GENERALINĖS ADVOKATĖS

VERICA TRSTENJAK IŠVADA,

pateikta 2007 m. gruodžio 13 d. ( 1 )

Byla C-265/06

Europos Bendrijų Komisija

prieš

Portugalijos Respubliką

„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas — Laisvas prekių judėjimas — EB 28 ir 30 straipsniai — EEE susitarimo 11 ir 13 straipsniai — Kiekybiniai importo ribojimai — Lygiaverčio poveikio priemonės — Variklinės transporto priemonės — Spalvotų plėvelių klijavimas ant stiklų“

I — Įvadas

1. Pagal EB 226 straipsnį pareikštu ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo pripažinti, kad, priėmusi nacionalinius įstatymus, draudžiančius klijuoti spalvotas plėveles ant keleivinių ir krovininių variklinių transporto priemonių stiklų, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 30 straipsnius bei pagal 1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimo ( 2 ) (toliau – EEE susitarimas) 11 ir 13 straipsnius.

II — Teisinis pagrindas

A — Bendrijos teisės aktai

1. Bendrijos pirminės teisės aktai

2. EB 28 straipsnis draudžia kiekybinius importo apribojimus ir visas lygiaverčio poveikio priemones tarp valstybių narių.

3. Pagal EB 30 straipsnį importo draudimai ir apribojimai, kurie pateisinami būtent viešosios tvarkos, žmonių sveikatos bei gyvybės apsaugos sumetimais, yra leidžiami, jei jie netampa savavališka diskriminacijos priemone ar užslėptu valstybių narių tarpusavio prekybos apribojimu.

2. Direktyvos 2001/92/EB ir 92/22/EEB.

4. Direktyva 2001/92/EB ( 3 ) (toliau – Direktyva 2001/92) derina su technikos pažanga Tarybos direktyvą 92/22/EEB dėl motorinių transporto priemonių ir jų priekabų apsauginių stiklų bei stiklinimo medžiagų ir Tarybos direktyvą 70/156/EEB dėl motorinių transporto priemonių ir jų priekabų tipo patvirtinimo.

5. Pačia Direktyva 92/22/EEB ( 4 ) (toliau – Direktyva 92/22) siekiama nustatyti bendrą tipo patvirtinimo procedūrą, taikomą variklinių transporto priemonių ir jų priekabų apsauginiams stiklams bei stiklinimo medžiagoms, kurios variklinėse transporto priemonėse ir jų priekabose turi būti montuojamos kaip priekinis arba kitoks stiklas ar skiriamosios pertvaros.

6. Direktyva 92/22 su pakeitimais, padarytais Direktyva 2001/92, taikoma stiklams, kurie saugo nuo saulės poveikio (tamsinti stiklai), tačiau netaikoma spalvotoms plėvelėms, kurios ant keleivinių ar krovininių variklinių transporto priemonių stiklų klijuojamos jau pradėjus naudoti šias priemones.

7. Direktyvos 2001/92 trečioje konstatuojamojoje dalyje ir II B priede vėlgi daroma nuoroda į bendrąsias ir atskirąsias specifikacijas, bandymus ir techninius reikalavimus, kurie buvo nustatyti Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos (UN/ECE) taisyklės Nr. 43 ( 5 ) naujausioje redakcijoje (toliau – taisyklė Nr. 43), iš kurios aiškėja, kad apsauginio stiklo įprasto šviesos pralaidumo rodiklis turi būti ne mažesnis kaip 70 %, o priekinio stiklo šviesos pralaidumo rodiklis turi būti ne mažesnis kaip 75 % ( 6 ).

8. Tačiau mažiausias šviesos pralaidumo rodiklis galiniams stiklams nenustatytas. Tai reiškia, kad transporto priemonės galinės dalies stiklams, įskaitant ir galinį stiklą, gali būti naudojami tamsinti stiklai ir spalvotos plėvelės, kurių šviesos pralaidumo rodiklis yra labai mažas, jei joje yra du išoriniai galinio vaizdo veidrodėliai.

B — Nacionalinės teisės aktai

9. Į Portugalijos teisę Direktyva 2001/92 buvo perkelta 2003 m. kovo 11 d. Dekretu-įstatymu Nr. 40/2003 ( 7 ) (Decreto-Lei Nr. 40/2003, toliau – DL 40/2003).

10. DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Ant keleiviams arba prekėms skirtų transporto priemonių stiklų draudžiama klijuoti spalvotas plėveles, išskyrus teisės aktuose nustatytas lipnias plėveles ir neperšviečiamas plėveles, ant transporto priemonių, skirtų prekėms vežti, krovinių skyriaus“.

11. DL 40/2003 5 straipsnyje nustatyta, kad įsigaliojus šiam teisės aktui Direcção-Geral de Viação (Kelių eismo tarnyba) turi atsisakyti suteikti EB tipo ir nacionalinio tipo patvirtinimą tiems transporto priemonių modeliams, kurie neatitinka DL 40/2003 nuostatų dėl apsauginių stiklų.

III — Ikiteisminė procedūra

12. 2004 m. balandžio 1 d. Komisija Portugalijos vyriausybei išsiuntė oficialų pranešimą, kuriame ji daro išvadą, kad, Dekreto-įstatymo Nr. 40/2003 2 straipsniu uždraudusi ant keleiviams arba prekėms skirtų variklinių transporto priemonių stiklų klijuoti spalvotas plėveles ir prieš tai nepateikusi Komisijai minėto dekreto-įstatymo projekto, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 30 straipsnius, EEE susitarimo 11 ir 13 straipsnius bei Direktyvos 98/34 (toliau – Direktyva 98/34) ( 8 ) 8 straipsnį.

13. Atsakydama 2004 m. birželio 28 d. laišku Portugalijos Respublika nurodė, kad minėtas draudimas yra priemonė, kuria siekiama užtikrinti visuomenės saugumą, pirmiausia viešąją tvarką ir kelių eismo saugumą, ir yra leistina pagal EB 30 straipsnį.

14. 2004 m. gruodžio 22 d. Komisija Portugalijos Respublikai išsiuntė pagrįstą nuomonę, kurioje išdėstė savo įsitikinimą, kad Dekreto-įstatymo Nr. 40/2003 2 straipsnyje esantis draudimas trukdo prekiauti kitoje valstybėje narėje arba valstybėje, kuri yra EEE susitarimo šalis, teisėtai pagaminta ir (arba) parduodama spalvota plėvele, todėl Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 30 straipsnius bei EEE susitarimo 11 ir 13 straipsnius. Be to, Komisija pakartotinai priekaištavo dėl Direktyvos 98/34 8 straipsnyje nustatytos pateikimo tvarkos pažeidimo.

15. Toliau Komisija paragino Portugalijos vyriausybę per du mėnesius nuo pagrįstos nuomonės gavimo dienos į ją atsižvelgti ir priimti reikalingas priemones.

16. Atsakydama į pagrįstą nuomonę Portugalijos vyriausybė 2005 m. liepos 22 d. laišku informavo, kad panaikins DL 40/2003 2 straipsnį. Be to, ji pranešė, kad rengiamas techninių reikalavimų projektas, kurį planuojama užbaigti per du mėnesius po vasaros atostogų ir kuris pagal Direktyvą 98/34 bus pateiktas Komisijai.

17. Po to, kai 2005 m. gruodžio 21 d. Komisijai buvo pateiktas dekreto, nustatančio techninius reikalavimus dėl spalvotų plėvelių klijavimo ant variklinių transporto priemonių stiklų, projektas ( 9 ), ji nusprendė nebereikšti pretenzijų dėl Direktyvos 98/34 8 straipsnio pažeidimo.

18. Tačiau Komisija ieškinyje neatsisakė pretenzijų dėl DL 40/2003 2 straipsnyje esančio draudimo klijuoti spalvotas plėveles ant keleivinių ir krovininių variklinių transporto priemonių stiklų nesuderinamumo su EB 28 straipsniu ir EEE susitarimo 11 straipsniu, nes, jos žiniomis, Portugalijos vyriausybė ginčijamos nacionalinės nuostatos iki šiol nėra panaikinusi.

IV — Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai

19. Ieškiniu, kurį Teisingumo Teismo kanceliarija gavo 2006 m. birželio 16 d., Komisija prašo: 1) pripažinti, kad, 2003 m. kovo 11 d. Dekreto-įstatymo Nr. 40/2003 2 straipsnio 1 dalimi uždraudusi klijuoti spalvotas plėveles ant variklinių transporto priemonių stiklų ir taip trukdanti Portugalijoje prekiauti kitoje valstybėje narėje arba valstybėje, kuri yra EEE susitarimo šalis, teisėtai pagaminta ir (arba) parduodama spalvota plėvele, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 30 straipsnius bei pagal EEE susitarimo 11 ir 13 straipsnius; 2) priteisti iš Portugalijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

20. Atsiliepime į ieškinį, kuris buvo gautas 2006 m. rugsėjo 11 d., Portugalijos vyriausybė prašo: „3) atmesti ieškinį, kuriuo prašoma pripažinti, kad, 2003 m. kovo 11 d. Dekreto-įstatymo Nr. 40/2003 2 straipsnio 1 dalimi uždraudusi klijuoti spalvotas plėveles ant variklinių transporto priemonių stiklų ir taip trukdanti Portugalijoje prekiauti kitoje valstybėje narėje arba valstybėje, kuri yra EEE susitarimo šalis, teisėtai pagaminta ir (arba) parduodama spalvota plėvele, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 30 straipsnius bei pagal EEE susitarimo 11 ir 13 straipsnius, kaip praradusį dalyką, nes Portugalijos vyriausybė nusprendė bendrai leisti klijuoti spalvotas plėveles ant variklinių transporto priemonių stiklų; 4) priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.“

21. 2006 m. lapkričio 21 d. gavus Komisijos dubliką ir 2007 m. vasario 5 d. gavus Portugalijos vyriausybės tripliką rašytinė proceso dalis buvo baigta.

