemonių:

– reguliariai tikrina, ar Bendrijos finansuojama veikla įgyvendinama tinkamai,

– užkerta kelią pažeidimams ir imamasi veiksmų prieš pažeidėjus,

– išieško dėl pažeidimo arba aplaidumo prarastas lėšas. Išskyrus tą atvejį, kai valstybė narė ir (arba) tarpininkas ir (arba) iniciatorius pateikia įrodymą, kad jie nėra atsakingi už pažeidimą arba aplaidumą, valstybė narė yra subsidiariai atsakinga už neteisėtai pervestų lėšų grąžinimą <...>.

Valstybės narės informuoja Komisiją apie siekiant šių tikslų priimtas priemones, visų pirma, pateikia jai kontrolės ir valdymo sistemų, sukurtų siekiant veiksmingo veiklos įgyvendinimo, aprašymą. Jos reguliariai informuoja Komisiją apie administracinių ir teisminių procesų eigą. Valstybės narės pateikia Komisijai visas atitinkamas nacionalines ataskaitas, susijusias su šiose programose arba veiklose numatytų priemonių kontrole.

<...>

2. Nepažeidžiant valstybių narių pagal nacionalinius įstatymus ir kitus teisės aktus atliktų patikrinimų ir nepažeidžiant Sutarties 206 straipsnio ir bet kokio inspektavimo, atlikto pagal Sutarties 209 straipsnio c punktą, Komisijos pareigūnai arba tarnautojai gali patikrinti vietose, įskaitant atrankinius patikrinimus, veiklą, kurią finansuoja fondai, ir valdymo bei kontrolės sistemas.

Prieš atlikdama patikrinimą vietoje, Komisija nusiunčia suinteresuotajai valstybei narei pranešimą, kad gautų visą reikalingą pagalbą. Jei Komisija atlieka patikrinimus vietose be pranešimo, tokia galimybė yra numatyta partnerystės susitarimuose, atitinkančiuose finansinio reglamento nuostatas. Valstybės narės pareigūnai ar tarnautojai gali dalyvauti atliekant tokius patikrinimus.

Komisija gali prašyti suinteresuotosios valstybės narės atlikti patikrinimą vietoje siekdama patikrinti, ar mokėjimo prašymas yra teisingas. Komisijos pareigūnai ar tarnautojai gali, o jei suinteresuotoji valstybė narė to prašo – privalo, dalyvauti atliekant tokius patikrinimus.

Komisija užtikrina, kad jos patikrinimai būtų įvykdyti koordinuotai, siekiant išvengti pakartotinų patikrinimų dėl to paties dalyko ar tuo pačiu laikotarpiu. Suinteresuotoji valstybė narė ir Komisija nedelsdamos pasikeičia visa informacija apie atliktų patikrinimų rezultatus.

3. Per trejus metus po paskutinio su veikla susijusio mokėjimo įstaiga ir atsakingos institucijos suteikia galimybę Komisijai gauti su veikla susijusių išlaidų ir patikrinimų patvirtinamuosius dokumentus.“

8. 24 straipsnis nustato:

„1. Jeigu paaiškėja, kad veikla arba priemonė nepateisina dalies arba visos jai skirtos finansinės paramos, Komisija partnerystės pagrindu atlieka tinkamą patikrinimą, prašydama, kad valstybė narė arba kitos šiai veiklai įgyvendinti jos paskirtos institucijos per nustatytą laiką pateiktų savo pastabas.

2. Po šio patikrinimo Komisija gali sumažinti arba sustabdyti šiai veiklai arba priemonei skirtą paramą, jeigu patikrinimo metu nustatomas pažeidimas arba esminis pakeitimas, turintis įtakos veiklos arba priemonės pobūdžiui arba jos įgyvendinimo sąlygoms, dėl kurio nebuvo prašoma Komisijos patvirtinimo.

