ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
EB 56 straipsnį kartu su 58 straipsniu reikia aiškinti taip, kad jie draudžia nacionalinės teisės aktus, reglamentuojančius šios valstybės narės teritorijoje esančio nekilnojamojo turto paveldimo turto ir perleidžiamo turto mokesčius, kurie nenumato galimybės apskaičiuojant šį mokestį atskaityti šį nekilnojamąjį turtą apsunkinančias skolas, jei palikėjo nuolatinė gyvenamoji vieta jo mirties momentu buvo ne šitoje valstybėje narėje, o kitoje valstybėje narėje, nors tokia atskaita leidžiama, jei tokio asmens nuolatinė gyvenamoji vieta jo mirties momentu buvo valstybėje, kurioje yra šis nekilnojamasis turtas.

Iš tiesų, kadangi pagal šiuos teisės aktus kai kurių nekilnojamąjį turtą apsunkinančių skolų atskaita priklauso nuo turto palikėjo gyvenamosios vietos mirties momentu, ne rezidentų palikimui nustatoma didesnė mokesčių našta, kuri riboja laisvą kapitalo judėjimą.

Tokio nevienodo vertinimo negalima pagrįsti objektyviu situacijų nepanašumu. Kai pagal nacionalinės teisės aktus asmens, kuris mirties momentu buvo rezidentas, įpėdiniai ir asmens, kuris mirties momentu buvo ne rezidentas, įpėdiniai nekilnojamojo turto, įgyto paveldint bei esančio atitinkamoje valstybėje narėje, mokesčio atžvilgiu vertinami vienodai, negalima nediskriminuojant jų vertinti nevienodai šį nekilnojamąjį turtą apsunkinančių skolų atskaitos atžvilgiu, nes jie apmokestinami tuo pačiu mokesčiu. Vienodai vertindamas šių dviejų kategorijų asmenis paveldimo turto apmokestinimo klausimu, bet ne skolų atskaitos klausimu, nacionalinis teisės aktų leidėjas iš tiesų pripažino, kad šių apmokestinimo tvarkos ir sąlygų atžvilgiu tarp jų nėra jokio objektyvaus padėties skirtumo, galinčio pateisinti nevienodą vertinimą.

Be to valstybė narė, kurioje yra paveldimas nekilnojamasis turtas, negali jos teisės aktuose nustatyto laisvo kapitalo judėjimo apribojimo pateisinti tuo, kad, nesvarbu, kokia yra jos valia, kita valstybė narė, kaip antai valstybė narė, kurioje palikėjo gyvenamoji vieta buvo mirties momentu, gali suteikti mokestinį kreditą, kuriuo iš dalies ar visiškai būtų kompensuota šio asmens įpėdinių patirta žala dėl to, kad paveldimo nekilnojamojo turto buvimo valstybėje narėje apskaičiuojant mokestį už turto perleidimą neatskaitomos šį nekilnojamąjį turtą apsunkinančios skolos.

(žr. 46, 60, 63, 68 ir 71 punktą bei rezoliucinę dalį)
52

Be to, šiame sąraše nurodytos įstaigos išsidėsčiusios geografinėje zonoje, apimančioje visą teritoriją, įskaitant, be kita ko, ligonines Atėnuose, Peloponese ir Kretoje, ir apima įvairias kompetencijos sritis, įskaitant, bendrąsias ligonines, vaikų ligoninę, onkologijos ligoninę ir gimdymo namus.
35

Be to, dėl komunų viešųjų paslaugų perdavimo kooperatinei komunų bendrovei, įsteigtai teikti paslaugas išimtinai susijusioms komunoms, Teisingumo Teismas nusprendė, kad toks perdavimas teisėtai gali vykti be konkurso, nes nors tokį kooperatyvą valdo administracinė taryba, laikoma, kad susijusios komunos jį kontroliuoja kartu (šiuo klausimu žr. 2008 m. lapkričio 13 d. Sprendimą Coditel Brabant, C-324/07, Rink. p. I-8457, 41 punktas).
2

Šis prašymas buvo pateiktas byloje tarp Synthon BV (toliau – Synthon), pagal Nyderlandų teisę vaistų sektoriuje įsteigtos bendrovės, ir Licensing Authority of the Department of Health du Jungtinėje Karalystėje (toliau – Licensing Authority) dėl sprendimo, kuriuo pastaroji atmetė Synthon pateiktą paraišką dėl leidimo pateikti vaistus į rinką abipusio pripažinimo, teisėtumo.
84

