Be to, galimi tokia priemone sukurti iškraipymai priklauso nuo jos pripažinimo valstybės pagalba, kuri iš esmė yra priemonė, iškraipanti ar galinti iškraipyti konkurenciją ir suteikti pranašumo tam tikroms įmonėms ar gamybai, ir ypač nuo Direktyvos 2003/54 11 straipsnio 4 dalies, pagal kurią valstybėms narėms leidžiama iš vietinių energijos šaltinių elektros energiją gaminančioms elektrinėms sudaryti palankesnes sąlygas, palyginti su kitus energijos šaltinius naudojančiomis elektrinėmis, įgyvendinimo. Todėl tokia priemonė gali būti laikoma pertekline tik tuo atveju, jeigu jos galimi sukelti konkurencijos pokyčiai būtų esminiai ir akivaizdžiai neproporcingi siekiamam tikslui. Kad būtų galima teigti, jog yra tokių pokyčių, reikia įrodyti, kad ginčijama priemonė kelia grėsmę kitų elektros energijos gamybos sektorių išlikimui ir net kelia pavojų elektros energijos tiekimo valstybėje narėje saugumui.

Kai Komisija taiko procedūrą dėl valstybės pagalbos, remiantis bendrąja Sutarties struktūra ji privalo laikytis valstybės pagalbą reglamentuojančių nuostatų ir kitų su valstybės pagalba nesusijusių konkrečių nuostatų nuoseklumo ir taip vertinti aptariamos pagalbos suderinamumą su šiomis konkrečiomis nuostatomis.

Vis dėlto tokia pareiga Komisijai tenka tik tuo atveju, kai kalbama apie pagalbos aspektus, kurie yra taip neatskiriamai susiję su pagalbos tikslu, kad būtų neįmanoma jų nagrinėti atskirai.

Taigi, jeigu aptariamas pagalbos aspektas yra neatskiriamai susijęs su pagalbos tikslu, jo suderinamumą su nuostatomis, nesusijusiomis su valstybės pagalba, Komisija turi vertinti vykdydama SESV 108 straipsnyje numatytą procedūrą, o šis vertinimas gali baigtis aptariamos pagalbos pripažinimu nesuderinama su vidaus rinka.

Tačiau vertindama pagalbos priemonę, kuria nesiekiama su aplinkos apsauga susijusio tikslo, Komisija, nagrinėdama pagalbą ir su ja neatskiriamai susijusius aspektus, neprivalo atsižvelgti į aplinkos apsaugą reglamentuojančius teisės aktus. Iš tiesų, nors pagalba aplinkos apsaugai gali būti pripažinta suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies b arba c punktą, aplinkai neigiamą poveikį daranti pagalba vien dėl šios aplinkybės nekelia grėsmės vidaus rinkos kūrimui. Tiesą pasakius, net jeigu aplinkos apsauga turi būti įtraukta į Sąjungos politikos krypčių, susijusių būtent su vidaus rinkos kūrimu, nustatymą ir įgyvendinimą, ji nelaikoma šios vidaus rinkos, kuri apibrėžiama kaip erdvė be vidaus sienų, kurioje užtikrinamas laisvas prekių, asmenų, paslaugų ir kapitalo judėjimas (SESV 26 straipsnio 2 dalis), sudedamąja dalimi. Taigi reikia tikrinti tik tų su valstybės pagalba nesusijusių normų, kurios gali padaryti neigiamą poveikį vidaus rinkai, laikymąsi.

Šiuo atveju, jeigu pagalba, skirta elektros energijos tiekimo saugumui užtikrinti, būtų pripažinta nesuderinama su vidaus rinka dėl to, kad nesilaikoma Sąjungos aplinkos apsaugos srities teisės aktų, nors ji atitiktų SESV 106 straipsnio 2 dalies taikymo sąlygas, būtų pažeista nacionalinių valdžios institucijų turima diskrecija nustatyti bendros ekonominės svarbos paslaugas ir atitinkamai išplėsti Komisijos įgaliojimai naudotis pagal SESV 106, 107 ir 108 straipsnius jai suteikta kompetencija. Tačiau kompetencija, kuria naudojasi Komisija per specialią pagalbos suderinamumo tyrimo procedūrą, negali pakeisti procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo, per kurią Komisija tikrina, ar valstybės narės laikosi visų Sąjungos teisės nuostatų.

(žr. 181, 182, 184, 189, 190 punktus)