22. Taikydamas parengiamąsias priemonės, Teisingumo Teismas proceso šalims pateikė du klausimus, į kuriuos jos atsakė.

23. Per 2007 m. lapkričio 7 d. posėdį pastabas pateikė Komisijos ir Portugalijos vyriausybės atstovai.

V — Esminiai šalių argumentai

24. Komisija laikosi nuomonės, kad ginčijama Portugalijos nacionalinė nuostata, kuria draudžiama klijuoti spalvotas plėveles ant variklinių transporto priemonių stiklų, yra EB 28 straipsnį ir EEE susitarimo 11 straipsnį pažeidžianti kiekybiniam importo ribojimui lygiavertė priemonė, nes šiuo draudimu trukdoma Portugalijoje prekiauti kitoje valstybėje narėje arba valstybėje, kuri yra EEE susitarimo šalis, teisėtai pagaminta ir (arba) parduodama spalvota plėvele. Galima numanyti, kad potencialūs suinteresuotieji asmenys, prekybininkai arba privatūs asmenys, žinodami, kad tokių plėvelių negalės klijuoti ant variklinių transporto priemonių stiklų, jų nepirks.

25. Komisija pripažįsta, kad, nesant derinimo priemonių Bendrijos mastu, valstybės narės gali nustatyti kelių eismo saugumo lygį, kuris atrodo tinkamas jų teritorijoje. Tačiau jos yra įpareigotos pateikti įrodymus, kad jų teisės aktai yra reikalingi ir proporcingi siekiamiems tikslams tiek, kiek jie tiesiogiai ar netiesiogiai, realiai ar potencialiai daro ribojamąjį poveikį valstybių narių prekybai.

26. Komisijos manymu, Portugalijos Respublika nepateikė tinkamos informacijos, pavyzdžiui, tyrimų medžiagos, ataskaitų arba statistikos duomenų, kurie, galimas dalykas, pateisintų laisvo prekių judėjimo kliūtis, kaip antai nagrinėjamas šioje byloje, EB 30 straipsnyje ir EEE susitarimo 11 straipsnyje išvardytais imperatyviais bendrojo intereso pagrindais, ir kad spalvotos plėvelės naudojimas, kad ir kokia būtų spalva ir savybės, pirmiausia pralaidumas šviesai, kelia pavojų viešajai tvarkai ir (arba) kelių eismo saugumui.

27. Portugalijos Respublika neginčija ieškinyje pateiktų faktų. Tačiau ji nesutinka su tuo, kaip Komisija aiškina kai kuriuos faktus. Ji mano, kad ginčijamą draudimą galima pateisinti, nes pagal EB 30 straipsnį valstybės narės gali priimti teisės aktus, kuriais siekiama užtikrinti visuomenės saugumą ir tvarką bei kelių eismo saugumą.

28. DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalyje numatytu draudimu buvo siekiama sudaryti sąlygas pamatyti ir stebėti transporto priemonių viduje esančius asmenis ir krovinius. Šiam tikslui buvo būtina uždrausti keisti optines keleivinių transporto priemonių ir (arba) krovininių transporto priemonių kabinos stiklų savybes.

29. Portugalijos vyriausybė ginčijamą draudimą vertina kaip priemonę, kuria siekiama užtikrinti visuomenės saugumą. Ji teigia, kad galimybė iš išorės aiškiai pamatyti variklinių transporto priemonių keleivius ir krovinius iš esmės padeda vykdyti nusikalstamumo prevenciją ir kovoti su nusikalstamumu, taip pat padeda užtikrinti kelių eismo saugumą, nes taip galima lengviau patikrinti, ar laikomasi reikalavimų dėl keleivių skaičiaus ir tinkamo saugos diržų naudojimo. Mažiau ribojančių priemonių, kurios užtikrintų visuomenės saugumo ir kelių eismo tikslų įgyvendinimą, nėra.

VI — Vertinimas

A — Įvadinės pastabos

30. Kaip nurodyta Direktyvos 92/22 konstatuojamosiose dalyse, šis Bendrijos teisės aktas buvo priimtas kaip viena iš priemonių, kuriomis, taikant visiško suderinimo metodą per laikotarpį, kuris baigiasi 1992 m. gruodžio 31 d., siekiama laipsniškai sukurti Europos Bendrijos vidaus rinką. Šios teisėkūros iniciatyvos tikslas – įvedus bendrą sudedamųjų dalių tipo patvirtinimo procedūrą, vadinasi, suderinus valstybių narių teisės aktus dėl apsauginių stiklų, pašalinti esamus skirtumus, dėl kurių galėtų atsirasti kliūčių prekybai.

31. Kiekvieną apsauginį stiklą, kuris atitinka patvirtintą tipą, paženklinus EEB tipo patvirtinimo ženklu (ir (arba), taikant Direktyva 2001/92 įvestą terminiją, – EB tipo patvirtinimo ženklu) nebebūtų galima pateisinti šių stiklų techninės apžiūros atlikimo kitose valstybėse narėse. Tačiau svarbu ne tik siekti vidaus rinkos sukūrimo tikslo, bet ir, atsižvelgiant į su stiklų naudojimu susijusią įvairiapusę riziką, užtikrinti kelių eismo saugumo reikalavimus.

32. DL 40/2003 5 straipsnyje nustatyta, kad Portugalijos kelių eismo tarnyba negali suteikti EB tipo patvirtinimo tiems transporto priemonių modeliams, kurie neatitinka DL 40/2003 nuostatų dėl apsauginių stiklų. Tai neginčijamai taikoma draudimo klijuoti spalvotas plėveles ant keleivinių ir krovininių variklinių transporto priemonių stiklų pagal DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalį pažeidimams.

33. Atsižvelgiant į tai, kad EB tipo patvirtinimas suteikiamas pagal Direktyvos 92/22 nuostatas, nagrinėjamai bylai dėl galimo įsipareigojimų neįvykdymo kaip nagrinėjimo kriterijų reikėtų taikyti šią Bendrijos teisės normą. Tačiau tam prieštarauja tai, kad ši direktyva, kaip buvo nurodyta pirmiau, nors ir taikoma tamsintiems stiklams, tačiau netaikoma spalvotoms plėvelėms. Taigi šią sritį reglamentuojančios nacionalinės priemonės Bendrijos lygmeniu nėra suderintos. Nesant bendrų arba derinimo nuostatų valstybės narės yra įpareigotos paisyti sutartyje įtvirtintų pagrindinių laisvių, kurioms kaip vienas iš kertinių principų priklauso ir laisvas prekių judėjimas ( 10 ).

34. Vadinasi, kadangi ši sritis nėra suderinta, teisinis ir materialinis pagrindas, kuriuo Teisingumo Teismo remsis vertindamas nagrinėjamų Portugalijos teisės nuostatų suderinamumą su Bendrijos teisės aktais, yra pirminės teisės aktai, susiję su laisvu prekių judėjimu – EB sutartis ir EEE susitarimas ( 11 ).

35. Kalbant apie įrodymų pateikimo ir įrodinėjimo naštos padalijimą reikia nurodyti, kad per procesą dėl valstybės įsipareigojimų neįvykdymo pagal EB 226 straipsnį Komisija turi pateikti įrodymus, leidžiančius nustatyti tokį pažeidimą. Tačiau kaltinama valstybė narė turi iš esmės ir detaliai ginčyti pateiktus duomenis ir jų pasekmes ( 12 ).

B – Laisvo prekių judėjimo apribojimas

36. Pirmiausia laisvą prekių judėjimą užtikrina EB 28 straipsnis, kuriuo tarp Europos Bendrijos valstybių narių uždraudžiami kiekybiniai importo apribojimai ir visos lygiaverčio poveikio priemonės. EEE susitarimo 11 straipsnis normatyvine prasme yra identiškas šiai Bendrijos teisės nuostatai ( 13 ).

37. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika EB 28 straipsnyje numatytas apribojimams lygiaverčio poveikio priemonių draudimas apima bet kuriuos valstybių narių teisės aktus, galinčius tiesiogiai ar netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai sudaryti prekybos Bendrijoje kliūtis ( 14 ). Net ir tada, kai priemone nesiekiama reglamentuoti valstybių narių prekybos, yra svarbus tiek realus, tiek ir potencialus jos poveikis Bendrijos vidaus prekybai ( 15 ).

38. Įvertinus visus Teisingumo Teismui pateiktus faktus, nelieka abejonės, kad nagrinėjamas draudimas, numatytas DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalyje, yra lygiaverčio poveikio priemonė pagal šią apibrėžtį. Toks draudimas, net ir tada, kai taikomas nedarant skirtumų ir todėl nėra diskriminuojamojo pobūdžio, tiek dėl savo kryptingumo, tiek ir dėl savo poveikio būtent gali riboti arba padaryti neįmanomą kitose valstybėse narėse arba EEE valstybėse, kurios yra susitarimo šalys, teisėtai gaminamų ir (arba) parduodamų spalvotų plėvelių prekybą Portugalijoje.

39. Portugalijos vyriausybė pripažįsta, kad, palyginti su laikotarpiu prieš įsigaliojant DL 40/2003, toks draudimas turi poveikį nagrinėjamų spalvotų plėvelių prekybai Portugalijoje – ją riboja ir (arba) sudaro nepalankias sąlygas. Vadinasi, šio teisės akto ribojamasis pobūdis yra neginčijamas.