3. Bet kuri neteisėtai gauta suma turi būti grąžinta Komisijai.

<...>.“

9. Būtina pacituoti 1997 m. spalio 15 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 2064/97, nustatantį išsamią Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4253/88 įgyvendinimo tvarką dėl valstybių narių taikomos finansų kontrolės struktūrinių fondų bendrai finansuojamai veiklai( ) (toliau – Reglamentas Nr. 2064/97).

10. Visų pirma šio reglamento 2 straipsnio 1 dalies c punkte nustatyta, kad valdymo ir kontrolės sistemos turi užtikrinti „pakankamą audito seką“, būtent aiškią ir tikslią seką, „leidžiančią stebėti duomenis nuo jų įsitraukimo į valdymo ir kontrolės sistemą iki jų išėmimo iš jos“( ).

11. Pagal to paties reglamento 2 straipsnio 2 dalį audito seka yra pakankama, kai ji leidžia:

„a) sutikrinti Komisijai sertifikuotas suvestines sumas su atskirais išlaidų ir patvirtinamaisiais dokumentais, saugomais įvairiais administraciniais lygiais ir galutinių naudos gavėjų;

b) patikrinti turimų Bendrijos ir nacionalinių lėšų paskirstymą ir pervedimus.“

12. Galiausiai reikia paminėti 1990 m. liepos 2 d. Komisijos reglamentą (EEB) Nr. 1866/90( ) dėl ekiu taikymo tvarkos struktūrinių fondų biudžeto valdymo tikslais (toliau – Reglamentas Nr. 1866/90). Šio reglamento 5 straipsnio 2 dalis yra svarbi šioje byloje. Joje nurodyta:

„Valstybės narės, kurios pateikia išlaidų ataskaitas ekiu, perskaičiuoja nacionaline valiuta padarytų išlaidų sumas į ekiu, taikydamos kursus to mėnesio, kai išlaidos buvo užregistruotos atsakingų už paramos finansinį valdymą įstaigų apskaitoje. Šiuo tikslu Komisija kiekvieną mėnesį valstybę narę informuoja apie taikomą kursą.“

III – Faktinės bylos aplinkybės ir procedūra

13. 1994 m. liepos 13 d. priimtu Sprendimu Nr. 94/626/EB Komisija nustatė Bendrijos paramos, susijusios su Bendrijos parama iš struktūrinių fondų Airijos regionams, priklausantiems 1 tikslui, būtent visai Airijos teritorijai( ), sistemą programavimo laikotarpiu nuo 1994 m. sausio 1 d. iki 1999 m. gruodžio 31 dienos.

14. Įgyvendindama šį sprendimą ir trijų skirtingų sprendimų pagrindu Komisija 1994 m. suteikė, o tai yra svarbu šioje byloje, ESF finansinę paramą trims veiklos programoms, susijusioms su žmogiškųjų išteklių( ) vystymu, turizmu( ) ir pramonės( ) vystymu, kurios bendra suma yra 1 897 206 226 eurų.

15. Už ESF bendrai finansuojamų projektų įgyvendinimą Airija paskyrė atsakingą instituciją – Departement of Enterprise, Trade and Employement (toliau – DETE).

16. Nuo 2000 m. lapkričio 6 d. iki 10 d. ir gruodžio 4 d. iki 6 d. Komisijos tarnybos pagal Reglamento Nr. 4353/88 23 straipsnio 2 dalį Dubline atliko patikrinimus vietose ir tyrimus, susijusius su 1994−1998 m. ESF bendrai finansuojama veikla. Šie patikrinimai pirmiausia buvo susiję su National Training and Development Institute (toliau – NTDI) ir Central Remedial Clinic, atsakingų National Rehabilitation Board, vykdoma veikla. Per šiuos patikrinimus Komisija, be kita ko, patikrino DETE pateiktą audito seką, siekdama sutikrinti Komisijos suteiktas sumas ir sumas, nurodytas įvairių galutinių naudos gavėjų, dalyvaujančių trijose nagrinėjamose veiklos programose.

