Byla T‑132/07

Fuji Electric Co. Ltd

prieš

Europos Komisiją

„Konkurencija – Karteliai – Skirstomųjų įrenginių su dujų izoliacija projektų rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio pažeidimas – Rinkos pasidalijimas – Pažeidimo įrodymas – Neteisėtų veiksmų inkriminavimas – Pažeidimo trukmė – Baudos – Lengvinančios aplinkybės – Bendradarbiavimas“

Sprendimo santrauka

1. Konkurencija – Karteliai – Įmonė – Sąvoka – Ekonominis vienetas – Pažeidimų inkriminavimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

2. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Pažeidimai – Inkriminavimas

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

3. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę – Įrodinėjimo naštos apimtis

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

4. Konkurencija – Administracinė procedūra – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas – Įrodinėjimo priemonė – Rėmimasis įrodymų visetu

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

5. Konkurencija – Karteliai – Įrodymas – Dokumento įrodomosios galios vertinimas – Kriterijai

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

6. Bendrijos teisė – Principai – Pagrindinės teisės – Nekaltumo prezumpcija – Procedūra konkurencijos srityje – Taikymas

(Vieningo akto preambulė; ES 6 straipsnio 2 dalis; EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis)

7. Konkurencija – Karteliai – Dalyvavimas antikonkurencinį tikslą turinčiuose susitikimuose

(EB 81 straipsnis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

8. Konkurencija – Administracinė procedūra – Pranešimas apie kaltinimus – Pareiga atsakyti – Nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnis)

9. Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumas – Fiziniai ar juridiniai asmenys – Įmonės, kuriai skirtas pranešimas apie kaltinimus, faktinių ir teisinių aplinkybių, leidžiančių jai inkriminuoti pažeidimą, pripažinimas per administracinę procedūrą – Teisės pareikšti ieškinį ribojimas – Pagrindinių teisėtumo ir teisės į gynybą užtikrinimo principų pažeidimas

(EB 81 straipsnis ir EB 230 straipsnio ketvirta pastraipa; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis ir 52 straipsnio 1 dalis)

10. Institucijų aktai – Motyvavimas – Pareiga – Apimtis – Sprendimas, kuriuo taikomos konkurencijos taisyklės

(EB 81 straipsnis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

11. Ieškinys dėl panaikinimo – Pagrindai – Esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimas – Teismo „ex officio“ atliekamas patikrinimas

(EB 81 ir 230 straipsniai EEE susitarimo 53 straipsnis)

12. Konkurencija – Bendrijos teisės normos – Dukterinės bendrovės padarytas pažeidimas – Inkriminavimas patronuojančiai bendrovei – Komisijai tenkanti įrodinėjimo pareiga

(EB 81 straipsnio 1 dalis; EEE susitarimo 53 straipsnis)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Komisijos diskrecija – Neribota Bendrojo Teismo jurisdikcija – Galimybė atsižvelgti į papildomą informaciją, nenurodytą sprendime skirti baudą

(SESV 263 ir 264 straipsniai; Tarybos reglamento Nr. 17 15 straipsnio 4 dalis ir Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punktas)

14. Konkurencija – Administracinė procedūra – Teisės į gynybą paisymas – Pranešimas apie kaltinimus – Papildomų įrodymų pateikimas po pranešimo apie kaltinimus išsiuntimo – Leistinumas – Sąlygos

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Baudos neskyrimas ar sumažinimas dėl kaltinamos įmonės bendradarbiavimo – Elgesio, leidusio lengviau Komisijai konstatuoti pažeidimą, būtinybė

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 2002/C 45/03 26 punktas)

1. EB 81 straipsnio 1 dalis, kurioje draudžiami įmonių susitarimai ar suderinti veiksmai, galintys paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas vidaus rinkoje, yra skirta ekonominiams vienetams, kuriems kiekvienam būdingas bendras žmogiškųjų išteklių, materialių ir nematerialių elementų valdymas, kuriais siekiama konkretaus ilgalaikio ekonominio tikslo ir kurie gali prisidėti vykdant minėtoje nuostatoje numatytą pažeidimą.

Siekiant taikyti ir vykdyti pagal EB 81 straipsnį priimtus sprendimus, kaip adresatą reikia nustatyti subjektą, turintį teisinį subjektiškumą. Priimdama sprendimą pagal EB 81 straipsnio 1 dalį Komisija turi nurodyti fizinį ar juridinį asmenį ar asmenis, kurie gali būti patraukti atsakomybėn už nagrinėjamos įmonės elgesį, dėl kurio jie gali būti baudžiami ir kuriems bus skirtas šis sprendimas.

(žr. 56 ir 57 punktus)

2. Kai keli asmenys gali būti pripažinti asmeniškai atsakingi už vienos ir tos pačios įmonės, kaip ji suprantama pagal konkurencijos teisę, dalyvavimą darant pažeidimą, jie turi būti pripažinti solidariai atsakingi už minėtą pažeidimą.

Be to, už vienos ir tos pačios įmonės dalyvavimą darant pažeidimą asmeniškai ir solidariai atsakingas gali būti pripažintas asmuo, nuo kurio tiesiogiai priklausė ši įmonė ar kuris jai vadovavo darant pažeidimą, ir asmuo, kuris realiai kontroliuodamas pirmąjį asmenį ir nuspręsdamas dėl jo elgesio rinkoje netiesiogiai valdė tą pačią įmonę jai darant pažeidimą.

Iš to matyti, kad asmeninės atsakomybės principas, pagal kurį asmuo gali būti pripažintas atsakingu tik už savo padarytus veiksmus, turi būti suprantamas kaip susijęs tiek su tiesiogiai įmonę pažeidimo laikotarpiu valdžiusio asmens, tiek su tuo pat metu šią įmonę netiesiogiai valdžiusio asmens asmenine atsakomybe.

(žr. 58, 59 ir 153 punktus)

3. Dėl įrodinėjimo pareigos reikia pažymėti, kad šalis ar valdžios institucija, tvirtinanti, kad esama konkurencijos teisės pažeidimo, privalo tinkamai įrodyti pažeidimą sudarančius faktus, o įmonė, pateikdama gynybos argumentą, kad paneigtų kaltinimą dėl pažeidimo, turi įrodyti, kad tokio gynybos argumento taikymo sąlygos tenkinamos, ir tada valdžios institucija turės remtis kitais įrodymais.

Pažeidimo trukmė yra vienas iš elementų, kuriuos apima pažeidimo sąvoka, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, ir kurį iš esmės turi įrodyti Komisija.

Vis dėlto šis įrodinėjimo naštos padalijimas gali keistis, jei vienos iš šalių nurodytos faktinės aplinkybės įpareigoja kitą šalį pateikti paaiškinimus ar pateisinimus – to nepadarius, gali būti nuspręsta, kad įrodymai buvo pateikti.

(žr. 84 ir 85 punktus)

4. Dėl įrodinėjimo priemonių, kuriomis Komisija gali remtis, konkurencijos teisėje galioja laisvo įrodymų pateikimo principas.

Daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurenciniai veiksmai arba susitarimai, turi būti nustatoma remiantis tam tikrais sutapimais ir nuorodomis, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali būti konkurencijos teisės pažeidimo įrodymas. Iš tokių požymių ir sutapimų galima nustatyti ne tik konkurenciją pažeidžiančių veiksmų ir susitarimų buvimą, bet ir konkurenciją pažeidžiančių veiksmų trukmę bei pažeidžiant konkurencijos teisę sudaryto susitarimo taikymo trukmę.

Bet kuriuo atveju Komisija turi pateikti tikslių ir neprieštaringų įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas tikrai buvo padarytas. Vis dėlto reikia pažymėti, kad kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo elemento atžvilgiu. Pakanka, kad šiuos reikalavimus bendrai atitiktų institucijos pateiktų įrodymų visetas.

Dėl pažeidimo trukmės, nesant įrodymų, tiesiogiai pagrindžiančių pažeidimo trukmę, Komisija turi remtis bent faktinių aplinkybių, pakankamai artimų laiko atžvilgiu, įrodymais, dėl kurių būtų galima pagrįstai manyti, kad pažeidimas nepertraukiamai tęsėsi nuo vienos konkrečios datos iki kitos.

(žr. 86 ir 87 punktus)

5. Kalbant apie atskiriems įrodymams, surinktiems nagrinėjant konkurencijos taisyklių pažeidimą, priskirtiną įrodomąją galią, pažymėtina, kad vienintelis svarbus kriterijus laisvai pateiktiems įrodymams vertinti yra jų patikimumas. Pagal bendras įrodinėjimo srityje taikomas taisykles dokumento patikimumas, todėl ir jo įrodomoji galia, priklauso nuo jo kilmės, parengimo aplinkybių, adresato ir turinio patikimumo. Didelę svarbą reikia suteikti tam, kad dokumento parengimas būtų glaudžiai siejamas su faktinėmis aplinkybėmis arba grindžiamas tiesioginių šių aplinkybių liudytojų parodymais. Dokumentai, iš kurių matyti, kad buvo kontaktai tarp kelių įmonių ir kad šios įmonės siekė iš anksto pašalinti netikrumą dėl būsimo konkurentų elgesio, teisiškai įrodo suderintus veiksmus. Be to, pareiškimai, nenaudingi juos pateikiančiajam, iš principo turi būti laikomi ypač patikimais įrodymais

(žr. 88 punktą)

6. Nagrinėjant ieškinį dėl Komisijos sprendimo, kuriuo konstatuojamas konkurencijos teisės pažeidimas ir šio sprendimo adresatams skiriamos piniginės baudos, panaikinimo teismo abejonės turi būti aiškinamos įmonės, kuriai skirtas sprendimas, naudai, todėl teismas negali pripažinti, kad Komisija pateikė pakankamų nagrinėjamo pažeidimo buvimo įrodymų, jei šiuo klausimu vis dar turi abejonių. Iš tikrųjų šioje situacijoje būtina atsižvelgti į nekaltumo prezumpcijos principą, visų pirma įtvirtintą Europos Žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnio 2 dalyje, priskiriamą prie pagrindinių teisių ir pagal Teisingumo Teismo praktiką, kuri, be to, patvirtinta Vieningo akto preambulėje ir Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 2 dalyje bei Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, saugomą Europos Sąjungos teisinėje sistemoje. Atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį ir su jais susijusių sankcijų pobūdį bei griežtumo laipsnį, nekaltumo prezumpcijos principas taikomas ir procedūroms dėl įmonėms taikomų konkurencijos teisės pažeidimų, per kurias gali būti skirtos vienkartinės arba periodiškai mokamos baudos.

(žr. 89 punktą)

7. Įmonė, kuri viešai neatsiriboja nuo susitikimo, kuriame dalyvavo, ar nuo susitarimo, kurį sudarė, iš principo negali visiškai nusimesti atsakomybės už savo dalyvavimą kartelyje. Būtų per daug paprasta įmonėms susimažinti riziką gauti didelę baudą, jeigu gavusios naudos iš neteisėto kartelio jos paskui galėtų pasinaudoti ir baudos sumažinimu dėl to, kad jų vaidmuo įgyvendinant pažeidimą buvo ribotas, nors pozicija skatino kitas įmones imtis konkurenciją labiau ribojančių veiksmų. Iš to matyti, kad net jei pirmoji atitinkama įmonė nesilaikė visų kartelio viduje sudarytų susitarimų, neįrodžius viešo atsiribojimo nuo kitų kartelio narių, šios aplinkybės nepakanka atleisti ją nuo atsakomybės už dalyvavimą sudarant šiuos susitarimus, taigi ir dalyvavimą darant konstatuotą pažeidimą.

(žr. 100 punktą)

8. Konkurencijos teisė negali būti aiškinama kaip įpareigojanti atitinkamą asmenį vykstant administracinei procedūrai atsakyti į jam Komisijos išsiųstą pranešimą apie kaltinimus. Iš tikrųjų taisyklės, kuriose išvardijamos įmonių teisės ir pareigos per administracinę procedūrą, numatytos konkurencijos teisėje, ir pagrindiniai teisės principai įpareigoja minėtas įmones tik pateikti Komisijai jų pagal Reglamento Nr. 1/2003 18 straipsnį prašomą informaciją. Tokia pareiga be teisinio pagrindo būtų sunkiai suderinama su teisės į gynybą principo paisymu, nes ji apsunkintų asmens, kuris dėl kokių nors priežasčių neatsakė į pranešimą apie kaltinimus, galimybes pateikti ieškinį Sąjungos teisme.

Taigi, nors Komisijos sprendimo, kuriuo konstatuojama, kad asmuo pažeidė konkurencijos teisę ir kuriuo šiam asmeniui dėl to skiriama bauda, teisėtumas gali būti vertinamas tik atsižvelgiant į šį sprendimą priimant nustatytas faktines ir teisines aplinkybes, tai dar nereiškia, kad atitinkamas asmuo privalo Komisijai vykstant administracinei procedūrai pateikti visus įrodymus, kuriais remdamasis jis galėtų pateikti ieškinį dėl sprendimo, priimto pasibaigus administracinei procedūrai, panaikinimo teisme.

(žr. 124, 158 punktus)

9. Per konkurencijos taisyklių pažeidimo nagrinėjimo procedūrą, kai atitinkamas asmuo savanoriškai nusprendžia bendradarbiauti ir vykstant administracinei procedūrai tiesiogiai ar netiesiogiai pripažįsta faktines ar teisines aplinkybes, kurios leidžia jam inkriminuoti pažeidimą, jo teisė pareikšti ieškinį pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą nėra apribojama.

Nesant šiuo tikslu aiškiai įtvirtinto teisinio pagrindo, toks apribojimas prieštarautų pagrindiniams teisėtumo ir teisės į gynybą užtikrinimo principams. Be to, teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą įtvirtinta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje, o pagal šios Chartijos 52 straipsnio 1 dalį bet koks joje pripažintų teisių ir laisvių įgyvendinimo apribojimas turi būti numatytas įstatyme.

(žr. 159 punktą)

10. Asmens nenaudai priimto sprendimo motyvai turi leisti atlikti veiksmingą jo teisėtumo kontrolę ir pateikti suinteresuotam asmeniui informacijos, reikalingos norint išsiaiškinti, ar sprendimas yra pagrįstas, ir tokio motyvavimo pakankamumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį ir asmenų, kuriems aktas skirtas, suinteresuotumą gauti paaiškinimus.