Be to, reikia pridurti, kad, priešingai tam, ką tvirtina L & D, nėra jokios taisyklės, pagal kurią prekių ženklo pavadinimas turėtų būti laikomas skiriamuoju ir išgalvotu dėl to, kad jis neturi jokios konkrečios reikšmės. Be to, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 55 punkte, iš Teisingumo Teismo praktikos nematyti, kad sudėtinio prekių ženklo žodinis elementas sistemingai turi būti laikomas dominuojančiu bendrame šio prekių ženklo kuriamame įspūdyje.
26

Galiausiai dėl Feinchemie ir Bayer pateiktų argumentų, susijusių su per veikliosios medžiagos įrašymo į Direktyvos 91/414 I priedą procedūrą pateiktų duomenų konfidencialumu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas primena, jog nėra nustatyta, kad College būtų pagrindusi ginčijamą sprendimą duomenimis, kuriuos šios įmonės pateikė II priedo dokumentacijoje; be to, jo nuomone, abejotina, ar galiojančios pagal Direktyvos 91/414 8 straipsnio 2 dalį patvirtintos ir pagal Direktyvos 2002/37 4 straipsnio 1 dalį peržiūrimos registracijos savininkas turi būti laikomas registracijos pareiškėju Direktyvos 91/414 13 straipsnio 3 dalies prasme.
50

Be to, Teisingumo Teismas jau yra nurodęs, kad nors valstybės narės iš esmės ir toliau gali pagal savo nacionalinius poreikius laisvai nustatyti viešosios tvarkos reikalavimus, Bendrijos kontekste, būtent kaip nukrypimo nuo pagrindinės laisvės teikti paslaugas pateisinimas, ši sąvoka turi būti suprantama siaurai, taip, kad kiekviena valstybė narė be Europos Bendrijos institucijų kontrolės vienašališkai nenustatytų jos taikymo srities (šia prasme žr. 2004 m. spalio 14 d. Sprendimo Omega, C-36/02, Rink. p. I-9609, 30 punktą). Iš to išplaukia, kad viešąja tvarka galima remtis tik realios ir pakankamai didelės visuomenės pagrindiniam interesui kylančios grėsmės atveju (žr. 2000 m. kovo 14 d. Sprendimo Église de scientologie, C-54/99, Rink. p. I-1335, 17 punktą).
29

Vokietijos vyriausybė pabrėžia, kad, kadangi pagrindinėje byloje nagrinėjami sutartiniai santykiai, trukę beveik šešerius metus, buvo vykdomi teisingai, prekybininkas, pasibaigus sutarčiai ir praėjus mėnesiui po to, turėjo galėti padaryti išvadą, jog šie santykiai daugiau nebus ginčo dalykas. Pirma, pagrindinėje byloje nagrinėjami nacionalinės teisės aktai vartotojui suteikia pakankamai laiko, būtent visą sutarties vykdymo laiką ir mėnesį po to, apsispręsti dėl namuose sudarytos sutarties nutraukimo. Be to, teisės nutraukti sutartį apribojimas laiko atžvilgiu yra taip pat numatytas kai kuriose kitose vartotojų apsaugos direktyvose.
15

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių, ar įsipareigojimas laikytis kolektyvinių sutarčių yra pateisinamas privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais. Konkrečiau tariant, toks įsipareigojimas viršija tai, kas būtina darbuotojams apsaugoti. Darbuotojams būtina apsauga apsiriboja privalomo minimalaus darbo užmokesčio reikalavimu, kylančiu iš 1996 m. vasario 26 d. Įstatymo dėl darbuotojų komandiravimo (Arbeitnehmer-Entsendegesetz) (BGBl. 1996 I, p. 227, toliau – AEntG) taikymo Vokietijoje. Užsienio darbuotojų atveju įsipareigojimas laikytis kolektyvinių sutarčių neleidžia pasiekti veiksmingos jų ir Vokietijos darbuotojų lygybės ir užkerta kelią tam, kad darbuotojai iš vienos valstybės narės, kitos nei Vokietijos Federacinė Respublika, būtų įdarbinti pastarosios teritorijoje dėl to, kad konkuruodamas jų darbdavys negali pasinaudoti sąnaudų pranašumu.
23