17. Po šių patikrinimų Komisija nustatė tam tikus pažeidimus paraiškose dėl ESF finansinės paramos trims veiklos programoms.

18. Visų pirma ji pastebi, kad:

a) NTDI veiklos programai dėl žmogiškųjų išteklių vystymo paskelbė ne visą esamą nacionalinių lėšų sumą, tačiau tik 25 % visos finansavimo sumos, t. y. minimalų reikalaujamą įnašo procentą, kurį turi įnešti nacionaliniai fondai, kad pasinaudotų ESF bendru finansavimu pagal „1 tikslą“. Dėl tokių pažeidimų buvo pateikta paraiška dėl projekto per didelio Bendrijos finansavimo;

b) tinkamai pritaikęs perskaičiavimo į ekiu tvarką pagal Reglamento Nr. 1866/90 5 straipsnio 2 dalį, DETE patikslino po perskaičiavimo gautas sumas, paversdamas bendrai nefinansuojamų viešųjų išlaidų dalį bendrai finansuojamomis išlaidomis. Taip jis gerokai padidino pirmiau numatytą ESF įnašą trims veiklos programoms, pateikdamas paraiškas dėl per didelio bendro finansavimo;

c) NTDI ir DETE vykdomos veiklos lygmenyje dėl minėtų pažeidimų atsirado „audito sekos“ netikslumų, nes jie neleido sutikrinti turėtas išlaidas su paprašytu finansavimu.

19. Remdamasi šiais argumentais, Komisija parengė audito ataskaitą, kurioje paprašė DETE pateikti savo pastabas, o jos kopiją 2001 m. vasario 13 d. nusiuntė Airijos valdžios institucijoms.

20. Atlikęs tyrimą apie numanomus šioje ataskaitoje nurodytus pažeidimus, 2001 m. gruodžio 20 d. laišku DETE atsakė į Komisijos nurodytą kritiką.

21. Kadangi šie tyrimai, Komisijos manymu, nepateikė jokių naujų faktinių aplinkybių, Komisija pradėjo Reglamento Nr. 4253/88 24 straipsnyje numatytą procedūrą ir 2002 m. vasario 28 d. laišku pranešė apie šį sprendimą Airijos valdžios institucijoms, paprašydama pateikti savo pastabas.

22. 2002 m. birželio 18 d. laišku, papildytu 2002 m. birželio 25 d. laišku, DETE pareiškė, kad:

a) pradiniai prašymai dėl ESF bendro finansavimo, kuriuos pateikė NTDI, neatitiko ESF geros veiklos praktikos ir dėl to po kruopščių patikrinimų jie buvo iš naujo pateikti bent jau 1997 m. ir 1998 m. atžvilgiu. Tačiau tokių pačių kruopščių patikrinimų nebuvo galima atlikti iki 1997 m. buvusiais metais, ypač dėl NTDI biudžetinės informacinės sistemos pakeitimo, po kurio buvo prarasta daugelis duomenų. Kad atkurtų 1994−1996 m. finansinę sistemą, Airija pasinaudojo ekstrapoliacijos būdais, kurie leido įrodyti, kad suteiktas finansavimas buvo teisėtas;

b) net jei paraiškų dėl ESF bendro finansavimo patikslinimo mechanizmas, kuri panaudojo DETE, nebuvo tinkamas, jis nesudarė galimybės suteikti neteisėtą ar per didelį Bendrijos finansavimą;

c) Airijos valdžios institucijų atlikti patikrinimai parodė, kad visos finansavimo paraiškos atitiko išlaidas, taip pataisant netyčinius „audito sekos“ netikslumus, kuriuos aptiko Komisija.

23. Įvertinusi Airijos valdžios institucijų atsakymą 2003 m. vasario 27 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriuo 15 614 261 eurais sumažino bendrą ESF suteiktą finansinę paramą trims veiklos programoms dėl projektų vykdymo pažeidimų ir su tuo susijusių finansavimo paraiškų netikslumų.