Kad atitiktų minėtas sąlygas, pakankamas motyvavimas turi būti aiškus ir neprieštaringas, jame turi būti nurodyti Sąjungos institucijos, parengusios ginčijamą aktą, argumentai.

Be to, kai EB 81 straipsnio ir Europos ekonominės erdvės susitarimo 53 straipsnio taikymo sprendimas skirtas keliems asmenims ir kyla pažeidimo inkriminavimo klausimas, jame turi būti nurodyti pakankami motyvai kiekvieno sprendimo adresato atžvilgiu, ypač tų, kuriems pagal šį sprendimą tenka atsakyti už šį pažeidimą.

(žr. 162 punktą)

11. Tai, kad ieškinyje dėl sprendimo dėl EB 81 straipsnio ir Europos ekonominės erdvės 53 straipsnio taikymo panaikinimo ieškovas nurodo ieškinio pagrindą, susijusį su akivaizdžia vertinimo klaida, o ne su motyvavimo nebuvimu ar nepakankamu motyvavimu, t. y. pagrindas susijęs su esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimu, kaip tai suprantama pagal EB 230 straipsnį, nepanaikina teismo galimybės tokį pagrindą iškelti ex officio, nes tai yra tvarkos išlyga grindžiamas pagrindas, kurį Sąjungos teismas gali ar net turi iškelti savo iniciatyva, jeigu laikomasi principo, kad negali būti prieštaraujama savo paties anksčiau pateiktiems argumentams.

(žr. 163 punktą)

12. Kalbant apie konkurencijos taisyklių taikymą, aplinkybė, jog dukterinė bendrovė turi savarankišką teisinį subjektiškumą, dar nereiškia, kad už jos elgesį atsakomybė negali tekti patronuojančiai bendrovei, ypač jeigu dukterinė bendrovė savarankiškai nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės nurodymus.

Esant tokiai situacijai Komisija iš principo turi įrodyti, kad patronuojanti bendrovė iš tikrųjų darė lemiamą įtaką dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje, pateikusi faktinių įrodymų, pavyzdžiui, patronuojančios bendrovės valdymo galios turėjimas savo dukterinės bendrovės atžvilgiu. Paprastai dukterinės bendrovės daugumos akcijų valdymas gali leisti patronuojančiai bendrovei realiai daryti lemiamą įtaką dukterinei bendrovei, ypač jos elgesiui rinkoje.

Tačiau mažumos akcijų valdymas patronuojančiai bendrovei gali leisti realiai daryti lemiamą įtaką savo dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje, jeigu ji turi daugiau, nei paprastai turi smulkūs akcininkai, teisių, kad galėtų apsaugoti savo finansinius interesus, kurios, nagrinėjamos pagal teisinio ar ekonominio pobūdžio sutampančių įrodymų viseto metodą, leidžia įrodyti, kad dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje buvo daroma lemiama įtaka. Realią lemiamą įtaką Komisija gali įrodyti pateikusi įrodymų visetą, net jei atskirai kiekvienas iš šių įrodymų neturi pakankamos įrodomosios galios.

Realus vienos ar kelių patronuojančių bendrovių vadovavimas dukterinei bendrovei gali tiesiogiai išplaukti iš teisinių nuostatų taikymo ar susitarimo tarp patronuojančių bendrovių, sudaryto remiantis minėtomis teisinėmis nuostatomis, dėl bendros dukterinės bendrovės valdymo. Patronuojančios bendrovės daromos įtakos savo dukterinės bendrovės valdymui apimtis gali būti vertinama atsižvelgiant į tai, kad daugelis dukterinės bendrovės vadovų vadovaujančias pareigas užima ir patronuojančioje bendrovėje. Toks pareigų derinimas neišvengiamai reiškia, kad dukterinės bendrovės elgesiui rinkoje patronuojanti bendrovė gali daryti lemiamą įtaką, nes minėtas valdymas leidžia patronuojančios bendrovės vadovams vykdant savo valdymo funkcijas dukterinės bendrovės viduje užtikrinti, kad ši rinkoje laikytųsi patronuojančios bendrovės vadovų nustatyto veiksmų plano. Toks tikslas gali būti pasiektas, net jei dukterinėje bendrovėje vadovaujančias pareigas vykdantis patronuojančios bendrovės atstovas nėra pastarosios bendrovės vienas iš vadovų. Galiausiai vienos ar kelių patronuojančių bendrovių dalyvavimas valdant dukterinę bendrovę gali būti verslo santykių tarp pirmosios ir antrosios pasekmė. Kai patronuojanti bendrovė yra savo dukterinės bendrovės tiekėja ar klientė, ji ypač suinteresuota valdyti pastarosios gamybos ar tiekimo veiklą, kad galėtų gauti kuo daugiau naudos iš tokio vertikalaus integravimo.

Be to, norint patronuojančiai bendrovei inkriminuoti jos dukterinės bendrovės veiksmus visiškai nereikalaujama įrodyti, kad minėta patronuojanti bendrovė buvo tiesiogiai susijusi su inkriminuojamais veiksmais ar žinojo apie juos. Skirti sprendimą, nustatantį baudas bendrovių grupės patronuojančiai bendrovei, Komisijai leidžia ne su pažeidimu susijęs kurstymo santykis tarp patronuojančios ir jos dukterinės bendrovių ir net ne pirmosios dalyvavimas darant minėtą pažeidimą, o tai, kad šios bendrovės vykdo tą pačią veiklą rinkoje.

(žr. 179–184, 196 punktus)

13. Be paprasčiausios teisėtumo kontrolės, vykdomos nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį, leidžiančios tik atmesti ieškinį dėl panaikinimo arba panaikinti ginčijamą aktą, kaip numatyta SESV 264 straipsnyje, Sąjungos teismui suteikta neribota jurisdikcija leidžia jam atsižvelgiant į visas faktines aplinkybes pakeisti ginčijamą aktą net jo nepanaikinus, pavyzdžiui, pakeisti už konkurencijos taisyklių pažeidimą skirtos baudos dydį.

Iš to matyti, kad tokiais klausimais, kur Komisija išsaugo diskreciją, pavyzdžiui, kiek tai susiję su baudos padidinimu dėl pažeidimo trukmės ar siekiant nustatyti atgrasančią sankciją, arba kiek tai susiję su įmonės bendradarbiavimo per administracinę procedūrą kokybės ir naudingumo įvertinimu, palyginti su kitų įmonių bendradarbiavimu, tai, kad teisėtumo kontrolė nagrinėjant ieškinį dėl panaikinimo pagal SESV 263 straipsnį apsiriboja tik patikrinimu, ar nėra akivaizdžios vertinimo klaidos, iš principo neturi reikšmės Sąjungos teismo neribotos jurisdikcijos įgyvendinimui.

Įgyvendindamas savo neribotą jurisdikciją Sąjungos teismas gali vertinti baudų dydžio tinkamumą atsižvelgdamas į atskirais atvejais Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 4 dalyje arba Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalies a punkte nustatytus kriterijus. Atliekant šį vertinimą gali būti pateisinama pateikti papildomos informacijos, kuri nebuvo nurodyta Komisijos ginčijamame sprendime, nustatančiame baudą, ir į ją atsižvelgti.

(žr. 208 ir 209 punktus)

14. Pranešimas apie kaltinimus turi leisti suinteresuotiesiems asmenims susipažinti su informacija apie veiksmus, kuriais Komisija juos kaltina, o šio reikalavimo laikomasi, kai galutiniame sprendime suinteresuotiesiems asmenims nepriskiriami pranešime apie kaltinimus nenurodyti pažeidimai ir jis turi būti grindžiamas tik pažeidimais, dėl kurių suinteresuotieji asmenys turėjo galimybę pateikti savo paaiškinimus.

Nors pažeidimai, kuriais sprendime kaltinama įmonė, negali skirtis nuo tų, kurie nurodyti pranešime apie kaltinimus, vis dėlto tai netaikoma aplinkybėms, kuriomis remtasi, nes pakanka to, kad kaltinamos įmonės turėjo galimybę pateikti savo paaiškinimus dėl visų aplinkybių, kuriomis remiantis jos kaltinamos. Iš tikrųjų jokia teisės nuostata Komisijai nedraudžiama po pranešimo apie kaltinimus siųsti šalims naujus dokumentus, kurie, Komisijos nuomone, patvirtina jos argumentus, jeigu ji įmonėms skiria pakankamai laiko pateikti savo pastabas dėl šių dokumentų.

(žr. 238 punktą)

15. Nors tiesa, kad įrodymų pateikimo Komisijai data turi reikšmės jų kvalifikavimui kaip turinčių svarbią papildomąją vertę, nes šis kvalifikavimas priklauso nuo to, kokius įrodymus savo byloje tuo metu jau turi Komisija, vien tai, kad šie įrodymai buvo pateikti išsiuntus pranešimą apie kaltinimus, dar nereiškia, kad jie, nors ir pateikti vėlesnėje administracinės procedūros stadijoje, gali turėti svarbios papildomosios vertės. Konkrečiai kalbant, prašyme pagal pranešimą dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo kartelių atvejais, pateiktame išsiuntus pranešimą apie kaltinimus, įmonė gali nurodyti faktines aplinkybes, kurios, jos nuomone, nebuvo pakankamai įrodytos, kad suteiktų svarbios papildomosios vertės, palyginti su Komisijos jau turimais įrodymais.

Be to, pranešimo dėl bendradarbiavimo 26 punkte tik nurodoma procedūrinė Komisijos pareiga. Jame nenumatyta, kad bet koks įmonės bendradarbiavimas įrodinėjant pažeidimą neturi jokios reikšmės, jei tai buvo daroma tik išsiuntus pranešimą apie kaltinimus. Be to, toks bendradarbiavimas gali būti labai naudingas, jei į pateiktus įrodymus Komisija anksčiau neatsižvelgė ir jie turi tiesioginę reikšmę preziumuojamo kartelio sunkumui ar trukmei.

(žr. 239 ir 240 punktus)

BENDROJO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS

2011 m. liepos 12 d.( )

„Konkurencija – Karteliai – Skirstomųjų įrenginių su dujų izoliacija projektų rinka – Sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas pagal EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį – Rinkos pasidalijimas – Pažeidimo įrodymas – Atsakomybė už neteisėtus veiksmus – Pažeidimo trukmė – Baudos – Lengvinančios aplinkybės – Bendradarbiavimas“

Byloje T‑132/07

Fuji Electric Co. Ltd, anksčiau Fuji Electric Holdings Co. Ltd, perimanti Fuji Electric Systems Co. Ltd teises, įsteigta Kawasaki (Japonija), atstovaujama solisitorių P. Chappatte ir P. Walte,

ieškovė,

prieš

Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą F. Arbault, vėliau X. Lewis, J. Bourke ir F. Ronkes Agerbeek ir galiausiai N. Khan ir Ronkes Agerbeek, padedamų baristerio J. Holmes,

atsakovę,

dėl prašymo panaikinti 2007 m. sausio 24 d. Komisijos sprendimą C (2006) 6762 galutinis dėl procedūros pagal EB [81] straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.899 – Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija) ir sumažinti Fuji Electric Holdings ir Fuji Electric Systems skirtą baudą

BENDRASIS TEISMAS (antroji kolegija),

kurį sudaro pirmininkė I. Pelikánová (pranešėja), teisėjai K. Jürimäe ir S. Soldevila Fragoso,

posėdžio sekretorė K. Andová, administratorė,

atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. vasario 9 d. posėdžiui,

priima šį

Sprendimą

Ginčo aplinkybės

1 Ginčo aplinkybės, išplaukiančios iš Komisijos išvadų, pateiktų 2007 m. sausio 24 d. Komisijos sprendime C (2006) 6762 galutinis dėl procedūros pagal EB 81 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla COMP/F/38.899 – Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija) (toliau – ginčijamas sprendimas), išdėstomos paskesniuose punktuose.

1. Atitinkamas gaminys

2 Skirstomieji įrenginiai su dujų izoliacija (toliau – SĮDI) skirti energijos srautui elektros energijos tinkluose reguliuoti. Tai sunki elektros įranga, naudojama kaip visiškai įrengtų elektros pastočių pagrindinė dalis.

3 Pastotės yra pagalbinės elektrinės, kurios transformuoja elektros srovę. Be transformatoriaus, pastotes sudaro kontrolės sistemos, relės, baterijos, krovikliai ir skirstomieji įrenginiai. Skirstomųjų įrenginių paskirtis – apsaugoti transformatorių nuo perkrovos ir (arba) izoliuoti elektros srovę ir sugedusį transformatorių.

4 Skirstomieji įrenginiai gali būti su dujų izoliacija, su oro izoliacija arba mišria izoliacija, kai derinamos dvi pirmosios technologijos. SĮDI parduodami visame pasaulyje kaip visiškai įrengtų elektros pastočių sudedamosios dalys arba kaip į tokias pastotes integruotinos atskiros dalys. Jie sudaro apie 30–60 % visos šių pastočių kainos.

5 Ginčijamas sprendimas susijęs su 72,5 kV ar aukštesnės įtampos SĮDI projektais (toliau – SĮDI projektai), kurie apima SĮDI kaip atskirus gaminius, įskaitant visas su tuo susijusias paslaugas (pervežimas, įrengimas, išbandymas, izoliavimas ir kt.) ir visiškai įrengtas elektros pastotes su SĮDI, t. y. pastotes, kuriose įrengiami SĮDI ir kiti pastotės įrenginiai, pavyzdžiui, transformatoriai, ir teikiamas su tuo susijusias paslaugas (pervežimas, elektros instaliacija, įrengimas, izoliavimas ir kt.).

2. Atitinkamos įmonės

6 Fuji Electric Holdings Co. Ltd (toliau – FEH) yra Fuji grupės holdingo bendrovė, valdanti keturias gamybinę ūkinę veiklą vykdančias dukterines bendroves, tarp kurių yra Fuji Electric Systems Co. Ltd (toliau – FES). Grupė Fuji gamina ir prekiauja plačiu produktų asortimentu, įskaitant ir SĮDI projektus. Grupės Fuji veikla SĮDI srityje buvo vykdoma per FEH ir FES.