40. Iš tiesų dėl visiško draudimo, kaip antai numatyto DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalyje, potencialūs pirkėjai gali ne tik nenaudoti tokios spalvotos plėvelės, bet jos apskritai ir nepirkti. Kaip teisingai nurodo Komisija, būtų realu tikėtis, kad potencialūs suinteresuotieji asmenys, prekybininkai ir privatūs asmenys, žinodami, kad draudžiama plėveles klijuoti ant transporto priemonių stiklų, tokių plėvelių nepirktų ( 16 ).

41. Tuo labiau kad iš šalių pastabų vertinimo matyti, jog nagrinėjamos plėvelės negali būti panaudotos kitam tikslui, pavyzdžiui, klijuojamos namuose ant didelių stiklo plotų, žiemos soduose ar šiltnamiuose. Remiantis Komisijos informacija šios plėvelės tiek sudedamosiomis medžiagomis, tiek ir gamybos būdu skiriasi nuo apsauginių plėvelių, kurios paprastai naudojamos namuose arba apskritai statiniuose. Be to, šių dviejų plėvelių rūšių techninės savybės, susijusios su jų forma, spalva ir šviesos pralaidumu, yra skirtingos, todėl šių gaminių jokiu būdu negalima laikyti pakeičiamais. Šios išvados bet kuriuo atveju nepaneigia Portugalijos vyriausybės argumentas, kad panaudojimo tikslą konkrečiu atveju nustato gamintojas. Juk būtent nustatydamas planuojamą panaudojimo tikslą gamintojas paprastai atsižvelgia į esminius aspektus, kaip antai estetiką, klimato sąlygas bei paviršiaus struktūros ypatumus, vadinasi, jis turi gaminį kurti ir gaminti taip, kad šiam būtų būdingos pageidaujamos savybės. Todėl ginčijamas draudimas gamintojams ir prekybininkams gali visiškai sužlugdyti pardavimą.

42. Reikia atmesti Portugalijos vyriausybės prieštaravimą, kad, Portugalijai vėliau atsisakius šio draudimo, nebelieka jokio teisės aktais numatyto apribojimo, kuris galėtų trukdyti tokių spalvotų plėvelių prekybą Portugalijoje. Nors ir tiesa, kad Portugalijos Respublika iš pradžių buvo pasirengusi laikytis Komisijos pagrįstoje nuomonėje nurodyto reikalavimo panaikinti šį draudimą ir buvo nusprendusi dekreto projektą, nustatantį techninius reikalavimus dėl spalvotų plėvelių klijavimo ant variklinių transporto priemonių stiklų ( 17 ) ir jau leidžiantį tokioms spalvotoms plėvelėms suteikti tipo patvirtinimą, pakeisti į dekreto-įstatymo projektą ( 18 ). Remiantis Portugalijos vyriausybės pateiktais duomenimis tokiu teisės akto formos pakeitimu būtent norėta užtikrinti, kad šis teisės aktas Portugalijos teisės sistemoje būtų prilygintas įstatymui ir taip būtų aiškiai ir formaliai panaikintas draudimas, numatytas DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalyje. Vis dėlto, kaip ji pati pripažįsta, šis projektas buvo sustabdytas iki tol, kol Komisija pateiks nuomonę dėl pakeisto ginčijamo teisės akto teksto.

43. Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką įsipareigojimo neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į padėtį valstybėje narėje pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje ir į vėlesnius pakeitimus Teisingumo Teismas atsižvelgti negali ( 19 ). Tačiau, jeigu atitinkamos nacionalinės teisės nuostatos iš esmės pakeičiamos per laikotarpį nuo nustatyto termino atsižvelgti į pagrįstą nuomonę pabaigos iki ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo pareiškimo dienos, dėl šių pakeitimų sprendimas, kurį turi priimti Teisingumo Teismas, gali tapti nenaudingas. Tokioje situacijoje būtų geriau, kad Komisija nepareikštų ieškinio, o pateiktų naują pagrįstą nuomonę, kuria patikslintų kaltinimus, kurių, atsižvelgdama į pasikeitusias aplinkybes, ji nesiekia atsisakyti ( 20 ). Tačiau nagrinėjamoje byloje tokių vėlesnių esminių teisinės situacijos pakeitimų akivaizdžiai nėra, nes Portugalijos vyriausybė nepanaikino DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalyje numatyto draudimo priimdama dekretą-įstatymą, kaip buvo iš pradžių užtikrinusi, o paliko jį galioti toliau ( 21 ).

44. Atsižvelgdama į Portugalijos Respublikos delsimą imtis veiksmų dėl planuoto nagrinėjamo draudimo panaikinimo ir į iš dalies prieštaringas Portugalijos vyriausybės pastabas dėl esamos teisėkūros proceso situacijos, manau, kad dabartinė Portugalijos teisinė situacija neatitinka teisinio saugumo ir aiškumo reikalavimų.

45. Kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką valstybės narės užtikrintų visišką Bendrijos teisės aktų taikymą, jos privalo ne tik suderinti savo teisės aktus su Bendrijos teisės aktais, bet ir sukurti apibrėžtą, aiškią ir skaidrią padėtį, kuri leistų subjektams visiškai suvokti savo teises ir jomis remtis nacionaliniuose teismuose ( 22 ). Kaip jau esu išdėsčiusi savo išvadoje, pateiktoje byloje Komisija prieš Liuksemburgą, C-319/06 ( 23 ), šis principas tuo labiau turi būti taikomas tada, kai valstybių narių teisės aktai nustato įpareigojimus subjektams ir pažeidimo atveju gresia sankcijos. Nagrinėjamoje byloje nustatyta, kad, pažeidus draudimą, Portugalijos kelių eismo tarnyba pagal DL 40/2003 5 straipsnį turi atsisakyti išduoti EB tipo patvirtinimą. Be to, už draudimo klijuoti spalvotas plėveles pažeidimus gresia policijos ir (arba) drausminės sankcijos ( 24 ). DL 40/2003 2 straipsnio 2 dalyje numatyta bauda nuo 30 iki 150 eurų, o pagal 3 dalį numatoma atsakomybė ir dėl nerūpestingumo.

C — Pateisinimas

46. Tačiau reikia išnagrinėti, ar ši teisės norma, nepaisant jos apribojamojo poveikio prekybai Bendrijoje, gali būti pateisinta vienu iš EB 30 straipsnyje išvardytų arba vienu iš Teisingumo Teismo praktikoje nustatytų bendrojo intereso pagrindų arba imperatyviųjų reikalavimų ir ar toks apribojimas, galimas dalykas, yra tinkamas siekiamo tikslo įgyvendinimui užtikrinti ir neviršija to, kas būtina jam pasiekti ( 25 ).

47. Nagrinėjamame teisiniame ginče Portugalijos vyriausybė nurodo, kad nagrinėjamas draudimas, numatytas DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalyje, gali būti pateisintas visuomenės saugumo ir kelių eismo saugumo tikslais. Draudimas buvo numatytas būtent siekiant užtikrinti galimybę iš išorės pamatyti transporto priemonės vidų. Todėl šio draudimo tikslas nebuvo išlaikant stiklų pralaidumą šviesai užtikrinti atitinkamai gerą matomumą vairuotojui, o juo buvo siekiama sudaryti sąlygas kompetentingoms tarnyboms, vien stebint transporto priemones ir jų keleivius, betarpiškai kontroliuoti, kaip laikomasi kelių eismo taisyklių. Ji teigia, kad galimybė aiškiai pamatyti transporto priemonės keleivius ir krovinį iš esmės padeda vykdyti nusikaltimų prevenciją ir kovoti su nusikalstamumu, taip pat gerina kelių eismo saugumą, nes leidžia paprastai nustatyti keleivių skaičių ir patikrinti, ar laikomasi reikalavimo prisisegti saugos diržus.

48. Taigi Portugalijos vyriausybė nurodo du skirtingus pateisinimo pagrindus: pirma, būtinybę vykdyti nusikalstamumo prevenciją ir kovą su nusikalstamumu ir, antra, užtikrinti kelių eismo saugumą. Nors šie pagrindai susiję su viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo sritimi ( 26 ), juos dėl struktūrinių priežasčių reikia išnagrinėti atskirai.

1. Būtinybė vykdyti nusikalstamumo prevenciją ir kovą su nusikalstamumu

49. Valstybės interesas – veiksmingai kovoti su nusikalstamumu – gali būti priskirtas viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo sričiai, o abi šios sąvokos kaip pateisinimo pagrindai yra aiškiai nurodytos EB 30 straipsnyje ir EEE susitarimo 13 straipsnyje.

50. Viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo apsauga, kaip pagrindines teises ribojančių nacionalinių priemonių pateisinimo pagrindas, daugiausia buvo pripažintas Teisingumo Teismo praktikoje, susijusioje su laisvu darbuotojų judėjimu ( 27 ), įsisteigimo laisve, paslaugų teikimo laisve, Bendrijos teise steigti asociacijas su trečiosiomis valstybėmis ( 28 ), taip pat, nors ir rečiau, susijusioje su laisvu prekių judėjimu ( 29 ). Teisėtiems tikslams, kurie pateisina laisvo prekių judėjimo apribojimą, remiantis viešosios tvarkos pagrindais pagal EB 30 straipsnį priskiriama, pavyzdžiui, būtinybė aptikti ir persekioti nusikalstamą veiką, susijusią su vogtais automobiliais ( 30 ), valstybės iš apyvartos išimtų ir išlydyti skirtų sidabrinių monetų nusavinimas ( 31 ) ir kova su sukčiavimu, susijusiu su pagalba eksportui ( 32 ).