24. 2003 m. gegužės 13 d. pareikštu ieškiniu Airija paprašė panaikinti ginčijamą sprendimą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas. Pastaroji, žinoma, užginčijo tokius prašymus, savo ruožtu prašydama atmesti ieškinį kaip visiškai nepagrįstą ir priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

25. Pasibaigus rašytinei proceso daliai, kurios metu taip pat buvo pateiktas dublikas ir triplikas, šalys buvo išklausytos 2005 m. sausio 13 d. vykusiame posėdyje.

IV – Teisinė analizė

1) Dėl akivaizdžios vertinimo klaidos

26. Kaip pirmą ieškinio pagrindą Airijos vyriausybė nurodo, kad taikydama nagrinėjamą finansinę korekciją, Komisija padarė akivaizdžią faktinių ir teisinių aplinkybių vertinimo klaidą.

27. Visų pirma ji teigia, kad Komisijos nurodyti pažeidimai iš tiesų yra tik „techninio“ arba „procedūrinio“ pobūdžio klaidos, kurios neturi jokios esminės įtakos Bendrijos biudžetui. Kitaip tariant, šis „aplaidumas“ neturi būti sulyginamas su tikrais „pažeidimais“, pateisinančiais Bendrijos paramos sumažinimą.

28. Galiausiai Airijos valdžios institucijos teigia, kad Komisija nepateisinamai atsisakė atsižvelgti į pateiktus paaiškinimus ir patikslinančius skaičiavimus, kurių tikslas buvo parodyti, jog dėl ginčijamų pažeidimų nebuvo suteikta per didelė ar neteisėta ESF finansinė parama.

29. Iš karto turiu pasakyti, kad manęs neįtikina šie Airijos vyriausybės argumentai.

30. Komisija nusprendė sumažinti ESF finansinę paramą remdamasi audito ataskaita( ), kuri, kaip jau buvo minėta, nurodo tris veiklos programų vykdymo pažeidimų rūšis (pirmiau esantis 17 punktas). Tačiau nei per administracinę procedūrą, nei Teisingumo Teisme Airijos valdžios institucijos neginčijo nei šių pažeidimų buvimo, nei jų sisteminio pobūdžio, o tik bandė įrodyti ribotą finansinę įtaką.

31. Taigi galima manyti, kad vyriausybė ieškovė pritarė Komisijos atliktų patikrinimų rezultatams. Bet kuriuo atveju aišku, kad Komisija neklydo nustatydama sisteminius trūkumus nagrinėjamų programų įgyvendinimo etapu, nes šiuos trūkumus, kartoju, aiškiai pripažino pačios Airijos valdžios institucijos.

32. Tačiau Teisingumo Teismas daugelį kartų priminė, kad Komisija, nustačiusi pažeidimą valdant Bendrijos fondus valstybėje narėje, „turi atlikti pastarosios pateiktų sąskaitų patikrinimą“( ). Dar daugiau, to aiškiai reikalauja „patikimo finansų valdymo“ principas, įtvirtintas EB 274 straipsnyje, taip pat konkrečiau išdėstytas Reglamento Nr. 4253/88 24 straipsnyje, kuris nustato paramos „sumažinimą, sustabdymą ir nutraukimą“ pažeidimo atveju.

33. Bet kuriuo atveju Airijos vyriausybė savo gynybą remia „techniniu“ nagrinėjamų trūkumų pobūdžiu. Jos nuomone, kadangi dėl šių trūkumų ESF nepatyrė finansinių nuostolių, tai nėra „pažeidimas“ Reglamento Nr. 4253/88 24 straipsnio prasme.

34. Tačiau nesant būtinybės įvertinti Airijos pateiktų argumentų dėl jos pačios „aplaidumo“ ribotų padarinių, kurie iš esmės yra paprasti faktų vertinimai, aš manau, kad pakanka pažymėti, jog siūlomas 24 straipsnio aiškinimas nėra paremtas straipsnio formuluote arba tikslais.

