Byla T‑217/06

Arkema France ir kt.

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Metakrilatų rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas – Neteisėto elgesio priskyrimas – Pareiga motyvuoti – Vienodo požiūrio principas – Gero administravimo principas – Baudos – Pažeidimo sunkumas – Konkretus poveikis rinkai – Atgrasomasis baudos poveikis – Pakartotinumas – Non bis in idem principas – Proporcingumo principas – Lengvinančios aplinkybės – Faktinis susitarimų netaikymas – Mokėjimo pareigos paskirstymas bendrovių grupėje – Neribota teismo jurisdikcija“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Sąjungos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Patronuojanti bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis vienetas – Vertinimo kriterijai

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

2. Konkurencija – Sąjungos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Patronuojanti bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis vienetas – Vertinimo kriterijai

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

3. Konkurencija – Sąjungos teisės normos – Pažeidimai – Priskyrimas – Patronuojanti bendrovė ir dukterinės bendrovės – Ekonominis vienetas – Vertinimo kriterijai

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

4. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Sprendimas, kuriuo taikomos konkurencijos taisyklės – Sprendimas, susijęs su keliais adresatais

(EB 81, 82 ir 253 straipsniai)

5. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Atsižvelgimas į konkrečią įtaką rinkai – Apimtis

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

6. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasomasis pobūdis

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

7. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasomasis pobūdis

(EB 81 ir 82 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

8. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Komisijos diskrecija – Teisminė kontrolė – Neribota Sąjungos teismo jurisdikcija

(EB 81 straipsnio 1 dalis ir 229 straipsnis; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 48 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnis)

9. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Atgrasomasis pobūdis

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

10. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Konkurencijos taisykles pažeidusios įmonės apyvarta

(Tarybos reglamentas Nr. 1/2003)

11. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas, priimtas po kitų sprendimų, kuriais nubausta atsižvelgiant į pakartotinumą – „Ne bis in idem“ principo pažeidimas – Nebuvimas

(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnis; EB 81 straipsnis; Tarybos reglamentas Nr. 1/2003)

12. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Lengvinančios aplinkybės – Kitoks nei kartelyje sutartas elgesys

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punkto antra įtrauka)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Apyvarta, į kurią atsižvelgta – Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatyta riba – Taikymo sąlygos

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

1. Atsakomybę už dukterinės bendrovės veiksmus galima priskirti patronuojančiai bendrovei, be kita ko, kai, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo veiksmų rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius. Iš tikrųjų taip yra dėl to, kad tokioje situacijoje patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto nariai ir todėl sudaro vieną įmonę, o tai leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, pateikti patronuojančiai bendrovei, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį šios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą.

Ypatingu atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios dukterinės bendrovės akcijų, pirma, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės veiksmams ir, antra, egzistuoja paneigiama prezumpcija, kad ši patronuojanti bendrovė realiai daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės veiksmams. Tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas, kad būtų preziumuojama, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės verslo politikai. Tada Komisija gali pripažinti patronuojančią bendrovę solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojanti bendrovė, kuri turi paneigti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, galinčių patvirtinti, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje veikia savarankiškai.

Papildomi įrodymai nėra būtini šiai prezumpcijai taikyti.

Patronuojanti bendrovė, kuriai priklauso beveik visas jos dukterinės bendrovės kapitalas, iš esmės yra tokioje pačioje padėtyje kaip ir vienintelis [bendrovės] savininkas galimybės daryti lemiamą įtaką jos dukterinės bendrovės veiksmams požiūriu, atsižvelgiant į tokią patronuojančią bendrovę ir minėtą dukterinę bendrovę jungiančius ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius. Todėl Komisija šioje situacijoje turi teisę taikyti tas pačias įrodinėjimo taisykles, t. y. remtis prezumpcija, kad minėta patronuojanti bendrovė realiai naudojasi galimybe daryti lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės veiksmams.

(žr. 43–46, 50, 53 punktus)

2. Taikydama lemiamos įtakos prezumpciją Komisija, kad inkriminuotų dukterinės bendrovės konkurencijos teisę pažeidžiantį elgesį patronuojančiai bendrovei, gali pripažinti pastarąją bendrovę solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą.

Norėdama paneigti minėtą prezumpciją suinteresuotoji bendrovė turi pateikti „pakankamai įrodymų“, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje veikia savarankiškai. Kita vertus, norėdama nustatyti buvus tokią įtaką, Komisija turi išnagrinėti šiuos įrodymus, o ne pateikti konkrečius tokią įtaką patvirtinančius įrodymus. Be to, jei šiai prezumpcijai paneigti suinteresuotajai šaliai užtektų pateikti paprastų nepatvirtintų teiginių, ji taptų visiškai neveiksminga.

(žr. 101, 110 punktus)

3. Aplinkybės, kad bendrovė yra holdingas, nepakanka norint paneigti tai, jog patronuojanti bendrovė darė lemiamą įtaką savo dukterinėms bendrovėms, be kita ko, koordinuodama finansines investicijas grupėje. Iš tiesų bendrovių grupės atveju holdingas yra bendrovė, kuria siekiama sutelkti įvairių bendrovių akcijas ir užtikrinti valdymo vieningumą.

Bendrovių grupės suskirstymas į padalinius, juo labiau jei jis įgyvendinamas neatsižvelgiant į grupės bendrovių kapitalo ryšius, yra svarus įrodymas, kad šių padalinių veiklą koordinuoja vyriausioji grupės patronuojanti bendrovė. Dėl tokios patronuojančios bendrovės funkcijos nebelieka dukterinės bendrovės veiksmų rinkoje savarankiškumo.

Aplinkybė, kad patronuojanti bendrovė turi duoti leidimą didelėms savo dukterinės bendrovės investicijoms, įrodo, kad dukterinė bendrovė rinkoje veikia atsižvelgdama į patronuojančios bendrovės interesus.

(žr. 107,113–114 punktus)

4. Pagal EB 253 straipsnį įtvirtinti motyvai turi būti pritaikyti prie nagrinėjamo akto pobūdžio ir aiškiai bei nedviprasmiškai atspindėti aktą priėmusios institucijos argumentus taip, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti, kodėl buvo priimta atitinkama priemonė, o kompetentingas teismas galėtų vykdyti savo kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį bei į interesą gauti paaiškinimus, kurį gali turėti sprendimo adresatai arba kiti asmenys, su kuriais šis aktas tiesiogiai bei konkrečiai susijęs. Nurodant motyvus, nereikalaujama tiksliai nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes tai, ar akto motyvacija atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jo tekstą, bet ir į priėmimo aplinkybes bei atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą.

Jei taikant EB 81 straipsnį priimtas sprendimas susijęs su keliais adresatais ir kyla pažeidimo priskyrimo problema, jis turi būti pakankamai motyvuotas dėl kiekvieno adresato ir visų pirma dėl tų, kurie pagal šį sprendimą turi atsakyti už šį pažeidimą. Todėl tam, kad Komisijos sprendimas būtų pakankamai motyvuotas dėl konkurencijos teisės pažeidimais kaltinamų įmonių patronuojančių bendrovių, jame pirmiausia turi būti pateikti pagrįsti motyvai, kuriais remiantis galima pateisinti pažeidimo priskyrimą šioms bendrovėms. Be to, tiek, kiek šis priskyrimas turi įtakos minėtų įmonių situacijai, kiek jos ginčijo šį priskyrimą per administracinę procedūrą ir kiek jos suinteresuotos ginčyti jų atžvilgiu priimtą sprendimą šiuo klausimu, joms, kaip ir jų patronuojančioms bendrovėms, turi būti sudaryta galimybė žinoti Komisijos pozicijos pagrindus. Iš to matyti, kad kai Komisija pažeidimo priskyrimą grindžia lemiamos įtakos prezumpcija ir kai per administracinę procedūrą suinteresuotosios bendrovės pateikė duomenų šiai prezumpcijai paneigti, minėtame sprendime turi būti pateikta pakankamai motyvų, pagrindžiančių poziciją, kad šie duomenys negali paneigti minėtos prezumpcijos.

Vis dėlto, nors pagal EB 253 straipsnį Komisija privalo motyvuoti savo sprendimus nurodydama faktinius ir teisinius veiksnius, nuo kurių priklauso priemonės teisinis pagrindas, ir argumentus, dėl kurių ji nusprendė priimti savo sprendimą, iš šios institucijos nėra reikalaujama aptarti visų per administracinę procedūrą kiekvienos suinteresuotosios šalies nurodytų faktinių ir teisinių klausimų. Todėl nors savo sprendime Komisija turi nurodyti, kodėl nusprendė, kad pateiktų duomenų nepakanka paneigti lemiamos įtakos prezumpcijai, tai nereiškia, jog ji kiekvienu atveju turi atskirai aptarti visus suinteresuotųjų įmonių pateiktus duomenis. Tam, kad įmonė galėtų veiksmingai ginti savo teises ir Bendrasis Teismas vykdytų savo kontrolę, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, gali užtekti bendro pobūdžio atsakymo.

(žr. 133–135, 141 punktus)

5. Pažeidimo sunkumą reikia nustatyti atsižvelgiant į daugelį veiksnių, kaip antai konkrečias bylos aplinkybes, bylos sąlygas ir baudos atgrasomąjį poveikį, tačiau nėra nustatytas privalomas arba baigtinis kriterijų, į kuriuos būtina atsižvelgti, sąrašas. Veiksniai, į kuriuos galima atsižvelgti vertinant pažeidimų sunkumą, yra kiekvienos įmonės veiksmai, kiekvienos įmonės vaidmuo derinant veiksmus, iš minėtų veiksmų šių įmonių galėtas gauti pelnas, įmonių dydis, atitinkamų prekių vertė ir pavojus, kurį tokie pažeidimai kelia Sąjungos tikslams.

Iš to matyti, kad antikonkurencinių veiksmų pasekmės savaime nėra lemiamas kriterijus nustatant tinkamą baudos dydį. Su tam tikro elgesio ketinimais susiję duomenys gali turėti daugiau reikšmės nei veiksniai, susiję su minėtomis pasekmėmis, visų pirma tada, kai kalbama apie pagal pobūdį sunkų pažeidimą. Už kartelius dėl paties jų pobūdžio skirtinos griežčiausios baudos. Galimas jų konkretus poveikis rinkai, ypač klausimas, kokiu mastu konkurencijos ribojimas lėmė didesnę rinkos kainą nei ta, kuri būtų nesant kartelio, nėra lemiamas kriterijus nustatant baudos dydį. Šiuo atveju konkretus pažeidimo poveikis yra tik vienas iš duomenų, kuris, jei jį galima išmatuoti, gali leisti Komisijai nustatyti didesnį nei mažiausias numatytas pradinį baudos dydį.

Be to, tai, jog Komisija Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairėse patikslino pažeidimo sunkumo įvertinimo metodą, nekliudo jai išsamiai įvertinti šio kriterijaus apskritai, remiantis visomis svarbiomis aplinkybėmis, įskaitant tuos duomenis, kurie minėtose gairėse nėra tiesiogiai minimi.

(žr. 178–182 punktus)

6. Atgrasymas yra vienas iš veiksnių, į kuriuos reikia atsižvelgti apskaičiuojant baudą. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką už EB 81 straipsnio pažeidimus paskirtų baudų, numatytų Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje, tikslas – nubausti už neteisėtus atitinkamų įmonių veiksmus ir atgrasyti šias įmones bei kitus ūkio subjektus nuo Sąjungos konkurencijos teisės taisyklių pažeidimo ateityje. Todėl apskaičiuodama baudą Komisija gali, be kita ko, atsižvelgti į atitinkamos įmonės dydį bei ekonominę galią.

Be to, įmonės bendra apyvarta, nors ir apytiksliai bei nepakankamai, rodo įmonės dydį ir ekonominę galią. Todėl Komisija, nustatydama baudos dydį, užtikrinantį pakankamai atgrasantį baudos pobūdį, turi teisę atsižvelgti į atitinkamos įmonės bendrą apyvartą.

Iš tiesų, dėl būtinybės užtikrinti pakankamai atgrasantį baudos poveikį, kai tam nereikia padidinti bendro baudos dydžio vykdant konkurencijos politiką, reikia koreguoti baudos dydį atsižvelgiant į siekiamą poveikį įmonei, kuriai skirta ši bauda, ir, vadovaujantis iš būtinybės užtikrinti baudos veiksmingumą ir proporcingumo principo laikymąsi kylančiais reikalavimais, užtikrinti, kad būtų skiriama nei per maža, nei per didelė bauda, pirmiausia atsižvelgiant į atitinkamos įmonės finansinę galią.

Todėl, be kita ko, suinteresuotosios įmonės galimybė lengviau sutelkti reikalingas lėšas baudai sumokėti gali pateisinti dauginimo koeficiento taikymą, atsižvelgiant į būtinybę, kad bauda būtų pakankamai atgrasanti. Tai reiškia, jog negalima reikalauti iš Komisijos nustatyti papildomo įmonės išteklių naudojimo ir jos padaryto pažeidimo ryšio tam, kad į šiuos išteklius būtų galima atsižvelgti nustatant pakankamai atgrasantį baudos dydį, nes šiuo atveju svarbiausias yra pačios įmonės pažeidėjos dydis ir ekonominė galia.

(žr. 210,211, 213 ir 214 punktus)

7. Reikalavimas užtikrinti baudos, skirtos už Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimą, atgrasomąjį poveikį yra bendrasis reikalavimas, kuriuo Komisija turi visada vadovautis apskaičiuodama baudas. Tačiau tai nebūtinai reiškia, kad turi būti atskiras šio skaičiavimo etapas, skirtas visoms aplinkybėms, turinčioms reikšmės siekiant šio tikslo, įvertinti. Pradinio baudos dydžio padidinimas siekiant užtikrinti pakankamą atgrasomąjį poveikį, atsižvelgiant į kiekvienos įmonės dydį ir ekonominę galią, yra baudos apskaičiavimo etapas, pagrįstas būtinybe pritaikyti pradinį baudos dydį, kad bauda būtų pakankamai atgrasanti, įvertinus bendrus įmonės išteklius ir jos galimybes sutelkti reikalingas lėšas baudai sumokėti.