51. Faktiškai valstybės narės iš esmės ir toliau gali pagal savo nacionalinius poreikius laisvai nustatyti viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo reikalavimus. Tačiau visada būtina atsižvelgti į tai, kad viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo sąvokos yra savarankiškos Bendrijos teisės sąvokos, kurios bendrai nustato ir pagrindinių laisvių taikymo sritį, ir todėl turi būti aiškinamos autonomiškai, o ne remiantis viena ar keliomis nacionalinės teisės sistemomis ( 33 ). Sąvokų turima reikšme nacionalinėje teisės sistemoje draudžiama remtis visų pirma tada, kai šios sąvokos leidžia valstybėms narėms apriboti pagrindines laisves arba kitas asmens teises. Todėl, neatsižvelgiant į Bendrijos teisės aktų specifiką bei Sutarties tikslus, išvesti paralelę iš vidaus teisėje vartojamos teisėtvarkos sąvokos viešoji tvarka ir visuomenės saugumas būtų neteisinga ( 34 ). Mano manymu, nėra jokio materialaus pagrindo tradicinį vidaus teisės sistemoje taikomą policijos priemonių skirstymą, pirma, į nusikalstamumo prevenciją kaip teisėsaugos vykdomos kovos su grėsmėmis dalį ir, antra, į represyvias priemones kaip baudžiamojo persekiojimo dalį, taikyti Bendrijos teisei, taigi ir Portugalijos vyriausybės minimas teisėsaugos priemones, susijusias su nusikalstamumo prevencija, pirmiausia tada, kai jos nurodomos taip neapibrėžtai ir nėra išskirtos, kaip antai nagrinėjamoje byloje, reikia priskirti viešosios tvarkos sąvokai, pateiktai EB 30 straipsnyje ir EEE susitarimo 13 straipsnyje.

52. Aiškinti viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo sąvokas turi Teisingumo Teismas ( 35 ), taigi valstybės narės negali be Bendrijos institucijų kontrolės vienašališkai nustatyti jų taikymo srities. Kaip pagrindinių laisvių išimtys jos turi būti aiškinamos siaurai. Tačiau nereikia atmesti galimybės, kad esant ypatingoms aplinkybėms galima pateisinti rėmimąsi viešosios tvarkos ir visuomenės saugumo sąvokomis, todėl tam tikromis aplinkybėmis valstybėms narėms reikia suteikti diskrecijos laisvę, kuri būtų ribojama iki Sutartyje nustatytų ribų ( 36 ).

53. Kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką nacionalinės valdžios institucijos galėtų remtis viešosios tvarkos sąvoka, bet kuriuo atveju, be įstatymo pažeidimu sukelto visuomenės sutrikdymo, turi būti reali ir pakankamai didelė grėsmė pagrindiniam visuomenės interesui ( 37 ). Tačiau nagrinėjamoje byloje Portugalijos vyriausybė nepateikė jokios informacijos, iš kurios aiškėtų, kad viešajai tvarkai Portugalijoje gali kilti didelė grėsmė. Tokiomis aplinkybėmis, siekiant išlaikyti DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalyje numatytą draudimą, skirtą nusikalstamumo prevencijos ir kovos su nusikalstamumu tikslams, negalima remtis EB 30 straipsniu ir EEE susitarimo 13 straipsniu.

2. Kelių eismo saugumo reikalavimai

54. Tiek, kiek Portugalijos vyriausybė nurodo, kad nagrinėjamas draudimas buvo nustatytas transporto priemonių vairuotojų saugumui užtikrinti, reikia pripažinti, kad šis pagrindas nėra aiškiai nurodytas nei EB 30 straipsnyje, nei EEE susitarimo 13 straipsnyje. Vis dėto kelių eismo saugumas neginčijamai yra vienas iš Bendrijos teisės tikslų ( 38 ). Remiantis nusistovėjusia teismo praktika jis taip pat laikomas imperatyviuoju bendrojo intereso pagrindu, galinčiu pateisinti kliūtį laisvam prekių judėjimui ( 39 ).

55. Be to, EB 30 straipsnyje ir EEE susitarimo 13 straipsnyje išvardytiems pateisinimo pagrindams priskiriami ir žmonių sveikatos bei gyvybės apsaugos pagrindai. Tai teisinės vertybės, kurių apsaugai, Bendrijos mastu vykdant kelių eismo nelaimių prevenciją, skiriamas pagrindinis dėmesys ( 40 ). Kadangi kelių eismo saugumo sąvoka, be kita ko, dėl kelių eismo aplinkybių apima ir žmonių sveikatos ir gyvybės apsaugą, reikia toliau daryti išvadą, kad tarp šių teisinių vertybių egzistuoja specialus ryšys, taigi nagrinėjant pirmiausia reikia atsižvelgti į kelių eismo saugumą kaip pateisinimo pagrindą.

56. Geresnis variklinių transporto priemonių apsauginių stiklų ir stiklinimo medžiagų šviesos pralaidumas palengvina policijos kontrolės vykdymą ir gerina kelių eismo saugumą – policijos pareigūnai vien stebėdami eismą gali patikrinti, ar neviršijamas leidžiamas keleivių skaičius ir (arba) ar laikomasi reikalavimo segėti saugos diržus ( 41 ). Šia prasme draudimas klijuoti spalvotas plėveles ant transporto priemonių stiklų tikrai padeda siekti kelių eismo saugumo tikslo.

57. Vis dėlto darau išvadą, kad dėl to, jog ginčijamas DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalyje numatytas draudimas pažeidžia proporcingumo principą, jis yra nesuderinamas su Bendrijos teisės aktais.

D — Proporcingumas

58. Viena vertus, neginčijama tai, kad, nesant suderintų taisyklių, valstybės narės, laikydamosi Sutartyje nustatytų apribojimų, turi nuspręsti pačios, kokiu lygiu jos ketina užtikrinti žmonių sveikatos ir gyvybės apsaugą ( 42 ). Taip pat neginčijama, kad tokių nepaprastai svarbių teisinių vertybių, kaip antai nurodytųjų sveikatos ir gyvybės arba būtent kelių eismo saugumo, veiksmingos apsaugos užtikrinimas iš nacionalinės valdžios institucijų reikalauja imtis įvairių prevencijos priemonių, todėl iš principo valstybės narės turi diskreciją nuspręsti, kokio griežtumo priežiūra turi būti vykdoma ( 43 ).

59. Kita vertus, tai nepaneigia to, kad laisvo prekių judėjimo principo išimtis remiantis EB 30 straipsniu gali būti pateisinta imperatyviais bendrojo intereso reikalavimais tik tada, jei nacionalinės valdžios institucijos įrodo, kad minėta išimtis būtina siekiant vieno ar daugiau jame minėtų tikslų, ir jeigu ji atitinka proporcingumo principą ( 44 ). Be to, šiomis aplinkybėmis būtina nurodyti, kad pateisinamos priežastys, kuriomis valstybė narė gali remtis, turi būti papildytos tos valstybės priimtos ribojančios priemonės tinkamumo ir proporcingumo įvertinimu bei konkrečiais įrodymais, pagrindžiančiais jos argumentus ( 45 ).

60. Portugalijos Respublika nepateikė Teisingumo Teismui tinkamos informacijos, pavyzdžiui, tyrimų medžiagos, ataskaitų arba statistikos duomenų, kuriais remiantis, galimas dalykas, laisvo prekių judėjimo kliūtis, kaip antai nagrinėjamas šioje byloje, būtų galima pateisinti EB 30 straipsnyje ir EEE susitarimo 11 straipsnyje išvardytais imperatyviais bendrojo intereso pagrindais ir tuo, kad spalvotos plėvelės, kad ir kokia būtų jos spalva ir charakteristikos, ir pirmiausia jos pralaidumas šviesai, naudojimas kelia grėsmę kelių eismo saugumui.

61. Pateikti tokios grėsmės įrodymą buvo tuo labiau būtina dėl to, kad Portugalijos Respublika nedraudžia naudoti tamsintų stiklų, nors jie, panašiai kaip ir nagrinėjamos spalvotos plėvelės, neužtikrina šimtaprocentinio matomumo. Dėl skirtingo iš esmės panašių aplinkybių vertinimo išauga reikalavimai, keliami laisvo prekių judėjimo apribojimo pateisinimui. Vadinasi, Portugalijos Respublika nei per ikiteisminę procedūrą, nei per procesą teisme neįvykdė savo įrodymų pateikimo bei įrodinėjimo pareigos.

62. Nepaisant to, absoliutus draudimas, taikomas nagrinėjamoms plėvelėms siekiant užtikrinti kelių eismo saugumą, yra neproporcinga priemonė, nes, kaip teisingai nurodo Komisija, valstybės narės, remdamosi Direktyva 2001/92, bet kuriuo atveju gali reikalauti, kad mažiausias stiklo šviesos pralaidumas prie B-statramsčio būtų 70 %, o priekinio stiklo šviesos pralaidumo rodiklis būtų ne mažesnis kaip 75 %. Taisyklė Nr. 43 būtent daro teisinį poveikį Bendrijos teisės sistemos viduje, vadinasi, ir visoms valstybių narių teisės sistemoms. Viena vertus, taisyklė Nr. 43 buvo perkelta į Bendrijos teisę 1997 m. lapkričio 27 d. Tarybos sprendimu Nr. 97/836/EB dėl Europos bendrijos prisijungimo prie Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos, iš dalies pakeisto 1958 m. kovo 20 d. susitarimo ( 46 ), kuris įsigaliojo 1998 m. kovo 24 dieną. Pagal EB 300 straipsnio 7 dalį susitarimo ir taisyklės Nr. 43 turi laikytis tiek Bendrija, tiek ir jos valstybės narės. Be to, Direktyvos 2001/92 trečioje konstatuojamojoje dalyje ir II B priede yra nuoroda į taisyklę Nr. 43, kuri nustato įvairias technines specifikacijas, susijusias su stiklų savybėmis ir montavimu, tarp jų ir minėtus mažiausio šviesos pralaidumo rodiklius, taigi suteikiant patvirtinimą pagal Direktyvą 92/22 reikia atitinkamai atsižvelgti į šias technines specifikacijas.