35. Iš tikrųjų ši nuostata numato, kad Komisija gali sumažinti, sustabdyti ar nutraukti iš Bendrijos fondų skirtos finansinės paramos teikimą, jei „nustatomas pažeidimas arba esminis pakeitimas, turintis įtakos veiklos arba priemonės pobūdžiui arba jos įgyvendinimo sąlygoms, dėl kurio nebuvo prašoma Komisijos patvirtinimo“. Šiuo požiūriu nedaromas joks skirtumas pagal šio pažeidimo arba pakeitimo „finansinę vertę“.

36. Be to, akivaizdu, ir tai patvirtina gausi Bendrijos teismų praktika šiuo klausimu( ), kad net trūkumai ar netikslumai (pvz., fondų valdymo ir kontrolės srityje), kurie neturi apibrėžtos finansinės įtakos, gali rimtai pažeisti Sąjungos finansinius interesus, taip pat ir Bendrijos teisės laikymąsi. Remiantis šiuo motyvu, tai pateisina Komisijos atliekamą finansinę korekciją. Ypač šios bylos atveju, kai kalbama apie taikomos tvarkos sisteminius pažeidimus, visų pirma – netikslius pranešimus arba vertinimus ex post, egzistuojančius tarp bendrai finansuojamų ir bendrai nefinansuojamų išlaidų, kurių pobūdis gali pakenkti finansinių srautų skaidrumui bei veiklos teisėtumui ir galiausiai teisingam visos sistemos finansavimui.

37. Galiausiai vyriausybė ieškovė teigia, kad Komisija suklydo atsisakydama atsižvelgti į patikslinimus, kuriuos, atsakydamos į audito ataskaitoje nurodytus trūkumus, Airijos valdžios institucijos 2001 m. padarė finansavimo paraiškose, pateiktose trims veiklos programoms. Šie patikslinimai pirmiausia buvo skirti parodyti, kad Komisijos nurodyti pažeidimai neturėjo įtakos nė vienai neteisėto ar per didelio finansavimo paraiškai, nes jų bendra suma neviršijo nustatytos didžiausios ESF bendro finansavimo ribos (šiuo atveju – 75 %.).

38. Neatsižvelgiant į Airijos valdžios institucijų atliktų skaičiavimų patikimumą( ), man atrodo, kad Komisija teisingai atsakė, jog tokie patikslinimai buvo nepriimtini, nes pateikti pasibaigus terminui. Iš tikrųjų, kadangi nacionalinės bendro finansavimo išlaidos ir (arba) šaltiniai, kurie anksčiau nebuvo paskelbti, buvo nurodyti, šie patikslinimai vertė būtinai perprogramuoti ESF įsipareigojimus, kurie buvo nustatyti pagal kasmetines Airijos valdžios institucijų deklaracijas 1994–1999 m. programavimo laikotarpiu. Tačiau iš taikytinų nuostatų( ) akivaizdžiai matyti, kad joks finansinių planų pakeitimas negalėjo būti padarytas po 1999 m. gruodžio 31 d., t. y. galutinės datos, numatytos Bendrijos nagrinėjamų trijų veiklos programų finansavimui panaudoti. Kitaip tariant, po šios datos finansiniai planai buvo galutinai užbaigti ir nebegalėjo būti pakeisti tam, kad būtų atsižvelgta į Airijos pateiktus patikslinimus.

39. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, manau, kad galima padaryti išvadą, jog sumažindama ESF finansinę paramą Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos ir dėl to pirmasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas.

2) Dėl nurodyto su EB sutarties taikymu susijusių teisės normų pažeidimo

40. Kaip antrą ieškinio pagrindą Airijos vyriausybė nurodo trijų su struktūriniais fondais susijusių antrinės teisės nuostatų pažeidimą.