7 2002 m. spalio 1 d. grupė Fuji savo veiklą SĮDI srityje Japonijoje perdavė AE Power Systems Corp. (toliau – JAEPS), bendrai įsteigtai bendrovei, kurios 30 % akcinio kapitalo priklausė jai, o likusi dalis – atitinkamai 50 % ir 20 % – priklausė Hitachi Ltd ir Meidensha Corp.

3. Administracinė procedūra

8 2004 m. kovo 3 d ABB Ltd Komisiją informavo apie antikonkurencinius veiksmus SĮDI sektoriuje ir žodžiu pateikė prašymą atleisti nuo baudų pagal 2002 m. vasario 19 d. Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 155, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo).

9 Veiksmais, apie kuriuos pranešė ABB, pasauliniu mastu buvo koordinuojamas SĮDI projektų pardavimas pasidalijant rinkas, skiriant kvotas ir išlaikant atitinkamas rinkos dalis, skiriant projektus šiuo tikslu nustatytiems SĮDI gamintojams ir manipuliuojant konkurso procedūra (pasiūlymų klastojimas), kad sutartys būtų sudarytos su šiais gamintojais, sudėtinguose susitarimuose dėl SĮDI projektų, kurie nepaskirti, nustatomos kainos, nutraukiamos licencijos sutartys su bendrovėmis, kurios nėra kartelio narės, ir keičiamasi slapta informacija apie rinką.

10 ABB žodžiu pateiktą prašymą atleisti nuo baudų papildė žodinėmis pastabomis ir rašytiniais įrodymais 2004 m. gegužės 7 dieną. 2004 m. balandžio 25 d. Komisija ABB pritaikė sąlyginį atleidimą nuo baudų.

11 Remdamasi ABB pareiškimais Komisija pradėjo tyrimą ir 2004 m. gegužės 11 d. ir 12 d. atliko patikrinimus kelių bendrovių, veikiančių SĮDI sektoriuje, patalpose.

12 2004 m. gegužės 14–25 d. Areva grupė bendradarbiavo su Komisija ir pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo pateikė jai įvairių rašytinių įrodymų ir informacijos.

13 2004 m. liepos 30 d. grupė, kurios patronuojanti bendrovė buvo VA Technologie AG (toliau – grupė VA Tech), pradėjo bendradarbiauti su Komisija ir pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo pateikė jai įvairių rašytinių įrodymų ir informacijos.

14 Nuo 2004 m. rugsėjo 9 d. grupės Hitachi arba JAEPS atstovai taip pat bendradarbiavo su Komisija ir pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo pateikė jai įvairių rašytinių įrodymų ir informacijos.

15 2004 m. spalio 4 d. FEH ir FES atsakė į Komisijos prašymą pagal 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos Reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų [EB] 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 2 t., p. 205) 18 straipsnį pateikti papildomos informacijos (toliau – 2004 m. spalio 4 d. atsakymas į prašymą pateikti informacijos). Tą pačią dieną ABB taip pat atsakė į Komisijos prašymą pateikti papildomos informacijos.

16 2004 m. lapkričio 4 d. Mitsubishi Electric System Corp. (toliau – Melco) Komisijai pateikė paraišką pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo dėl jos „dalyvavimo tam tikruose susitarimuose, susijusiuose su SĮDI [projektų] rinka“.

17 2004 m. lapkričio 5 d. grupė Areva atsakė į Komisijos prašymą pateikti papildomos informacijos.

18 2006 m. balandžio 20 d. Komisija priėmė pranešimą apie kaltinimus, kurį, be FEH ir FES, išsiuntė ABB, akcinei bendrovei Alstom, akcinei bendrovei Areva, Areva T & D AG, Areva T & D Holding SA ir Areva T & D SA (toliau kartu – Areva grupės bendrovės), Hitachi ir Hitachi Europe Ltd (toliau kartu – Hitachi grupės bendrovės), JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA (toliau – Schneider), Siemens AG, Toshiba Corp. ir penkioms VA Tech grupės bendrovėms, įskaitant ir pačią VA Technologie.

19 2006 m. birželio 30 d. FEH ir FES per nustatytą terminą pateikė Komisijai savo pastabas dėl pranešimo apie kaltinimus. Prie atsakymo į pranešimą apie kaltinimus jos pridėjo keletą pareiškimų ar dokumentų, kurių paprašė neatskleisti jokiems kitiems asmenims. ABB, Alstom, Areva grupės bendrovės, Hitachi arba JAEPS, Melco, Schneider, Siemens AG Österreich, Siemens ir Toshiba taip pat per nustatytą terminą raštu atsakė į pranešimą apie kaltinimus.

20 2006 m. liepos 12 d. laišku FEH ir FES pradėjo bendradarbiauti su Komisija pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo ir pateikė jai įvairių dokumentinių įrodymų bei informacijos.

21 2006 m. liepos 14 d. ABB atsiuntė Komisijai „atsakymo į pranešimą apie kaltinimus papildymą“.

22 2006 m. liepos 18–19 d. Komisija surengė posėdį kartu su bendrovėmis, kurioms buvo skirtas pranešimas apie kaltinimus.

23 2006 m. rugpjūčio 25 d. Komisija procedūros šalims pateikė FEH ir FES atsakymo į pranešimą apie kaltinimus nekonfidencialios versijos ištraukas, 2006 m. liepos 12 d. FEH ir FES prašymą pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo, ABB atsakymo į pranešimą apie kaltinimus papildymą ir papildomus dokumentus, kad jos pateiktų dėl jų savo komentarus.

24 2006 m. rugsėjo 11 d. FEH ir FES pateikė pastabas dėl ABB atsakymo į pranešimą apie kaltinimus papildymo.

25 2006 m. rugsėjo 29 d. laišku FEH ir FES pateikė Komisijai naujus vieno jų buvusio darbuotojo M. H. parodymus.

26 2006 m. lapkričio 10 d. laišku FEH ir FES pateikė Komisijai savo pastabas dėl komentarų, kuriuos Komisijai savo ruožtu 2006 m. rugsėjo 29 d. laišku pateikė Hitachi grupės bendrovės arba JAEPS, dėl JAEPS valdymo.

27 2006 m. lapkričio 14 d. laišku Komisija paprašė FEH ir FES pateikti papildomos informacijos dėl tam tikrų, jų nuomone, galutiniam sprendimui reikšmingų įrodymų. Į šį prašymą FEH ir FES atsakė 2006 m. lapkričio 21 d. laišku.

4. Ginčijamas sprendimas

28 2007 m. sausio 24 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kurio santrauka buvo paskelbta 2008 m. sausio 10 d. Oficialiajame leidinyje (OL C 5, p. 7). Sprendimas FEH ir FES buvo išsiųstas 2007 m. vasario 8 dieną.

29 Be FEH ir FES, ginčijamas sprendimas buvo skirtas ABB, Alstom, Areva grupės bendrovėms, Hitachi grupės bendrovėms, JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo, Schneider, Siemens, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (toliau – Reyrolle), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba ir VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

30 Ginčijamo sprendimo 113–123 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė, kad kartelyje dalyvavusios įvairios įmonės pasauliniu mastu, išskyrus tam tikras rinkas, koordinavo SĮDI projektų skyrimą pagal sutartas taisykles būtent tam, kad išlaikytų kvotas, kurios aiškiai parodo istoriškai nusistovėjusias jų rinkos dalis. Komisija patikslino, kad SĮDI projektai buvo skiriami remiantis bendra „Japonijos“ kvota ir bendra „Europos“ kvota, kurias paskui turėjo pasidalyti atitinkamai Japonijos ir Europos gamintojai. 1988 m. balandžio 15 d. Vienoje pasirašytame susitarime (toliau – GQ susitarimas) buvo įtvirtintos taisyklės, pagal kurias leidžiama SĮDI projektus skirti arba Japonijos gamintojams, arba Europos gamintojams ir jų vertę priskirti atitinkamai kvotai. Be to, ginčijamo sprendimo 124–132 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė, kad kartelyje dalyvavusios įvairios įmonės sudarė žodinį susitarimą (toliau – bendrasis susitarimas), pagal kurį SĮDI projektai Japonijoje ir Europos valstybėse narėse, dalyvaujančiose kartelyje, – kartu vadinamose SĮDI projektų „šalyse gamintojose“, – buvo iš anksto paskirti atitinkamai kartelio nariams Japonijoje ir Europoje. „Šalyse gamintojose“ tarp šių dviejų šalių grupių nebuvo keičiamasi informacija dėl SĮDI projektų ir jie nebuvo įtraukti į atitinkamas kvotas.

31 GQ susitarime buvo taisyklių, susijusių su keitimusi informacija, reikalinga karteliui tarp dviejų gamintojų grupių veikti, o šį keitimąsi užtikrino būtent dviejų grupių sekretorės, kad būtų galima manipuliuoti atitinkamais konkursais ir nustatyti SĮDI projektų, kurie neturėjo būti atrinkti, kainas. Pagal GQ susitarimo 2 priedą šis susitarimas taikomas visame pasaulyje, išskyrus Jungtines Amerikos Valstijas, Kanadą, Japoniją ir 17 Vakarų Europos šalių. Be to, pagal bendrąjį susitarimą SĮDI projektai kitose Europos šalyse nei „šalyse gamintojose“ taip pat iš anksto buvo priskirti Europos šalių grupei, o Japonijos gamintojai įsipareigojo neteikti pasiūlymų dėl SĮDI projektų Europoje.

32 Komisijos teigimu, SĮDI projektų pasidalijimą tarp Europos gamintojų reguliavo susitarimas, kuris taip pat pasirašytas 1988 m. balandžio 15 d. Vienoje, – „E‑Group Operation Agreement for GQ‑Agreement“ („E grupės susitarimas dėl GQ susitarimo įgyvendinimo“, toliau – EQ susitarimas). Komisija pažymėjo, kad skiriant SĮDI projektus Europoje taikytos tos pačios taisyklės ir procedūros kaip ir tos, kurios taikomos skiriant SĮDI projektus kitose šalyse. Būtent apie SĮDI projektus Europoje taip pat turėjo būti pranešta, jie turėjo būti įtraukiami į sąrašą, paskiriami, valdomi arba jiems pasiūlyta minimali kaina.

33 Ginčijamo sprendimo 142 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, kad GQ susitarime ir EQ susitarime bei siekiant užtikrinti kartelio organizavimą ir veikimą atskiri kartelio nariai buvo identifikuojami suteikiant kodą, kurį Europos narių atveju sudarė skaičiai, o Japonijos narių atveju – raidės. Nuo 2002 m. liepos mėn. pradiniai kodai buvo pakeisti skaičiais.

34 Ginčijamo sprendimo 1 straipsnio b punkte Komisija konstatavo, kad FEH pažeidė EB 81 straipsnį ir Europos ekonominės erdvės susitarimo (toliau – EEE susitarimas) 53 straipsnį, nes dalyvavo įvairiuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose SĮDI projektų sektoriuje EEE nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. gegužės 11 dienos, o ginčijamo sprendimo 1 straipsnio h punkte konstatavo, kad FES dalyvavo darant pažeidimą tuo pačiu laikotarpiu. Be to, ginčijamo sprendimo 1 straipsnio k punkte Komisija konstatavo, kad JAEPS dalyvavo darydama tą patį pažeidimą nuo 2002 m. spalio 1 d. iki 2004 m. gegužės 11 d.

35 Už ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nurodytus pažeidimus ginčijamo sprendimo 2 straipsnio d punkte FEH ir FES buvo skirta solidariai 2 400 000 eurų bauda, o ginčijamo sprendimo 2 straipsnio f punkte joms buvo skirta solidariai su JAEPS ir Hitachi mokėtina 1 350 000 eurų bauda.

Procesas ir šalių reikalavimai

36 2007 m. balandžio 19 d. Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarijai FEH ir FES pareiškė šį ieškinį. Ieškinyje jos, be kita ko, nurodė, kad ieškininiame pareiškime, jo prieduose ir kanceliarijai pateiktuose dokumentuose yra konfidencialios informacijos, kuri neturi būti atskleista tretiesiems asmenims.

37 Susipažinęs su teismo posėdžio pranešimu, Teismas (antroji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir taikydamas proceso organizavimo priemones, numatytas Procedūros reglamento 64 straipsnyje, pateikė šalims tam tikrus klausimus bei prašymą pateikti dokumentus. Šalys į juos atsakė per nustatytą terminą.

38 Laišku, kurį Teismo kanceliarija gavo 2010 m. sausio 26 d., FEH ir FES pateikė keletą pastabų dėl teismo posėdžio protokolo, kuris joms buvo išsiųstas 2010 m. sausio 10 d., susijusių su jų veiklos SĮDI srityje perdavimo JAEPS momentu ir su JAEPS akcijų įgijimo momentu.

39 Šalys buvo išklausytos ir atsakė į Teismo klausimus per 2010 m. vasario 9 d. posėdį. FEH ir FES, be kita ko, nurodė, kad pateikdamos pastabas dėl teismo posėdžio protokolo jos nesiekė atsitiktinai pateikti Teismui ieškinio pagrindą, susijusį su ginčijamo sprendimo faktinėmis klaidomis, nes jame FES, kaip patronuojančiai JAEPS bendrovei, priskiriamas pastarosios dalyvavimas darant su SĮDI susijusį pažeidimą nuo 2002 m. spalio 1 d. iki 2003 m. rugsėjo 30 d. Per posėdį Teismas nustatė naują proceso organizavimo priemonę ir paprašė FEH ir FES patikslinti jų ieškinyje pateikto konfidencialumo prašymo tikslą (žr. šio sprendimo 36 punktą). FEH ir FES pastabos ir minėta proceso organizavimo priemonė buvo įtrauktos į posėdžio protokolą. 2010 m. vasario 23 d. laišku FEH ir FES patikslino jų konfidencialumo prašymo tikslą per nustatytą terminą.

40 Žodinė proceso dalis buvo baigta 2010 m. kovo 3 d.