63. Atsižvelgiant į tai, kad Bendrijos mastu nustatant šiuos mažiausio šviesos pralaidumo rodiklius buvo siekiama užtikrinti kelių eismo saugumą ( 47 ), šiam tikslui įgyvendinti visiškai pakaktų numatyti reikalavimą, kad nebūtų viršytos pagal paskirtį naudojamų nagrinėjamų plėvelių ribinės vertės, t. y. jas užklijavus ant variklinių transporto priemonių stiklų. Galiausiai tai apribotų dabar taikomą draudimą taip, kad būtų draudžiama naudoti tik tas plėveles, kurios dėl nepakankamo šviesos pralaidumo negalėtų užtikrinti nustatytų ribinių verčių laikymosi. Toliau, tai būtų šio draudimo apribojimas ir vietos prasme, jis išliktų būtent tik tiems stiklams, kurie svarbūs policijos vykdomai eismo kontrolei. Draudimas būtų taikomas tiek transporto priemonės priekinio lango stiklui, tiek ir šoniniams stiklams prie keleivių sėdynių, tačiau nebūtų taikomas galiniam stiklui. Tai ne tik sudarytų policijai sąlygas tiesiog stebint kontroliuoti kelių eismo dalyvius, bet ši priemonė, kitaip negu ginčijamo draudimo atveju, beveik neturėtų jokio poveikio laisvam prekių judėjimui. Portugalijos taisyklė, kuria pagal DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalį nustatomas absoliutus nagrinėjamos plėvelės naudojimo draudimas, akivaizdžiai viršija tai, kas būtina užsibrėžtam tikslui pasiekti. Todėl ši valstybės narės priemonė jos siekiamo kelių eismo saugumo atžvilgiu negali būti laikoma nei būtina, nei proporcinga.

64. Atrodo, kad Portugalijos vyriausybė to rimtai ir neginčija, nes triplike nurodo, kad nėra neįmanoma rasti kitų sprendimo galimybių, galimas dalykas, ir ne normatyvinio pobūdžio. Be to, ji nepateikė įrodymo, pagrindžiančio jos teiginį, kad tos alternatyvos nėra tinkama priemonė kelių eismo saugumui užtikrinti.

65. Tai, kad DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalyje esanti nacionalinė taisyklė pažeidžia proporcingumo principą, negalima pateisinti pagrindais, susijusiais su kelių eismo saugumu. Tokiomis aplinkybėmis reikia pripažinti, kad ši nacionalinė nuostata yra nesuderinama su EB 28 straipsniu ir EEE susitarimo 11 straipsniu.

66. Iš to darome išvadą, kad 2003 m. kovo 11 d. Dekreto-įstatymo Nr. 40/2003 2 straipsnio 1 dalimi uždraudusi klijuoti spalvotas plėveles ant variklinių transporto priemonių stiklų ir taip trukdanti Portugalijoje prekiauti kitoje valstybėje narėje arba valstybėje, kuri yra EEE susitarimo šalis, teisėtai pagaminta ir (arba) parduodama spalvota plėvele, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 30 straipsnius bei pagal EEE susitarimo 11 ir 13 straipsnius.

VII — Dėl bylinėjimosi išlaidų

67. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas. Kadangi Portugalijos Respublika bylą pralaimėjo, ji turi jas padengti.

VIII — Išvada

68. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta pirmiau, Teisingumo Teismui siūlau: 1. Pripažinti, kad, 2003 m. kovo 11 d. Dekreto-įstatymo Nr. 40/2003 2 straipsnio 1 dalimi uždraudusi klijuoti spalvotas plėveles ant variklinių transporto priemonių stiklų ir taip trukdanti Portugalijoje prekiauti kitoje valstybėje narėje arba valstybėje, kuri yra EEE susitarimo šalis, teisėtai pagaminta ir (arba) parduodama spalvota plėvele, Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 30 straipsnius bei pagal EEE susitarimo 11 ir 13 straipsnius. 2. Priteisti iš Portugalijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

( 1 ) Originalo kalba: vokiečių.

( 2 ) OL L 1, p. 3.

( 3 ) 2001 m. spalio 30 d. Komisijos direktyva 2001/92/EB, derinanti su technikos pažanga Tarybos direktyvą 92/22/EEB dėl motorinių transporto priemonių ir jų priekabų apsauginių stiklų bei stiklinimo medžiagų ir Tarybos direktyvą 70/156/EEB dėl motorinių transporto priemonių ir jų priekabų tipo patvirtinimo (OL L 291, p. 24; Specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 6 t., p. 3–26).

( 4 ) 1992 m. kovo 31 d. Tarybos direktyva 92/22/EEB dėl motorinių transporto priemonių ir jų priekabų apsauginių stiklų ir stiklinimo medžiagų (OL L 129, p. 11; Specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 377–383).

( 5 ) Nuo šeštojo dešimtmečio pabaigos tarptautiniu lygmeniu derinamos automobilių techninės nuostatos siekiant vartotojo naudai pašalinti prekybos automobiliais ir jų dalimis apribojimus. Pagrindas yra 1958 m. kovo 20 d. Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisijos (ECE) susitarimas, kurio iš dalies pakeista redakcija įsigaliojo 1995 m. spalio 16 dieną. Prie šio susitarimo („2 persvarstyta versija dėl vienodų techninių nuostatų, taikomų ratinėms transporto priemonėms, įrangai ir dalims, kurios gali būti sumontuotos ir (arba) naudojamos su ratinėmis transporto priemonėmis, ir remiantis tomis nuostatomis suteiktų patvirtinimų savitarpio pripažinimo sąlygų“) šiuo metu yra prisijungusios 47 susitariančiosios šalys, įskaitant Europos Bendriją (šiuo klausimu žr. B. Sündermann „Internationale Harmonisierung der technischen Vorschriften für Kraftfahrzeuge und Übernahme in deutsches Recht“, Straßenverkehrsrecht – Zeitschrift für die Praxis des Verkehrsjuristen, 2006 m., p. 49, 50). Šio susitarimo pagrindu buvo priimta taisyklė Nr. 43, kuri nustatė suvienodintus reikalavimus dėl apsauginių stiklų patvirtinimo ir jų montavimo transporto priemonėse. Remiantis šios taisyklės nuostatomis, nustatančiomis jos taikymo sritį, ji taikoma apsauginiams stiklams, kurie variklinėse transporto priemonėse ir jų priekabose montuojami kaip priekinis arba kitoks stiklas, arba skiriamosios pertvaros bei jų montavimui; ji netaikoma apšvietimo ir apšvietimo-signalizavimo įtaisų ir prietaisų skydų stiklinimo medžiagoms ir pirmiausia neperšaunamiems stiklams. Ši taisyklė taip pat netaikoma dvigubiems langams.

( 6 ) Taisyklės Nr. 43 „Suvienodinti reikalavimai dėl apsauginių stiklų patvirtinimo ir jų montavimo transporto priemonėse“ 21 priedas, 4 punktas „M ir N kategorijų transporto priemonių specialiosios nuostatos“ (žr. 4.1.1, 4.2.1.1, 4.2.2.1 punktus).

( 7 ) 2003 m. kovo 11 d. Dekretas-įstatymas Nr. 40/2003 (Dekreto-Lei n 40/2003, Diário da República I, A serija, Nr. 59).

( 8 ) 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/34/EB, nustatanti informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką (OL L 204, p. 37; Specialusis leidimas lietuvių k. 13 sk., 2 t., p. 337–348).

( 9 ) Techninius reikalavimus dėl spalvotų plėvelių klijavimo ant transporto priemonių nustatančio dekreto projektas (Projecto de decreto regulamentar que establece condições técnicas para a afixação de películas coloridas nos vidros dos veículos automóveis).

( 10 ) Pagal EB 3 straipsnio 1 dalies c punktą Europos Bendrijos veiklos sritys apima vidaus rinką, kuriai būdingas kliūčių, be kita ko, laisvam prekių judėjimui tarp valstybių narių, panaikinimas. Toliau, EB 14 straipsnio 2 dalyje, numatyta, kad „vidaus rinką sudaro vidaus sienų neturinti erdvė, kurioje pagal šios Sutarties nuostatas užtikrinamas laisvas prekių judėjimas“. Šios nuostatos pateikiamos pirmiausia EB 28 ir tolesniuose straipsniuose. Šiuo klausimu žr. 1997 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (C-265/95, Rink. p. I-6959, 24 ir tolesni punktai). EEE susitarimo tikslas pagal jo 1 straipsnio 1 dalį – „esant vienodoms konkurencijos sąlygoms ir laikantis tų pačių taisyklių stiprinti tvarius ir subalansuotus prekybos ir ekonominius ryšius, siekiant sukurti vientisą Europos ekonominę erdvę“. Pagal 1 straipsnio 2 dalies a punktą šių tikslų įgyvendinimo asociacija, be kita ko, apima laisvą prekių judėjimą. Šią sritį reglamentuoja 8 ir tolesnių straipsnių nuostatos. Šiuo klausimu žr. 1994 m. gruodžio 16 d. ELPA teismo sprendimą Restamark (E-1/94, 1994–1995 EFTA Court Report, p. 14, 46 ir tolesni punktai.)

