23.

Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad išieškotina nominalioji suma yra nedidelė, jis taip pat pripažįsta, kad nacionaliniai teismai nagrinėja nemažai tokių bylų. Būtent tokiomis faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis Visoki trgovački sud (Apeliacinis komercinių bylų teismas, Kroatija) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus: „1. Ar notarai yra įgalioti įteikti dokumentus pagal [Reglamentą Nr. 1393/2007], kai jie praneša apie savo sprendimus tais atvejais, kai netaikomas Reglamentas Nr. 1215/2012, turint omenyje, kad Kroatijoje notarai, vykdantys pagal nacionalinę teisę jiems suteiktus įgaliojimus „autentišku dokumentu“ grindžiamuose priverstinio vykdymo procesuose, nepatenka į „teismo“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr. 1215/2012? Kitaip tariant, turint omenyje, kad notarai nepatenka į „teismo“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal Reglamentą Nr. 1215/2012, ar, naudodamiesi jiems pagal nacionalinę teisę suteiktais įgaliojimais „autentišku dokumentu“ grindžiamuose priverstinio vykdymo procesuose, jie gali taikyti Reglamente [Nr. 1393/2007] nustatytas dokumentų įteikimo taisykles? 2. Ar automobilio stovėjimas gatvėje ir viešajame kelyje, kai teisė rinkti rinkliavą suteikta pagal Zakon o sigurnosti prometa na cestama (Kelių saugumo įstatymą) ir teisės aktus, reglamentuojančius savivaldybės veiklą kaip valstybės valdžios institucijos veiklą, gali būti priskirtas civilinės teisės klausimams, kaip tai suprantama pagal [Reglamentą Nr. 1215/2012], kuriame reglamentuojamas teismų jurisdikcijos klausimas ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimas ir vykdymas, ypač atsižvelgiant į tai, kad už automobilio stovėjimą be stovėjimo bilieto arba su negaliojančiu bilietu nedelsiant reikalaujama sumokėti už dienos bilietą, tarsi jis būtų išstovėjęs visą dieną, neatsižvelgiant į tikslų laiką, kurį stovėjo, o tai reiškia, kad ši dienos bilieto rinkliava turi sankcijos pobūdį, be to, kai kuriose valstybėse narėse toks automobilių stovėjimas laikomas eismo taisyklių pažeidimu? 3. Ar minėtos rūšies bylose dėl automobilių stovėjimo gatvėje ir viešuosiuose keliuose, kai teisė rinkti rinkliavą suteikiama pagal Kelių saugumo įstatymą ir teisės aktus, reglamentuojančius savivaldybės veiklą kaip viešosios valdžios institucijos veiklą, teismai gali įteikti dokumentus atsakovams kitoje valstybėje narėje pagal [Reglamentą Nr. 1393/2007]? Jei, remiantis minėtais klausimais, būtų pripažinta, kad šis automobilių stovėjimo klausimas gali būti civilinės bylos dalykas, pateikiami šie papildomi klausimai. 4. Šioje byloje daroma prielaida, kad dėl minėto automobilio stovėjimo gatvės vietoje, pažymėtoje tam tikrais horizontaliais ir (arba) vertikaliais ženklais, sudaroma sutartis, t. y. laikoma, kad sutartis sudaroma pastačius automobilį, ir kad, jei už automobilį nesumokama pagal nustatytą valandinį stovėjimo tarifą, turi būti sumokama už visą dieną. Todėl kyla klausimas, ar ši prielaida, jog pastačius automobilį sutartis laikoma sudaryta ir duodamas sutikimas sumokėti už dienos bilietą, jeigu jis neperkamas pagal valandinį automobilių stovėjimo tarifą arba jeigu jame nurodytas stovėjimo laikas yra pasibaigęs, prieštarauja pagrindinėms nuostatoms dėl paslaugų teikimo, numatytoms Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 56 straipsnyje ir kitose ES acquis nuostatose. 5. Šiuo atveju automobilis buvo paliktas stovėti Zadare (Kroatija), todėl esama sąsajos tarp šios sutarties ir Kroatijos teismų. Tačiau ar šis automobilio stovėjimas yra „paslauga“, kaip tai suprantama pagal Reglamento [Nr. 1215/2012] 7 straipsnio 1 dalį, atsižvelgiant į tai, kad paslaugos sąvoka reiškia, kad paslaugą teikianti šalis vykdo apibrėžtą veiklą, t. y. ta šalis vykdo konkrečią veiklą už atlygį. Taigi kyla klausimas, ar vien tokia apeliantės veikla gali būti laikoma paslauga? Jei pagal Reglamento [Nr. 1215/2012] 7 straipsnio 1 dalį Kroatijos teismai neturi specialiosios jurisdikcijos, jurisdikcija nagrinėti bylą tenka atsakovo nuolatinės buveinės vietos teismui. 