Kalbant apie tai, ar sprendime, kuriuo nubaudžiama įmonė, siekdama atgrasinti Komisija turi atsižvelgti į anksčiau tai pačiai įmonei už pažeidimus, padarytus tuo pačiu metu kaip ir šiame sprendime nagrinėjamas pažeidimas, skirtas baudas, įvertinant tai, kad papildomas baudos, skirtos už naują pažeidimą, padidinimas siekiant atgrasinti būtų nereikalingas dėl ankstesnių baudų pakankamai atgrasančio pobūdžio, reikia konstatuoti, kad toks sprendimas prieštarauja baudų politikos srityje Komisijos siekiamam atgrasymo tikslui. Šis sprendimas lemtų paradoksalią padėtį, kai plečiančios savo dalyvavimą įvairiuose karteliuose įmonės ribiniai kaštai su kiekviena skiriama sankcija nuosekliai mažėtų.

Be to, toks sprendimas paremtas prielaida, jog Komisija turėjo nustatyti baudos dydį atsižvelgdama į tikimybę, kad atitinkama įmonė padarys naujų pažeidimų ateityje, ir šią tikimybę Komisija turėjo įvertinti atsižvelgdama į per tam tikrą laiką minėtai įmonei skirtų baudų bendrą dydį. Tačiau tokia prielaida yra nesuderinama su atgrasymo sąvoka konkurencijos teisėje.

Šiuo klausimu reikia priminti, kad Komisijos teisė skirti baudas įmonėms, kurios tyčia ar dėl neatsargumo pažeidė EB 81 straipsnio 1 dalį arba 82 straipsnį, yra viena iš Komisijai suteiktų priemonių, leidžiančių įgyvendinti Sąjungos teisėje jai pavestą priežiūros funkciją. Ši funkcija apima ne tik užduotį nustatyti atskirus pažeidimus ir skirti už juos sankcijas, bet ir pareigą vykdyti bendrą politiką, kuria siekiama taikyti Sutartyje įtvirtintus principus konkurencijos teisėje ir atitinkamai orientuoti įmonių veiksmus. Už EB 81 straipsnio pažeidimus paskirtų baudų, numatytų Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje, tikslas – nubausti už neteisėtus veiksmus atitinkamas įmones ir atgrasyti šias įmones bei kitus ūkio subjektus nuo Sąjungos konkurencijos teisės taisyklių pažeidimo ateityje. Todėl atgrasymo veiksnys įvertinamas atsižvelgiant į įvairius duomenis, o ne vien į ypatingą atitinkamos įmonės situaciją. Vertindama būtinybę didinti baudas siekiant užtikrinti atgrasomąjį jų poveikį Komisija taip pat neprivalo vertinti tikimybės, kad aptariamos įmonės pakartos pažeidimą. Todėl šiame baudos apskaičiavimo etape pradinis baudos dydis padidinamas atsižvelgiant į objektyvius duomenis, kaip antai atitinkamos įmonės dydį arba ekonominę galią, o ne subjektyvius duomenis, susijusius su tikimybės, kad ateityje bus padarytas naujas pažeidimas, įvertinimu.

(žr. 224, 225, 228, 231–235 punktus)

8. Kalbant apie Sąjungos teismo atliekamą Komisijos sprendimų konkurencijos srityje kontrolę, EB 229 straipsnyje numatyta neribota jurisdikcija, pagal Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnį suteikta Bendrajam Teismui, leidžia šiam teismui, atsižvelgiant į visas faktines aplinkybes, pakeisti ginčijamą aktą netgi jo nepanaikinant ir, be kita ko, pakeisti skirtos baudos dydį.

Bendrojo Teismo procedūros reglamento 48 straipsnio nuostatos negali prieštarauti tam, jog Bendrasis Teismas, įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją, atsižvelgtų į teismo posėdyje ieškovės pateiktą argumentą, kad išnagrinėtų, ar įmonei ieškovei skirtos baudos padidinimas siekiant atgrasomojo poveikio buvo pagrįstas, įvertinus pateiktus faktinius duomenis, taip pat atsižvelgiant į tai, kad Komisija turėjo galimybę pateikti savo pastabas šiuo klausimu.

(žr. 252 ir 253 punktus)

9. Atgrasymo tikslas, kurio Komisija turi teisę siekti nustatydama už konkurencijos teisės pažeidimą skirtinos baudos dydį, gali būti tinkamai pasiektas tik baudos skyrimo momentu atsižvelgiant į baudžiamos įmonės padėtį. Todėl, norint tinkamai pasiekti atgrasymo tikslą ir laikantis proporcingumo principo, įmonės bendrus išteklius, kurie per santykinai trumpą laiką, ypač nuo pažeidimo pabaigos iki sprendimo, kuriuo skiriama bauda, priėmimo, gali gerokai sumažėti arba padidėti, reikia įvertinti baudos paskyrimo momentu.

Iš tikrųjų nustatydama baudos dydį Komisija gali atsižvelgti į tai, kad didelės įmonės dažniausiai turi teisinių bei ekonominių žinių ir infrastruktūrą, kurios suteikia jai galimybę lengviau atpažinti pažeidimus savo veikloje ir suvokti iš to kylančias pasekmes konkurencijos teisės požiūriu. Tokiu atveju apyvarta, kurios pagrindu Komisija nustato konkrečios įmonės dydį, o kartu jos galimybes įvertinti savo veiksmų pobūdį bei pasekmes, turi būti siejama su įmonės padėtimi pažeidimo, o ne sprendimo priėmimo momentu.

Vis dėlto padidinant baudą būtinybė atsižvelgti į tai, jog didelės įmonės turi teisinę ir ekonominę infrastruktūrą, leidžiančią didelei įmonei suprasti, jog jos elgesys neteisėtas, yra kitoks motyvas nei būtinybė užtikrinti pakankamai atgrasantį baudos poveikį, kuriuo siekiama skirtingų tikslų.

Tačiau kai, pirma, dauginimo koeficiento taikymo nustatant baudos dydį pateisinimas grindžiamas siekiamu baudos poveikiu baudžiamai įmonei, o ne vertinimais, susijusiais su minėta teisine ir ekonomine infrastruktūra, ir, antra, baudžiamą įmonę ir jos patronuojančią bendrovę jungiantis ekonominis vienetas iširo prieš priimant sprendimą, kuriuo skiriama bauda, nustatant minėtai įmonei taikytiną dauginimo koeficientą nebegalima atsižvelgti į patronuojančios bendrovės išteklius.

Todėl pritaikant dauginimo koeficientą tokios įmonės dydis ir ekonominė galia turi būti įvertinti sprendimo, kuriuo skiriama bauda, priėmimo momentu.

(žr. 260, 263–265, 270–272 punktus)

10. Net jei klaidą, nustatant pradinį įmonei skirtinos baudos dydį, būtų galima priskirti šiai įmonei, ši aplinkybė negalėtų pateisinti sprendimo palikti tokį patį jai paskirtos baudos dydį, nes jis pagrįstas klaidingais faktiniais duomenimis.

(žr. 274 punktą)

11. Non bis in idem principas – pagrindinis Sąjungos teisės principas, be kita ko, įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 50 straipsnyje, – draudžia konkurencijos srityje dar kartą bausti arba persekioti įmonę už antikonkurencinius veiksmus, už kuriuos ji buvo nubausta arba dėl kurių pripažinta neatsakinga ankstesniu nebeskundžiamu sprendimu. Šio principo taikymui būtinos trys sąlygos: tos pačios faktinės aplinkybės, tas pats pažeidėjas ir tas pats saugomas teisinis interesas.

Minėtas principas nepažeidžiamas, kai Komisijos sprendimas, kuriuo skiriama bauda įmonei, yra paremtas anksčiau pripažintais pažeidimais, atsižvelgiant į kuriuos šiai įmonei skirta bauda jau buvo padidinta dėl pakartotinio pažeidimo keliuose ankstesniuose sprendimuose. Iš tiesų tai, kad Komisija keliuose sprendimuose pripažino pakartotinį pažeidimą remdamasi tais pačiais anksčiau pripažintais pažeidimais, visiškai nereiškia, kad Komisija kelis kartus nubaudė įmonę už tą patį pažeidimą.

Atsižvelgimas į pakartotinumą kaip į sunkinančia aplinkybę vertinant kiekvieno įmonės padaryto pažeidimo sunkumą neišvengiamai susijęs su kiekvieno iš šių pažeidimų, kurių kiekvienas, vertinant atskirai, yra konkurencijos taisykles pažeidžiančių veiksmų pakartojimas, rodantis minėtos įmonės polinkį nepadaryti reikiamų išvadų po minėtų pažeidimų pripažinimo, sunkumo vertinimu.

Todėl tokiu atveju atsižvelgimas į pakartotinį pažeidimą pateisinamas papildomo atgrasomojo poveikio būtinybe, kurią patvirtina tai, jog anksčiau pripažintų pažeidimų nepakako, kad nebūtų padarytas naujas pažeidimas.

(žr. 292, 293, 295, 296 ir 299 punktus)

12. Vien aplinkybės, kad įmonė pripažįsta iš dalies vykdžiusi tam tikrus antikonkurencinius susitarimus, nepakanka, kad būtų pateisintas atsisakymas jai pritaikyti lengvinančią aplinkybę. Šiuo klausimu sprendžiant dėl lengvinančios aplinkybės, susijusios su neteisėtų susitarimų realiu nevykdymu pagal Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gairių 3 punkto antrą įtrauką, taikymo svarbu patikrinti, ar laikotarpiu, kai atitinkama įmonė dalyvavimo sudarant neteisėtus susitarimus, ji iš tikrųjų jų nevykdė konkuruodama rinkoje arba ar ji aiškiai ir reikšmingai pažeidė šį kartelinį susitarimą įgyvendinančius įsipareigojimus ir taip sutrikdė patį kartelio veikimą.

(žr. 308 ir309 punktus)

13. Pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį vienai įmonei pažeidimo dalyvei skiriama bauda negali viršyti 10 % jos bendrosios apyvartos praėjusiais ūkiniais metais.

Vadovaujantis teismų praktika, tik jei paaiškėja, kad įmonę, kaip už baudžiamą pažeidimą atsakingą ekonominį vienetą, sudaro keli sprendimo, kuriuo skiriama bauda, adresatai, ir jei tokia padėtis išlieka ir šio sprendimo priėmimo momentu, riba gali būti apskaičiuojama remiantis šios įmonės bendra, t. y. visų jos sudedamųjų dalių, apyvarta. Kita vertus, jei per tą laiką minėtas ekonominis vienetas buvo išskaidytas, kiekviena sprendimo adresatė turi teisę, kad nagrinėjama riba jai būtų taikoma individualiai.

(žr. 352 punktą)

BENDROJO TEISMO (ketvirtoji kolegija) SPRENDIMAS

2011 m. birželio 7 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Metakrilatų rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas – Neteisėto elgesio priskyrimas – Pareiga motyvuoti – Vienodo požiūrio principas – Gero administravimo principas – Baudos – Pažeidimo sunkumas – Konkretus poveikis rinkai – Atgrasomasis baudos poveikis – Pakartotinumas – Non bis in idem principas – Proporcingumo principas – Lengvinančios aplinkybės – Faktinis susitarimų netaikymas – Mokėjimo pareigos paskirstymas bendrovių grupėje – Neribota teismo jurisdikcija“

Byloje T‑217/06

Arkema France, įsteigta Kolombe (Prancūzija),

Altuglas International SA, įsteigta Piuto (Prancūzija),

Altumax Europe SAS, įsteigta Piuto,

iš pradžių atstovaujamos iš pradžių A. Winckler, S. Sorinas Jimeno ir P. Geffriaud, vėliau S. Sorinas Jimeno ir E. Jégou, advokatų,

ieškovės,

prieš

Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą F. Arbault ir V. Bottka, vėliau V. Bottka ir F. Castillo de la Torre

atsakovę,

dėl prašymo visų pirma panaikinti 2006 m. gegužės 31 d. Komisijos sprendimą C (2006) 2098 galutinis dėl procedūros pagal EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.645 – Metakrilatai) tiek, kiek jis susijęs su ieškovėmis, ir, nepatenkinus pirmojo reikalavimo, panaikinti arba sumažinti šiuo sprendimu ieškovėms paskirtą baudą.

BENDRASIS TEISMAS (ketvirtoji kolegija),

kurį sudaro pirmininkas O. Czúcz, teisėjai I. Labucka (pranešėja) ir K. O’Higgins,

posėdžio sekretorė T. Weiler, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2009 m. gruodžio 15 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

Įžanga

1 2006 m. gegužės 31 d. Komisijos sprendimu C (2006) 2098 galutinis dėl procedūros pagal EB 81 straipsnį ir Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 53 straipsnį (Byla Nr. COMP/F/38.645 – Metakrilatai) (toliau – ginčijamas sprendimas) Komisija Arkema SA ir jos dukterinėms bendrovėms Altuglas International SA (toliau – Altuglas) bei Altumax Europe SAS (toliau – Altumax, kartu – Arkema) solidariai skyrė 219 131 250 eurų baudą už dalyvavimą kartelyje metakrilatų sektoriuje nuo 1997 m. sausio 23 d. iki 2002 m. rugsėjo 12 d. (toliau – nagrinėjamas kartelis). Jų patronuojančios bendrovės Total SA ir Elf Aquitaine SA buvo pripažintos solidariai atsakingomis sumokėti atitinkamai 140,4 mln. ir 181,5 mln. eurų baudas (ginčijamo sprendimo 2 straipsnis).

2 Arkema (anksčiau – Atofina SA) yra pagal Prancūzijos teisę įsteigta akcinė bendrovė, užsiimanti veikla trijose srityse: vinilo produktai, pramoninė chemija ir cheminės padengimo medžiagos. Ginčijamame sprendime nagrinėjamų faktinių aplinkybių metu pirmiausia 97,6 %, o vėliau, 2000 m. balandžio 17 d. Elf grupę perėmus Total Fina SA, 96,48 % Arkema kapitalo priklausė Elf Aquitaine. Nuo minėtos datos visą likusį atitinkamo pažeidimo laikotarpį 99,43 % pačios Elf Aquitaine kapitalo priklausė Total (anksčiau – Total Fina, po to – TotalFinaElf SA) (ginčijamo sprendimo 265 ir 266 konstatuojamosios dalys).

3 2006 m. gegužės 18 d. Arkema akcijomis pradėjus prekiauti vertybinių popierių biržoje, jos pavadinimas pakeistas į Arkema France.