( 11 ) Tai a contrario aiškėja iš Teisingumo Teismo praktikos, pagal kurią Bendrijos lygmeniu galutinai suderintoje srityje visos su ja susijusios nacionalinės priemonės turi būti vertinamos atsižvelgiant ne į pirminės teisės, o į šį suderinimą atliekančio akto nuostatas (žr. 1993 m. spalio 12 d. Sprendimą Vanacker ir Lesage (C-37/92, Rink. p. I-4947, 9 punktas), 2001 m. gruodžio 13 d. Sprendimą DaimlerChrysler (C-324/99, Rink. p. I-9897, 32 punktas), 2003 m. gruodžio 11 d. Sprendimą Deutscher Apothekerverband (C-322/01, Rink. p. I-14887, 64 punktas) ir 2004 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Radlberger Getränkegesellschaft ir Spitz (C-309/02, Rink. p. I-11763, 53 punktas). Šiuo klausimu taip pat žr. L. Dubois ir C. Blumann „Droit matériel de l’Union européenne“ (4-asis leidimas, Paryžius, 2006 m., 430 punktas, p. 275), kur nurodyta, kad derinimo priemonė apriboja valstybių narių įgaliojimus pagal EB 30 straipsnį. Jei visiškas suderinimas joms draudžia riboti laisvą prekių judėjimą, tai dalinis suderinimas, kiek leidžia suderinti teisės aktai, suteikia joms tam tikrą veiksmų laisvę.

( 12 ) 1988 m. rugsėjo 22 d. Sprendimas Komisija prieš Graikiją (272/86, Rink. p. 4875, 21 punktas).

( 13 ) Žr. 1994 m. gruodžio 16 d. ELPA teismo sprendimą Restamark (E-1/94, 1994–1995 EFTA Court Report, p. 14, 46 punktas) ir 1997 m. birželio 27 d. Sprendimą Tore Willemsen (E-6/96, 1997 EFTA Court Report, p. 3, 43 punktas); remiantis jais EEE susitarimo 11 straipsnio ir EB 28 straipsnio turinys yra identiškas. Taip pat žr. 2007 m. lapkričio 8 d. Teisingumo Teismo Sprendimą Ludwigs-Apotheke (C-143/06, Rink. p. I-9623, 42 punktas), kuriame nurodyta, kad su šio susitarimo 11 ir 13 straipsniuose numatytais laisvo prekių judėjimo apribojimais susijusios taisyklės iš esmės yra tokios pačios, kaip EB 28 ir EB 30 straipsniuose numatytos taisyklės.

( 14 ) Žr. 1974 m. liepos 11 d. Sprendimą Dassonville (8/74, Rink. p. 837, 5 punktas), 1993 m. lapkričio 24 d. Sprendimą Keck ir Mithouard (C-267/91 ir C-268/91, Rink. p. I-6097, 11 punktas), 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimą Komisija prieš Belgiją (C-217/99, Rink. p. I-10251, 16 punktas), 2003 m. birželio 19 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (C-420/01, Rink. p. I-6445, 25 punktas), 2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendimą Komisija prieš Daniją (C-192/01, Rink. p. I-9693, 39 punktas), 2004 m. gruodžio 2 d. Sprendimą Komisija prieš Nyderlandus (C-41/02, Rink. p. I-11375, 39 punktas), 2006 m. sausio 10 d. Sprendimą De Groot en Slot Allium ir Bejo Zaden (C-147/04, Rink. p. I-245, 71 punktas), 2006 m. spalio 26 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją (C-65/05, Rink. p. I-10341, 27 punktas), 2007 m. kovo 15 d. Sprendimą Komisija prieš Suomiją (C-54/05, Rink. p. I-2473, 30 punktas) ir 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Komisija prieš Nyderlandus (C-297/05, Rink. p. I-7467, 53 punktas).

( 15 ) Žr. 2007 m. vasario 8 d. generalinio advokato J. Mazák išvadą, pateiktą byloje Komisija prieš Belgiją (C-254/05, 2007 m. birželio 7 d. Sprendimas, Rink. p. I-4269).

( 16 ) Žr. Komisijos ieškinio 20 punktą.

( 17 ) Dekreto, nustatančio techninius reikalavimus dėl spalvotų plėvelių klijavimo ant variklinių transporto priekinių stiklų, projektas (Projecto de decreto regulamentar que establece condições técnicas para a afixação de películas coloridas nos vidros dos veículos automóveis).

( 18 ) Iš dekreto projekto konstatuojamųjų dalių (ieškinio VI priedas), kurį Portugalijos nuolatinė atstovybė Europos Sąjungoje 2005 m. gruodžio 21 d. laišku perdavė Komisijai, aiškėja, kad, Komisijos manymu, Portugalijos Respublika nustatė laisvo prekių judėjimo apribojimus, kurie pažeidžia EB sutartį. Toliau išdėstyta, kad Portugalijos Respublika sutinka patenkinti Komisijos reikalavimą ir nustatyti mažiausius techninius reikalavimus dėl spalvotų plėvelių klijavimo ant transporto priekinių stiklų, kuriais atsižvelgiama tiek į kelių eismo saugumo reikalavimus, tiek ir į laisvą prekių judėjimą. Projekto 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad plėvelėms, kurios atitinka šiuos reikalavimus, išduodamas nacionalinio tipo patvirtinimas. Pagal 8 straipsnio 1 dalį kitose valstybėse narėse suteikti patvirtinimai pripažįstami esantys lygiaverčiai. 9 straipsnyje numatyta, kad tokios plėvelės turi būti matomai paženklintos tipo patvirtinimo ženklu.

( 19 ) 2007 m. birželio 7 d. Sprendimas Komisija prieš Belgiją (nurodytas 15 išnašoje, 39 punktas), 2006 m. liepos 18 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (C-119/04, Rink. p. I-6885, 27 punktas), 2003 m. kovo 6 d. Sprendimas Komisija prieš Liuksemburgą (C-211/02, Rink. p. I-2429, 6 ir 28 punktai), 2002 m. kovo 7 d. Sprendimas Komisija prieš Ispaniją (C-29/01, Rink. p. I-2503, 11 punktas), 2001 m. kovo 15 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją (C-147/00, Rink. p. I-2387, 26 punktas), 2001 m. birželio 21 d. Sprendimas Komisija prieš Liuksemburgą (C-119/00, Rink. p. I-4795, 14 punktas), 2000 m. lapkričio 30 d. Sprendimas Komisija prieš Belgiją (C-384/99, Rink. p. I-10633, 16 punktas), 1997 m. liepos 3 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją (C-60/96, Rink. p. I-3827, 15 punktas), 1996 m. rugsėjo 17 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (C-289/94. Rink. p. I-4405, 20 punktas) ir 1996 m. gruodžio 12 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (C-302/95, Rink. p. I-6765, 13 punktas).

( 20 ) 2004 m. gruodžio 9 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją (C-177/03, Rink. p. I-11671, 21 punktas), 2005 m. vasario 1 d. Sprendimas Komisija prieš Austriją (C-203/03, Rink. p. I-935, 27–32 punktai).

( 21 ) Čia nieko nekeičia ta aplinkybė, kad Portugalijos vyriausybė, kaip buvo nurodyta per posėdį, 2007 m. spalio 31 d. pritarė įstatymo projektui, kuriuo numatoma panaikinti DL 40/2003 2 straipsnio 1 dalį. Remiantis Portugalijos vyriausybės pateiktais duomenimis šis įstatymas įsigalios tik jį paskelbus Portugalijos Respublikos oficialiajame leidinyje.

( 22 ) Šiuo klausimu dėl direktyvų žr. 1991 m. vasario 28 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (C-360/87, Rink. p. I-791, 12 punktas) ir 1995 m. birželio 15 d. Sprendimą Komisija prieš Liuksemburgą (C-220/94, Rink. p. I-1589, 10 punktas). Taip pat žr. 2001 m. sausio 18 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (C-162/99, Rink. p. I-541, 22–25 punktai), 2003 m. kovo 6 d. Sprendimą Komisija prieš Liuksemburgą (C-478/01, Rink. p. I-2351, 20 punktas) ir 2004 m. spalio 14 d. Sprendimą Komisija prieš Portugaliją (C-275/03, 33 punktas).

( 23 ) Žr. mano 2007 m. rugsėjo 13 d. išvadą, pateiktą dar nagrinėjamoje byloje Komisija prieš Liuksemburgą (C-319/06).

( 24 ) Kaip teisingai nurodo M. Lanord Farinelli „La norme technique: une source du droit légitime“ (Revue française de droit administratif, 2005 m., Nr. 4., p. 740 ir tolesni), technine norma siekiama valdyti žmogaus elgesį, tačiau dėl jos pats elgesys neatsiranda. To pasiekiama, kai ji įtraukiama į teisės normą ir todėl tampa privalomojo pobūdžio, o ta teisės norma pažeidimo atveju numato sankcijas. Šios sankcijos gali būti administracinės, civilinės arba net baudžiamosios.

( 25 ) Nors nagrinėjamas draudimas patenka į EB 28 straipsnio taikymo sritį, pagal nusistovėjusią teismo praktiką nacionalinės teisės aktai, kurie sudaro kiekybiniams apribojimams lygiaverčio poveikio priemonę, gali būti pateisinami EB 30 straipsnyje išvardytais bendrojo intereso pagrindais arba imperatyviais reikalavimais (šiuo klausimu žr. 2003 m. birželio 19 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (nurodytas 14 išnašoje, 29 punktas) ir 2004 m. vasario 5 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (C-270/02, Rink. p. I-1559, 21 punktas). Abiem atvejais nacionalinė nuostata turi būti tinkama ja siekiamam tikslui įgyvendinti ir neviršyti to, kas būtina jam pasiekti (be kita ko, žr. 2002 m. birželio 20 d. Sprendimą Radiosistemi (C-388/00 ir C-429/00, Rink. p. I-5845, 40–42 punktai), 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimą ATRAL (C-14/02, Rink. p. I-4431, 64 punktas), 2005 m. rugsėjo 8 d. Sprendimą Yonemoto (C-40/04, Rink. p. I-7755, 55 punktas) ir 2005 m. lapkričio 10 d. Sprendimą Komisija prieš Portugaliją (C-432/03, Rink. p. I-9665, 42 punktas).