6. Ar automobilio stovėjimas gatvėje ir viešajame kelyje, kai teisė rinkti rinkliavą suteikiama pagal Kelių eismo saugumo įstatymą ir teisės aktus, reglamentuojančius savivaldybės veiklos vykdymą kaip valdžios institucijos veiklą, ir rinkliava renkama tik už stovėjimą tam tikru dienos laikotarpiu, laikytinas nekilnojamojo turto nuomos sutartimi pagal Reglamento [Nr. 1215/2012] 24 straipsnio 1 dalį? 7. Jeigu minėta prielaida, kad automobilių stovėjimas reiškia sutarties sudarymą (ketvirtasis prejudicinis klausimas), šiuo atveju negali būti taikoma, ar šis parkavimo būdas, kai įgaliojimai rinkti rinkliavą už automobilių stovėjimą suteikiami pagal Kelių eismo saugumo įstatymą, pagal kurį numatyta, kad asmenys, iš anksto neįsigiję bilieto už stovėjimo laiką arba pasibaigus biliete nurodytam stovėjimo laikui, turi įsigyti dienos bilietą, gali būti laikomas susijęs su civilinės teisės pažeidimu, deliktu arba kvazideliktu, kaip tai suprantama pagal Reglamento [Nr. 1215/2012] 7 straipsnio 2 dalį? 8. Šiuo atveju nagrinėjamas automobilio stovėjimo įvykis susiklostė prieš Kroatijos Respublikai įstojant į Europos Sąjungą, konkrečiai – 2012 m. birželio 30 d. 13.02 val. Kyla klausimas, ar taikytini reglamentai, pagal kuriuos nustatoma taikytina teisė, t. y. Reglamentas Nr. 593/2008 arba Reglamentas Nr. 864/2007, atsižvelgiant į jų galiojimą laiko atžvilgiu. Jei Europos Sąjungos Teisingumo Teismas turi jurisdikciją atsakyti dėl materialinės teisės taikymo, pateikiamas šis klausimas. 9. Ar darant prielaidą dėl sutarties sudarymo taip pastačius automobilį ir duoto sutikimo mokėti visos dienos bilieto kainą, kai neperkamas bilietas pagal valandinį stovėjimo tarifą arba kai jame nurodytas stovėjimo laikotarpis pasibaigia, prieštaraujama pagrindinėms nuostatoms dėl paslaugų teikimo, įtvirtintoms SESV 56 straipsnyje ir kitose Europos Sąjungos acquis nuostatose, neatsižvelgiant į tai, ar automobilio savininkas yra fizinis, ar juridinis asmuo? Kitaip tariant, ar siekiant nustatyti taikytiną materialinę teisę šioje byloje galima taikyti Reglamento Nr. 593/2008 4 straipsnio nuostatas (žinant, kad byloje nėra įrodymų, jog bylos šalys pasiekė susitarimą dėl taikytinos teisės)? – Jei laikoma, kad sudaroma sutartis, ar šioje byloje kalbama apie paslaugų teikimo sutartį, t. y. ši automobilio stovėjimo sutartis gali būti laikoma paslauga, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 593/2008 4 straipsnio 1 dalies b punktą? – Papildomai, ar šis stovėjimas gali būti laikomas nuomos sutartimi pagal Reglamento Nr. 593/2008 4 straipsnio 1 dalies c punktą? – Papildomai, jeigu šiam automobilio stovėjimui būtų taikomos Reglamento Nr. 593/2008 4 straipsnio 2 dalies nuostatos, kyla klausimas dėl šioje byloje nagrinėjamos veiklos esmės, atsižvelgiant į tai, kad apeliantė iš tikrųjų tik pažymi automobilių stovėjimo aikštelės ribas ir renka automobilių stovėjimo rinkliavą, o atsakovė pastato automobilį ir sumoka už automobilio stovėjimą. Iš esmės, jei apeliantės veikla būtų pripažinta esmine, būtų taikoma Kroatijos teisė, tačiau jei esmine būtų pripažinta atsakovės veikla, būtų taikoma Slovėnijos teisė. Tačiau atsižvelgiant į tai, kad teisė rinkti automobilio stovėjimo rinkliavas šiuo atveju reglamentuojama Kroatijos teisėje, su kuria nagrinėjama sutartis yra labiau susijusi, ar Reglamento Nr. 593/2008 4 straipsnio [3] dalies nuostatos taip pat gali būti taikomos šioje byloje? – Jei būtų pripažinta, kad kalbama apie Reglamente Nr. 864/2007 nurodytą nesutartinę prievolę, ar dėl šios nesutartinės prievolės gali būti padaroma žala, dėl ko taikytina teisė būtų nustatoma pagal Reglamento Nr. 864/2007 4 straipsnio 1 dalį? – Papildomai, ar toks automobilio stovėjimas galėtų būti laikomas neteisėtu praturtėjimu, dėl ko taikytina teisė turi būti nustatoma pagal Reglamento Nr. 864/2007 10 straipsnio 1 dalį? – Papildomai, ar toks automobilio stovėjimas galėtų būti laikomas negotiorum gestio, dėl ko taikytina teisė turi būti nustatoma pagal Reglamento Nr. 864/2007 11 straipsnio 1 dalį? – Papildomai, ar toks automobilio stovėjimas galėtų būti laikomas atsakovės atsakomybe culpa in contrahendo, dėl ko taikytina teisė turi būti nustatoma pagal Reglamento Nr. 864/2007 12 straipsnio 1 dalį?“