Be abejo, Reglamento Nr. 259/68 negalima prilyginti tarptautinei sutarčiai, nes jį priėmė ne pagal tarptautinės teisės normas veikiančios valstybės narės, o Europos Bendrijų Taryba, veikdama savarankiškai (šiuo klausimu žr. 1970 m. vasario 18 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, 8/69, Rink. p. 47, 11 punktą ir 1980 m. kovo 18 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, 91/79, Rink. p. 1099, 7 punktą). Vis dėlto reikia priminti, kad pagal EB 249 straipsnio antrąją pastraipą šis reglamentas yra taikomas visuotinai, privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse (žr. 1981 m. spalio 20 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, 137/80, Rink. p. 2393, 7 punktą ir 1987 m. gegužės 7 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, 186/85, Rink. p. 2029, p. 21). Be to, kaip tvirtina S. Gysen, PTN 11 straipsnio antrojoje pastraipoje aiškiai numatyta, kad šis reglamentas yra privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose valstybėse narėse.
47

Be to, „must carry“ statusas turi būti suteikiamas vadovaujantis objektyviais kriterijais, tinkamais garantuoti pliuralizmą, visų pirma sudarant galimybę, prireikus nustatant įpareigojimus teikti viešąją paslaugą, susipažinti su nacionalinėmis ir vietos naujienomis aptariamoje teritorijoje. Taigi toks statusas negali automatiškai būti suteikiamas kiekvienam televizijos kanalui, kurį transliuoja tas pats televizijos operatorius – jis turi būti suteikiamas tik tiems kanalams, kuriais transliuojamų programų turinys yra tinkamas siekiant užsibrėžto tikslo. Be to, privatiems televizijos operatoriams, turintiems „must carry“ statusą, suteiktų kanalų skaičius neturi aiškiai viršyti to, kas būtina siekiant užsibrėžto tikslo.
35

Kaip savo išvados 51 punkte pažymėjo generalinis advokatas, esminis klausimas nagrinėjant šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą yra nustatyti, ar Direktyvos 69/335 12 straipsnio 1 dalies a punktas suteikia teisę, o šios direktyvos 12 straipsnio 1 dalies c punktas nedraudžia valstybėms narėms apmokestinti vertybinių popierių perleidimo, įskaitant atvejus, kai bendrovė, esanti šių vertybinių popierių gavėja, už tai kaip atlygį išleidžia savo pačios akcijas. Kitaip tariant, reikia nustatyti, ar Direktyvos 69/335 12 straipsnio 1 dalies a punktas turi būti laikomas įtvirtinančiu specialiąją nuostatą to paties 12 straipsnio 1 dalies c punkto atžvilgiu, ir dėl to pirmoji nuostata yra viršesnė už antrąją tais atvejais, kuriuos ji yra skirta konkrečiai reglamentuoti.
7

Be to, to paties reglamento 6 straipsnio, kuris taip pat yra minėtame 2 skirsnyje, 1 ir 2 punktuose numatyta: „Valstybėje narėje gyvenančiam asmeniui byla taip pat gali būti iškelta: 1) kai minėtas asmuo yra vienas iš atsakovų, teismuose pagal bet kurio iš jų nuolatinę gyvenamąją vietą, jeigu reikalavimai yra taip glaudžiai susiję, kad yra tikslinga juos nagrinėti ir spręsti visus iš karto, siekiant išvengti atskirų teismo procesų metu priimtų sprendimų nesuderinamumo; 2) trečiajam asmeniui byloje dėl laidavimo arba garantijos ar bet kurioje kitoje byloje kaip trečiajam asmeniui, teisme, kuriame buvo iškelta pagrindinė byla, išskyrus, jeigu tokia byla buvo iškelta vien tik siekiant pašalinti minėtą asmenį iš ją nagrinėti kompetentingo teismo jurisdikcijos.“
Byla C-301/06

Airija

prieš

Europos Parlamentą

ir

Europos Sąjungos Tarybą

„Ieškinys dėl panaikinimo — Direktyva 2006/24/EB — Teikiant elektroninių ryšių paslaugas generuojamų arba tvarkomų duomenų saugojimas — Teisinio pagrindo pasirinkimas“

Generalinio advokato Y. Bot išvada, pateikta 2008 m. spalio 14 d. I ‐ 595

2009 m. vasario 10 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas I ‐ 628

Sprendimo santrauka

Institucijų aktai – Teisinio pagrindo pasirinkimas

(EB 95 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/24)

Direktyvą 2006/24 dėl duomenų, generuojamų arba tvarkomų teikiant viešai prieinamas elektroninių ryšių paslaugas arba viešuosius ryšių tinklus, saugojimo reikia priimti EB 95 straipsnio pagrindu.