4 Altuglas (anksčiau – Atohaas ir Atoglas SA) ir Altumax yra pagrindinės Arkema dukterinės bendrovės metakrilatų ir pirmiausia polimetakrilato bei metilo (toliau – PMMA) sektoriuje, dalyvavusios ginčijamame sprendime aprašytuose slaptuose veiksmuose (ginčijamo sprendimo 259 konstatuojamoji dalis). Visą pažeidimo laikotarpį 100 % Altumax kapitalo priklausė Arkema. Nuo 1998 m. Arkema priklausė 100 % Altuglas kapitalo. Iki šios datos Elf Atochem SA priklausė tik 50 % Altuglas kapitalo, tačiau ji buvo atsakinga už šios bendrovės valdymą (ginčijamo sprendimo 263 konstatuojamoji dalis).

Administracinė procedūra

5 Tyrimas, kuris baigėsi priėmus ginčijamą sprendimą, buvo pradėtas, kai 2002 m. gruodžio 20 d. Degussa AG pateikė prašymą atleisti nuo baudų pagal 2002 m. vasario 19 d. Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo).

6 2003 m. kovo 25 ir 26 d. Komisija atliko patikrinimus, be kita ko, ir Arkema patalpose. Po šių patikrinimų 2003 m. balandžio 3 d. Arkema pateikė prašymą atleisti nuo baudų arba sumažinti baudos dydį pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo (ginčijamo sprendimo 60 konstatuojamoji dalis).

7 2005 m. rugpjūčio 17 d. Komisija priėmė pranešimą apie kaltinimus, susijusį su pažeidimu metakrilatų sektoriuje ir jį pateikė Total, Elf Aquitaine, Arkema, Altuglas ir Altumax (ginčijamo sprendimo 85 konstatuojamoji dalis).

8 2005 m. rugsėjo 15 ir 16 d. įvykusiame posėdyje dalyvavo visos įmonės, kurioms pateiktas pranešimas apie kaltinimus (ginčijamo sprendimo 87 konstatuojamoji dalis).

9 2006 m. gegužės 31 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą.

Ginčijamas sprendimas

10 Šiai bylai ypač reikšmingi du ginčijamo sprendimo aspektai: jo adresatų nustatymas ir baudos apskaičiavimas.

Ginčijamo sprendimo adresatai

11 Komisija, pripažinusi, kad reikia nustatyti, kokiems subjektams reikia priskirti atsakomybę už pažeidimą (ginčijamo sprendimo 245 konstatuojamoji dalis), nusprendė, jog Altuglas, Altumax, Arkema ir Elf Aquitaine buvo solidariai atsakingos už pažeidimą, už kurį Altuglas ir Altumax buvo pripažintos kaltomis nuo 1997 m. sausio 23 d. iki 2002 m. rugsėjo 12 dienos. Total buvo pripažinta solidariai atsakinga už pažeidimą, kurį Altuglas ir Altumax padarė nuo 2000 m. gegužės 1 d. iki 2002 m. rugsėjo 12 dienos (ginčijamo sprendimo 277 konstatuojamoji dalis).

12 Konkrečiu Elf Aquitaine atsakomybės klausimu Komisija, atsižvelgusi į tai, kad Arkema conseil d’administration (valdybos) narius skyrė Elf Aquitaine ir kad jai priklausė 97,6 %, o nuo 2000 m. balandžio mėn. – 96,48 % dukterinės bendrovės kapitalo, laikėsi prezumpcijos, jog Elf Aquitaine darė lemiamą įtaką ir realiai kontroliavo Arkema veiksmus (ginčijamo sprendimo 265 konstatuojamoji dalis).

13 Total atsakomybės klausimu Komisija pripažino, kad nuo 2000 m. balandžio mėn. iki pažeidimo pabaigos ši bendrovė tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliavo visų grupės vykdančiųjų bendrovių kapitalą, įskaitant nagrinėjamame kartelyje tiesiogiai dalyvavusias bendroves. Tokiomis aplinkybėmis Komisija laikėsi prezumpcijos, kad Total darė lemiamą įtaką savo dukterinėms bendrovėms Elf Aquitaine, Arkema, Altuglas ir Altumax bei pateikė pranešimą apie kaltinimus visiems minėtiems subjektams (ginčijamo sprendimo 267 konstatuojamoji dalis).

14 Arkema ir Total su Elf Aquitaine atskirai pateikė atsakymus į pranešimą apie kaltinimus pirmiausia nurodydamos, kad Arkema turėtų būti vienintelė ginčijamo sprendimo adresatė (ginčijamo sprendimo 268 ir 269 konstatuojamosios dalys). Komisija atmetė jų argumentus ir patvirtino ankstesniame punkte minėtų penkių subjektų atsakomybę (ginčijamo sprendimo 270–277 konstatuojamosios dalys). Vėliau ji visas minėtas bendroves apibrėžė kaip sudarančias „Total grupę“.

Baudos apskaičiavimas

15 Baudos apskaičiavimo klausimu Komisija pirmiausia nagrinėjo pažeidimo sunkumą ir nustatė, kad, atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį ir tai, jog jis apėmė visą EEE teritoriją, jį reikia pripažinti labai sunkiu pagal Baudų nustatymo remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalimi metodo gaires (OL C 9, 1998, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 171, toliau – gairės) (ginčijamo sprendimo 319–331 konstatuojamosios dalys). Toliau Komisija skirtingai įvertino darant pažeidimą dalyvaujančias bendroves, priskirdama Total grupę pirmajai kategorijai dėl Arkema trijų PMMA produktų pardavimo EEE apyvartos. Vadovaudamasi tuo ji nustatė Total grupei 65 mln. eurų pradinį baudos dydį (ginčijamo sprendimo 332–336 konstatuojamosios dalys). Galiausiai, atsižvelgdama į Total bendrą apyvartą, Komisija Total grupei skirtai baudai pritaikė 3 dauginimo koeficientą, kad užtikrintų atgrasantį baudos poveikį. Todėl pradinis baudos dydis padidėjo iki 195 mln. eurų (ginčijamo sprendimo 337–350 konstatuojamosios dalys).

16 Antra, Komisija nagrinėjo pažeidimo trukmę ir pripažino, kad, atsižvelgiant į tai, jog Arkema dalyvavo darant pažeidimą penkeris metus ir septynis mėnesius, pradinį baudos dydį reikia padidinti 55 %. Toks padidinimas buvo pritaikytas Elf Aquitaine, Arkema, Altuglas ir Altumax. Total, kuriai jos dukterinių bendrovių kapitalas priklausė trumpesnį laiką, atveju Komisija padidino baudą 20 % (ginčijamo sprendimo 351–353 konstatuojamosios dalys). Todėl Arkema (įskaitant Elf Aquitaine) apskaičiuotas bazinis baudos dydis padidėjo iki 302,25 mln. eurų. Total pripažinta solidariai atsakinga už 234 mln. eurų iš šios sumos sumokėjimą (ginčijamo sprendimo 354 konstatuojamoji dalis).

17 Trečia, Komisija nagrinėjo, ar buvo sunkinančių aplinkybių. Arkema atveju Komisija, atsižvelgdama, kad ši įmonė buvo trijų ankstesnių sprendimų adresatė, pripažino, jog ji pakartotinai padarė to paties tipo pažeidimus ir nusprendė Arkema bazinį baudos dydį padidinti 50 %. Vis dėlto Komisija pažymėjo, kad Total ir Elf Aquitaine nebuvo pakartotinai padariusios to paties tipo pažeidimų ir todėl šis padidinimas taikomas tik Arkema, Altuglas ir Altumax (ginčijamo sprendimo 369 konstatuojamoji dalis ir susijusi išnaša Nr. 250).

18 Ketvirta, Komisija atmetė Total grupės nurodytas lengvinančias aplinkybes.

19 Įvertinus tai, kad buvo atsižvelgta arba neatsižvelgta į sunkinančias ar lengvinančias aplinkybes, Arkema, Altuglas ir Altumax skirtos baudos dydis buvo 365 218 750 eurų. Total skirta bauda liko 234 mln. eurų. Elf Aquitaine bauda liko 302,25 mln. eurų (ginčijamo sprendimo 397 konstatuojamoji dalis). Pritaikiusi 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (JO 2003, L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 23 straipsnio 2 dalį, Komisija nusprendė, kad bauda neviršijo 10 % atitinkamos įmonės apyvartos (ginčijamo sprendimo 398 ir 399 konstatuojamosios dalys).

20 Penkta ir galiausiai, Komisija pritaikė pranešimą dėl bendradarbiavimo ir, taikydama šio pranešimo 23 dalies b punkto pirmą įtrauką, nusprendė sumažinti baudos, kuri būtų buvusi skirta Total grupei, dydį 40 % (ginčijamo sprendimo 403 –410 konstatuojamosios dalys).

21 Ginčijamo sprendimo 2 straipsnio b dalyje Komisija nustatė tokį galutinį baudos dydį:

„Arkema [...], Altuglas [...] ir Altumax [...], kartu ir solidariai atsakingos už 219,13125 mln. eurų, iš kurių Total [...] kartu ir solidariai atsakinga už 140,4 mln. eurų ir Elf Aquitaine SA kartu ir solidariai atsakinga už 181,35 mln. eurų“.

Procesas ir šalių reikalavimai

22 2006 m. rugpjūčio 10 d. Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarijai ieškovės Arkema France, Altuglas ir Altumax pateikė šį ieškinį.

23 Pakeitus Bendrojo Teismo kolegijų sudėtį, teisėjas pranešėjas buvo paskirtas į ketvirtąją kolegiją ir todėl ši byla paskirta šiai kolegijai.

24 Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Bendrasis Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, vykdydamas proceso organizavimo priemones, pirma, paprašė šalių atsakyti į tam tikrus klausimus ir, antra, paprašė Komisijos pateikti dokumentą. Šalys įvykdė šiuos prašymus per nustatytą terminą.

25 Per 2009 m. gruodžio 15 d. posėdį buvo išklausytos šalių nuomonės žodžiu ir atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus. Po šio posėdžio žodinė proceso dalis buvo baigta.

26 2010 m. lapkričio 26 d. nutartimi Bendrasis Teismas nusprendė atnaujinti žodinę proceso dalį pagal savo procedūros reglamento 62 straipsnį, kad, vykdydamas proceso organizavimo priemones, galėtų paprašyti šalių pateikti dokumentus ir atsakyti į jo klausimus. Šalys įvykdė šiuos prašymus per nustatytus terminus. 2011 m. kovo 9 d. žodinė proceso dalis buvo baigta.

27 Ieškovės Bendrojo Teismo prašo:

– visų pirma panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek jis su jomis susijęs;

– nepatenkinus pirmojo reikalavimo, panaikinti arba sumažinti ginčijamu sprendimu joms skirtos baudos dydį;

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

28 Komisija Bendrojo Teismo prašo:

– atmesti ieškinį;

– priteisti iš ieškovių bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

29 Savo ieškiniui paremti ieškovės iš esmės pateikia aštuonis pagrindus. Pirmasis pagrindas paremtas su dukterinės bendrovės veiksmų inkriminavimu patronuojančiai bendrovei susijusių taisyklių pažeidimu ir nediskriminavimo principu. Antrasis pagrindas paremtas Komisijos padarytomis faktinėmis klaidomis Arkema padarytą pažeidimą inkriminuojant Total ir Elf Aquitaine. Trečiasis pagrindas paremtas pareigos motyvuoti ir gero administravimo principo pažeidimais taikant inkriminavimo taisykles. Ketvirtasis pagrindas paremtas konkretaus poveikio rinkai kriterijaus nepaisymu nustatant 65 mln. eurų pradinį baudos dydį. Penktasis pagrindas paremtas teisės ir faktinėmis klaidomis padidinant pradinį baudos dydį siekiant atgrasančio poveikio. Šeštasis pagrindas paremtas Komisijos teisės klaidomis padidinant baudą dėl pakartotinio pažeidimo. Septintasis pagrindas paremtas faktine klaida, Komisijai nepritaikius ieškovėms baudos sumažinimo dėl to, kad Arkema realiai nevykdė tam tikrų inkriminuojamų veiksmų. Aštuntasis pagrindas paremtas teisės ir faktinėmis klaidomis Komisijai atsisakius ieškovėms sumažinti baudą dėl „kitų aplinkybių“. Be to, posėdyje ieškovės pateikė papildomą kaltinimą, kuriuo siekiama ginčyti baudos padidinimą dėl pakankamai atgrasančio poveikio.

Dėl pirmojo pagrindo, paremto su dukterinės bendrovės veiksmų inkriminavimu patronuojančiai bendrovei susijusių taisyklių pažeidimu ir nediskriminavimo principu

30 Ieškovės nurodo, kad Komisija padarė teisės klaidą, nes laikėsi prezumpcijos, jog patronuojanti bendrovė turi realią įtaką dukterinei bendrovei, jei jai priklauso visas arba beveik visas šios dukterinės bendrovės kapitalas (toliau – lemiamos įtakos prezumpcija), ir nepateikė realios kontrolės įrodymų (šio pagrindo pirma dalis). Šiais veiksmais ji taip pat pažeidė nediskriminavimo principą, nes taikė Arkema kitokį įrodymo standartą nei kitoms inkriminuojamuose veiksmuose dalyvavusioms dukterinėms bendrovėms (šio pagrindo antra dalis).

Dėl pirmos dalies, paremtos su dukterinės bendrovės atliktų veiksmų inkriminavimu jos patronuojančiai bendrovei susijusių taisyklių pažeidimu

– Šalių argumentai

31 Ieškovės teigia, kad, vadovaujantis nusistovėjusia teismų ir Komisijos praktika, kai pažeidimą padariusi įmonė priklauso bendrovių grupei, paprastai už padarytą pažeidimą atsako tik atitinkama dukterinė bendrovė. Tik tam tikromis aplinkybėmis dukterinės bendrovės veiksmus galima inkriminuoti patronuojančiai bendrovei. Tai įmanoma, kai patronuojanti bendrovė realiai daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės veiksmams, atsižvelgiant į tai, kad ši dukterinė bendrovė savarankiškai nenustato savo verslo politikos, arba kai patronuojanti bendrovė buvo susijusi (aktyviai arba pasyviai, nes jai tik buvo žinomos faktinės aplinkybės) su dukterinės bendrovės padarytu pažeidimu.