( 26 ) Pagal S. Leible, Grbitz ir Hilf Das Recht der Europäischen Union (I tomas, EB 30 straipsnis, 12 ir 15 punktai) valstybės narės, nustatydamos sąvokų viešoji tvarka ir visuomenės saugumas turinį, turi ypač plačią diskreciją. Iš prekių judėjimo atsirandanti grėsmė visuomenės saugumui paprastai kelia pavojų ir gyvybei bei sveikatai, todėl nesunkiai gali būti priskirta šioms sąvokoms. Tą patį galima pasakyti ir apie pavojų kelių eismo saugumui (žr. 1987 m. birželio 11 d. Sprendimą Goffette (406/85, Rink. p. 2525), kuriame kelių eismo saugumas, dar prieš jį pripažįstant specialiuoju imperatyviuoju bendrojo intereso pagrindu, priskiriamas EB 30 straipsniui).

( 27 ) Teisingumo Teismas visada pažymėdavo, kad viešosios tvarkos išlyga yra siaurai aiškintina pagrindinio laisvo asmenų judėjimo principo, kurio aprėpties valstybės narės negali nustatyti vienašališkai, išimtis (1975 m. spalio 28 d. Sprendimas Rutili (36/75, Rink. p. 1219, 27 punktas), 1977 m. spalio 27 d. Sprendimas Bouchereau (30/77, Rink. p. 1999, 33 punktas), 2006 m. balandžio 27 d. Sprendimas Komisija prieš Vokietiją (C-441/02, Rink. p. I-3449, 34 punktas) ir 2007 m. birželio 7 d. Sprendimas Komisija prieš Nyderlandus (C-50/06, Rink. p. I-4383, 42 punktas)).

( 28 ) Taip pat ir dėl viešosios tvarkos sąvokos, esančios EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 14 straipsnio 1 dalyje. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika, EB 39 ir EB 41 straipsniuose numatyti principai turi būti kuo plačiau taikomi Turkijos darbuotojams, įgijusiems Sprendimo Nr. 1/80 numatytas teises. Iš to aiškėja, kad, apibrėžiant išimties dėl viešosios tvarkos, numatytos Sprendimo Nr. 1/80 14 straipsnio 1 dalyje, taikymo sritį, reikia remtis tos pačios išimties išaiškinimu laisvo Bendrijos valstybių narių darbuotojų judėjimo srityje. Toks išaiškinimas juo labiau pateisinamas atsižvelgiant į tai, kad minėtos nuostatos formuluotė beveik sutampa su EB 39 straipsnio 3 dalies formuluote. Žr. 2007 m. spalio 4 d. Sprendimą Polat (C-349/06), 2006 m. vasario 16 d. Sprendimą Torun (C-502/04, Rink. p. I-1563), 2000 m. vasario 10 d. Sprendimą Nazli (C-340/97, Rink. p. I-957, 56 punktas) ir 2004 m. lapkričio 11 d. Sprendimą Cetinkaya (C-467/02, Rink. p. I-10895, 43 punktas).

( 29 ) Dėl viešosios tvarkos sąvokos Bendrijos teisėje žr. mano 2007 m. rugsėjo 13 d. išvadą, pateiktą tebenagrinėjamoje byloje Komisija prieš Liuksemburgą (C-319/02, 40–44 punktai). 2004 m. spalio 14 d. Sprendime Omega (C-36/02, Rink. p. I-9609, 26 punktas) Teisingumo Teismas, nors ir manė, kad tai sričiai iš esmės yra svarbios nuostatos dėl laisvo prekių judėjimo, bet nacionalinės nuostatos, draudžiančios ekonominę veiklą, pateisinimą viešosios tvarkos tikslais, – nes ši veikla tariamai pažeidė žmogaus orumą, išnagrinėjo tik remdamasis sutarties nuostatomis dėl paslaugų teikimo laisvės ir atitinkamomis nukrypti leidžiančiomis nuostatomis. (EB 55 straipsnis, skaitomas kartu su EB 46 straipsnio 1 dalimi). P.-C. Müller-Graff nuomone („Kommentar zum Vertrag über die Europäische Union und zur Gründung der Europäischen Gemeinschaft“ (red. Angela Bardenhewer-Rating ir t., 6-asis leidimas, Baden Badenas, 2003 ir 2004 m., EB 30 straipsnis, 49 punktas)), viešosios tvarkos sąvoka, dažniausiai vartojama su visuomenės saugumo sąvoka, suprantama kaip „visa apimanti“. Todėl šiuo apsaugos interesu galima remtis tik tada, kai nagrinėjamai sričiai nereikšminga jokia kita EB 30 straipsnyje išvardyta teisinė vertybė. Pasak autoriaus, valstybės narės iki šiol, siekdamos pateisinti prekybos suvaržymą, vengė remtis viešosios tvarkos trikdymu. P. Fischer, H. Köck ir M. Karollus („Europarecht“, 4-asis leidimas, Viena, 2002 m., p. 756, 1579 punktas) taip pat nurodo, kad viešoji tvarka kaip EB 30 straipsnio taikymo sritis yra gana reta.

( 30 ) 1987 m. birželio 17 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (154/85, Rink. p. 2717, 13 ir tolesni punktai) ir 1991 m. balandžio 30 d. Sprendimas Boscher (C-239/90, Rink. p. I-2023, 23 punktas).

( 31 ) 1978 m. lapkričio 23 d. Sprendimas Thompson (7/78, Rink. p. 2247, 32 ir 34 punktai).

( 32 ) 1994 m. birželio 22 d. Sprendimas Deutsche Milchkontor (C-426/92, Rink. p. I-2757, 44 punktas).

( 33 ) 1998 m. balandžio 2 d. Sprendimas EMU Tabac (C-296/95, Rink. p. I-1605, 30 punktas), 1982 m. kovo 23 d. Sprendimas Levin (53/81, Rink. p. 1035, 10–12 punktai) ir 1982 m. sausio 14 d. Sprendimas Corman (64/81, Rink. p. 13, 8 punktas). Bendrijos teisės sąvokų negalima apibrėžti darant nuorodą į valstybių narių teisės aktus. Toks rėmimasis valstybių narių teisės sistemų sąvokomis visų pirma negalimas tada, jei tos sąvokos leidžia valstybėms narėms apriboti pagrindines laisves arba kitas asmens teises (žr. H.-J. Schütz. T. Bruha ir D. König, „Casebook Europarecht“, Miunchenas, 2004 m., p. 451 ir kt.).

( 34 ) J. Bröhmer nuomone („Kommentar zu EUV/EGV“, (leid.) Calliess ir Ruffert, 3-iasis leidimas, 2007 m., 46 straipsnis, 4 punktas, p. 801), iš vidaus teisės teisėsaugos sąvokos „viešoji tvarka ir visuomenės saugumas“ išvedamų paralelių nauda siekiant apibrėžti Bendrijos teisės sąvokas „viešoji tvarka“ ir „visuomenės saugumas“ yra tik ribota. Pasak C. Piska „Kommentar zu EU- und EG-Vertrag“ (Viena, 2003 m., 3-ioji dalis, EB 30 straipsnis, 26 punktas), Bendrijos teisės sąvoka „viešoji tvarka“ nesusijusi su teisėsaugos sritimi pagal nacionalinę teisę.

( 35 ) Žr. sprendimą Rutili (nurodytas 27 išnašoje, 27 punktas), sprendimą Bouchereau (nurodytas 27 išnašoje, 33 punktas), 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimą Orfanopoulos ir Oliveri (C-482/01 ir C-493/01, Rink. p. I-5257, 64 ir 65 punktai), 2006 m. sausio 31 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją (C-503/03, Rink. p. I-1097, 45 punktas), sprendimą Komisija prieš Vokietiją (nurodytas 27 išnašoje, 34 punktas) ir sprendimą Komisija prieš Nyderlandus (nurodytas 27 išnašoje, 42 punktas).

( 36 ) Žr. 1974 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Van Duyn (41/74, Rink. p. 1337, 18 ir 19 punktai).

( 37 ) Sprendimas Rutili (nurodytas 27 išnašoje, 28 punktas), sprendimas Bouchereau (nurodytas 27 išnašoje, 35 punktas), 2000 m. kovo 14 d. Sprendimas Scientology (C-54/99, Rink. p. I-1335, 17 punktas), 2000 m. kovo 9 d. Sprendimas Komisija prieš Belgiją (C-355/98, Rink. p. I-1212, 28 punktas), 1999 m. sausio 19 d. Sprendimas Calfa (C-348/96, Rink. p. I-11, 21 ir 23 punktai), sprendimas Orfanopoulos ir Oliveri (nurodytas 35 išnašoje, 66 punktas), sprendimas Komisija prieš Ispaniją (nurodytas 35 išnašoje, 46 punktas), sprendimas Komisija prieš Vokietiją (nurodytas 27 išnašoje, 35 punktas) ir sprendimas Komisija prieš Nyderlandus (nurodytas 27 išnašoje, 43 punktas).