Bendrijos teisės aktų leidėjas gali remtis EB 95 straipsniu būtent tais atvejais, kai egzistuoja tokių nacionalinės teisės aktų skirtumų, kurie gali pažeisti pagrindines laisves arba iškraipyti konkurenciją, taip tiesiogiai darydami įtaką vidaus rinkos veikimui.

Matyti, kad skirtumai tarp įvairių nacionalinės teisės aktų, priimtų su elektroniniais ryšiais susijusių duomenų saugojimo srityje, galėjo turėti tiesioginės įtakos vidaus rinkos veikimui ir kad buvo galima numatyti, jog ši įtaka tik stiprės. Tokia situacija pateisina tai, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas, siekdamas apsaugoti gerą vidaus rinkos veikimą, priima suderintas taisykles.

Be to, Direktyva 2006/24 reglamentuojamos ir operacijos, kurios visiškai nesusijusios su galimu policijos ar teismų bendradarbiavimu baudžiamosios teisės srityje. Ja nesuderinama nei kompetentingų teisėsaugos valdžios institucijų prieiga prie duomenų, nei šių institucijų naudojimasis arba keitimasis šiais duomenimis. Šie aspektai, patenkantys iš principo į ES sutarties VI antraštinės dalies taikymo sritį, neįtraukti į šios direktyvos nuostatas. Iš to darytina išvada, kad materialinis Direktyvos 2006/24 turinys iš esmės susijęs su paslaugų teikėjų veikla atitinkamame vidaus rinkos sektoriuje ir neapima ES sutarties VI antraštinei daliai priskiriamos valstybės veiklos. Iš šio materialinio turinio darytina išvada, kad ši direktyva daugiausia susijusi su vidaus rinkos veikimu.

(žr. 63, 71–72, 83–85 ir 93 punktus)
Reglamentą Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo, panaikinantį Reglamentą Nr. 1347/2000, su pakeitimais, padarytais Reglamentu Nr. 2116/2004, reikia aiškinti taip, kad suderinti nacionalinės teisės aktai, susiję su administracinių sprendimų paimti ir įkurdinti asmenis pripažinimu ir vykdymu, priimti bendradarbiaujant Šiaurės valstybėms, negali būti taikomi į šio reglamento taikymo sritį patenkančiam sprendimui paimti vaiką.

Iš tiesų, Šiaurės valstybių bendradarbiavimas administracinių sprendimų paimti ir įkurdinti asmenis pripažinimo ir vykdymo srityje nenurodytas prie išimčių, išsamiai išvardytų Reglamente Nr. 2201/2003.

Be to, šio aiškinimo nepaneigia prie Akto dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų pridedama Bendra deklaracija Nr. 28 dėl Šiaurės valstybių bendradarbiavimo. Šioje deklaracijoje iš tiesų nurodoma, kad tarpusavyje bendradarbiaujančios Šiaurės valstybės, kaip Sąjungos narės, įsipareigoja tęsti šį bendradarbiavimą laikydamosi Bendrijos teisės. Iš to išplaukia, kad taip bendradarbiaujant turi būti paisoma Bendrijos teisės sistemos principų. Taigi nacionalinis teismas, kuriam pagal jo jurisdikciją pavesta taikyti Bendrijos teisės normas, privalo užtikrinti visišką šių normų veiksmingumą, jei būtina, savo iniciatyva netaikydamas jokios joms prieštaraujančios nacionalinės teisės nuostatos.