32 Ieškovės nurodo, kad, vadovaujantis taikytina teismų praktika, vien 100 % (ir, a fortiori, 99,43, 97,6 arba 96,48 %) kapitalo turėjimas nesuteikia galimybės savaime prieiti prie išvados, kad patronuojanti bendrovė realiai daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės verslo politikai. Ieškovių teigimu, teismų praktikoje reikalauta papildomų įrodymų šiuo klausimu, pavyzdžiui, kad per administracinę procedūrą patronuojanti bendrovė būtų nurodžiusi esanti vienintelė su Komisija bendrauti įgaliota grupės atstovė, nebūtų ginčijama galimybė realiai kontroliuoti dukterinę bendrovę ir nebūtų jokių dukterinės bendrovės savarankiškumą patvirtinančių įrodymų.

33 Tačiau šioje byloje ginčijamame sprendime Komisija nepateikė jokių įrodymų, galinčių patvirtinti, kad Total ir (arba) Elf Aquitaine nagrinėjamu laikotarpiu realiai darė lemiamą įtaką Arkema verslo politikai arba inkriminuojamų veiksmų įgyvendinimui, išskyrus tai, kad minėtoms patronuojančioms bendrovėms tada tiesiogiai ar netiesiogiai priklausė beveik visas Arkema kapitalas. Be kita ko, ieškovių teigimu, ginčijamame sprendime Komisijos nurodyta aplinkybė, kad vykstant nagrinėjamoms faktinėms aplinkybėms Elf Aquitaine skyrė Arkema valdybos narius, yra tik logiška didžiosios Arkema kapitalo dalies turėjimo išraiška ir negali patvirtinti, jog šiai bendrovei buvo daroma lemiama įtaka.

34 Todėl ieškovės teigia, jog laikydamasi tik tiesioginiu ar netiesioginiu beveik viso Arkema kapitalo turėjimu paremtos lemiamos įtakos prezumpcijos, kad ginčijamame sprendime nurodytus veiksmus inkriminuotų Total ir Elf Aquitaine, Komisija padarė teisės klaidą, leidžiančią panaikinti ginčijamą sprendimą.

35 Galiausiai, atsakydamos į Bendrojo Teismo klausimą apie 2009 m. rugsėjo 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją (C‑97/08 P, Rink. p. I‑8237) įtaką šiai bylai, ieškovės posėdyje tvirtino, kad faktinės aplinkybės byloje, kurioje buvo priimtas šis sprendimas, ir pirmiausia patronuojančios bendrovės vykdyta darant pažeidimą dalyvavusių dukterinių bendrovių kontrolė skyrėsi nuo šios bylos faktinių aplinkybių. Be to, ieškovės pastebėjo, kad minėtoje byloje patronuojančiai bendrovei priklausė 100 % jos dukterinės bendrovės kapitalo, o šioje byloje toks lygis nebuvo pasiektas (jis buvo 99,43, 97,6 ir 96,48 %). Bet kuriuo atveju ieškovės tvirtina, kad jei minėtą Sprendimą Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją reikia aiškinti kaip leidžiantį inkriminuoti dukterinės bendrovės padarytą pažeidimą patronuojančiai bendrovei nepateikiant jokių papildomų įrodymų, išskyrus kapitalo ryšius, tokią teismų praktiką reikia peržiūrėti, nes ja sukuriama su Reglamentu Nr. 1/2003 nesuderinama atsakomybės be kaltės sistema.

36 Komisija nurodo, kad pritaria ieškovių teiginiui, jog iš neteisėtų dukterinės bendrovės veiksmų kylančią atsakomybę inkriminuoti patronuojančiai bendrovei galima tik tam tikromis aplinkybėmis. Tai galima padaryti, kai patronuojanti bendrovė realiai daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės veiksmams. Vis dėlto, Komisijos teigimu, iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad ji pagrįstai nusprendė, jog visą arba beveik visą savo dukterinės bendrovės kapitalą turinti bendrovė realiai daro įtaką šiai dukterinei bendrovei, jei patronuojanti bendrovė nepaneigia lemiamos įtakos prezumpcijos, pateikdama savo dukterinės bendrovės veiksmų savarankiškumo įrodymų.

– Bendrojo Teismo vertinimas

37 Reikia priminti, kad iš ginčijamo sprendimo 245–252 ir 259–277 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija priskyrė ginčijamą atsakomybę Total ir Elf Aquitaine, nes jos sudarė vieną įmonę su Arkema ir jos dukterinėmis bendrovėmis Altuglas ir Altumax, dalyvavusiomis slaptuose veiksmuose. Prie tokios išvados Komisija priėjo laikydamasi pranešime apie kaltinimus nurodytos prezumpcijos, kad Total ir Elf Aquitaine darė lemiamą įtaką savo dukterinių bendrovių veiksmams. Elf Aquitaine atveju lemiamos įtakos prezumpcija buvo pagrįsta faktine aplinkybe, kad Elf Aquitaine skyrė Arkema valdybos narius ir jai priklausė 97,6 %, o vėliau – 96,48 % Arkema kapitalo (ginčijamo sprendimo 265 konstatuojamoji dalis). Total atveju minėta prezumpcija buvo pagrįsta faktine aplinkybe, kad nuo 2000 m. balandžio mėn. Total tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliavo visų grupės bendrovių kapitalą, įskaitant nagrinėjamame kartelyje tiesiogiai dalyvavusių bendrovių, nes jai priklausė 99,43 % Elf Aquitaine kapitalo (ginčijamo sprendimo 266 ir 267 konstatuojamosios dalys). Iš ginčijamo sprendimo matyti, kad atsakyme į pranešimą apie kaltinimus suinteresuotosios bendrovės pateikė keletą argumentų, kuriais siekė paneigti lemiamos įtakos prezumpciją, tačiau Komisija juos pripažino nepakankamais (visų pirma žr. ginčijamo sprendimo 272 ir 274 konstatuojamąsias dalis).

38 Dabar reikia priminti Teisingumo Teismo praktiką šioje srityje.

39 Šiuo klausimu pažymėtina, kad Sąjungos konkurencijos teisė taikoma įmonių veiklai ir kad sąvoka „įmonė“ apima bet kurį ūkinę veiklą vykdantį subjektą, neatsižvelgiant į jo teisinį statusą ar finansavimo būdus (žr. 35 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 54 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

40 Teisingumo Teismas taip pat yra pažymėjęs, kad sąvoka „įmonė“ šiuo atveju turi būti suprantama kaip reiškianti ekonominį vienetą, net jei teisiniu požiūriu šį ekonominį vienetą sudaro keletas fizinių ar juridinių asmenų (žr. 35 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 55 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

41 Kai toks ūkio subjektas pažeidžia konkurencijos taisykles, remiantis asmeninės atsakomybės principu, jis turi atsakyti už šį pažeidimą (žr. 35 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 56 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

42 Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimas turi būti aiškiai priskirtas juridiniam asmeniui, kuriam galės būti skirtos baudos, o pranešimas apie kaltinimus turi būti pateiktas šiam asmeniui. Taip pat svarbu, kad pranešime apie kaltinimus būtų nurodyta, kokiu statusu juridinis asmuo kaltinamas dėl tariamų faktinių aplinkybių (žr. 35 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 57 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

43 Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad atsakomybę už dukterinės bendrovės veiksmus galima priskirti patronuojančiai bendrovei, be kita ko, kai, nors ir turėdama savarankišką teisinį subjektiškumą, ši dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo veiksmų rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus, visų pirma atsižvelgiant į ekonominius, organizacinius ir teisinius šių dviejų teisės subjektų ryšius (žr. 35 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 58 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

44 Iš tikrųjų taip yra dėl to, kad tokioje situacijoje patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė yra to paties ekonominio vieneto nariai ir todėl sudaro vieną įmonę pagal minėtą teismo praktiką. Taigi aplinkybė, kad patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę pagal EB 81 straipsnį leidžia Komisijai sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, pateikti patronuojančiai bendrovei, nekeliant reikalavimo įrodyti asmeninį šios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą (35 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 59 punktas).

45 Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad ypatingu atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % Sąjungos konkurencijos taisyklių pažeidimą padariusios jos dukterinės bendrovės akcijų, pirma, ši patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės veiksmams ir, antra, egzistuoja paneigiama prezumpcija, kad ši patronuojanti bendrovė realiai daro lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės veiksmams (žr. 35 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 60 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

46 Taigi Teisingumo Teismas patikslino, kad tokiomis aplinkybėmis Komisijai pakanka įrodyti, jog patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas tam, kad būtų preziumuojama, jog patronuojanti bendrovė daro lemiamą įtaką šios dukterinės bendrovės verslo politikai. Tada Komisija gali pripažinti patronuojančią bendrovę solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojanti bendrovė, kuri turi paneigti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, galinčių patvirtinti, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje veikia savarankiškai (žr. 35 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 61 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

47 Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką reikia pripažinti, kad 37 punkte nurodytas šioje byloje Komisijos taikytas metodas priskirti ginčijamą pažeidimą ieškovių patronuojančioms bendrovėms yra tinkamas.

48 Pirma, atvirkščiai nei, atrodo, teigia ieškovės, šis priskyrimas nėra pagrįstas tik kapitalo nuosavybės struktūra, bet ir išvada, kad nebuvo paneigta lemiamos įtakos prezumpcija (visų pirma žr. ginčijamo sprendimo 272 ir 274 konstatuojamąsias dalis).

49 Antra, iš nurodytos teismų praktikos aiškiai matyti (visų pirma žr. šio sprendimo 45 ir 46 punktus), kad dukterinės bendrovės kapitalo nuosavybės struktūra yra pakankamas kriterijus laikytis minėtos prezumpcijos ir Komisija neturėjo pateikti su patronuojančios bendrovės realios įtakos darymu susijusių papildomų įrodymų, kaip to reikalauja ieškovės.

50 Šios išvados nepaneigia ieškovių argumentai, kad faktinės aplinkybės, kurioms esant buvo priimtas 35 punkte minėtas Sprendimas Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją, ir ypač šioje byloje atitinkamos patronuojančios bendrovės vykdyta jos dukterinių bendrovių kontrolė, skyrėsi nuo šios bylos faktinių aplinkybių. Pirmiausia, nepaisant to, kad šioje byloje buvo galima pateikti minėtus papildomus įrodymus (2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją, T‑112/05, Rink. p. II‑5049, 13 ir 54 punktai), iš minėto 2007 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 61 ir 62 punktų bei 35 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 61 ir 62 punktų matyti, jog tokie papildomi įrodymai nėra būtini šiai prezumpcijai taikyti.

51 Taip pat reikia pažymėti, kad minėta teismų praktika yra susijusi būtent su „ypatingu atveju, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % <...> jos dukterinės bendrovės kapitalo“ (35 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 60 punktas). Tačiau šioje byloje Total ir Elf Aquitaine nepriklauso visas atitinkamų jų dukterinių bendrovių kapitalas.

52 Vis dėlto reikia pažymėti, kad nors posėdyje ieškovės ir nurodė šį faktinį skirtumą (žr. šio sprendimo 35 punktą), jos nepateikė nė vieno konkretaus argumento, prieštaraujančio tų pačių įrodinėjimo taisyklių taikymui abiejose situacijose, nors Bendrasis Teismas pateikė rašytinį klausimą Komisijai dėl lemiamos įtakos prezumpcijos taikymo kitais atvejais, nei kai patronuojančiai bendrovei priklauso visas jos dukterinės bendrovės kapitalas, problematikos ir vėliau posėdyje dėl to įvyko diskusija.

53 Bet kuriuo atveju reikia pripažinti, kad patronuojanti bendrovė, kuriai priklauso beveik visas jos dukterinės bendrovės kapitalas, iš esmės yra tokioje pačioje padėtyje kaip ir vienintelis [bendrovės] savininkas, galimybės daryti lemiamą įtaką jos dukterinės bendrovės veiksmams požiūriu, atsižvelgiant į tokią patronuojančią bendrovę ir minėtą dukterinę bendrovę jungiančius ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius. Todėl Komisija šioje situacijoje teisėtai taikė tas pačias įrodinėjimo taisykles, t. y. rėmėsi prezumpcija, kad minėta patronuojanti bendrovė realiai pasinaudojo galimybe daryti lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės veiksmams. Žinoma, negalima atmesti, kad tam tikrais atvejais smulkūs akcininkai dukterinėje bendrovėje gali turėti teisių, dėl kurių būtų galima ginčyti minėtą analogiją. Vis dėlto reikia pažymėti, kad minėtos teisės paprastai nėra susijusios su tokiomis labai mažomis akcijų dalimis, kaip nagrinėjamos šioje byloje, ir ieškovės nepateikė jokių duomenų šiuo klausimu. Taigi Komisija ieškovių patronuojančioms bendrovėms teisėtai taikė lemiamos įtakos prezumpciją.

54 Galiausiai dėl argumento, kad iš esmės 35 punkte minėtame 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendime Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją įtvirtintą teismo praktiką reikia persvarstyti, Bendrasis Teismas mano, jog šios bylos aplinkybėmis jis neturėtų grįžti prie teisės klausimo, kurį neseniai priimtame sprendime aiškiai išsprendė Teisingumo Teismas.

55 Taigi pirmojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.

Dėl antros dalies, paremtos nediskriminavimo principo pažeidimu

– Šalių argumentai

56 Ieškovės nurodo, kad nors jų atveju Komisija priskirdama pažeidimą patronuojančiai bendrovei rėmėsi išimtinai lemiamos įtakos prezumpcija, daugelio kitų dukterinių bendrovių, kurioms buvo pateiktas ginčijamas sprendimas, atveju ji atsižvelgė į papildomus įrodymus. Šiuo klausimu ieškovės nurodo ginčijamame sprendime atsispindintį Komisijos požiūrį į Degussa, ICI plc ir Lucite International Ltd.

57 Tokiais veiksmais Komisija nepagrįstai diskriminavo administruodama įrodymus. Ieškovės pažymi, kad jei Komisija Arkema būtų taikiusi tokias pačias įrodinėjimo taisykles, kokias taikė kitoms įmonėms, ji neišvengiamai būtų priėjusi prie išvados, jog pažeidimas turėjo būti priskirtas tik Arkema.

58 Be to, atsakydamos į Komisijos argumentą, kad ginčijamame sprendime nurodyta, jog Elf Aquitaine skiria Atofina valdybos narius, ieškovės pažymi, jog tai yra tik logiška didžiosios Arkema kapitalo dalies turėjimo išraiška ir nurodo, kad šis įrodymas yra nepalyginamas su Komisijos pateiktais įrodymais dėl Degussa, kai Komisija atsižvelgė į aktyvų patronuojančios bendrovės dalyvavimą darant pažeidimą. Bet kuriuo atveju ieškovės pastebi, kad šis įrodymas taikytinas tik Elf Aquitaine, bet ne Total.