41 2010 m. lapkričio 25 d. nutartimi Teismas atnaujino žodinę proceso dalį ir taikydamas proceso organizavimo priemones, numatytas Procedūros reglamento 64 straipsnyje, pateikė šalims naujų klausimų. Šalių, be kita ko, buvo paprašyta nurodyti 2010 m. liepos 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo Knauf Gips prieš Komisiją (C‑407/08 P, Rink. p. I‑0000) 87–92 punktų pasekmes šiai bylai. Šalys į Teismo klausimus atsakė per nustatytą terminą.

42 Žodinė proceso dalis buvo baigta 2011 m. sausio 10 dieną.

43 2011 m. birželio 22 d. laišku FEH ir FES atstovas informavo Teismą, kad nuo 2011 m. balandžio 1 d. FES nustojo egzistavusi, nes buvo integruota į FEH, kuri taip pat pakeitė pavadinimą ir tapo Fuji Electric Co. Ltd (toliau – ieškovė). 2011 m. birželio 29 d. Bendrojo Teismo antrosios kolegijos pirmininko sprendimu šis laiškas buvo pridėtas prie bylos ir apie tai pranešta Komisijai.

44 Ieškovė, anksčiau FEH, perėmusi FES teises, Teismo prašo:

– panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio g punktą, kiek jame nurodoma, kad FEH priskirtinas pažeidimas tęsėsi po 2000 m. rugsėjo mėn.,

– panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio h punktą,

– panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio d punktą, kiek jame nustatoma FES solidari atsakomybė sumokėti nustatytą baudą,

– panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio f punktą, kiek jame nustatoma FEH ir FES solidari atsakomybė sumokėti nustatytą baudą,

– sumažinti FEH ir FES skirtą baudą,

– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

45 Komisija Teismo prašo:

– atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,

– priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

46 Nors FEH ir FES kartu pateikė šį ieškinį, jų interesai nebuvo identiški ir sutapo tik iš dalies, kaip tai matyti iš ieškinio punktų, kuriuose apibendrinamas šio ieškinio dalykas. Vis dėlto nuo 2011 m. FEH ir FES interesai persipina ir tampa ieškovės interesais.

47 Šioje byloje ieškovė iš esmės prašo panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio g punktą, kiek jame Komisija nustato asmeninę FEH atsakomybę už pažeidimą nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 d., ir ginčijamo sprendimo 2 straipsnio d punktą, kiek jame Komisija už šį pažeidimą FEH nustato 2 400 000 eurų baudą, mokėtiną solidariai su FES. Grįsdama šį reikalavimą ieškovė nurodo tris pirmus ieškinio pagrindus, susijusius atitinkamai su akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir teisės į teisingą procesą bei nekaltumo prezumpcijos principo pažeidimu, įrodinėjimo pareigos paskirstymo taisyklių pažeidimu ir vienodo požiūrio principo pažeidimu.

48 Be to, ieškovė reikalauja panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnio h punktą, kiek jame Komisija nustato asmeninę FES atsakomybę už pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. gegužės 11 d., ir ginčijamo sprendimo 2 straipsnio d ir f punktus, kiek juose Komisija už šį pažeidimą FES nustato 2 400 000 eurų baudą, mokėtiną solidariai su FEH, ir 1 350 000 eurų baudą, mokėtiną solidariai su FEH, JAEPS ir Hitachi. Grįsdama šiuos reikalavimus ieškovė nurodo ketvirtąjį ieškinio pagrindą, susijusį su akivaizdžia vertinimo klaida.

49 Be to, ieškovė prašo panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnio f punktą, kiek jame Komisija remėsi išvada, kad FEH ir FES gali būti pripažintos asmeniškai atsakingos už JAEPS dalyvavimą darant pažeidimą nuo 2002 m. spalio 1 d. iki 2004 m. gegužės 11 d., ir kiek Komisija dėl to joms skyrė 1 350 000 eurų baudą, mokėtiną solidariai su JAEPS ir Hitachi. Grįsdama šį reikalavimą ieškovė nurodo ketvirtąjį ir penktąjį ieškinio pagrindus, susijusius su akivaizdžiomis vertinimo klaidomis.

50 Galiausiai ieškovė prašo sumažinti FEH ir FES ginčijamo sprendimo 2 straipsnio d ir f punktuose skirtas baudas. Grįsdama šį prašymą ieškovė pateikia argumentus, sudarančius šeštąjį ieškinio pagrindą.

1. Dėl reikalavimų iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą

51 Grįsdama šiuos reikalavimus iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą ieškovė nurodo penkis ieškinio pagrindus.

52 Pateikdama tris pirmuosius ieškinio pagrindus ieškovė iš esmės tvirtina, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnio g punktas ir 2 straipsnio d punktas turi būti panaikinti tiek, kiek Komisija konstatavo ar rėmėsi išvada, kad FES darė EB 81 straipsnyje ir EEE susitarimo 53 straipsnyje numatytą pažeidimą nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 d., t. y. kai grupė Fuji perdavė savo veiklą SĮDI srityje JAEPS. Pirmasis ieškinio pagrindas susijęs su tuo, kad Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ir pažeidė teisę į teisingą procesą, nekaltumo prezumpcijos principą ir principą in dubio pro reo, kai ginčijamame sprendime konstatavo, kad FEH nepasitraukė iš GQ susitarimu sukurto kartelio po Japonijos narių susitikimo, įvykusio „apie“ 2000 m. rugsėjo mėnesį. Antrasis ieškinio pagrindas susijęs su tuo, kad Komisija pažeidė įrodinėjimo pareigos paskirstymo taisykles. Trečiasis ieškinio pagrindas susijęs su tuo, kad Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą.

53 Nurodydamos ketvirtąjį ieškinio pagrindą ieškovė tvirtina, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnio h punktas ir 2 straipsnio d bei f punktai turi būti panaikinti, kiek juose Komisija nustato FES solidarią atsakomybę sumokėti paskirtą baudą, nes minėtos nuostatos grindžiamos akivaizdžiai klaidingu faktinių bylos aplinkybių vertinimu, pagal kurį FES gali būti laikoma asmeniškai atsakinga už pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. gegužės 15 dienos.

54 Nurodydama penktąjį ieškinio pagrindą ieškovė tvirtina, kad ginčijamo sprendimo 2 straipsnio f punktas turi būti panaikintas, nes jis grindžiamas akivaizdžiai klaidingu faktinių bylos aplinkybių vertinimu, pagal kurį FEH ir FES, kaip JAEPS patronuojančios bendrovės, su Hitachi bei JAEPS gali būti laikomos asmeniškai ir solidariai atsakingomis už pažeidimą nuo 2002 m. spalio 1 d. iki 2004 m. gegužės 11 dienos.

Pirminės pastabos dėl ginčijamo sprendimo 1 straipsnio g ir h punktuose konstatuotą pažeidimą padariusių įmonių ir dėl „FEH“ ir „FES“ su šiuo pažeidimu susijusios atsakomybės

55 Prieš pradedant nagrinėti penkis pirmuosius ieškovės pagrindus reikia nurodyti įmones, kurių dalyvavimas darant pažeidimą ginčijamo sprendimo 1 straipsnio g ir h punktuose buvo priskirtas FEH ir FES.

56 Šiuo klausimu reikia priminti, kad konkurencijos teisėje nagrinėjamos „įmonės“ ir kad atsižvelgiant į tai įmonė turi būti suprantama kaip ekonominis vienetas nagrinėjamo pažeidimo dalyko požiūriu (šiuo klausimu žr. 1984 m. liepos 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Rink. p. 2999, 11 punktą; 2000 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo DSG prieš Komisiją, T‑234/95, Rink. p. II‑2603, 124 punktą ir 2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo DaimlerChrysler prieš Komisiją, T‑325/01, Rink. p. II‑3319, 85 punktą). EB 81 straipsnio 1 dalis, kurioje draudžiami įmonių susitarimai ar suderinti veiksmai, galintys paveikti valstybių narių tarpusavio prekybą ir kurių tikslas ar poveikis yra konkurencijos trukdymas, ribojimas arba iškraipymas bendrojoje rinkoje, yra skirta ekonominiams vienetams, kuriems būdingas bendras žmogiškųjų išteklių, materialių ir nematerialių elementų valdymas, kuriais siekiama konkretaus ilgalaikio ekonominio tikslo ir kurie gali prisidėti vykdant minėtoje nuostatoje numatytą pažeidimą (šiuo klausimu žr. 1991 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Enichem Anic prieš Komisiją, T‑6/89, Rink. p. II‑1623, 235 punktą ir 1992 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Shell prieš Komisiją, T‑11/89, Rink. p. II‑757, 311 punktą).

57 Siekiant taikyti ir vykdyti pagal EB 81 straipsnį priimtus sprendimus, kaip adresatą reikia nustatyti subjektą, turintį teisinį subjektiškumą (šiuo klausimu žr. 1999 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, toliau – PVC II, T‑305/94–T‑307/94, T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 ir T‑335/94, Rink. p. II‑931, 978 punktą ir 2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją, T‑112/05, Rink. p. II‑5049, 59 punktą). Priimdama sprendimą pagal EB 81 straipsnio 1 dalį Komisija turi nurodyti fizinį ar juridinį asmenį ar asmenis, kurie gali būti patraukti atsakomybėn už nagrinėjamos įmonės elgesį, dėl kurio jie gali būti baudžiami ir kuriems bus skirtas šis sprendimas (šiuo klausimu žr. 56 punkte minėto Sprendimo Hydrotherm Gerätebau 11 punktą).

58 Remiantis asmeninės atsakomybės principu (1972 m. liepos 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Imperial Chemical Industries prieš Komisiją, 48/69, Rink. p. 619, 131–141 punktai; 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Rink. p. I‑4125, 78 punktas ir 2007 m. gruodžio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo ETI ir kt., C‑280/06, Rink. p. I‑10893, 39 punktas; taip pat žr. generalinės advokatės J. Kokott išvados minėtame Sprendime ETI ir kt., Rink. p. I‑10896, 71 punktą ir paskesnius), pagal kurį asmuo yra atsakingas tik už savo veiksmus (generalinio advokato G. Cosmas išvados minėtame Sprendime Komisija prieš Anic Partecipazioni, Rink. p. I‑4130, 74 punktas), iš esmės už įmonės padarytą pažeidimą turi atsakyti tas fizinis ar juridinis asmuo, kuris vadovavo įmonei pažeidimo padarymo metu, net jei sprendimo, kuriame nustatytas šis pažeidimas, priėmimo momentu įmonės valdymas buvo patikėtas kitam asmeniui (2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimų SCA Holding prieš Komisiją, C‑297/98 P, Rink. p. I‑10101, 27 punktas ir Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją, C‑286/98 P, Rink. p. I‑9925, 37 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Cascades prieš Komisiją, C‑279/98 P, Rink. p. I‑9693, 79 punktą).

59 Pagal teismų praktiką, kai keletas asmenų gali būti pripažinti asmeniškai atsakingi už vienos ir tos pačios įmonės konkurencijos teisės prasme dalyvavimą darant pažeidimą, jie turi būti pripažinti solidariai atsakingi už minėtą pažeidimą (šiuo klausimu žr. 1974 m. kovo 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo Istituto Chemioterapico Italiano ir Commercial Solvents prieš Komisiją, 6/73 ir 7/73, Rink. p. 223, 41 punktą ir 2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Metsä-Serla ir kt. prieš Komisiją, C‑294/98 P, Rink. p. I‑10065, 33 ir 34 punktus; 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją, T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 54, 524 ir 525 punktus; 2005 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 ir T‑91/03, Rink. p. II‑0000, 62 punktą ir 57 punkte minėto Sprendimo Akzo Nobel ir kt. prieš Komisiją 57–62 punktus). Be to, iš šių sprendimų matyti, kad už vienos ir tos pačios įmonės dalyvavimą darant pažeidimą asmeniškai ir solidariai atsakingas gali būti pripažintas asmuo, nuo kurio tiesiogiai priklausė ar kuris vadovavo šiai įmonei darant pažeidimą, ir asmuo, kuris realiai kontroliuodamas pirmąjį asmenį ir nuspręsdamas dėl jo elgesio rinkoje netiesiogiai valdė tą pačią įmonę jai darant pažeidimą (taip pat šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo Papierfabrik August Koehler ir kt. prieš Komisiją, C‑322/07 P, C‑327/07 P ir C‑338/07 P, Rink. p. I‑0000, 40, 43 ir 44 punktus). Iš to matyti, kad šio sprendimo 58 punkte nurodyta teismų praktika turi būti suprantama kaip susijusi tiek su tiesiogiai įmonę pažeidimo laikotarpiu valdžiusio asmens, tiek su tuo pat metu šią įmonę netiesiogiai valdžiusio asmens asmenine atsakomybe.

60 Šio sprendimo 56–59 punktuose nurodyta teismų praktika pagal analogiją taikoma ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 daliai bei pagal šį straipsnį priimtiems Komisijos sprendimams.

61 Iš ginčijamo sprendimo, konkrečiai kalbant, iš jo 5–87 konstatuojamosiose dalyse pateikto „procedūroje nagrinėjamo sektoriaus“ apibrėžimo ir 28–44 bei 482 konstatuojamosiose dalyse pateikto „procedūroje nagrinėjamų įmonių“ aprašymo ar šioms įmonėms taikomo „nevienodo vertinimo“, matyti, kad Komisija, ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatavusi pažeidimą, iš jį dariusių įmonių išskyrė, pirma, asmeninių, materialinių ir nematerialinių elementų visumą, naudotą grupės Fuji veikloje SĮDI srityje nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2002 m. rugsėjo 30 d. (toliau – pirmoji atitinkama įmonė), ir, antra, asmeninių, materialinių ir nematerialinių elementų visumą, naudotą grupės Fuji, Hitachi ir Meidensha veikloje SĮDI srityje, perduotoje JAEPS, nuo 2001 m. spalio 1 d. iki 2004 m. gegužės 11 d. (toliau – antroji atitinkama įmonė).