(žr. 57, 61, 63–66 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Sujungtos bylos C-260/06 ir C-261/06

Baudžiamosios bylos

prieš

Daniel Escalier ir Jean Bonnarel

(Cour d'appel de Montpellier prašymai priimti prejudicinį sprendimą)

„Augalų apsaugos produktai — Paralelinis importas — Leidimo pateikti į rinką suteikimo procedūra — Priimtinumas — Sąlygos — Proporcingumo principo paisymas“

Generalinės advokatės V. Trstenjak išvada, pateikta 2007 m. liepos 10 d. I - 9719

2007 m. lapkričio 8 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas I - 9737

Sprendimo santrauka

Laisvas prekių judėjimas – Kiekybiniai apribojimai – Lygiaverčio poveikio priemonės

(EB 28 ir EB 30 straipsniai; Tarybos direktyva 91/414)

Valstybė narė gali numatyti supaprastintą leidimo pateikti į rinką procedūrą paralelinio augalų apsaugos produkto importo iš kitos valstybės narės, kur jam jau buvo išduotas toks leidimas, atveju, jeigu importą vykdo žemdirbys vien savo ūkio poreikiams, o taip išduotas leidimas suteikiamas konkrečiam ūkio subjektui.

Vis dėlto, siekiant užtikrinti laisvą prekių judėjimą, proporcingumo principas reikalauja, kad teisės aktai, reglamentuojantys augalų apsaugos produktų pateikimą į rinką, būtų taikomi tik tiek, kiek tai reikalinga teisėtai siekiamiems aplinkos bei žmonių ir gyvūnų sveikatos apsaugos tikslams. Taigi tokio leidimo pateikti į rinką suteikimas negali priklausyti nuo to, ar atitinkamas ūkio subjektas pažymėjo importuotą produktą savo prekių ženklu, jeigu šis subjektas yra žemdirbys, vykdantis paralelinį importą tik savo ūkio poreikiams. Be to, šio leidimo išdavimui negali būti taikoma rinkliava, kuri nėra proporcinga patikrinimo arba administracinių veiksmų, reikalingų leidimo paraiškai išnagrinėti, sąnaudoms. Vis dėlto fiksuoto tokių sąnaudų dydžio nustatymas yra leistinas, jeigu paisoma proporcingumo principo.

(žr. 37, 50 punktus ir rezoliucinę dalį)
46

Be to, EB 296 ir 297 straipsniuose nustatytos leidžiančios nukrypti nuostatos, kaip numatyta nusistovėjusioje teismo praktikoje dėl leidžiančių nukrypti nuo pagrindinių laisvių nuostatų (žr., be kita ko, 2006 m. sausio 31 d. Sprendimo Komisija prieš Ispaniją, C-503/03, Rink. p. I-1097, 45 punktą; 2007 m. liepos 18 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C-490/04, Rink. p. I-6095, 86 punktą ir 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Komisija prieš Vokietiją, C-141/07, Rink. p. I-6935, 50 punktą), turi būti aiškinamos siaurai.
13

Deklaracijoje Nr. 45, susijusioje su Protokolo dėl Šengeno acquis integravimo į Europos Sąjungos sistemą 4 straipsniu, Aukštosios Susitariančios Šalys siūlo Tarybai prieš nusprendžiant dėl šio straipsnio pagrindu pateikto prašymo, paprašyti Europos Bendrijų Komisijos nuomonės. Be to, pastarosios „įsipareigoja dėti visas pastangas, kad Airijai ir Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei būtų leista, jei jos to pageidauja, pasinaudoti minėto protokolo 4 straipsnio nuostatomis, kad Taryba šiame straipsnyje numatytus sprendimus galėtų priimti šio protokolo įsigaliojimo ar bet kurią vėlesnę dieną“ (Neoficialus vertimas).
30

Dėl pirmojo aspekto reikia pripažinti, kad 2006 m. balandžio 27 d. laišku, kuriuo pateiktas atsakymas į Teisingumo Teismo klausimą, ar atsižvelgiant į šio sprendimo priėmimą Ispanijos Karalystė neatsisako savo ieškinio, pastaroji atsakė teigiamai. Be to, savo atsakymą ji patvirtino per posėdį Teisingumo Teisme.
58

Tai, kad šių pašalpų skyrimas nesusijęs su darbo ar įmokų trukme, kad jos skiriamos kiekvienu atskiru atveju pagal vaiko poreikius ir remiantis įstatymuose nustatytais kriterijais ir kad, be to, jos patenka į asmenims su negalia teikiamas paslaugas ar skiriamas išmokas ir dėl to yra glaudžiai susijusios su atitinkamų valstybių narių ekonomine ir socialine situacija, nedaro įtakos jų pagrindiniam tikslui, kuris yra medicininio pobūdžio.
Keywords