59 Komisija ginčija šiuos argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

60 Primintina, jog pagal vienodo požiūrio arba nediskriminavimo principą reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, jei toks vertinimas negali būti objektyviai pagrįstas (žr. 2007 m. rugsėjo 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo Lindorfer prieš Tarybą, C‑227/04 P, Rink. p. I‑6767, 63 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

61 Būtina pripažinti, kad ieškovės neįrodė, jog Komisija pažeidė šį principą priskirdama ginčijamą pažeidimą jo adresatams.

62 Pirmiausia reikia pripažinti, kad ICI Acrylics situacija nėra panaši į ieškovių. Iš tiesų iš ginčijamo sprendimo aiškiai matyti, kad ICI Acrylics – tiesiogiai ginčijamą pažeidimą darant dalyvavęs subjektas – buvo tik juridinio asmens statuso neturintis ICI verslo padalinys, o ne dukterinė bendrovė, kurios 100 % arba beveik visas kapitalas priklausė ICI (visų pirma žr. ginčijamo sprendimo 280, 287 ir 288 konstatuojamąsias dalis). Todėl ICI atveju Komisija nesilaikė lemiamos įtakos prezumpcijos (pateikdama arba nepateikdama papildomų įrodymų), bet tiesiog nustatė juridinį asmenį, kuris klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms buvo pažeidimą padariusio ūkio subjekto dalis (ginčijamo sprendimo 288 ir 289 konstatuojamosios dalys).

63 Degussa klausimu reikia pažymėti, kad ginčijamo sprendimo 255 konstatuojamojoje dalyje Komisija pripažino:

„Röhm GmbH & Co. KG (dukterinė bendrovė, kurios 100 % kapitalo priklauso Degussa) ir Para-Chemie GmbH (dukterinė bendrovė, kurios 100 % kapitalo priklauso Röhm) yra nepriklausomi juridiniai asmenys. Kadangi abiejų įmonių 100 % kapitalo tiesiogiai ar netiesiogiai priklauso Degussa <...> ir Röhm conseil de surveillance (stebėtojų taryba) iš dalies sudaryta iš Degussa vadovybės atstovų <...>, Komisija pripažįsta Degussa atsakinga už Röhm <...> ir Para-Chemie <...> neteisėtus veiksmus“.

64 Lucite International atveju Komisija ginčijamo sprendimo 294 konstatuojamojoje dalyje patvirtino:

„Lucite International UK Ltd yra viena iš dukterinių bendrovių, kurių 100 % kapitalo priklauso [Lucite International]. Be to, Lucite International <...> valdybos nariai pažeidimo laikotarpiu buvo ir Lucite International UK <...> valdybos nariais“.

65 Taigi neginčijama, kad inkriminuodama Degussa ir Lucite International jų atitinkamų dukterinių bendrovių veiksmus Komisija vadovavosi lemiamos įtakos prezumpcija, kylančia iš to, jog patronuojančiai bendrovei priklausė 100 % dukterinės bendrovės kapitalo, kartu nurodydama papildomus įrodymus, t. y. atitinkamai patronuojančios bendrovės vadovybės atstovų buvimą dukterinės bendrovės stebėtojų taryboje ir dviejų bendrovių valdybos narių sutapimą.

66 Vis dėlto tai nereiškia, kad Degussa ir Lucite International bei jų dukterinių bendrovių atvejais buvo taikomas kitoks požiūris nei ieškovėms ir jų dukterinėms bendrovėms, kuriuo pažeistas vienodo požiūrio principas.

67 Iš tiesų reikia pažymėti, kad, kaip ir ieškovių patronuojančios bendrovės, Degussa ir Lucite International buvo pripažintos atsakingomis už jų dukterinių bendrovių neteisėtus veiksmus (ginčijamo sprendimo 258 ir 296 konstatuojamosios dalys). Tačiau iš ginčijamo sprendimo negalima spręsti, kad Komisija jas būtų atleidusi nuo šios atsakomybės, jei ji nebūtų galėjusi pateikti minėtų papildomų įrodymų.

68 Šiuo klausimu reikia priminti, kad ginčijamo sprendimo 245–252 konstatuojamosiose dalyse Komisija išdėstė principus, kuriais ji vadovavosi nustatydama ginčijamo sprendimo adresatus. Iš ginčijamo sprendimo aiškiai matyti, kad kai kontroliuojamas visas arba beveik visas dukterinės bendrovės kapitalas, Komisija nusprendė turinti teisę pripažinti šią dukterinę bendrovę nesavarankiška remdamasi tik lemiamos įtakos prezumpcija, jei ši prezumpcija nebuvo paneigta per administracinę procedūrą, ir todėl inkriminuoti šios dukterinės bendrovės veiksmus patronuojančiai bendrovei, nes ji buvo tos pačios įmonės dalis (visų pirma žr. ginčijamo sprendimo 247 ir 248 konstatuojamąsias dalis).

69 Taigi, kaip pažymėjo Komisija, reikia pripažinti, kad ši institucija tik papildomai nurodė, be kapitalo ryšio esant ir kitų įrodymų, jei tokių buvo. Be to, Total grupės atveju Komisija taip pat atkreipė dėmesį į faktinę aplinkybę, kad Elf Aquitaine skyrė Arkema valdybos narius. Vis dėlto Komisija niekaip nesusiejo dukterinės bendrovės, kurios 100 % arba beveik visas kapitalas priklauso patronuojančiai bendrovei, neteisėtų veiksmų inkriminavimo su minėtų papildomų įrodymų buvimu. Tokį aiškinimą patvirtina ir faktinė aplinkybė, kad kai kurių patronuojančių bendrovių atveju ginčijamame sprendime nurodomas tik kapitalo ryšys. Taip yra Total (266 konstatuojamoji dalis) ir Barlo grupės bendrovių, t. y. Barlo Plastics Europe NV, Barlo Plastics NV ir Barlo Group plc, (301 konstatuojamoji dalis) atvejais.

70 Be to, reikia priminti, kad kaip tai matyti iš to, kas išdėstyta, šioje byloje Komisijos taikytas metodas ieškovių patronuojančioms bendrovėms priskirti ginčijamą pažeidimą yra tinkamas (žr. šio sprendimo 47 punktą).

71 Todėl pirmojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti ir kartu atmesti visą pirmąjį pagrindą.

Dėl antrojo pagrindo, paremto Komisijos padarytomis faktinėmis klaidomis Arkema padarytą pažeidimą priskiriant Total ir Elf Aquitaine

72 Ieškovės teigia, kad net darant prielaidą, jog metodas, pagal kurį joms taikoma lemiamos įtakos prezumpcija yra tinkamas, Komisija faktinėmis aplinkybėmis nepagrindė pažeidimo priskyrimo Total ir Elf Aquitaine. Iš tiesų jos įrodė, kad, pirma, Elf Aquitaine ir Total vadovai visai nebuvo įsitraukę į nagrinėjamus veiksmus ir, antra, Arkema veikė savarankiškai nustatydama savo verslo politiką.

Dėl pirmos dalies, paremtos Elf Aquitaine ir Total vadovų neįsitraukimo į ginčijamame sprendime nurodytus veiksmus nepripažinimu

– Šalių argumentai

73 Ieškovės pažymi, kad ginčijamame sprendime Komisija neteigia, jog Elf Aquitaine arba Total vadovai kaip nors buvo įsitraukę į nagrinėjamus veiksmus arba jiems buvo žinoma apie padarytus pažeidimus. Be to, jos teigia, kad tyrimo metu Komisija šioms bendrovėms nepateikė nė vieno prašymo pateikti informaciją ir neatliko patikrinimų jų patalpose.

74 Tačiau, ieškovių manymu, iš Komisijos praktikos matyti, kad, nesant patronuojančios bendrovės aktyvaus ar pasyvaus dalyvavimo darant pažeidimą, dukterinės bendrovės padarytas pažeidimas gali būti nepriskiriamas patronuojančiai bendrovei, net jei jai priklauso didžioji dalis arba visas minėtos dukterinės bendrovės kapitalas.

75 Be to, ieškovės šiuo klausimu pastebi, kad grupėje, kuriai jos priklausė susiklostant byloje nagrinėjamoms faktinėms aplinkybėms, buvo reikalaujama besąlygiškai laikytis konkurencijos taisyklių ir todėl Arkema nuo 2001 m. sausio mėn., t. y. tik po kelių mėnesių, kai 2000 m. balandžio 17 d. Elf grupė buvo perimta Total Fina, nusprendė įgyvendinti konkurencijos teisės laikymosi programą. Todėl jos teigia, kad jei Total ir (arba) Elf Aquitaine būtų žinojusios apie Arkema vykdomus konkurencijos pažeidimus, jos būtų nedelsdamos nurodžiusios juos nutraukti.

76 Todėl, ieškovių teigimu, Komisija galėjo remtis šia aplinkybe ir nuspręsti, kad nors aptariamu laikotarpiu šioms bendrovėms priklausė beveik visas Arkema kapitalas, jos nebuvo atsakingos už jos neteisėtus veiksmus PMMA rinkoje.

77 Komisija ginčija šiuos argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

78 Reikia priminti, kad iš ginčijamo sprendimo 245–252 ir 259–277 konstatuojamųjų dalių matyti, jog Komisija ginčijamą sprendimą priskyrė Total ir Elf Aquitaine, nes klostantis šios bylos faktinėms aplinkybėms jos su slaptuose veiksmuose dalyvavusiomis Arkema ir jos dukterinėmis bendrovėmis Altuglas ir Altumax sudarė vieną ekonominį vienetą ir todėl – vieną įmonę pagal konkurencijos teisę. Tokią išvadą Komisija grindė lemiamos įtakos prezumpcija ir pripažino, kad per administracinę procedūrą ši prezumpcija nebuvo paneigta. Kaip matyti iš pirmojo pagrindo nagrinėjimo, toks metodas buvo taikomas teisėtai.

79 Kaip matyti iš teismų praktikos, tai, kad patronuojanti bendrovė ir jos dukterinė bendrovė sudaro vieną įmonę pagal EB 81 straipsnį, suteikia Komisijai galimybę pateikti sprendimą, kuriuo skiriamos baudos, patronuojančiai bendrovei, nesant reikalo įrodyti tiesioginio šios bendrovės dalyvavimo darant pažeidimą (35 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 50 punktas). Todėl Komisijai nebuvo būtina įrodyti patronuojančios bendrovės vadovų tiesioginio įsitraukimo ar net jų žinojimo apie inkriminuojamas faktines aplinkybes. Be to, Komisijos veiksmai per administracinę procedūrą ir ypač tai, kad ji patronuojančioms bendrovėms nepateikė nė vieno prašymo pateikti informaciją ir nevykdė patikrinimų jų patalpose, yra nereikšmingi atsakant į klausimą, ar šios bendrovės su jų dukterinėmis bendrovėmis sudaro vieną įmonę pagal EB 81 straipsnį.

80 Ieškovių nurodytos Komisijos praktikos klausimu reikia pripažinti, kad net darant prielaidą, jog Komisija savo praktikoje įtvirtino, kad patronuojančios bendrovės vadovų tiesioginis įsitraukimas į pažeidimą yra būtina pažeidimo priskyrimo patronuojančiai bendrovei sąlyga, tai neturi jokios įtakos ginčijamo sprendimo teisėtumui šiuo klausimu, nes šioje byloje taikytas metodas buvo teisėtas. Be to, dublike ieškovės patikslina neteigiančios, kad vien patronuojančios bendrovės nedalyvavimo jos dukterinės bendrovės padarytame pažeidime pakanka atmesti patronuojančios bendrovės atsakomybei, tačiau tai yra tik vienas įrodymų, į kuriuos šiuo atveju gali atsižvelgti Komisija.

81 Galiausiai, kaip teisingai teigia Komisija, patronuojančios bendrovės vadovų tiesioginio nedalyvavimo arba nežinojimo apie inkriminuojamas faktinės aplinkybės nepakanka norint paneigti lemiamos įtakos prezumpciją, net jei šios aplinkybės galėtų būti įrodytos.

82 Todėl reikia atmesti šio pagrindo pirmą dalį.

Dėl antros dalies, paremtos realų Arkema savarankiškumą nustatant savo verslo politiką patvirtinančių įrodymų nepripažinimu

– Šalių argumentai

83 Ieškovės nurodo, kad per administracinę procedūrą Arkema įrodė, kad ginčijamame sprendime nurodytu laikotarpiu Elf Aquitaine arba Total niekuomet nenustatė jos verslo politikos. Todėl aplinkybės, kad klostantis bylos faktinėms aplinkybėms ji teisiškai buvo Elf Aquitaine dukterinė bendrovė ir kad ši įmonė skyrė jos valdybos narius, neturėjo įtakos jos savarankiškumui nustatant verslo politiką. Todėl Komisija padarė faktinę klaidą, priskirdama Arkema padarytą pažeidimą jos tuometinėms patronuojančioms bendrovėms.

84 Pirma, ieškovės teigia, kad tai, jog Total ir Elf Aquitaine nenustato savo dukterinių bendrovių verslo politikos, kyla iš pačios grupės struktūros. Iš tiesų šios įmonės yra holdingo bendrovės, turinčios daugelio savarankiškai atitinkamuose veiklos sektoriuose veikiančių bendrovių grupių akcijų.

85 Antra, ieškovės nurodo, kad Arkema įrodė buvusi visiškai savarankiška nustatydama verslo politiką dėl PMMA ir ypač kainų politikos bei klientų pasirinkimo. Jos pažymi, kad chemijos padalinio patronuojanti bendrovė buvo Arkema ir būtent ji duodavo nurodymus savo dukterinėms bendrovėms, pavyzdžiui, Altuglas ir Altumax. Aukštesnio lygio nei Arkema santykiai nesiskyrė nuo finansinius interesus apsaugoti suinteresuotajam akcininkui ir nepriklausomai vadovybei, atsakingai už veiklos chemijos srityje valdymą, paprastai būdingų santykių. Todėl Total ir Elf Aquitaine vaidmuo buvo tik duoti sutikimą didelėms investicijoms bei gauti apskaitos ir finansinę informaciją apie jų dukterinės bendrovės rezultatus, kaip to reikalaujama taikytinuose teisės aktuose. Šiuo klausimu ieškovės nurodo prie ieškinio pridėtą vidinę pažymą „Vidiniai įgaliojimai ir išlaidų įsipareigojimai“.