62 Be to, iš ginčijamo sprendimo 379 konstatuojamosios dalies matyti, kad FEH ir FES buvo pripažintos asmeniškai ir solidariai atsakingos už pirmosios atitinamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2002 m. rugsėjo 30 dienos. Iš ginčijamo sprendimo 32, 33 ir 373 konstatuojamųjų dalių išplaukia, kad dėl šios priežasties FEH ir FES nustatyta atsakomybė susijusi su tuo, kad minėtos įmonės, „be kita ko“, vadovavo pirmajai atitinkamai įmonei minėtu laikotarpiu, todėl jos tiesiogiai buvo susijusios su šios įmonės dalyvavimu darant pažeidimą.

63 Taip pat iš ginčijamo sprendimo 380 konstatuojamosios dalies matyti, kad FEH ir FES buvo pripažintos asmeniškai ir solidariai su Hitachi ir JAEPS atsakingos už antrosios atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 2002 m. spalio 1 d. iki 2004 m. gegužės 11 dienos. Be to, iš ginčijamo sprendimo 380, 385 ir 402 konstatuojamųjų dalių matyti, kad dėl šios priežasties nustatyta FEH ir FES atsakomybė yra susijusi tik su tuo, kad jos su Hitachi nustatydavo jų bendros dukterinės bendrovės JAEPS, tiesiogiai atsakingos už antrąją atitinkamą bendrovę, elgesį rinkoje ir kad dėl to jos, kaip JAEPS patronuojančios bendrovės, netiesiogiai buvo susijusios su šios įmonės dalyvavimu darant pažeidimą.

64 Atsižvelgiant į šias išvadas reikia išnagrinėti penkis pirmuosius ieškovės pagrindus. Dėl proceso veiksmingumo ir ekonomiškumo du pirmuosius pagrindus, susijusius su akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir teisės į teisingą procesą, nekaltumo prezumpcijos principo bei principo in dubio pro reo pažeidimu, taip pat įrodinėjimo pareigos paskirstymo taisyklių pažeidimu, reikia nagrinėti kartu.

Dėl pirmojo ir antrojo ieškinio pagrindų, susijusių su akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir teisės į teisingą procesą, nekaltumo prezumpcijos principo bei principo „in dubio pro reo“ pažeidimu, taip pat įrodinėjimo pareigos paskirstymo taisyklių pažeidimu

Šalių argumentai

65 Pirmajame ir antrajame pagrinduose ieškovė kaltina Komisiją, kad padarė akivaizdžių vertinimo klaidų ir pažeidė įrodinėjimo pareigos paskirstymo taisykles, nes ginčijamo sprendimo 1 straipsnio g punkte ji pripažino FEH asmeniškai atsakinga už pirmosios atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo Japonijos narių susitikimo, vykusio „apie“ 2000 m. rugsėjo mėn., iki 2002 m. rugsėjo 30 d., t. y. kai grupė Fuji perdavė savo veiklą SĮDI srityje JAEPS, ir kadangi ginčijamo sprendimo 2 straipsnio d punkte Komisija dėl minėto pažeidimo nustatė FEH 2 400 000 eurų baudą, mokėtiną solidariai su FES. Komisija nepateikė pakankamai įrodymų, kaip tai jai priklauso padaryti, kad pirmoji atitinkama įmonė tęsė dalyvavimą „GQ susitarimu sukurtame kartelyje“, veikusiame po Japonijos narių susitikimo, kuris įvyko „apie“ 2000 m. rugsėjo mėnesį. Be to, Komisijos argumentuose šiuo klausimu yra akivaizdžių įrodymų vertinimo klaidų.

66 Komisija nesutinka su ieškovės argumentais ir prašo atmesti pirmąjį ir antrąjį ieškinio pagrindus kaip nepagrįstus.

Bendrojo Teismo vertinimas

67 Prieš pradedant nagrinėti pirmąjį ir antrąjį ieškinio pagrindus iš esmės reikia tiksliai nustatyti ginčo dalyką, susijusį su šiais ieškinio pagrindais ir šiam ginčui reikšmingomis ginčijamo sprendimo konstatuojamosiomis dalimis, ir priminti taisykles, taikomas EB 81 straipsnyje ir EEE susitarimo 53 straipsnyje nurodytam pažeidimui įrodyti bei įmonės dalyvavimo darant tokį pažeidimą įrodymui.

– Dėl tikslaus ginčo dalyko, susijusio su dviem pirmaisiais ieškinio pagrindais

68 Nagrinėjamu atveju ieškovė neginčija nei pirmosios atitinkamos įmonės dalyvavimo darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2000 m. rugsėjo mėn., nei FEH asmeninės atsakomybės už šį dalyvavimą. Ji taip pat neginčija, kad kartu su kitomis bendrovėmis FEH vadovavo pirmajai atitinkamai įmonei nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 dienos.

69 Be to, nors ieškovė stengiasi atskirti „GQ susitarimu sukurtą kartelį“, kuris tariamai iširo pasitraukus Siemens ir Hitachi, nuo „pagal naują planą sukurto kartelio“, kuris tariamai susikūrė 2002 m. viduryje, ji nepateikia konkrečių pagrindų ir argumentų, paneigiančių Komisijos vertinimus, išdėstytus ginčijamo sprendimo 2, 3, 248 ir 270–299 konstatuojamosiose dalyse, pagal kuriuos įvairūs vieni kitus keitę susitarimai ir suderinti veiksmai nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. gegužės 11 d., buvo to paties bendro plano skirtingos išraiškos. Todėl negalima tvirtinti, kad nurodydama pirmąjį ir antrąjį ieškinio pagrindus ieškovė tinkamai paneigė minėtus vertinimus, ir todėl tai, jog kalbama apie vieną ir tęstinį pažeidimą.

70 Galiausiai ieškovė neginčija, kad antroji atitinkama įmonė dalyvavo darant pažeidimą nuo 2002 m. spalio 1 d. iki 2004 m. gegužės 11 dienos. Ji ginčija tik tai, kad FEH galėjo būti priskirta kokia nors atsakomybė ir dėl to skirta bauda, nes ši įmonė nenustatė JAEPS elgesio rinkoje, todėl nebuvo susijusi kaip JAEPS patronuojanti bendrovė su antrosios atitinkamos įmonės dalyvavimu darant pažeidimą (žr. šio sprendimo 173 punktą ir paskesnius).

71 Tačiau ieškovė kaltina Komisiją, kad klaidingai įvertino jai pateiktus įrodymus ir pažeidė teisę į teisingą procesą, nekaltumo prezumpcijos principą ir principą in dubio pro reo, taip pat įrodinėjimo pareigos paskirstymo taisykles, nes nusprendė, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nustatytas pažeidimas tęsėsi nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 d. ir kad pirmoji atitinkama įmonė toliau dalyvavo kartelyje, už kurį FEH galėjo būti asmeniškai atsakinga, nes ji vadovavo šiai įmonei tuo metu, kai buvo daromas pažeidimas. Ji mano, kad Komisija ginčijamame sprendime padarė akivaizdžių įrodymų vertinimo klaidų ir pateikė nepakankamai įrodymų, kad pirmoji atitinkama įmonė, prižiūrima FEH, toliau dalyvavo darant ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nustatytą pažeidimą nuo 2002 m. spalio 1 d. iki 2004 m. gegužės 11 dienos.

72 Komisija tvirtina, kad, atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes, grupės Fuji bendrovėms reikėjo įrodyti, jog pirmoji atitinkama įmonė nutraukė pažeidimą aptariamu laikotarpiu.

73 Atsižvelgiant į šalių argumentus, reikia įvertinti, ar Komisija ginčijamame sprendime tinkamai įrodė, kad pažeidimas dalyvaujant pirmajai atitinkamai įmonei tęsėsi nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 dienos.

– Dėl ginčijamo sprendimo konstatuojamųjų dalių, kurios ginčijamos pirmuoju ir antruoju ieškinio pagrindais

74 Komisijos vertinimai, susiję, pirma, su ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nustatyto pažeidimo tęsimu nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 d., ir, antra, su pirmosios atitinkamos įmonės dalyvavimu darant minėtą pažeidimą tuo pačiu laikotarpiu, pateikiami paskesniuose šio sprendimo punktuose.

75 Ginčijamo sprendimo 323 konstatuojamojoje dalyje Komisija konstatavo, kad susitarimai ir (arba) suderinti veiksmai tarp SĮDI projektų gamintojų nuo 1988 m. balandžio 15 d. tęsėsi bent iki 2004 m. gegužės 11 dienos. Minėtoje konstatuojamojoje dalyje nurodyti „1998“, o ne „1988“ metai, atsižvelgiant į ginčijamo sprendimo kontekstą, akivaizdžiai yra paprasčiausia materialinė klaida, kurią reikia ištaisyti.

76 Ginčijamo sprendimo 324, 326 ir 373 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė, kad FEH ir FES dalyvavo darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d., t. y. nuo GQ susitarimo ir EQ susitarimo priėmimo ir įsigaliojimo dienos, iki 2004 m. gegužės 11 d., t. y. paskutinio kartelio narių darbo susitikimo, kurį drastiškai nutraukė Komisijos patikrinimai. Iš tikrųjų ginčijamo sprendimo 324 konstatuojamojoje dalyje esanti nuoroda į „1998“, o ne į „1988“ metus akivaizdžiai yra paprasčiausia techninė klaida, kurią reikia atitaisyti.

77 Ginčijamo sprendimo 177–216 punktuose Komisija pateikė „bendrą kartelio veikimo chronologiją“. Komisija ginčijamo sprendimo 178 ir 179 konstatuojamosiose dalyse konstatavo:

„(178) Siemens nustojo dalyvauti kartelio susitikimuose 1999 m. rugsėjo mėn., o 2000 m. susitikimuose nustojo dalyvauti ir Hitachi bei Schneider/VA Tech. Siemens pasitraukimas buvo ypač destabilizuojantis Europoje, nes ši bendrovė atliko Europos grupės sekretorės vaidmenį nuo 1988 m. ir buvo pagrindinė rinkos dalyvė tiek Europoje, tiek už jos ribų. Vis dėlto kartelis veikė toliau, o Alstom perėmė Europos grupės sekretorės vaidmenį. Dėl sumažėjusio skaičiaus, palyginti su 1988 m., logistika buvo supaprastinta, nes sudėtinga struktūra nebebuvo reikalinga.

(179) 2002 m. Siemens, Hitachi ir VA Tech vėl grįžo į kartelį. <...>“

78 Ginčijamo sprendimo 270–299 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė priežastis, dėl kurių manė, kad „šiuo atveju visi susitarimai [turėjo] vieno ir tęstinio pažeidimo požymių“. Ginčijamo sprendimo 279 konstatuojamojoje dalyje ji, be kita ko, nurodė, jog „tam tikri kartelio nariai tvirtino, kad su laiku pasikeitė kartelio pobūdis nuo 2002 m., todėl reikėjo išskirti du atskirus pažeidimus, o ne vieną ir tęstinį pažeidimą“. Vis dėlto ginčijamo sprendimo 279–299 konstatuojamosiose dalyse Komisija pateikė įrodymų, kurie, jos nuomone, rodė, kad vieni kitus keitę susitarimai ir suderinti veiksmai nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2004 m. gegužės 11 d., buvo to paties bendro plano skirtingos išraiškos, ji taip pat patikslino, kad tokio tęstinio elgesio, turinčio vieną tikslą, išskyrimas į keletą atskirų pažeidimų, būtų dirbtinis.

79 Ginčijamo sprendimo 284 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė:

„ABB pateikė aprašyto elgesio paaiškinimą, sutampantį su faktinėmis aplinkybėmis ir bylos medžiaga, įskaitant ir rašytinius susitarimus. Šių įmonių pareiškimai, kad buvo du vienas kitą keitę pažeidimai, labai skiriasi, kalbant apie pirmojo nutraukimo datą [žr. 290 konstatuojamąją dalį]. Šie pareiškimai nesutampa su per patikrinimus rastais rašytiniais įrodymais. Išsamesnis tyrimas rodo, kad šie prieštaringi pareiškimai iš tikrųjų yra tvirtinimai (nė vienas iš jų nėra padarytas faktinių aplinkybių susiklostymo metu), kurie nepagrįsti jokiais nagrinėjamu faktinių aplinkybių laikotarpio ar esminiais įrodymais, patvirtinančiais, kad kartelis dėl SĮDI [projektų] iširo vieną iš nurodytų datų. Tai yra ne faktiniai įrodymai, o šalių siūlomi faktinių aplinkybių vertinimai ar liudininkų išvados, esančios advokatų prašymu šioje procedūroje aptariamų bendrovių gynybai parengtuose dokumentuose. Šalys, nurodydamos kartelio iširimo de facto datas, paprastai pateikia tas, kai, jų nuomone, kartelis veikė mažiau veiksmingai.“

80 Be to, ginčijamo sprendimo 290 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:

„Komisija negali remtis [grupės] Areva [bendrovių], Melco, [grupės] Hitachi [bendrovių] ar JAEPS ir Toshiba pareiškimais, kiek jie susiję su atitinkamais jų tvirtinimais, kad pirmą kartą kartelis nustojo veikti arba 1997 m. ([grupės] Areva [bendrovės] [savo prašyme pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo, žr. 12 punktą]), arba 1999 m. rugsėjo mėn. (Melco [savo atsakyme į pranešimą apie kaltinimus] ir Toshiba [savo atsakyme į pranešimą apie kaltinimus]), arba 1999 m., pasitraukus Siemens ([grupės] Hitachi [bendrovės] [arba] JAEPS [atsakyme į pranešimą apie kaltinimus]), ar netgi maždaug 2000 m. rugsėjo mėn. ([FEH ir FES] [atsakyme į pranešimą apie kaltinimus]). Šiuo klausimu jų pareiškimai nepatikimi, nes prieštarauja vieni kitiems ir, kaip jau buvo nurodyta, bylos medžiagoje esantiems įrodymams. Melco, Toshiba, Fuji, ABB, Alstom, Reyrolle/VA Tech ir Magrini/Schneider (vėliau – VAS ir VA Tech) ir toliau dalyvavo daugiašaliuose susitikimuose 2000 m. ir (arba) 2001 m. (žr. 191–198 konstatuojamąsias dalis). Be to, jie dvireikšmiai ir neįtikinami.“