( 38 ) Atsižvelgiant į tai, kad kiekvienais metais įvyksta 1,3 mln. eismo nelaimių, per kurias žūsta daugiau negu 40000 ir sužeidžiama 1,7 mln. žmonių, gerinti kelių eismo saugumą Europos Sąjungoje yra itin svarbu. Todėl 2001 m. rugsėjo 12 d. Baltojoje knygoje dėl Europos kelių eismo politikos (COM(2001) 370 (galutinis)) Komisija pasiūlė Europos Sąjungai užsibrėžti tikslą iki 2010 m. perpus sumažinti žuvusiųjų per eismo nelaimes skaičių. Visos valstybės narės nurodo tas pačias kelių eismo saugumo problemas, būtent greičio viršijimą, vairavimą apsvaigus nuo alkoholio, reikalavimo prisisegti saugos diržus nesilaikymą, nepakankamą apsaugą nuo smūgių, pavojingus kelio ruožus, vairavimo ir poilsio režimo nesilaikymą vežėjų versle ir blogą matomumą. EB 71 straipsnio 1 dalies c punkte numatytas specialus leidimas priimti kelių eismo saugumo priemones. Jos glaudžiai susijusios su techninių normų teisiniu derinimu, vadinasi, ir su konkurencijos sąlygų derinimu. Bendrija priėmė gausybę teisės aktų, be kita ko, dėl transporto priemonių registracijos, vairo mechanizmo, stabdžių mechanizmo, variklio galingumo tipo patvirtinimo arba dėl pavojingiems kroviniams vežti skirtų riedmenų charakteristikų. Taip pat dėl kenksmingų medžiagų emisijos verčių, kuro sąnaudų apskaičiavimo ir CO2 išskyrimo, leistino triukšmo lygio arba tam tikrų transporto priemonių svorio ir dydžio. Šioje srityje prioritetas teikiamas teisės aktų derinimui Bendrijos lygmeniu. Plačiąja prasme kelių eismo saugumui priskirtinas ir teisinių Europos vairuotojo pažymėjimo gavimo sąlygų kūrimas. Toliau visoje Bendrijoje taikomas reikalavimas tam tikrose transporto priemonėse segėti saugos diržus ir vykdomos aplinkosaugos priemonės, kaip antai privaloma prekyba bešviniu benzinu. Reikalavimas visoje Europoje įvesti vasaros laiką taip pat buvo grindžiamas kelių eismo politikos motyvais (šiuo klausimu žr. T. Oppermann „Europarecht“, 3-iasis leidimas, 22 straipsnis, 21 punktas, p. 470).

( 39 ) Be kita ko, žr. sprendimą Komisija prieš Suomiją (nurodytas 14 išnašoje, 40 punktas), 1994 m. spalio 5 d. Sprendimą Van Schaik (C-55/93, Rink. p. I-4837, 19 punktas), 2000 m. spalio 12 d. Sprendimą Snellers (C-314/98, Rink. p. I-8633, 55 punktas) ir 2002 m. kovo 21 d. Sprendimą Cura Anlagen (C-451/99, Rink. p. I-3193, 59 punktas). Žr. 2006 m. spalio 5 d. generalinio advokato P. Léger išvadą, pateiktą dar tebenagrinėjamoje byloje Komisija prieš Italiją (C-110/05, 44 punktas).

( 40 ) Taip pat žr. pirmiau nurodytą 2006 m. spalio 5 d. generalinio advokato P. Léger išvadą Komisija prieš Italiją (C-110/05, 46 punktas).

( 41 ) Bendrijos mastu reikalavimas dėl privalomo saugos diržų naudojimo nustatytas 1991 m. gruodžio 16 d. Tarybos direktyva 91/671/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių privalomą saugos diržų naudojimą mažiau nei 3,5 t sveriančiose transporto priemonėse, suderinimo (OL L 373, p. 26; Specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 353–355 ), iš dalies pakeista 2003 m. balandžio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/20/EB (OL L 115, p. 63; Specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 7 t., p. 277–281 ).

( 42 ) 1996 m. birželio 27 d. Sprendimas Brandsma (C-293/94, Rink. p. I-3159, 11 punktas), sprendimas Komisija prieš Portugaliją (nurodytas 25 išnašoje, 44 punktas) ir 2007 m. birželio 7 d. Sprendimas Komisija prieš Belgiją (nurodytas 15 išnašoje, 35 punktas).

( 43 ) Sprendimas Deutscher Apothekerverband (nurodytas 11 išnašoje, 103 punktas) ir sprendimas Komisija prieš Portugaliją (nurodytas 25 išnašoje, 44 punktas).

( 44 ) 1983 m. lapkričio 30 d. Teisingumo Teismo sprendimas Van Bennekom (227/82, Rink. p. 3883, 40 punktas), 1997 m. kovo 13 d. Sprendimas Morellato (C-358/95, Rink. p. I-1431, 14 punktas), 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimas ATRAL (C-14/02, Rink. p. I-4431, 67 punktas) ir 2004 m. vasario 5 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (nurodytas 25 išnašoje, 22 punktas). Dėl laisvą prekių judėjimą ribojančių priemonių, kuriomis susitariančiosios šalys siekia visuomenės sveikatos apsaugos tikslo EEE susitarimu sukurtos teisės sistemos viduje, proporcingumo reikšmės žr. 1997 m. birželio 27 d. ELPA teismo sprendimą Tore Wilhelmsen AS prieš Oslo kommune (E-6/96, 1997 EFTA Court Report, p. 53, 79, 87, 91, 92 punktai) ir 2005 m. vasario 25 d. Sprendimą Pedicel prieš Sosial-og helsedirektoratet (E-4/04, 2005 EFTA Court Report, p. 1, 55 ir 56 punktai).

( 45 ) 2003 m. lapkričio 13 d. Sprendimas Lindman (C-42/02, Rink. p. I-13519, 25 punktas), 2004 m. kovo 18 d. Sprendimas Leichtle (C-8/02, Rink. p. I-2641, 45 punktas), 2005 m. liepos 7 d. Sprendimas Komisija prieš Austriją (C-147/03, Rink. p. I-5969, 63 punktas), 2006 m. vasario 16 d. Sprendimas Rockler (C-137/04, Rink. p. I-1441, 25 punktas), 2006 m. gruodžio 16 d. Sprendimas Öberg (C-185/04, Rink. p. I-1453, 22 punktas), 2007 m. birželio 7 d. Sprendimas Komisija prieš Belgiją (nurodytas 15 išnašoje, 36 punktas). Remiantis T. Kingreen, (leid.) Calliess ir Ruffert, „Kommentar zu EUV/EGV“ (3-iasis leidimas, 2007 m., EB 28–30 straipsniai, 199 punktas), valstybės narės, siekdamos apsaugoti žmonių sveikatą ir gyvybę, negali remtis tik spėjimais ir prielaidomis. Atsižvelgiant į proporcingumo principą pagrindimo pareigos laipsnis pirmiausia priklauso nuo konkrečiu atveju egzistuojančio pavojaus ir jo galimo pasireiškimo. Nors nėra būtina, kad žala jau būtų padaryta, nes veiksminga apsauga reikalauja imtis įvairių prevencijos priemonių, tačiau egzistuoja pareiga patikrinti būtinybės sąlygą ir pateikti aiškius įrodymus dėl įsikišimo būtinumo nurodant moksliškai pagrįstas išvadas arba Europos ir (arba) tarptautinius standartus.

( 46 ) 1997 m. lapkričio 27 d. Tarybos sprendimas dėl Europos Bendrijos prisijungimo prie Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisijos susitarimo dėl suvienodintų ratinių transporto priemonių, įrangos ir dalių, kurios gali būti montuojamos ir (arba) naudojamos ratinėse transporto priemonėse, techninių normų priėmimo ir pagal tas normas suteiktų patvirtinimų abipusio pripažinimo sąlygų (pataisytas 1958 m. susitarimas) (OL L 346, p. 78; Specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 27 t., p. 52–54). Šio sprendimo II priede nustatyta, kad Europos Bendrija, prisijungdama prie pataisyto susitarimo dėl ratinių transporto priemonių, įrangos ir dalių, ketina savo prisijungimą apriboti tam tikrų ECE taisyklių, kurios pateiktos lentelėje nurodant pataisytą seriją ir prisijungimo momentu galiojančią redakciją, pripažinimu ir priėmimu. Lentelėje nurodyta taisyklė Nr. 43 „Apsauginiai stiklai“. Pagal B. Sündermann (ten pat, 5 išnašoje, p. 51, 54), tam, kad šios taisyklės ir (arba) taisyklių pakeitimai būtų perkelti į valstybių vidaus teisę pagal EB 300 straipsnio 7 dalį, skaitomą kartu su 1 straipsnio 4 dalimi (dėl naujų taisyklių) ir 1 straipsnio 7 dalimi (dėl 1958 m. susitarimo 2 persvarstytos versijos išlikusių taisyklių), nereikia priimti jokio papildomo teisės akto. Vadinasi, susitarimas ir ECE taisyklė Nr. 43 yra privaloma tiek Bendrijai, tiek ir jos valstybėms narėms.

( 47 ) Variklinių transporto priemonių techninių normų derinimu, prižiūrint Jungtinių Tautų Europos ekonomikos komisijai (ECE) ir Bendrijos lygmeniu, iš esmės siekiama trijų tikslų: kelių eismo saugumo, aplinkosaugos ir užtikrinti rinką prekybai variklinėmis transporto priemonėmis pašalinant techninius prekybos apribojimus. Žr. B. Sündermann (ten pat, 5 išnašoje, p. 49, 50, 55); T. Oppermann (ten pat, 38 išnašoje, 22 straipsnis, 21 punktas, p. 470 ir 18 straipsnio 43 punktas, p. 388); Langner „Technische Vorschriften und Normen“, Dauses (leid.), „Handbuch des EU-Wirtschaftsrechts“, C. VI., 1, 4, 118 punktai).