Summary



Keywords

Laisvas asmenų judėjimas – Įsisteigimo laisvė – Mokesčių teisės aktai

(EB sutarties 52 straipsnis (po pakeitimo – EB 43 straipsnis) ir 58 straipsnis (dabar – EB 48 straipsnis))

Summary

Sutarties 52 straipsnis (po pakeitimo – EB 43 straipsnis) ir 58 straipsnis (dabar – EB 48 straipsnis) draudžia valstybės narės teisės aktus, kurie riboja šioje valstybėje narėje reziduojančios patronuojančios bendrovės galimybę atskaityti šios bendrovės nuostolius, patirtus dėl kitose valstybėse narėse įsteigtose dukterinėse bendrovėse, kurių kapitale ji dalyvauja, ir toks dalyvavimas jai leidžia daryti aiškią įtaką šių užsienio dukterinių bendrovių sprendimams bei nulemti jų veiklą, turimų kapitalo dalių nuvertėjimo, nors tokio apribojimo nėra dalyvavimo reziduojančių dukterinių bendrovių kapitale atveju.

Toks skirtingas patronuojančių bendrovių rezidenčių mokestinis vertinimas, atsižvelgiant į tai, ar jos turi užsienyje dukterinių bendrovių, negali būti pateisinamas paprasčiausiu faktu, kad jos nusprendė vykdyti ekonominę veiklą kitoje valstybėje narėje, kurioje atitinkama valstybė negali naudotis savo kompetencija mokesčių srityje. Pats argumentas, pagrįstas apmokestinimo galios pusiausvyra tarp valstybių narių, negali pateisinti valstybės narės nuolat nesuteikiamos mokestinės lengvatos patronuojančiai bendrovei rezidentei, motyvuojant tuo, kad pastaroji vykdo tarptautinę ekonominę veiklą, iš kurios ši valstybė iš karto pajamų negauna.

Be to, kadangi tokia nuostata neturi specialaus tikslo išimtinai dirbtiniams dariniams, kurių tikslas yra apeiti nacionalinę mokesčių teisę, netaikyti mokesčių lengvatos, o bendrai numato bet kokią situaciją, kai dukterinės bendrovės, nesvarbu, dėl kokių priežasčių, yra įsteigtos kitoje valstybėje narėje, ši nuostata negali, neviršijant to, kas būtina pasiekti jos tikslą, būti laikoma pateisinama mokesčių vengimo rizika. Iš tiesų bendrovės įsteigimas ne šioje valstybėje narėje pats savaime nereiškia, kad vengiama mokesčių, nes nagrinėjamai bendrovei bet kuriuo atveju taikomi įsisteigimo valstybės mokesčių teisės aktai.

(žr. 43, 52, 70 punktus ir rezoliucinę dalį)
Keywords

Summary



Keywords

Laisvas kapitalo judėjimas – Apribojimai

(EB 56 straipsnio 1 dalis)

Summary

Valstybė narė, turinti specialiąsias bendrovių akcijas, suteikiančias jai specialiąsias teises iš anksto patvirtinti tam tikrus labai svarbius šių bendrovių valdymo organų sprendimus tiek dėl jų veiklos, tiek dėl struktūros, kurios nėra siejamos tik su tais atvejais, kai šios valstybės įsikišimas yra būtinas dėl privalomų bendrojo intereso pagrindų, neįvykdo įsipareigojimų pagal EB 56 straipsnio 1 dalį.

Iš tikrųjų specialiosios akcijos nagrinėjamų bendrovių įstatuose atsirado atitinkamai valstybei priėmus sprendimus, todėl jas reikia priskirti valstybės priemonėms.

Be to, šios specialiosios akcijos kitų valstybių narių investuotojus gali atgrasyti nuo investavimo į šių bendrovių kapitalą.

Iš tikrųjų nustačius, kad tokius svarbius sprendimus iš anksto turi patvirtinti aptariama valstybė, ir taip apribojus kitų akcininkų galimybę veiksmingai dalyvauti atitinkamų bendrovių valdyme, tokios specialiosios akcijos gali daryti neigiamą įtaką tiesioginėms investicijoms.