41. a) Pirma, ji teigia, kad Komisija pažeidė Reglamento Nr. 4253/88 23 straipsnio 1 dalį dėl to, kad:

– priešingai nei numato ši nuostata, iki reglamento įsigaliojimo datos (1993 m. rugpjūčio 3 d.) ji nepriėmė reikiamų finansinės kontrolės įgyvendinimo priemonių, o tai padarė tik 1997 m. balandį priimtu Reglamentu Nr. 2064/97,

– ginčijamas sprendimas taiko Reglamentą Nr. 2064/97; visų pirma jo 2 straipsnio „audito sekos“ sąvoka taikoma atgaline data ESF bendro finansavimo 1994–1997 m. projektų atžvilgiu, nors bylos aplinkybių metu ši sąvoka dar nebuvo aiškiai apibrėžta (10 punktas).

42. Tačiau dėl pirmo punkto aš pritariu Komisijai, teigiančiai, kad vėlavimas priimti Reglamentą Nr. 4253/88 įgyvendinančias nuostatas galėjo būti užginčytas tik ieškiniu dėl neveikimo pagal EB 232 straipsnį arba užginčijant Reglamentą Nr. 2064/97 per du mėnesius nuo jo priėmimo ieškiniu dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį. Tačiau toks vėlavimas negali būti užginčytas tiesioginiu ieškiniu siekiant, yra kaip šiuo atveju, sprendimo dėl Bendrijos finansavimo sumažinimo panaikinimo.

43. Dėl Reglamento Nr. 2064/97 taikymo atgaline data visų pirma pastebiu, kad ginčijamas sprendimas nesiremia nė viena šio reglamento nuostata.

44. Konkrečiai kalbant, dėl „pakankamos audito sekos“ sąvokos manau, kad nors ji ir buvo įtvirtinta tik 1997 m., tai nereiškia, kad iki šios datos valstybė narė galėjo įgyvendinti struktūrinių fondų bendrai finansuojamas veiklos programas, nenustatydama aiškios ir tikslios sekos, kuri leistų „stebėti duomenis nuo jų įtraukimo į vidaus valdymo ir kontrolės sistemą iki išėmimo iš jos“( ), taigi vertinti, ar nagrinėjamų projektų finansinis valdymas yra tinkamas. Iš tikrųjų, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 16 punkto, jau iki 1997 m. balandžio bet kuris mechanizmas, kuris neleisdavo sutikrinti visų Komisijai nurodytų išlaidų su patvirtinamaisiais dokumentais, taip pat kontroliuoti visų finansinių srautų, susijusių su Bendrijos paramos mokėjimu, buvo laikomas prieštaraujančiu Reglamento Nr. 2052/88 4 straipsnio 1 daliai ir 13 straipsnio 3 daliai, taip pat Reglamento Nr. 4253/88 17 straipsnio 2 daliai.

45. Kitaip tariant, iki 1997 m. visos galiojusios nuostatos iš valstybės narės reikalavo užtikrinti tikslų turėtų išlaidų pagal struktūrinių fondų bendrai finansuojamus projektus ir susijusių Bendrijos paramos paraiškų suderinamumą ir jau savaime buvo pakankamos skirti nuobaudas už Airijos valdžios institucijų padarytus pažeidimus.

46. b) Antra, Airijos vyriausybės nuomone, Komisija pažeidė Reglamento Nr. 4253/88 24 straipsnio 1 ir 2 dalis dėl to, kad:

− tinkamai neįvertino visų bylos medžiagos dokumentų ir neatsižvelgė į Bendrijos paramos paraiškose padarytus patikslinimus,

– nustatyti pažeidimai nebuvo tokie rimti, kad būtų pateisintas finansinės paramos sumažinimas.