81 Ginčijamo sprendimo 191–198 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodė įrodymus, kuriuos pateikė ABB arba grupės Fuji bendrovės ir kurie, jos nuomone, patvirtina, kad kartelis toliau veikė po Siemens pasitraukimo 1999 m. rugsėjo mėn. ir Hitachi bei „Schneider/VA Tech“ pasitraukimo 2000 m. iki šių bendrovių laipsniško grįžimo į jį nuo 2002 m. kovo mėnesio. Pirmiausia Komisija ginčijamo sprendimo 191–196 konstatuojamosiose dalyse rėmėsi ABB kartu su prašymu atleisti nuo baudos pateiktais dokumentais (žr. šio sprendimo 8 punktą), t. y. faksimiliniais pranešimais, kuriais 2000 m. gruodžio 18 d.–2001 m. sausio 22 d. pasikeitė ABB, Melco ir Alstom dėl susitikimų ir SĮDI projektų skyrimų. Ginčijamo sprendimo 197 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė ABB kartu su prašymu atleisti nuo baudos pateiktą dokumentą, kuriame įtvirtintas „komiteto susitikimų“ sąrašas, apimantis dalį 2000–2001 m. laikotarpio ir ant kurio nurodyta 2000 m. gegužės 12 d. data. Ji nurodė, kad iš šio sąrašo matyti, jog šiuose susitikimuose dalyvavo Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco ir Toshiba, tačiau nedalyvavo Siemens ir „JAEPS (Hitachi)“, o tai sutampa su 2004 m. spalio 4 d. ABB pareiškimu atsakant į Komisijos prašymą pateikti informacijos (žr. šio sprendimo 15 punktą), „pagal kurį dvi pastarosios bendrovės tuo metu nepriklausė karteliui“. Galiausiai ginčijamo sprendimo 198 konstatuojamojoje dalyje ji nurodė FEH ir FES kartu su prašymu pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo pateiktus dokumentus ir dokumentus, kuriuos ABB pateikė kartu su 2004 m. gegužės 7 d. prašymo atleisti nuo baudos papildymu (žr. šio sprendimo 10 punktą), patvirtinančius susitarimus tarp kartelio narių dėl aštuonių SĮDI projektų, kartelio viduje turinčių numerius [konfidencialu]( ), kurie įrodo, kad šiuo laikotarpiu kartelis veikė.

82 Komisija ginčijamo sprendimo 372 ir paskesnėse konstatuojamosiose dalyse konstatavo, kad pirmoji atitinkama įmonė ir po Japonijos narių susitikimo, įvykusio „apie“ 2000 m. rugsėjo mėn., dalyvavo kartelyje. Šiuo klausimu ginčijamame sprendime nurodyta:

„(372) Norint priskirti atsakomybę tinkamiems juridiniams vienetams [grupės] Fuji viduje, reikia atskirti du laikotarpius: prieš [grupės] Fuji veiklos SĮDI srityje perdavimą JAEPS 2002 m. spalio 1 d. ir po to.

(373) [FEH] ir [FES] dalyvavo šiame sprendime aprašytuose suderintuose veiksmuose bent nuo 1988 m. balandžio 15 d. (data, kai Fuji prisijungė prie GQ susitarimo) iki 2002 m. rugsėjo 30 d. ([grupės] Fuji veikla SĮDI [srityje] buvo perleista JAEPS 2002 m. spalio 1 d.). [FEH] priklausė 100 % [FES] kapitalo.

Fuji pateikti argumentai

(374) Fuji pripažįsta dalyvavusi pranešime apie kaltinimus aprašytame kartelyje nuo 1988 m. iki 2000 m. rugsėjo mėn., tačiau ne vėliau. Fuji dalyvavimas kartelyje tariamai baigėsi „vėliausiai arba apie 2000 m. rugsėjo mėnesį. Fuji nedalyvavo kartelyje pagal naują planą“, nes vėliau nedalyvavo bendruose susitikimuose su Europos tiekėjais ir nebesikeitė informacija.

(375) Fuji tvirtina, kad net jei tam tikri [jos] pateikti susitarimų projektai (žr. 198 konstatuojamąją dalį) „remiantis jų turiniu galiojo po šios datos (2000 m. rugsėjo mėn.), po 2000 m. rugsėjo mėn. ji negalėjo veikti pagal juos, nes „pasiūlymų pateikimo terminai jau buvo pasibaigę prieš keletą mėnesių“. Be to, Fuji suprato, kad ankstesni su GQ susitarimu susiję susitarimai nebeturėjo privalomosios galios tarp kartelio narių; Fuji nelaimėjo nė vieno nurodyto pirkimų konkurso, taigi neturėjo jokios naudos iš susitarimų.“

Komisijos vertinimas

(376) Kadangi Fuji nebuvo „Europos / Japonijos“ komiteto narė, ji neturėjo susitikinėti su Europos gamintojais nei vadovų lygmeniu, nei darbo grupėse, o tik per metinius susitikimus. Be to, metiniai susitikimai neturėjo esminės reikšmės įgyvendinant kartelio veiksmus, kaip tai netiesiogiai patvirtino Fuji, pripažinusi , kad dalyvavo kartelyje 2000 m. (metai, kada nevyko joks metinis susitikimas).

(377) Fuji pareiškimo, kad ji pasitraukė iš kartelio apie 2000 m. rugsėjo mėn., nepatvirtino kitos procedūroje dalyvaujančios šalys, nors ši informacija joms buvo išsiųsta, kad jos pateiktų savo pastabas šiuo klausimu. Be to, Fuji pareiškimas nelabai aiškus, nes kartais ji tvirtina pasitraukusi iš kartelio „apie“ 2000 m. rugsėjo mėn. ir tame pačiame dokumente nurodo, kad pasitraukė iš kartelio „vėliausiai 2000 m. rugsėjo mėn.“. Fuji taip pat nurodo, kad „paskutinio [Oz.] gauto informacinio pranešimo apie susitarimą data buvo 2000 m. rugsėjo 28 d.“ ir kad „po šios datos Fuji nebendravo su pagal GQ susitarimą sukurtu karteliu“. Tai reiškia, kad Fuji nustojo teikti „sutartus“ pasiūlymus klientui, siekiant sudaryti konkurencijos dėl projekto įspūdį, tačiau ji nepateikia jokių įrodymų, patvirtinančių, kad pasitraukė iš projekto ar pradėjo realiai konkuruoti. Be to, kaip nurodo [I. H.], Fuji pasitraukė iš kartelio „truputį po to, kai tai padarė Siemens“, o buvo įrodyta, kad Siemens iš kartelio pasitraukė 1999 metais. Šis pareiškimas taip pat nebuvo patvirtintas jokiu byloje esančiu įrodymu, leidžiančiu tvirtinti, kad ji viešai atsiribojo nuo kartelio 2000 m. rugsėjo mėnesį.

(378) Galiausiai, nors Komisija turėjo pripažinti, jog iki JAEPS įsteigimo nebuvo kontaktų tarp kartelio ir Fuji, ji taip pat turi atsižvelgti į tai, kad Fuji savo komercinėje veikloje negalėjo nepaisyti iki tol gautos informacijos ir kad sudaryti susitarimai vis dar galiojo. Remiantis byloje esančiais įrodymais, ypač Fuji pateikta informacija, ji buvo viena iš 198 konstatuojamojoje dalyje nurodytų susitarimų, kurie galiojo po 2000 m. rugsėjo mėn. ir kurių nepaisymas užtraukdavo atsakomybę, šalių. Nors Komisija suteikė Fuji galimybę pakomentuoti šias išvadas ir pateikti jas paneigiančių papildomų įrodymų, Fuji nepateikė jokių įrodymų, patvirtinančių, kad pasitraukė iš susitarimų, kad juos realiai ginčijo ar kad jų nesilaikė. Atvirkščiai, aplinkybė, kad „pasiūlymų pateikimo terminai jau buvo pasibaigę prieš keletą mėnesių“, kaip tvirtina Fuji, tik pagrindžia išvadą, jog susitarimai jau buvo sudaryti ir įsigalioję. Be to, aplinkybė, kad Fuji galiausiai nelaimėjo nė vieno konkurso (taip pat be jokių įrodymų pateikta informacija), nekeičia minėtų išvadų. Nes, pirma, Fuji dalyvavo visuose minėtuose susitarimuose, tačiau jų neorganizavo ir nebūtinai turėjo juos laimėti. Jos įtraukimas į sąrašą reiškė, kad ji turėjo teikti pasiūlymus, tačiau nebūtinai turėjo laimėti. Antra, net jeigu ji būtų kartelio narių atrinkta kaip laimėtoja (Fuji to nei tvirtino, nei įrodė), ji niekada nebūtų buvusi tikra, kad galiausiai laimės konkursą, nes kitiems karteliui nepriklausiusiems konkurso dalyviams galėjo labiau pasisekti nei jai.

(379) Dėl 334 ir 373 konstatuojamosiose dalyse išdėstytų priežasčių [FEH] ir [FES] turi būti pripažintos solidariai atsakingos už Fuji dalyvavimą darant pažeidimą nuo 1988 m. balandžio 15 d. iki 2002 m. rugsėjo 30 dienos.“

– Dėl pažeidimo, numatyto EB 81 straipsnyje ir EEE susitarimo 53 straipsnyje, ir įmonės dalyvavimo darant tokį pažeidimą įrodinėjimui taikomų taisyklių

83 Kadangi šalys nesutaria dėl įrodinėjimo pareigos pasidalijimo, konkrečiai kalbant, ar buvo laikytasi pažeidimo, numatyto EB 81 straipsnyje ir EEE susitarimo 53 straipsnyje, ir įmonės dalyvavimo darant tokį pažeidimą įrodinėjimui taikomų taisyklių, pirmiausia reikia priminti šioje srityje taikytiną teisę.

84 Pagal nusistovėjusią teismų praktiką dėl įrodinėjimo pareigos šalis ar valdžios institucija, tvirtinanti, kad esama konkurencijos taisyklių pažeidimo, privalo tinkamai įrodyti pažeidimą sudarančius faktus, o įmonė, pateikdama gynybos argumentą, kad paneigtų kaltinimą pažeidimu, turi įrodyti, kad tokio gynybos argumento taikymo sąlygos tenkinamos, ir tada valdžios institucija turės remtis kitais įrodymais (2006 m. lapkričio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Peróxidos Orgánicos prieš Komisiją, T‑120/04, Rink. p. II‑4441, 50 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 1998 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Baustahlgewebe prieš Komisiją, C‑185/95 P, Rink. p. I‑8417, 58 punktą ir 2004 m. sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, Rink. p. I‑123, 78 punktą). Pažeidimo trukmė yra vienas iš elementų, kuriuos apima pažeidimo sąvoka, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, ir kurį iš esmės turi įrodyti Komisija (1994 m. liepos 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Dunlop Slazenger prieš Komisiją, T‑43/92, Rink. p. II‑441, 79 punktas ir minėto Sprendimo Peróxidos Orgánicos prieš Komisiją 51 punktas).

85 Šis įrodinėjimo naštos padalijimas gali keistis, jei vienos iš šalių nurodytos faktinės aplinkybės įpareigoja kitą šalį pateikti paaiškinimus ar pateisinimus – to nepadarius, gali būti nuspręsta, kad įrodymai buvo pateikti (šiuo klausimu žr. 84 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 79 punktą ir 84 punkte minėto Sprendimo Peróxidos Orgánicos prieš Komisiją 53 punktą).

86 Dėl įrodinėjimo priemonių, kuriomis Komisija šiuo atžvilgiu gali remtis, konkurencijos teisėje galioja laisvo įrodymų vertinimo principas (2007 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dalmine prieš Komisiją, C‑407/04 P, Rink. p. I‑829, 63 punktas; 2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 ir T‑78/00, Rink. p. II‑2501, 273 punktas). Kadangi draudimas dalyvauti vykdant antikonkurencinius veiksmus ir sudarant antikonkurencinius susitarimus bei sankcijos, kurios gali būti skirtos pažeidėjams, visuotinai žinomi, įprasta, jog šiuos veiksmus ir susitarimus apimanti veikla vykdoma paslapčia, susitikimai vyksta slaptai ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Net jeigu Komisija ir randa dokumentų, aiškiai rodančių neteisėtą ryšį tarp ūkio subjektų, pavyzdžiui, susitikimų protokolų, jie paprastai yra tik fragmentiški ir pavieniai, todėl tam tikras aplinkybes dažnai reikia nustatyti naudojant dedukcijos metodą. Daugeliu atvejų tai, ar egzistuoja antikonkurencinių veiksmų ar susitarimų, turi būti nustatoma remiantis tam tikrais sutapimais ir nuorodomis, kurie, nagrinėjami kartu ir nesant kito logiško paaiškinimo, gali būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas (84 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 55–57 punktai). Iš tokių požymių ir sutapimų galima nustatyti ne tik konkurenciją pažeidžiančių veiksmų ir susitarimų buvimą, bet ir konkurenciją pažeidžiančių veiksmų trukmę bei pažeidžiant konkurencijos taisykles sudaryto susitarimo taikymo trukmę (2006 m. rugsėjo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo Technische Unie prieš Komisiją, C‑113/04 P, Rink. p. I‑8831, 166 punktas).

87 Bet kuriuo atveju Komisija turi pateikti pakankamai tikslių ir neprieštaringų įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas tikrai buvo padarytas (žr. 2000 m. liepos 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Volkswagen prieš Komisiją, T‑62/98, Rink. p. II‑2707, 43 ir 72 punktus ir jame nurodytą teismų praktiką; 86 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering prieš Komisiją 179 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką bei 2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją, T‑38/02, Rink. p. II‑4407, 217 punktą). Vis dėlto reikia pažymėti, kad kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo elemento atžvilgiu. Pakanka, kad šiuos reikalavimus bendrai atitiktų institucijos pateiktų įrodymų visuma (86 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering prieš Komisiją 180 punktas ir minėto Sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją 218 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 57 punkte minėto Sprendimo „PVC II“ 768–778 punktus ir ypač 777 punktą). Dėl pažeidimo trukmės pagal teismo praktiką reikalaujama, kad, nesant įrodymų, tiesiogiai pagrindžiančių pažeidimo trukmę, Komisija turi remtis bent faktinių aplinkybių, pakankamai artimų laiko atžvilgiu, įrodymais, dėl kurių būtų galima pagrįstai manyti, kad pažeidimas nepertraukiamai tęsėsi tarp dviejų konkrečių datų (86 punkte minėto Sprendimo Technische Unie prieš Komisiją 169 punktas; 84 punkte minėto Sprendimo Dunlop Slazenger prieš Komisiją 79 punktas ir 84 punkte minėto Sprendimo Peróxidos Orgánicos prieš Komisiją 51 punktas).