86 Šiuo klausimu ieškovės išskiria du laikotarpius: 1992–2000 m. ir 2001–2004 m.

87 Jos nurodo, kad 1992–2000 m. su PMMA susijusios veiklos verslo politiką savarankiškai nustatė Elf Atochem per skyrių „Sintezės organinės tarpinės cheminės medžiagos“ (toliau – DIOS). Penkerių metų verslo plane įtvirtintas plačias šios verslo politikos gaires kasmet iš anksto tvirtindavo Elf Atochem comité de direction générale (bendrasis valdymo komitetas), kuris patvirtindavo ir DIOS biudžetą.

88 2001–2004 m. su PMMA susijusios veiklos verslo politiką savarankiškai nustatė Arkema per Atoglas (vėliau tapusią Altuglas). Penkerių metų plane įtvirtintas plačias šios verslo politikos gaires kasmet iš anksto tvirtindavo chemijos padalinio vykdomoji institucija – comité de direction de la chimie (chemijos valdymo komitetas). Su PMMA susijusios veiklos biudžetas buvo pristatomas Total valdybai pateikiant bendrą Atoglas biudžetą. Total valdybos dalyvaudavo priimant sprendimus dėl didesnių nei 10 mln. eurų vertės investicijų ir vertindavo šių investicijų rizikos ir atsipirkimo lygį.

89 Be kita ko, ieškovės pažymi, kad Total ir Elf Aquitaine nenustatė Arkema verslo politikos dėl šioje byloje nagrinėjamos veiklos, nes ji sudarė tik labai mažą šių įmonių apyvartos dalį. Šiuo klausimu jos primena, kad 2002 m. (paskutiniais pažeidimo metais) Arkema PMMA pardavimo metinė apyvarta buvo 416 mln. eurų ir sudarė 2,1 % chemijos padalinio bendros apyvartos bei 0,4 % Elf Aquitaine / Total grupės bendros apyvartos.

90 Be to, ieškovės pažymi, kad net darant prielaidą, jog lemiamos įtakos prezumpcija taikytina, suinteresuotajai bendrovei tenkanti įrodinėjimo pareiga siekiant paneigti šią prezumpciją turėtų būti susijusi su patronuojančios bendrovės realios kontrolės dukterinei bendrovei atitinkamoje rinkoje, šioje byloje t. y. PMMA rinkoje, nebuvimu. Jų manymu, kitoks požiūris, reikalaujant įrodyti visišką savarankiškumą nuo patronuojančios bendrovės ir paneigti abstrakčią galimybę patronuojančiai bendrovei daryti lemiamą įtaką savo dukterinei bendrovei, kai patronuojančiai bendrovei priklauso 100 % dukterinės bendrovės kapitalo, prilygsta probatio diabolica (teiginiui, kurio neįmanoma įrodyti) ir reiškia nepaneigiamos prezumpcijos nustatymą.

91 Trečia, ieškovės pastebi, kad Total ir Elf Aquitaine vykdyta bendro pobūdžio Arkema kontrolė skiriasi nuo Arkema vykdytos savo dukterinių bendrovių Altuglas ir Altumax, kurios buvo integruotos į Arkema, kontrolės operaciniu ir funkciniu lygiu. Ieškovės taip pat pažymi, kad visuose procedūros etapuose Arkema dalyvavo savo ir savo dukterinių bendrovių vardu ir tyrimo metu niekuomet neginčijo savo dukterinių bendrovių realios kontrolės.

92 Taigi, viena vertus, operaciniu lygiu, kitaip nei metakrilatų gamybos procese nedalyvavusios Elf Aquitaine ir Total, Arkema gamino metilo metakrilatą – pirminę medžiagą, kurią PMMA gaminti ir platinti integruotai naudojo jos dukterinės bendrovės Altuglas ir Altumax.

93 Kita vertus, funkciniu lygiu, nors su PMMA susijusią veiklą vykdė Arkema dukterinės bendrovės (Altuglas ir Altumax), ši veikla visuomet buvo integruota į Arkema verslo organizaciją – iki 2000 m. kaip DIOS dalis, o nuo 2001 m. – per specialiai PMMA skirtą verslo vienetą. Be to, nagrinėjamu laikotarpiu bendrovės Altuglas valdybos narių daugumą sudarė Arkema teisinės ir finansinės vadovybės atstovai. Jie savo funkcijas vykdė ne tik Arkema, bet ir Altuglas, neturėjusioje atskirų teisės ir finansų padalinių. Galiausiai ginčijamame sprendime nurodytuose veiksmuose dalyvavę Altuglas darbuotojai nuolat informuodavo Arkema vadovybės atstovą, kuriuo pažeidimo metu buvo G., vėliau tapęs DIOS direktoriumi iki 2000 m. ir chemijos valdymo komiteto nariu nuo 2001 m.

94 Ieškovės taip pat nurodo, kad ši Arkema ir jos dukterinių bendrovių Altuglas bei Altumax funkcinė ir operacinė integracija buvo patvirtinta 2004 m. reorganizavus Total grupės chemijos padalinį ir sukūrus Arkema bei vėliau, 2006 m. gegužės mėn., pradėjus prekiauti Arkema akcijomis biržoje.

95 Ketvirta, ieškovės pažymi, kad nė vienas administracinėje procedūroje surinktas dokumentas nepatvirtina, kad Arkema tiesiogiai ar netiesiogiai gavo kokią nors Elf Aquitaine arba Total instrukciją ar rekomendaciją dėl metakrilatų rinkose vykdytinos verslo politikos, nors iš Arkema būstinės Komisija paėmė šimtus dokumentų.

96 Penkta, ieškovės nurodo, kad ginčijamame sprendime įtvirtinta Komisijos pozicija prieštarauja ankstesnei jos pačios praktikai. Iš tiesų 2003 m. gruodžio 10 d. Komisijos sprendime C (2003) 4570 galutinis dėl procedūros pagal (EB) 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (Byla Nr. COMP/E‑2/37.857 – Organiniai peroksidai; toliau – Sprendimas Organiniai peroksidai) Komisija nepriskyrė atsakomybės už Arkema padarytą pažeidimą Elf Aquitaine, nepaisydama šias dvi įmones siejusio kapitalo ryšio. Taip Komisija pripažino, kad Arkema buvo realiai savarankiška nustatydama savo verslo politiką. Ieškovių manymu, kadangi Sprendime Organiniai peroksidai nagrinėjamas laikotarpis iš dalies sutampa su nagrinėjamu ginčijamame sprendime ir abiejose bylose Arkema bei Elf Aquitaine siejantys ekonominiai ir finansiniai santykiai buvo visiškai vienodi, Komisija nepagrįstai nukrypo nuo byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Organiniai peroksidai, taikytos pozicijos.

97 Be to, ribota ir bendro pobūdžio kontrolė, kurią vykdė Total ir Elf Aquitaine savo dukterinėms bendrovėms, buvo neseniai patvirtinta Prancūzijos Conseil de la concurrence (Konkurencijos tarybos), kuri su kuro platinimo magistralėse rinka susijusiame sprendime pripažino, kad Total Raffinage Distribution SA ir Elf Antar France SA buvo pakankamai savarankiškos nustatydamos savo verslo politiką.

98 Galiausiai ieškovės nurodo, kad Komisija padarė teisės klaidų vertindama įrodinėjimo pareigos pobūdį ir padalijimą. Jos mano, kad atsižvelgiant į tai, jog remdamasi lemiamos įtakos prezumpcija Komisija nepateikė jokių papildomų patronuojančių bendrovių realios su PMMA rinka susijusios Arkema verslo politikos kontrolės įrodymų, vien to, kad per administracinę procedūrą Arkema pateikė jos realų savarankiškumą rinkoje patvirtinančių įrodymų, užteko pakeisti įrodinėjimo pareigą. Jų teigimu, todėl Komisija turėjo įrodyti, kad, nepaisant šių įrodymų, Total ir Elf Aquitaine darė lemiamą įtaką savo dukterinėms bendrovėms nagrinėjamoje rinkoje.

99 Komisija nurodo, jog ieškovių per administracinę procedūrą pateiktų ir ieškinyje pakartotų įrodymų, net juos vertinant kartu, nepakanka, kad būtų galima pripažinti, jog Arkema veiksmai rinkoje nepriklausė nuo Elf Aquitaine ir taip paneigti lemiamos įtakos prezumpciją.

– Bendrojo Teismo vertinimas

100 Pirmiausia reikia pripažinti, kad, priešingai nei teigia ieškovės (žr. šio sprendimo 90 ir 98 punktus), Komisija šioje byloje nepažeidė taisyklių įrodinėjimo pareigos srityje.

101 Šiuo klausimu reikia priminti, kad iš 35 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 61 punkte įtvirtintos teismo praktikos matyti, jog norėdama paneigti lemiamos įtakos prezumpciją suinteresuotoji bendrovė turi pateikti „pakankamai įrodymų“, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje veikia savarankiškai. Kita vertus, norėdama nustatyti buvus tokią įtaką, Komisija turi išnagrinėti įrodymus, o ne pateikti konkrečius tokią įtaką patvirtinančius įrodymus. Be to, jei šiai prezumpcijai paneigti suinteresuotajai šaliai užtektų pateikti paprastų nepatvirtintų teiginių, ji taptų visiškai neveiksminga.

102 Pirmiausia reikia pažymėti, kad atsakyme į pranešimą apie kaltinimus ieškovės pateikė labai mažai jų teiginius dėl Arkema savarankiškumo rinkoje patvirtinančių konkrečių įrodymų. Be kita ko, minėto atsakymo III.2 dalyje „Arkema [pažeidimo laikotarpiu] tikrai savarankiškai nustatė savo verslo politiką“ nenurodomas nė vienas joje pateikiamus teiginius patvirtinantis dokumentas. Todėl atrodo, kad ginčijamo sprendimo 272 konstatuojamojoje dalyje įtvirtinta Komisijos išvada, jog ieškovių nurodytos aplinkybės yra tik pakankamais įrodymais nepagrįsti paprasti teiginiai, yra teisinga. Taigi, kaip matyti iš ankstesnio punkto, Komisija galėjo teisėtai nuspręsti, kad lemiamos įtakos prezumpcija nebuvo paneigta.

103 Be to, atvirkščiai nei teigia ieškovės, ginčijamame sprendime įtvirtintas požiūris neprilygsta probatio diabolica. Iš tiesų teismų praktikoje nustatyta, kad siekiant įsitikinti, ar dukterinė bendrovė pati sprendžia dėl savo veiksmų rinkoje, reikia atsižvelgti į visus reikšmingus duomenis apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie sieja šią dukterinę bendrovę su patronuojančia bendrove ir kurie gali skirtis, nelygu konkretus atvejis, ir todėl negali būti išvardyti kaip baigtinis sąrašas (šiuo klausimu žr. 35 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 73 ir 74 punktus). Todėl ieškovės turi pateikti visus su šios dukterinės bendrovės ir jos patronuojančios bendrovės organizaciniais, ekonominiais ir teisiniais ryšiais susijusius duomenis, kurie, jų manymu, įrodytų, kad jos nesudaro vieno ekonominio subjekto (šiuo klausimu žr. 50 punkte minėto 2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 65 punktą). Tai, kad ieškovės šioje byloje nesugebėjo pateikti tokių įrodymų, nereiškia, jog minėta prezumpcija niekada negalėtų būti paneigta.

104 Vadovaujantis šiomis bendromis pastabomis reikia išnagrinėti konkrečius ieškovių pateiktus argumentus.

105 Pirma, ieškovės remiasi faktine aplinkybe, kad Total ir Elf Aquitaine buvo holdingo bendrovės ir nurodo, jog jų dukterinių bendrovių savarankiškumas kyla iš pačios grupės struktūros.

106 Visų pirma reikia pripažinti, kad tvirtinimai, jog Total ir Elf Aquitaine buvo holdingo bendrovės, nebuvo pagrįsti jokiais įrodymais.

107 Visų antra, net darant prielaidą, kad tokie teiginiai pasitvirtintų, jų nepakaktų norint paneigti tai, jog atitinkamos patronuojančios bendrovės darė lemiamą įtaką savo dukterinėms bendrovėms, be kita ko, koordinuodamos finansines investicijas grupės viduje. Iš tiesų jau buvo nuspręsta, kad bendrovių grupės atveju holdingas yra bendrovė, kuria siekiama sutelkti įvairių bendrovių akcijas ir užtikrinti valdymo vieningumą (2008 m. spalio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik prieš Komisiją, T‑69/04, Rink. p. II‑2567, 63 punktas). Šioje byloje ieškovės pačios pripažįsta, kad jų patronuojančios bendrovės dalyvavo priimant svarbiausius sprendimus, galėjusius turėti įtakos visos grupės veiklai. Šie teiginiai ne tik nepaneigia buvus iš ieškovių ir jų patronuojančių bendrovių sudaryto ekonominio vieneto, bet greičiau patvirtina, kad patronuojančių bendrovių paskirtis buvo užtikrinti vadovavimo vieningumą ir koordinavimą, kurie galėjo turėti įtakos dukterinių bendrovių veiksmams rinkoje.

108 Antra, ieškovės teigia įrodžiusios, kad Arkema visiškai savarankiškai priimdavo sprendimus dėl su PMMA susijusios savo verslo politikos. Iš tiesų Arkema buvo chemijos padalinio patronuojanti bendrovė ir duodavo nurodymus savo dukterinėms bendrovėms, kaip antai Altuglas ir Altumax. Total ir Elf Aquitaine vaidmuo buvo tik duoti sutikimą didelėms investicijoms bei gauti apskaitos ir finansinę informaciją apie jų dukterinės bendrovės rezultatus, kaip to reikalaujama taikytinuose teisės aktuose.

109 Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, visų pirma ieškovių teiginiai nepagrįsti jokiais įrodymais. Tačiau apskritai buvo galima pateikti konkrečių įrodymų dėl su Total grupės organizacija ir struktūra susijusių įtarimų bei įvairių grupės bendrovių atitinkamų įgaliojimų.