47. Tačiau, mano nuomone, šis argumentas pakartoja vyriausybės ieškovės argumentus, nurodytus pirmajame ieškinio pagrinde dėl pažeidimų, kuriais ji kaltinama, įtakos. Dėl šios priežasties nurodau jau išdėstytus samprotavimus šiuo klausimu (žr. 29–32 punktus).

48. c) Galiausiai Airija mano, kad Komisija pažeidė partnerystės principą, nurodytą Reglamento Nr. 2052/88 4 straipsnio 1 dalyje.

49. Vis dėlto turiu pabrėžti, kad ieškovė nepagrindžia šio kaltinimo. Taigi, kaip ir Komisija, manau, kad šis argumentas yra nepriimtinas, nes neatitinka nei Teisingumo Teismo statuto 21 straipsnio, nei Teisingumo Teismo procedūros reglamento 40 straipsnio, pagal kuriuos ieškinyje visada turi būti nurodyta pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka, suteikiant atsakovui galimybę pasirengti gynybai, o Teisingumo Teismui vykdyti teisminę kontrolę( ).

50. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, manau, kad antrasis ieškinio pagrindas yra iš dalies nepagrįstas ir iš dalies nepriimtinas.

3) Dėl proporcingumo principo pažeidimo

51. Kaip trečią ieškinio pagrindą Airija nurodo, kad sumažindama ESF paramą Komisija pažeidė proporcingumo principą, nors galėjo imtis mažiau griežtų priemonių, priimdama Airijos valdžios institucijų pateiktus paaiškinimus ir patikslinimus, skirtus parodyti, kad nagrinėjamas trūkumas yra visiškai „techninio“ pobūdžio ir turi ribotą poveikį. Be to, Komisija turėjo atsižvelgti į finansinės pagalbos gavėjų pobūdį, nes NTDI yra pelno nesiekianti institucija, taip pat ir į tai, kad trys veiklos programos buvo visada vykdomos veiksmingai ir visiškai laikantis visų esminių Bendrijos teisės keliamų sąlygų.

52. Šiuo klausimu visų pirma pastebiu, kad net ir šiuo atveju vyriausybė ieškovė didžiąja dalimi remiasi pirmame ieškinio pagrinde išdėstytais argumentais dėl jos padarytų programų valdymo bei vykdymo „klaidų“ pobūdžio ir padarinių. Tačiau šiuo klausimu aš jau pareiškiau savo nuomonę (žr. 28–32 punktus).

53. Dėl proporcingumo principo laikymosi, mano nuomone, verta priminti, kad, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, Bendrijos paramos sumažinimas, kuris „tiesiogiai susijęs su nustatytais pažeidimais ir kurio tikslas yra neatlyginti tik neteisėtas arba nereikalingas išlaidas“( ), atitinka šį principą.

54. Iš ginčijamo sprendimo aiškiai matyti, kad sumažinimas šioje byloje taikomas Bendrijos finansavimo sumoms, kurioms, remiantis Komisijos skaičiavimais, turėjo įtakos nustatyti pažeidimai, ir dar kartą kartoju, vyriausybė ieškovė jų neginčijo.

55. Todėl manau, kad turi būti atmestas ir trečiasis ieškinio pagrindas.

4) Dėl teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinio saugumo principų pažeidimo

56. Kaip ketvirtą ir paskutinį ieškinio pagrindą vyriausybė ieškovė nurodo, kad 2001 m. ir 2002 m. turėtų kontaktų metu ir po Komisijos tarnybų atliktų patikrinimų pastarosios Airijos valdžios institucijų paprašė patikrinti finansavimo paraiškas, susijusias su šiais patikrinimais. Šios vyriausybės nuomone, tai sukėlė teisėtus lūkesčius, kad Komisija priims prašomus pateikti paaiškinimus ir patikslinimus ir nesumažins ESF teikiamos paramos. Be to, šiuos teisėtus lūkesčius sustiprino aplinkybė, kad ankstesnių ESF finansuojamų programų vykdymo Airijoje patikrinimų metu Komisija, vertindama apskaitos praktiką, taikė kitą mažiau griežtą požiūrį.