88 Kalbant apie atskiriems įrodymams priskirtiną įrodomąją galią pabrėžtina, kad vienintelis svarbus kriterijus laisvai pateiktiems įrodymams vertinti yra jų patikimumas (86 punkte minėto Sprendimo Dalmine prieš Komisiją 63 punktas; žr. 2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mannesmannröhren-Werke prieš Komisiją, T‑44/00, Rink. p. II‑2223, 84 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką bei 86 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering ir kt. prieš Komisiją 273 punktą). Pagal bendras įrodinėjimo srityje taikomas taisykles dokumento patikimumas, todėl ir jo įrodomoji galia, priklauso nuo jo kilmės, parengimo aplinkybių, adresato ir turinio patikimumo (2000 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink. p. II‑491, 1053 punktas; teisėjo B. Vesterdorf, einančio generalinio advokato pareigas, išvada 1991 m. spalio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimui Rhône‑Poulenc prieš Komisiją, T‑1/89, Rink. p. II‑867, II‑869, II‑956). Be kita ko, didelę svarbą reikia suteikti tam, kad dokumento parengimas būtų glaudžiai siejamas su faktinėmis aplinkybėmis (1999 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Ensidesa prieš Komisiją, T‑157/94, Rink. p. II‑707, 312 punktas) arba grindžiamas tiesioginių šių aplinkybių liudytojų parodymais (šiuo klausimu žr. 86 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering prieš Komisiją 207 punktą). Dokumentai, iš kurių matyti, kad buvo kontaktai tarp kelių įmonių ir kad šios įmonės siekė iš anksto pašalinti netikrumą dėl būsimo jų konkurentų elgesio, įrodo suderintus veiksmus (šiuo klausimu žr. 1975 m. gruodžio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimo Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją, 40/73–48/73, 50/73, 54/73 à 56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink. p. 1663, 175 ir 179). Be to, pareiškimai, nenaudingi juos pateikiančiajam, iš principo turi būti laikomi ypač patikimais įrodymais (šiuo klausimu žr. 86 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering prieš Komisiją 207, 211 ir 212 punktus).

89 Taigi ieškinį dėl Komisijos sprendimo, kuriuo konstatuojamas konkurencijos teisės normų pažeidimas ir paskiriamos piniginės baudos, panaikinimo, pateiktą pagal EB 230 straipsnį (dabar – SESV 263 straipsnis), nagrinėjantis Teismas turi įvertinti, ar Komisijos sprendime pateiktų įrodymų ir kitų aplinkybių pakanka pripažinti ginčijamą pažeidimą (86 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering prieš Komisiją 174 ir 175 punktai; taip pat šiuo klausimu žr. 57 punkte minėto Sprendimo PVC II 891 punktą). Teismo abejonės turi būti aiškinamos įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai, todėl teismas negali pripažinti, kad Komisija pateikė pakankamų pažeidimo buvimo įrodymų, jei šiuo klausimu vis dar turi abejonių (86 punkte minėto Sprendimo JFE Engineering prieš Komisiją 177 punktas ir 87 punkte minėto Sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją 215 punktas). Iš tikrųjų šioje situacijoje būtina atsižvelgti į nekaltumo prezumpcijos principą, visų pirma įtvirtintą 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnio 2 dalyje, priskiriamą prie pagrindinių teisių ir pagal Teisingumo Teismo praktiką, kuri, be to, patvirtinta Vieningo akto preambulėje ir Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio 2 dalyje bei 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, p. 1) 47 straipsnyje, ir saugomą Europos Sąjungos teisinėje sistemoje. Atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį ir su jais susijusių sankcijų pobūdį bei griežtumo laipsnį, nekaltumo prezumpcijos principas taikomas ir procedūroms dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimų, per kurias gali būti skirtos vienkartinės arba periodiškai mokamos baudos (1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimų Hüls prieš Komisiją, C‑199/92 P, Rink. p. I‑4287, 149 ir 150 punktai ir Montecatini prieš Komisiją, C‑235/92 P, Rink. p. I‑4539, 175 ir 176 punktai; 87 punkte minėto Sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją 216 punktas).

90 Pažeidimo buvimas turi būti vertinamas atsižvelgiant tik į tuos įrodymus, kuriuos Komisija nurodė sprendime, konstatuojančiame minėtą pažeidimą, o vienintelis reikšmingas kylantis klausimas yra toks: ar iš tikrųjų pažeidimas buvo įrodytas atsižvelgiant į šiuos įrodymus (88 punkte minėto Sprendimo Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją 726 punktas).

91 Minėta teismų praktika pagal analogiją taikoma ir EEE susitarimo 53 straipsniui, ir Komisijos sprendimams, priimtiems remiantis šiuo straipsniu.

92 Atsižvelgiant į šio sprendimo 84–91 punktuose išdėstytas taisykles, reikia patikrinti, ar ginčijamame sprendime Komisija pateikė pakankamai įtikinamų, tikslių ir neprieštaringų įrodymų, kurie, atlikus bendrą vertinimą ir išnagrinėjus ieškovės pateiktus alternatyvius paaiškinimus ar tvirtinimus, patvirtintų, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuotas pažeidimas dalyvaujant pirmajai atitinkamai įmonei tęsėsi nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 d., už kurį FEH galėjo būti pripažinta asmeniškai atsakinga, nes ji valdė šią įmonę tuo metu, kai buvo padarytas pažeidimas.

– Dėl įrodymų, kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas, tyrimo

93 Pirmiausia reikia priminti faktines aplinkybes, kuriomis Komisija ginčijamame sprendime grindė savo vertinimą, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuotas pažeidimas dalyvaujant pirmajai atitinkamai įmonei tęsėsi nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 dienos.

94 Ginčijamo sprendimo 290 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė neatsižvelgusi į FEH ir FES, grupės Areva bendrovių, Melco, grupės Hitachi bendrovių arba JAEPS ir Toshiba pareiškimus, pagal kuriuos kartelis pirmą kartą iširo arba 1997 m., arba 1999 m. rugsėjo mėn. ar 1999 m., pasitraukus iš jo Siemens, arba apie 2000 m. rugsėjo mėn., nes šie pareiškimai nebuvo patikimi arba jie buvo neaiškūs ir mažai reikšmingi, nes prieštaravo tarpusavyje ir nesutapo su byloje esančiais įrodymais (žr. šio sprendimo 80 punktą). Komisija minėtoje ginčijamo sprendimo konstatuojamojoje dalyje, skaitomoje kartu su 191–198 konstatuojamosiomis dalimis, nurodė, kad pirmoji atitinkama įmonė, taip pat ir kitos įmonės toliau dalyvavo daugiašaliuose susitikimuose 2000 m. ir (arba) 2001 metais. Įrodymai, kuriais remiasi Komisija, tvirtindama, kad kartelis veikė (ir jame dalyvavo pirmoji atitinkama įmonė) 2000 m. gruodžio 13 d. pasitraukus iš jo „Schneider/VA Tech“, nurodyti šio sprendimo 81 punkte.

95 Pirmiausia dėl 2000 m. gruodžio 18 d.–2001 m. sausio 22 d. pasikeitimo tarp tam tikrų kartelio narių faksimiliniais pranešimais dėl susitikimų ir SĮDI projektų paskyrimo reikia pažymėti, kad, kaip pripažįsta Komisija, pasikeičiant tais pranešimais dalyvavusios įmonės yra tik Alstom (vėliau Areva), Melco ir ABB. Taigi, kaip teisingai nurodo ieškovė, nors šis pasikeitimas vyko aptariamu laikotarpiu, įtikinamai ir tiksliai rodo kartelio veiklą apie 2000 m. gruodžio mėn. ir 2001 m. sausio mėn., vis dėlto jis nepateikė jokios informacijos apie tai, kad ir pirmoji atitinkama įmonė jame dalyvavo.

96 Kalbant apie 2000 m. gegužės 12 d. sąrašą, pažymėtina, kad jame patvirtinami trylika „komiteto susirinkimų“, numatytų nuo 2000 m. gegužės 18 d. iki 2001 m. gegužės 17 dienos. Šių „komiteto susitikimų“ antikonkurencinį tikslą galima numanyti iš to, kad šiame sąraše visos atitinkamos įmonės žymimos kodais, kurie buvo naudojami kartelyje ir nurodyti ginčijamo sprendimo 142 ir 197 konstatuojamosiose dalyse, ir kad, kaip patvirtino keletas kartelio narių, tam tikri organų, t. y. jungtinio Europos / Japonijos komiteto ir Europos komiteto, kurie prisidėjo prie kartelio struktūrinio veikimo, susitikimai buvo planuojami, kaip tai matyti iš ginčijamo sprendimo 150 ir 151 konstatuojamųjų dalių. Be to, kadangi aplinkybę, kad šeši iš šių komiteto susitikimų tikrai įvyko, patvirtino tam tikri kartelio dalyviai, arba ji buvo patvirtinta atsižvelgiant į kitus byloje esančius įrodymus, pavyzdžiui, kelionės išlaidų sąskaitos ar įrašai į asmenines dienotvarkes, galima pripažinti, kad kartelio veikimas nuo 2000 m. gegužės 18 d. iki 2001 m. sausio 18 d. yra įrodytas. Tačiau, kaip pripažįsta Komisija, susitikimuose dalyvavo tik Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco ir Toshiba. Taigi, kaip teisingai nurodo ieškovė, nors šis sąrašas įtikinamai ir tiksliai patvirtina kartelio veiklą nuo 2000 m. gegužės 18 d. iki 2001 m. gegužės 17 d., jis nepateikia jokios informacijos apie tai, kad ir pirmoji atitinkama įmonė jame dalyvavo.

97 Galiausiai, kalbant apie dokumentus, atskleidžiančius jų parengimo metu buvusias aplinkybes ir susijusius su aštuoniais SĮDI projektais Nr. [konfidencialu], pažymėtina, kad juose nurodomi tarp kartelio narių sudaryti susitarimai dėl konkrečių SĮDI projektų paskyrimo, kurių galiojimo laikas buvo skirtingas. Šiuose dokumentuose nurodoma, kad pirmoji atitinkama įmonė kartu su kitais kartelio nariais dalyvavo sudarant susitarimus dėl aštuonių SĮDI projektų paskyrimo, kuriuos parengė ir organizavo kitos kartelyje dalyvavusios įmonės, kurie buvo sudaryti ir įsigaliojo [konfidencialu] ir [konfidencialu], ir kurie galiojo apie [konfidencialu] nuo jų sudarymo datos, t. y. susitarimas dėl paskutinio projekto Nr. [konfidencialu] galiojo iki [konfidencialu].

98 Šiuo klausimu reikia priminti, kad susitarimas, kaip tai suprantama pagal EB 81 straipsnio 1 dalį, laikomas sudarytu jau tuomet, kai atitinkamos įmonės išreiškė savo bendrą valią elgtis rinkoje tam tikru apibrėžtu būdu (1991 m. spalio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Petrofina prieš Komisiją, T‑2/89, Rink. p. II‑1087, 211 punktas ir 1992 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo ICI prieš Komisiją, T‑13/89, Rink. p. II‑1021, 253 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. 1970 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo ACF Chemiefarma prieš Komisiją, 41/69, Rink. p. 661, 112 punktą). Be to, EB 81 straipsnis taikomas tada, kai kartelio pasekmės tęsėsi jo formaliai neišardžius (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo ICI prieš Komisiją 254 punktą ir 2001 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Acerinox prieš Komisiją, T‑48/98, Rink. p. II‑3859, 63 punktą). Minėta teismų praktika pagal analogiją taikoma ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 daliai.

99 Nagrinėjamoje byloje ieškovė neginčijo, kad FEH pagal kartelio taisykles sudarė susitarimus dėl aštuonių SĮDI projektų Nr. [konfidencialu] paskirstymo kartelio viduje. Be to, ji neginčijo, kad, atsižvelgiant į juose numatytas sąlygas, šie susitarimai turėjo turėti poveikį nuo [konfidencialu], t. y. nuo susitarimo dėl projekto Nr. [konfidencialu] įsigaliojimo, iki [konfidencialu], t. y. iki susitarimo dėl projekto Nr. [konfidencialu] galiojimo termino pabaigos.

100 Be to, nė vienas iš byloje esančių įrodymų neleidžia konstatuoti, kad pirmoji atitinkama įmonė viešai atsiribojo nuo kartelio ir pagal jo taisykles sudarytų susitarimų. Įmonė, kuri viešai neatsiriboja nuo susitikimo, kuriame dalyvavo, ar nuo susitarimo, kurį ji sudarė, iš principo negali visiškai nusimesti atsakomybės už savo dalyvavimą kartelyje. Būtų per daug paprasta įmonėms susimažinti riziką gauti didelę baudą, jeigu gavusios naudos iš neteisėto kartelio jos paskui galėtų pasinaudoti ir baudos sumažinimu dėl to, kad jų vaidmuo įgyvendinant pažeidimą buvo ribotas, nors jų pozicija skatino kitas įmones imtis konkurenciją ribojančių veiksmų (šiuo klausimu žr. 88 punkte minėto Sprendimo Mannesmannröhren-Werke prieš Komisiją 278 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Iš to matyti, kad net jei pirmoji atitinkama įmonė nesilaikė visų kartelio viduje sudarytų susitarimų, neįrodžius viešo atsiribojimo nuo kitų kartelio narių, šios aplinkybės nepakanka atleisti ją nuo atsakomybės už dalyvavimą sudarant šiuos susitarimus, taigi ir dalyvavimą darant ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuotą pažeidimą.