Be to, šios specialiosios akcijos gali daryti atgrasomąjį poveikį portfelinėms investicijoms. Tai, kad atitinkama valstybė gali atsisakyti patvirtinti svarbų atitinkamos bendrovės valdymo organo pateiktą jos interesus atitinkantį sprendimą, iš tikrųjų gali daryti poveikį šios bendrovės akcijų vertei (biržoje), o dėl to ir investicijų į šias akcijas patrauklumui.

(žr. 19, 22–24, 26–27, 44 punktus, rezoliucinę dalį)
Keywords

Summary



Keywords

Bendrasis muitų tarifas – Tarifinės pozicijos – Kombinuotosios nomenklatūros paaiškinamosios pastabos – Subpozicijos 4202 12 11 ir 4202 12 19 – Negaliojimo nebuvimas

Summary

Kombinuotosios nomenklatūros paaiškinamosios pastabos yra svarbūs jos aiškinimo šaltiniai su sąlyga, kad jų turinys atitinka Bendrojo muitų tarifo normas ir nekeičia jų reikšmės. 4202 12 11 ir 4202 12 19 subpozicijų paaiškinamosios pastabos atitinka šiuos reikalavimus. Jos yra suderinamos ir su nagrinėjamų pozicijų bei su subpozicijų tekstais, ir su joms taikomomis paaiškinamosiomis pastabomis, ir su Kombinuotosios nomenklatūros bendrųjų aiškinimo taisyklių 6 punkto taisykle, numatančia, kad prekės turi būti priskiriamos tarifinėms grupėms remiantis subpozicijų tekstu. Ypač šiose paaiškinamosiose pastabose, papildančiose Kombinuotosios nomenklatūros 1 papildomą 42 skirsnio pastabą, patikslinama, kad kai plika akimi matomas išorinis sluoksnis yra iš plastiko, priskyrimui tam tikrai tarifinei grupei neturi reikšmės lakšto pagaminimo būdas. Be to, vienodai vertindamos du technologinius identiško produkto – plastikinio išorinio paviršiaus – gamybos procesus, jos laikosi lemiamo prekės priskyrimo tam tikrai tarifinei grupei kriterijaus, kuris yra objektyvūs tos prekės požymiai bei savybės, nurodyti Bendrojo muitų tarifo pozicijoje arba atitinkamo skyriaus ar skirsnio paaiškinamosiose pastabose. Iš to išplaukia, kad nėra aplinkybių, turinčių įtakos šioms pastaboms galioti.

(žr. 16, 19, 21, 27, 29, 32 punktus ir rezoliucinę dalį)
EUROPOS SĄJUNGOS

TARNAUTOJŲ TEISMO PIRMOSIOS KOLEGIJOS

PIRMININKO NUTARTIS

2015 m. sausio 15 d.

Byla F‑30/14

Herman Speyart

prieš

Europos Komisiją

„Viešoji tarnyba – Drausminė procedūra – Drausminė nuobauda – Nenurodymas, kad gaunama „Kinderbijslag“, kuri yra to paties pobūdžio kitur mokama išmoka – Ieškovo reikalavimų atsisakymas – Išbraukimas“

Dalykas: Pagal SESV 270 straipsnį, taikomą EAEB sutarčiai pagal jos 106a straipsnį, pareikštas ieškinys, kuriuo H. Speyart prašo panaikinti 2013 m. birželio 18 d. Europos Komisijos sprendimą kaip drausminę nuobaudą skirti jam nuolatinį lygio sumažinimą dėl to, kad jis nenurodė, jog, be išmokos vaikui, mokamos pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų 67 straipsnio 2 dalį, nuo 1997 m. balandžio 1 d. jis gavo to paties pobūdžio nacionalinę išmoką „Kinderbijslag“ ir dėl to jis ir jo sutuoktinė, taip pat Europos Sąjungos pareigūnė, nepagrįstai gavo bendrą 39 380 EUR sumą.

Sprendimas: Išbraukti bylą F‑30/14 iš Tarnautojų teismo registro. H. Speyart padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jo priteisiamos Europos Komisijos patirtos bylinėjimosi išlaidos.

Santrauka

Teismo procesas – Bylinėjimosi išlaidos – Kitos šalies elgesiu nepateisinamas reikalavimų atsisakymas

(Tarnautojų teismo procedūros reglamento 84 straipsnis ir 103 straipsnio 5 dalis)