110 Reikia pripažinti, kad ieškinio priede ieškovės pateikė vidinę pažymą „Vidiniai įgaliojimai ir išlaidos“, kuria siekiama pagrįsti jų argumentą, jog patronuojanti bendrovė tik pritardavo didžiausioms Arkema investicijoms. Vis dėlto, kaip tai patvirtino Komisija ir ieškovės neprieštaravo, šio dokumento nebuvo atsakyme į pranešimą apie kaltinimus. Be to, pateikus šį klausimą posėdyje, ieškovės patvirtino, kad minėtas dokumentas nebuvo pateiktas per administracinę procedūrą. Iš 35 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 61 punkto matyti, kad laikydamasi lemiamos įtakos prezumpcijos Komisija gali pripažinti patronuojančią bendrovę solidariai atsakinga už dukterinei bendrovei skirtos baudos sumokėjimą, nebent patronuojanti bendrovė, kuri turi paneigti šią prezumpciją, pateiktų pakankamai įrodymų, kad jos dukterinė bendrovė rinkoje veikė savarankiškai. Todėl ginčijamo sprendimo 272 konstatuojamojoje dalyje Komisija galėjo pagrįstai nuspręsti, kad nebuvo pateikta pakankamai įrodymų nagrinėjamiems teiginiams patvirtinti.

111 Visų antra ir bet kuriuo atveju, net jei šiuos teiginius pripažintume įrodytais, jų nepakaktų paneigti lemiamos įtakos prezumpcijai, nes jie susiję tik su verslo politikos dėl PMMA nustatymu. Iš tiesų, priešingai nei teigia ieškovės, norint nustatyti, ar dukterinė bendrovė savarankiškai priima sprendimus dėl veiksmų rinkoje, reikia atsižvelgti ne vien į duomenis, susijusius su verslo politika srityje, kurioje veikė kartelis, bet ir į visus reikšmingus duomenis apie ekonominius, organizacinius ir teisinius ryšius, kurie sieja šią dukterinę bendrovę su patronuojančia bendrove (šiuo klausimu žr. 35 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 67, 68, 73 ir 74 punktus ir generalinės advokatės J. Kokott išvadą šiam sprendimui, Rink. p. I‑8241).

112 Be to, kai kurie ieškovių teiginiai įrodo, kad jos su savo patronuojančiomis bendrovėmis sudarė vieną ekonominį vienetą.

113 Ieškovės pripažįsta, kad Total ir Elf Aquitaine turėjo duoti leidimą didelėms jų dukterinių bendrovių investicijoms. Tačiau naudojimasis tokiais įgaliojimais įrodo, kad dukterinė bendrovė rinkoje veikia atsižvelgdama į savo patronuojančios bendrovės interesus (šiuo klausimu žr. 2008 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lafarge prieš Komisiją, T‑54/03, neskelbiamas Rinkinyje, 547 punktą).

114 Be to, ieškovės daugelį kartų nurodo, kad veikė Total chemijos padalinys. Atsakydamos į Bendrojo Teismo rašytinį klausimą, ieškovės patvirtino, kad nuo 2000 m. gegužės mėn. iki pažeidimo laikotarpio pabaigos chemijos padalinį sudarė ne tik Arkema ir jos dukterinės bendrovės, bet ir kitos Total grupės bendrovės. Jos paaiškino, kad susijungus Total Fina ir Elf Aquitaine visa buvusių grupių veikla chemijos srityje funkciniu požiūriu buvo sutelkta Arkema (tuomet Atofina) rankose. Vis dėlto šis funkcinis perskirstymas nebuvo nuosekliai vykdomas kartu su kapitalo perskirstymu. Todėl toks grupės suskirstymas į padalinius, juo labiau, jei jis įgyvendinamas nepriklausomai nuo grupės bendrovių kapitalo ryšių, yra svarus įrodymas, kad šių padalinių veiklą koordinuoja vyriausioji grupės patronuojanti bendrovė. Dėl tokios patronuojančios bendrovės funkcijos nebelieka dukterinių bendrovių veiksmų rinkoje savarankiškumo (šiuo klausimu žr. 113 punkte minėto Sprendimo Lafarge prieš Komisiją 549 punktą ir 107 punkte minėto Sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik prieš Komisiją 64 punktą).

115 Tvirtinimai, kad su PMMA susijusi veikla sudaro tik labai mažą Total ir Elf Aquitaine bendros apyvartos dalį, negali įrodyti, jog patronuojanti bendrovė leido dukterinei bendrovei visai savarankiškai nustatyti savo veiksmus rinkoje. Be to, kaip buvo pažymėta anksčiau, dukterinės bendrovės nepriklausomybė nuo patronuojančios bendrovės neturi būti vertinama atsižvelgiant tik į jos veiklą produktų, kurių rinkoje veikė kartelis, srityje. Todėl net darant prielaidą, kad toks argumentas būtų reikšmingas, reikia vertinti visos Arkema svarbą jos patronuojančioms bendrovėms (šiuo klausimu žr. 107 punkte minėto Sprendimo Schunk ir Schunk Kohlenstoff-Technik prieš Komisiją 66 punktą). Vis dėlto ieškovės nepateikė argumentų šiuo klausimu.

116 Trečia, reikia atmesti argumentą, kad Total ir Elf Aquitaine vykdyta bendra Arkema kontrolė skyrėsi nuo Arkema vykdytos kontrolės savo dukterinėms bendrovėms Altuglas ir Altumax. Visų pirma šis teiginys ir vėl yra nepagrįstas pakankamais įrodymais dėl atitinkamų bendrovių ryšių. Visų antra, net darant prielaidą, kad būtų įrodyta, jog Total ir Elf Aquitaine ryšiai su Arkema buvo mažiau artimi nei šios bendrovės ryšiai su savo dukterinėmis bendrovėmis, to neužtektų įrodyti Arkema veiksmų rinkoje savarankiškumą.

117 Ketvirta, dėl argumento, kad Total grupės chemijos padalinio reorganizacija ir Arkema sukūrimas 2004 m. bei akcijų prekyba biržoje nuo 2006 m. patvirtina šios bendrovės savarankiškumą, pakanka pripažinti, kad šie duomenys yra susiję su laikotarpiu pasibaigus neteisėtiems veikslams ir todėl negali patvirtinti Arkema savarankiškumo šiuo laikotarpiu. Be to, iš nuorodos į „Total grupės chemijos padalinio reorganizaciją“ galima spręsti, kad Total ėmėsi minėto chemijos padalinio koordinavimo funkcijos.

118 Penkta, argumentas, kad nė vienas bylos medžiagoje esantis dokumentas nepatvirtina, kad Arkema gavo Elf Aquitaine arba Total instrukciją ar rekomendaciją dėl metakrilatų rinkose vykdytinos verslo politikos, yra nereikšmingas, nes Arkema savarankiškumo negalima vertinti atsižvelgiant tik į šią rinką. Be to, kaip jau buvo nuspręsta, faktinė aplinkybė, kad iš bylos medžiagos dokumentų negalima spręsti, jog patronuojanti bendrovė davė instrukcijas savo dukterinei bendrovei, neįrodo, kad tokių instrukcijų nebuvo (šiuo klausimu žr. 113 punkte minėto Sprendimo Lafarge prieš Komisiją 545 punktą).

119 Galiausiai šešta, reikia išnagrinėti argumentą, kad ginčijamame sprendime įtvirtinta pozicija prieštarauja ankstesnei Komisijos praktikai Sprendime Organiniai peroksidai, kuriame ši institucija nepriskyrė Arkema padaryto pažeidimo Elf Aquitaine.

120 Šiuo klausimu reikia pripažinti, kad iš Sprendimo Organiniai peroksidai (373–391 konstatuojamosios dalys), kuriuo remiasi ieškovės, matyti, jog jame Komisija nenagrinėjo Arkema patronuojančios bendrovės atsakomybės klausimo ir visų pirma nepasisakė dėl jos savarankiškumo nuo patronuojančios bendrovės. Todėl net darant prielaidą, kad minėto sprendimo faktinės aplinkybės buvo panašios į šios bylos aplinkybes, negalima teigti, jog jį būtų galima pripažinti kokia nors garantija dėl to, kaip Komisija vertino Arkema ir jos patronuojančių bendrovių ryšius arba dėl šiai bendrovių grupei taikytino priskyrimo kriterijaus.

121 Be to, ginčijamas sprendimas nebuvo pirmasis, kuriame Komisija atsakomybę už Arkema padarytą pažeidimą priskyrė Elf Aquitaine. Iš tiesų 2005 m. sausio 19 d. Komisijos sprendime C (2004) 4876 dėl procedūros pagal (EB) 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (Byla Nr. C 37.773 – AMCA, toliau – Sprendimas AMCA) Komisija jau taikė tokį priskyrimą Elf Aquitaine, taip pat remdamasi nepaneigta lemiamos įtakos prezumpcija.

122 Bet kuriuo atveju iš teismų praktikos matyti, kad Komisija neprivalo būtinai patikrinti, ar dukterinės bendrovės neteisėtus veiksmus galima inkriminuoti patronuojančiai bendrovei (šiuo klausimu žr. 2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją, T‑259/02–T‑264/02 ir T‑271/02, Rink. p. II‑5169, 330 ir 331 punktus, patvirtintus 2009 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ir C‑137/07 P, Rink. p. I‑8681, 82 punkte). Todėl net darant prielaidą, kad ieškovės ir Elf Aquitaine sudarė vieną įmonę ir Sprendime Organiniai peroksidai nustatytų faktinių aplinkybių metu, vien tai, kad Komisija nenumatė galimybės pateikti šį sprendimą ir skirti sankciją ieškovių patronuojančiai bendrovei, neprieštarauja tokiems šios institucijos veiksmams šioje byloje, vadovaujantis teismų praktikoje [atsakomybės] priskyrimo srityje įtvirtintais principais.

123 Galiausiai net jei Komisija būtų turėjusi apsvarstyti galimybę Sprendime Organiniai peroksidai nagrinėtą pažeidimą priskirti Elf Aquitaine, tai, kad ji to nepadarė, reikštų tik toje byloje padarytą klaidą ir todėl ieškovės šioje byloje negalėtų veiksmingai remtis tokia aplinkybe.

124 Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, galima prieiti prie išvados, kad ieškovių pateiktų duomenų net vertinant juos kartu nepakanka norint paneigti prezumpciją, pagal kurią Total ir Elf Aquitaine realiai darė lemiamą įtaką savo dukterinių bendrovių veiksmams.

125 Tokiomis aplinkybėmis reikia atmesti visą šio pagrindo antrą dalį ir kartu atmesti visą antrąjį pagrindą.

Dėl trečiojo pagrindo, paremto pareigos motyvuoti ir gero administravimo principo pažeidimais

126 Šį pagrindą sudaro dvi dalys.

Dėl pirmos dalies, paremtos pareigos motyvuoti pažeidimu

– Šalių argumentai

127 Ieškovės nurodo, kad atsižvelgiant į tai, jog ginčijamame sprendime neatsakoma į visus Arkema argumentus, kuriais siekiama įrodyti jos verslo politikos savarankiškumą, Komisija pažeidė jai kylančią pareigą motyvuoti. Be to, atsiliepime į ieškinį Komisijos pateikti paaiškinimai nebuvo pakankami šiam pažeidimui ištaisyti.

128 Pirma, ieškovės nurodo, kad Komisija neatsakė į visus Arkema pateiktus argumentus, kurie buvo apibendrinti ginčijamo sprendimo 269 konstatuojamojoje dalyje. Visų pirma ši institucija neatsakė į argumentus, pagal kuriuos vien tai, kad Elf Aquitaine skyrė Arkema valdybos narius, neįrodo realios kontrolės įgyvendinimo, o Arkema visiškai savarankiškai nustatė savo verslo politiką ir pareiga pateikti ataskaitas apėmė tik vykdant įprastą grupės veiklą pateikiamą ir daugiausia susijusią su apskaitos, finansų bei audito klausimais bendrą informaciją.

129 Antra, ieškovės teigia, kad Komisija neatsakė į kai kuriuos Arkema atsakyme į pranešimą apie kaltinimus pateiktus argumentus, kurie netgi nebuvo apibendrinti ginčijamame sprendime. Kalbama apie argumentus, kad Total ir Elf Aquitaine vadovai niekuomet nebuvo įsitraukę į inkriminuojamus veiksmus, o patronuojančių bendrovių įgyvendinama kontrolė apėmė tik pritarimą didžiausioms investicijoms ir buvo per daug bendro pobūdžio, kad dėl jos būtų apribotas Arkema savarankiškumas ypač kainų nustatymo srityje.

130 Ieškovės teigia, kad nors Komisija neturėjo aptarti visų administracinėje procedūroje nagrinėtų faktų ir teisės klausimų, ji vis tiek turėjo išnagrinėti visų lemiamos įtakos prezumpcijai paneigti pateiktų argumentų pagrįstumą ir šių argumentų visumą. Kitoks požiūris reikštų nepaneigiamos prezumpcijos nustatymą.

131 Be to, motyvų stoka yra dar žalingesnė šioje byloje, nes, pirma, Komisija taikė naują vertinimo būdą, kaip ji tai pripažino ginčijamo sprendimo 271 konstatuojamojoje dalyje, ir, antra, kitų ginčijamame sprendime apkaltintų dukterinių bendrovių atveju Komisija nurodė, jog yra papildomų įrodymų, patvirtinančių jų patronuojančių bendrovių lemiamos įtakos prezumpciją. Ieškovės pažymi, kad, vadovaujantis teismų praktika, Komisijai tenkanti pareiga motyvuoti yra didesnė, kai sprendime įtvirtinamos reikšmingos naujovės, palyginti su ankstesniais sprendimais (2001 m. lapkričio 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Silos C‑228/99, Rink. p. I‑8401, 28 punktas; 2004 m. sausio 21 d. Pirmosios instancijos teismo nutarčių FNSEA ir kt. prieš Komisiją, T‑245/03, Rink. p. II‑271, 52 punktas ir FNCBV prieš Komisiją T‑217/03, Rink. p. II‑239, 66 punktas).