57. Vyriausybė ieškovė priduria, kad nepateisindama lūkesčių Komisija taip pat pažeidė teisinio saugumo principą. Šios vyriausybės nuomone, šis principas taip pat buvo pažeistas todėl, kad ginčijamas sprendimas taikė taisykles, kurios nebuvo numatytos bylos aplinkybių metu galiojusiose nuostatose, visų pirma nurodydamas, kad ESF sąskaitos buvo galutinai uždarytos 1999 m. gruodžio 31 d. ir po šios datos negali būti atliktas joks patikslinimas ar koregavimas.

58. Savo ruožtu primenu, kad pagal Bendrijos teismų praktiką teisėtų lūkesčių principu gali remtis asmuo, „esantis situacijoje, iš kurios išplaukia, kad Bendrijos administracija, suteikdama jam tikslias garantijas, sukėlė pagrįstus lūkesčius“( ).

59. Tačiau iš Airijos vyriausybės pateiktų dokumentų negalima padaryti išvados, kad Komisija suteikė kokių nors garantijų, kad nėra finansinės ir apskaitos praktikos pažeidimų ir (arba) kad ji nesumažins Bendrijos paramos. Atvirkščiai, jau minėtoje audito ataskaitoje Komisijos tarnybos padarė aiškią išvadą, kad dėl nustatytų pažeidimų buvo pateikta per didelio ESF bendro finansavimo paraiška, kuri turėjo būti finansinės korekcijos objektas.

60. Be to, nesutinku, kad kokie nors teisėti lūkesčiai gali būti grindžiami, kaip teigia Airijos vyriausybė, tuo, kad per Airijoje vykusius patikrinimus Komisijos tarnybos neaptiko ESF finansinės paramos valdymo pažeidimų. Iš tikrųjų Teisingumo Teismas yra ne kartą nusprendęs, kad „jei Komisija teisingumo sumetimais toleruoja pažeidimus, suinteresuotoji valstybė narė, remdamasi teisinio saugumo ar teisėtų lūkesčių apsaugos principais, neįgyja teisės reikalauti tokio paties požiūrio taikymo pažeidimų, padarytų kitais biudžetiniais metais“( ). Juo labiau toks požiūris taikomas tuo atveju, kai Komisija anksčiau nebuvo nustačiusi ginčijamo pažeidimo pobūdžio( ).

61. Todėl manau, kad ginčijamu sprendimu Komisija nepažeidė teisėtų lūkesčių principo.

62. Galiausiai dėl teisinio saugumo principo primenu, kad jo taikymas preziumuoja, jog „teisės normos yra aiškios ir tikslios“, ir kad jos skirtos „užtikrinti, kad iš Bendrijos teisės kylančios situacijos ir teisiniai santykiai būtų numatomi“( ). Tačiau nematau, kaip šis principas gali būti pažeistas šioje byloje, nes, kaip jau esu pabrėžęs pirmiau, galiojančios nuostatos aiškiai numatė, viena, galimybę sumažinti finansinę paramą tokių pažeidimų struktūrinių fondų valdyme, kuriuos Komisija nustatė šioje byloje, atveju (pirmiau esantys 30–36 ir 44–45 punktai) ir, antra, kad joks finansinių planų pakeitimas negali būti padarytas po 1999 m. gruodžio 31 d., nes, kaip jau buvo pasakyta 38 punkte, šie planai buvo galutinai užbaigti.

63. Dėl to manau, kad ir ketvirtasis ieškinio pagrindas yra nepagrįstas ir turi būti atmestas kaip ir visas ieškinys.

V – Dėl bylinėjimosi išlaidų

64. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta dėl bylos baigties, darau išvadą, jog šis prašymas turi būti patenkintas.

VI – Išvada

Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau atmesti ieškinį ir priteisti iš Airijos bylinėjimosi išlaidas.