132 Komisija nepripažįsta pažeidusi jai tenkančią pareigą motyvuoti.

– Bendrojo Teismo vertinimas

133 Komisijai tenkančios pareigos motyvuoti klausimu reikia priminti, kad, vadovaujantis nusistovėjusia teismų praktika, pagal EB 253 straipsnį įtvirtinti motyvai turi būti pritaikyti prie nagrinėjamo akto pobūdžio ir aiškiai bei nedviprasmiškai atspindėti aktą priėmusios institucijos argumentus taip, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti, kodėl buvo priimta atitinkama priemonė, ir jurisdikciją turintis teismas galėtų vykdyti savo kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, motyvų, kuriais remiamasi, pobūdį bei į interesą gauti paaiškinimus, kurį sprendimo adresatai arba kiti asmenys, su kuriais šis aktas tiesiogiai bei konkrečiai susijęs, gali turėti. Nurodant motyvus, nereikalaujama tiksliai nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes tai, ar akto motyvacija atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jo tekstą, bet ir į priėmimo aplinkybes bei nagrinėjamąją sritį reglamentuojančių teisės normų visumą (žr. 1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 63 punktą ir nurodytą teismo praktiką).

134 Jau buvo nuspręsta, kad jei, kaip šioje byloje, taikant EB 81 straipsnį priimtas sprendimas susijęs su keliais adresatais ir kyla pažeidimo priskyrimo problema, jis turi būti pakankamai motyvuotas dėl kiekvieno adresato ir visų pirma tų, kurie, remiantis šiuo sprendimu, turi atsakyti už šį pažeidimą (1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo SCA Holding prieš Komisiją, T‑327/94, Rink. p. II‑1373, 78 punktas ir 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Akzo Nobel prieš Komisiją, T‑330/01, Rink. p. II‑3389, 93 punktas). Todėl tam, kad ginčijamas sprendimas būtų pakankamai motyvuotas dėl ieškovių patronuojančių bendrovių, jame pirmiausia turi būti pateikti pagrįsti motyvai, kuriais remiantis galima pateisinti pažeidimo priskyrimą šioms bendrovėms (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo SCA Holding prieš Komisiją 80 punktą).

135 Be to, tiek, kiek šis priskyrimas turi įtakos ieškovių situacijai, kiek jos ginčijo šį priskyrimą per administracinę procedūrą ir kiek jos suinteresuotos ginčyti ginčijamą sprendimą šiuo klausimu, ieškovėms ir jų patronuojančioms bendrovėms turi būti sudaryta galimybė žinoti Komisijos pozicijos pagrindus.

136 Tai reiškia, kad kai, kaip šioje byloje, Komisija pažeidimo priskyrimą grindžia lemiamos įtakos prezumpcija ir per administracinę procedūrą suinteresuotosios bendrovės pateikė duomenų šiai prezumpcijai paneigti, sprendime turi būti pateikta pakankamai motyvų, pagrindžiančių poziciją, kad šie duomenys negali paneigti minėtos prezumpcijos.

137 Šioje byloje atsakyme į pranešimą apie kaltinimus ieškovės, be kita ko, pažymėjo, kad visą pažeidimo laikotarpį Arkema buvo realiai savarankiška nustatydama savo verslo politiką. Patvirtindamos šį teiginį ieškovės iš esmės pateikė tuos pačius argumentus, kokie buvo vertinti nagrinėjant antrąjį pagrindą.

138 Tačiau iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Komisija atsakė į minėtus argumentus ginčijamo sprendimo 272 konstatuojamojoje dalyje patvirtindama, jog „kiti argumentai [buvo] tik teiginiai, nepagrįsti pakankamais įrodymais, kad būtų galima paneigti Total ir Elf Aquitaine atsakomybės už jų dukterinės bendrovės Atofina padarytus veiksmus prezumpciją“. Taigi ieškovės klaidingai teigia, kad Komisija neatsakė į ginčijamo sprendimo 269 konstatuojamosios dalies c punkte išdėstytus jų argumentus, pagal kuriuos Arkema verslo politika ir veiksmai rinkoje buvo visiškai savarankiški.

139 Be to, reikia pripažinti, kad šios bylos aplinkybėmis toks ginčijamo sprendimo 272 konstatuojamojoje dalyje įtvirtintas teiginys patenkina teismų praktikoje keliamus reikalavimus.

140 Iš tiesų Komisija paaiškino, kodėl ji nusprendė, kad ieškovių ir jų patronuojančių bendrovių pateiktų duomenų nepakako paneigti lemiamos įtakos prezumpciją. Taigi ginčijamame sprendime ieškovėms buvo pateiktos reikiamos nuorodos, suteikiančios joms galimybę ginti savo teises. Pirmiausia ieškovės galėjo ginčyti šio teiginio teisingumą nurodydamos, kad pagrindė savo tvirtinimus pakankamais įrodymais arba ginčyti jo reikšmingumą, pažymėdamos, jog minėtai prezumpcijai paneigti šioje byloje užteko netgi nepagrįstų nagrinėjamų teiginių. Šie motyvai tampa ypač akivaizdūs juos pritaikant atitinkamai atsakymo į pranešimą apie kaltinimus pastraipai, kuri ieškovėms buvo žinoma ir kurioje nenurodoma į jokį šioje pastraipoje pateiktus teiginius patvirtinantį dokumentą (žr. šio sprendimo 102 ir paskesnius punktus).

141 Be to, kaip Komisija teisingai nurodė, iš teismų praktikos matyti, kad nors pagal EB 253 straipsnį Komisija privalo motyvuoti savo sprendimus nurodydama faktinius ir teisinius veiksnius, nuo kurių priklauso nagrinėjamos priemonės teisinis pagrindas, ir argumentus, dėl kurių ji nusprendė priimti savo sprendimą, iš šios institucijos nėra reikalaujama aptarti visų per administracinę procedūrą kiekvieno suinteresuotojo asmens nurodytų faktinių ir teisinių klausimų (1985 m. gruodžio 10 d. Teisingumo Teismo sprendimo Stichting Sigarettenindustrie ir kt. prieš Komisiją, 240/82–242/82, 261/82, 262/82, 268/82 ir 269/82, Rink. p. 3831, 88 punktas ir 1991 m. spalio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Atochem prieš Komisiją, T‑3/89, Rink. p. II‑1177, 222 punktas). Todėl nors savo sprendime Komisija turi nurodyti, kodėl nusprendė, kad pateiktų duomenų nepakanka paneigti lemiamos įtakos prezumpcijai, tai nereiškia, jog ji kiekvienu atveju turi atskirai aptarti visus suinteresuotųjų įmonių pateiktus duomenis. Kad įmonė galėtų veiksmingai ginti savo teises ir Bendrasis teismas vykdytų savo kontrolę, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, gali užtekti bendro pobūdžio atsakymo, koks buvo pateiktas šioje byloje.

142 Tai, kad ginčijamo sprendimo 269 konstatuojamojoje dalyje nepateikti visi Arkema argumentai, neturi lemiamos reikšmės.

143 Pirma, argumentas, jog patronuojančių bendrovių kontrolė apėmė tik pritarimą didžiausioms investicijoms ir buvo per daug bendro pobūdžio, kad ja būtų apribotas Arkema savarankiškumas, ypač kainų nustatymo srityje, iš dalies sutampa su ginčijamo sprendimo 269 konstatuojamosios dalies c punkte nurodytu argumentu, jog „Arkema visiškai savarankiškai nustatė savo verslo politiką ir veiksmus rinkoje“, į kurį buvo atsakyta minėto sprendimo 272 konstatuojamojoje dalyje. Be to, reikia pripažinti, kad ieškovių atsakymo 115 ir 117 punktuose, kuriuose pateikiamas šis argumentas, nenurodytas joks jį patvirtinantis dokumentas. Taigi ieškovės galėjo suprasti, kad ginčijamo sprendimo 272 konstatuojamojoje dalyje pateikta Komisijos išvada kartu atsakoma ir į šį argumentą.

144 Antra, dėl argumento, kad Total ir Elf Aquitaine vadovai niekuomet nebuvo įsitraukę į inkriminuojamus veiksmus, iš ieškovių atsakymo į pranešimą apie kaltinimus (visų pirma žr. 91–105 punktus) matyti, jog minėto atsakymo 99–101 punktuose ieškovės pateikė šį argumentą ne lemiamos įtakos prezumpcijai paneigti, bet patvirtinti, kad „Elf Aquitaine arba Total negalima apkaltinti tiesiogiai ar netiesiogiai dalyvavus inkriminuojamuose veiksmuose“. Tačiau iš to, kas išdėstyta, matyti, kad Komisija nesirėmė šiais duomenimis inkriminuodama ginčijamą pažeidimą ieškovių patronuojančioms bendrovėms. Todėl tai, kad Komisija nepaminėjo šio argumento ginčijamame sprendime, niekaip negali būti pripažinta pareigos motyvuoti pažeidimu.

145 Kalbant apie faktinę aplinkybę, kad Komisija tiesiogiai neatsakė į ginčijamo sprendimo 269 konstatuojamojoje dalyje pateiktą argumentą, jog tai, kad Elf Aquitaine skyrė Arkema valdybos narius, neįrodo realios kontrolės vykdymo, reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime Komisija neteigė, jog šių duomenų pakako pagrįsti ginčijamo pažeidimo priskyrimą ieškovių patronuojančioms bendrovėms. Reikia pripažinti, kad ginčijamo sprendimo 264 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, jog „Arkema valdybos narius <...> skyrė Elf Aquitaine <...>“ ir ši aplinkybė bei kapitalo ryšys tarp minėtų bendrovių leidžia jai preziumuoti, kad Elf Aquitaine darė lemiamą įtaką ir realiai kontroliavo savo dukterinės bendrovės Arkema veiksmus. Vis dėlto, kaip buvo pripažinta šio sprendimo 68 ir 69 punktuose, iš ginčijamo sprendimo struktūros matyti, kad šie duomenys buvo paminėti tik papildomai ir nelėmė ginčijamo pažeidimo priskyrimo ieškovių patronuojančioms bendrovėms. Todėl tiesioginio atsakymo į šį argumentą nebuvimas neužkirto kelio ieškovėms suprasti nagrinėjamo priskyrimo pagrindų ir juos ginčyti Bendrajame Teisme.

146 Be to, kalbant apie ginčijamo sprendimo 271 konstatuojamosios dalies tekstu paremtą argumentą, reikia pažymėti, kad Komisija šiuo klausimu priėjo prie tokios išvados:

„Tai, kad ankstesnėje byloje Komisija pateikė savo sprendimą tik Atofina, savaime neužkerta jai kelio šioje byloje pateikti sprendimo ir Atofina, ir Total/Elf Aquitaine. Šios bylos aplinkybėmis Komisija turi diskreciją priskirti atsakomybę patronuojančiai bendrovei <...> ir tai, kad ankstesniame sprendime ji šia galimybe nepasinaudojo, neįpareigoja jos to nedaryti šioje byloje“.

147 Reikia pripažinti, kad iš minėtos pastraipos negalima spręsti, kad, kaip teigia ieškovės, šioje byloje Komisija taikė naują vertinimo būdą. Komisijos išvada tik siekiama atmesti ginčijamo sprendimo 268 konstatuojamojoje dalyje įtvirtintą argumentą, kad ankstesniame Arkema pateiktame sprendime šios bendrovės veiksmai nebuvo inkriminuoti jos patronuojančiai bendrovei (Sprendimas Organiniai peroksidai). Be to, reikia pažymėti, kad prieš priimdama ginčijamą sprendimą Komisija jau taikė vien kapitalo ryšiu pagrįstą lemiamos įtakos prezumpciją Sprendime AMCA, kuriame ji Arkema padarytą pažeidimą priskyrė Elf Aquitaine.

148 Bet kuriuo atveju teismų praktikoje, kuria remiasi ieškovės, reikalaujama tik kad Komisija tiksliai išdėstytų savo argumentus, kai sprendimų priėmimo praktikoje nusprendžia priimti sprendimą, kuriame įtvirtinamos reikšmingos naujovės, palyginti su ankstesniais sprendimais. Taigi tokiu atveju nepakanka pateikti sutrumpintų motyvų, be kita ko, nurodant į nusistovėjusią sprendimų praktiką (šiuo klausimu žr. 131 punkte minėto Sprendimo Silos 28 punktą). Tačiau, kaip matyti iš to, kas išdėstyta, ginčijamame sprendime Komisija aiškiai atsakė į Arkema argumentus, kuriais siekiama įrodyti jos verslo politikos savarankiškumą.

149 Galiausiai tai, kad nagrinėdama kitų ginčijamame sprendime apkaltintų dukterinių bendrovių atvejus Komisija nurodė, jog yra papildomų įrodymų, patvirtinančių jų patronuojančių bendrovių lemiamos įtakos prezumpciją, neturi jokios įtakos vertinant ieškovių atveju pateiktų motyvų pakankamumą. Be to, kaip buvo nurodyta anksčiau (žr. šio sprendimo 68 ir 69 punktus), tokie duomenys buvo pateikti tik papildomai.

150 Tai reiškia, kad šio pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.

Dėl antros dalies, paremtos gero administravimo principo pažeidimu

– Šalių argumentai

151 Ieškovės teigia, kad pagal teismų praktiką, vadovaudamasi gero administravimo principu Komisija turėjo kruopščiai ir bešališkai išnagrinėti visus bylai reikšmingus duomenis. Ši pareiga yra ypač svarbi administracinėse procedūrose, kuriose institucijoms suteikiama diskrecija, kad jos galėtų įgyvendinti savo funkcijas, kaip procedūrų konkurencijos srityje atveju.

152 Šioje byloje Komisija, remdamasi paprasta įtakos prezumpcija ir, kaip nurodyta anksčiau, nuspręsdama neatsakyti į šiai prezumpcijai paneigti Arkema pateiktus argumentus (ypač aplinkybės, jog Elf Aquitaine skyrė Arkema valdybos narius, nereikšmingumą ir Arkema verslo savarankiškumą), kruopščiai neišnagrinėjo reikšmingų bylos duomenų ir pažeidė gero administravimo principą.

153 Be to, ieškovės atmeta Komisijos argumentus, kad šis kaltinimas atkartoja kaltinimą dėl motyvų stokos. Jos pažymi, kad gero administravimo principas skiriasi nuo pareigos motyvuoti ir juo siekiama skirtingų tikslų.

154 Komisija ginčija šiuos argumentus.

– Bendrojo Teismo vertinimas

155 Reikia priminti, jog pagal nusistovėjusią teismų praktiką Sąjungos teisės sistemos suteikiamų garantijų administracinėse procedūrose laikymasis yra dar svarbesnis, kai Bendrijos institucijoms suteikiama diskrecija, kad jos galėtų atlikti savo funkcijas. Viena iš šių garantijų yra kompetentingos institucijos pareiga kruopščiai ir bešališkai išnagrinėti visus reikšmingus bylos duomenis (1991 m. la