101 Todėl reikia konstatuoti, kad faksimiliniai pranešimai, kuriais pasikeitė tam tikri kartelio nariai 2000 m. gruodžio 18 d.–2001 m. sausio 22 d., 2000 m. gegužės 12 d. „komiteto susirinkimų“ sąrašas ir dokumentai, susiję su aštuoniais SĮDI projektais, nurodyti ginčijamo sprendimo 191–198 konstatuojamosiose dalyse, į kurias daroma nuoroda 290 konstatuojamojoje dalyje, įtikinamai, tiksliai ir neprieštaringai patvirtina, kad ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuotas pažeidimas tęsėsi nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 dienos. Be to, atsižvelgiant į ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje konstatuoto pažeidimo, kurio buvimo 1988 m. balandžio 15 d.–2000 m. rugsėjo mėn. laikotarpiu ieškovė neginčija, labai ilgą trukmę ir į įvairias priemones, kurių buvo imtasi pažeidimui nuslėpti, nurodytas ginčijamo sprendimo 170 konstatuojamojoje dalyje, galima konstatuoti, kad šie įrodymai susiję su pakankamai artimomis laiko atžvilgiu faktinėmis aplinkybėmis, kaip tai suprantama pagal šio sprendimo 87 punkte nurodytą teismų praktiką, kad būtų galima pagrįstai teigti, jog pažeidimas nepertraukiamai tęsėsi aptariamu laikotarpiu.

102 Be to, įrodymai, kuriais šiuo klausimu grindžiamas ginčijamas sprendimas, yra pakankamai įtikinami, tikslūs ir neprieštaringi. Jų negali paneigti FEH ir FES pareiškimai, pateikti 2006 m. lapkričio 21 d. laiške Komisijai ir jų atsakyme į pranešimą apie kaltinimus (žr. šio sprendimo 19 ir 27 punktus), Melco, grupės Hitachi bendrovių arba JAEPS ir grupės VA Tech pareiškimai jų prašymuose pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo (žr. šio sprendimo 13, 14 ir 16 punktus), pagal kuriuos kartelis pirmą kartą iširo dar prieš 2000 m. rugsėjo mėn.–2002 m. rugsėjo 30 d. laikotarpį. Iš tikrųjų šie pareiškimai, pagal kuriuos kartelis buvo laikinai iširęs, nėra pagrįsti įtikinamais ir tiksliais įrodymais. Be to, minėti pareiškimai yra prieštaringi, nes jų autoriai tvirtina, kad kartelis iširo 1997 m. (Melco), 1999 m. (grupės Hitachi bendrovės arba JAEPS ir grupė VA Tech) ar „apie“ 2000 m. rugsėjo mėn. (FEH ir FES). Todėl, kaip teisingai ginčijamo sprendimo 284, 285 ir 290 konstatuojamosiose dalyse nurodo Komisija, šie pareiškimai nepaneigia rašytinių įrodymų, susijusių su jų parengimo metu buvusiomis faktinėmis aplinkybėmis, kuriuos parengė pačios darant ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nustatytą pažeidimą dalyvavusios įmonės, iš kurių matyti, kad pažeidimas tęsėsi nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 dienos.

103 Ieškovė tvirtina, kad FEH ir FES 2006 m. lapkričio 21 d. laiške ir atsakyme į pranešimą apie kaltinimus esantiems pareiškimams turi būti suteikta įrodomoji galia ar ypatingas patikimumas dėl jų nenaudingumo ieškovei (žr. šio sprendimo 88 ir 107 punktus). Tačiau šie pareiškimai, kuriuose FEH ir FES nurodo, kad pirmoji atitinkama įmonė pasitraukė iš kartelio po Japonijos narių susitikimo, įvykusio „apie“ 2000 m. rugsėjo mėn., negali būti laikomi nenaudingais jų interesams. Iš tikrųjų šiais pareiškimais siekiama sumažinti pirmosios atitinkamos įmonės svarbą pažeidimui ir kartu – asmeninę FEH atsakomybę už šios įmonės valdymą pažeidimo darymo laikotarpiu. Todėl tokie pareiškimai negali paneigti įrodymų, kuriais Komisija rėmėsi ginčijamame sprendime.

104 Todėl ieškovė nepagrįstai priekaištauja Komisijai, kad nesuteikė įrodomosios galios pareiškimams, esantiems FEH ir FES 2006 m. lapkričio 21 d. laiške Komisijai ir atsakyme į pranešimą apie kaltinimus, kad nuspręstų, jog pirmoji atitinkama įmonė dalyvavo darant pažeidimą nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 d., ir dėl to FEH galėjo būti pripažinta asmeniškai atsakinga, nes ji valdė minėtą įmonę tuo metu, kai buvo daromas pažeidimas.

105 Be to, ginčijamo sprendimo 191 ir 198 konstatuojamojoje dalyje nurodyti dokumentai, susiję su susitarimais, sudarytais kartelio viduje, įtikinamai ir tiksliai patvirtina Komisijos vertinimą, kad pirmoji atitinkama įmonė dalyvavo darant pažeidimą nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 d., nes šiuose dokumentuose nurodyta, kad „Fuji“ buvo viena iš susitarimų, sudarytų kartelio viduje ir kurių poveikis turėjo tęstis nuo 1998 m. rugpjūčio 27 d. iki 2001 m. spalio 28 d., šalių.

106 Taigi reikia patikrinti, ar ieškovės pateikti alternatyvūs paaiškinimai ir tvirtinimai gali paneigti įtikinamus ir tikslius įrodymus, kuriais grindžiamas ginčijamas sprendimas. Priešingu atveju bus galima konstatuoti, kad Komisija įvykdė savo pareigą įrodyti, kad pirmoji atitinkama įmonė tęsė dalyvavimą darant pažeidimą nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 d. (šiuo klausimu žr. 84 punkte minėto Sprendimo Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją 79 punktą ir 84 punkte minėto Sprendimo Peróxidos Orgánicos prieš Komisiją 63 ir 71 punktus), ir dėl to FEH galėjo būti pripažinta asmeniškai atsakinga, nes ji valdė minėtą įmonę tuo metu, kai buvo daromas pažeidimas.

– Dėl ieškovių pateiktų alternatyvių įrodymų tyrimo

107 Ieškovė pirmiausia kaltina Komisiją, kad nepaisė tam tikrų argumentų ar faktinių aplinkybių, kurie būtų patvirtinę FEH ir FES atsakyme į pranešimą apie kaltinimus pateiktų pareiškimų, kad pirmoji atitinkama įmonė pasitraukė iš kartelio „apie“ 2000 m. rugsėjo mėn., patikimumą. Pirma, ji tvirtina, kad pirmoji atitinkama įmonė nutraukė dalyvavimą kartelio susitikimuose nuo 2000 m. rugsėjo mėn., nors anksčiau ji dalyvaudavo Japonijos narių susitikimuose, organizuotuose prieš Europos komiteto ir Japonijos komiteto narių susitikimus pagal GQ susitarimą. Antra, ji nurodo, kad FEH ir FES pareiškimai pagrįsti tam tikrais ABB, Melco, grupės Hitachi bendrovių arba JAEPS ir grupės VA Tech pareiškimais. Trečia, ji remiasi tuo, kad po 2000 m. rugsėjo mėn. rengtuose dokumentuose pirmoji atitinkama įmonė nėra nurodoma. Ketvirta, ji teigia, kad Komisija neatsižvelgė į tai, kad FEH ir FES pareiškimai, jog pažeidimas ir pirmosios atitinkamos įmonės dalyvavimas darant šį pažeidimą nutrūko 2000 m. rugsėjo mėn., buvo joms nenaudingi. Penkta, ji pažymi, kad dokumentai, susiję su dviem konkursais [konfidencialu], parengti [konfidencialu] ir [konfidencialu], kuriuos FEH ir FES pateikė pridėdamos prie ieškinio ir atsakydamos į Teismo klausimus bei prašymą pateikti dokumentus (žr. šio sprendimo 37 punktą), rodo, kad pirmoji atitinkama įmonė nustojo laikytis kartelio viduje sudarytų susitarimų, o galiausiai ir dalyvauti šio kartelio veikloje po 2000 m. rugsėjo mėn., nes minėtuose konkursuose ji labai sumažino kainas, palyginti su kartelio viduje sudarytuose susitarimuose nustatytu „kainų lygiu“. Iš šių dokumentų matyti, kad dėl SĮDI projekto [konfidencialu] rinkoje [konfidencialu] pirmosios atitinkamos įmonės partneriams pasiūlytos kainos buvo [konfidencialu]–[konfidencialu] % mažesnės už susitarime nustatytą „kainų lygį“, o už du SĮDI projektus [konfidencialu] rinkoje partneriams nustatyta kaina buvo [konfidencialu] % mažesnė už susitarime nustatytą „kainų lygį“.

108 Be to, ieškovė kaltina Komisiją, kad padarė akivaizdžią jai pateiktų įrodymų vertinimo klaidą ir pažeidė teisę į teisingą procesą, nekaltumo prezumpcijos principą ir principą in dubio pro reo, nes atmetė FEH ir FES pareiškimus, pagal kuriuos pirmoji atitinkama įmonė nutraukė pažeidimą „apie“ 2000 m. rugsėjo mėn., remdamasi tuo, kad minėtuose pareiškimuose nebuvo aiškiai nurodyta data, kada minėta įmonė pasitraukė iš kartelio, ir kad ji viešai neatsiribojo nuo šio kartelio.

109 Vis dėlto iš ginčijamo sprendimo matyti, kad įrodydama pirmosios atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 d. Komisija rėmėsi ABB pareiškimu, pateiktu jos 2004 m. spalio 4 d. atsakyme į prašymą pateikti informacijos (žr. šio sprendimo 15 ir 8i punktus), pagal kurį „laikotarpiu, per kurį Siemens ir Hitachi nedalyvavo kartelyje, kartelis, susijęs su SĮDI [projektais] toliau veikė, apimdamas <...> ABB, Alstom, Areva, VA Tech, Schneider <...>, [Melco], Toshiba ir Fuji“. Todėl nereikia tikrinti, ar, kaip nurodo ieškovė, šis pareiškimas galėjo pagrįsti Komisijos išvadas dėl pirmosios atitinkamos įmonės dalyvavimo darant pažeidimą nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 dienos.

110 Dėl kitų ieškovės argumentų pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip teisingai tvirtina ieškovė, jokie įrodymai, kuriais grindžiamas ginčijimas sprendimas, neleidžia tvirtinti, kad pirmoji atitinkama įmonė dalyvavo karteliui priklausiusių įmonių susitikimuose, konkrečiai kalbant, Japonijos narių susitikimuose nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 dienos. Vis dėlto, priešingai nei tvirtina ieškovė, šios aplinkybės nepakanka paneigti įtikinamus ir tikslius įrodymus, kad pirmoji atitinkama įmonė dalyvavo darant pažeidimą minėtu laikotarpiu.

111 Aplinkybė, kad iš 2000 m. gegužės 12 d. „komiteto susitikimų“ sąrašo (žr. šio sprendimo 96 punktą) negalima daryti išvados, kad pirmoji atitinkama įmonė dalyvavo ar turėjo dalyvauti šiuose susitikimuose, šiuo atžvilgiu neturi jokios reikšmės. Iš tikrųjų minėtame sąraše nurodyti tik jungtinio Europos / Japonijos komiteto susitikimai ir su jais susiję parengiamieji Europos komiteto susitikimai. Iš ginčijamo sprendimo 150, 151 ir 376 konstatuojamųjų dalių ir iš 255 konstatuojamosios dalies išnašos Nr. 320 matyti, kad pirmoji atitinkama įmonė nebuvo Japonijos komiteto, taigi ir jungtinio Europos / Japonijos komiteto narė. Ji tiesiogiai nedalyvavo nei darbo susitikimuose, nei „vadovų“ susitikimuose dėl kartelio valdymo, apimančiuose Japonijos ir Europos įmones.

112 Dėl to, kad nei iš faksimilinių pranešimų, kuriais pasikeista tarp tam tikrų kartelio narių 2000 m. gruodžio 18 d.–2001 m. sausio 22 d., nei iš 2000 m. gegužės 12 d. „komiteto susitikimų“ sąrašo negalima daryti išvados, kad pirmoji atitinkama įmonė 2000 m. gruodžio mėn. ir 2001 m. sausio mėn. buvo aktyvi kartelio susitikimų ir diskusijų, ypač susijusių su šio sprendimo 95 punkte nurodytu SĮDI projektų paskyrimu, dalyvė, tai neįrodo, kad ši įmonė nedalyvavo kartelio veikloje nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 dienos. Iš ginčijamo sprendimo 198 konstatuojamojoje dalyje nurodytų rašytinių įrodymų matyti, kad minėtu laikotarpiu pirmoji atitinkama įmonė laikėsi tarp kartelio narių sudarytų susitarimų dėl aštuonių SĮDI projektų Nr. [konfidencialu], pagal kuriuos ji turėjo proteguoti kitų įmonių kartelio narių pateiktus pasiūlymus, o galiausiai ir patį atitinkamų SĮDI projektų paskyrimą šioms įmonėms per visą minėtų susitarimų galiojimo laiką, priešingu atveju būtų taikomos įprastos sankcijos. Atsižvelgiant į šiuose susitarimuose nurodytą jų galiojimo trukmę (žr. šio sprendimo 99 ir 105 punktus), ieškovė negali pagrįstai tvirtinti, kad visi minėti susitarimai neteko galios nuo 2000 m. sausio mėn., pasibaigus konkursams dėl su šiais susitarimais susijusių SĮDI projektų, kaip numatyta šiuose susitarimuose. Be to, reikia pažymėti, kad, kaip ginčijamo sprendimo 377 konstatuojamojoje dalyje nurodė Komisija (žr. šio sprendimo 82 punktą), gavusi 2000 m. rugsėjo 28 d. informacinį pranešimą pirmoji atitinkama įmonė turėjo pateikti „sutartą“ pasiūlymą klientui, kad sudarytų tam tikros konkurencijos dėl konkretaus SĮDI projekto įspūdį.

113 Antra, priešingai nei tvirtina ieškovė, neįrodyta, kad pirmoji atitinkama įmonė atsisakė taikyti susitarimus dėl aštuonių SĮDI projektų Nr. [konfidencialu] nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 d. ir kad nepaisė 2000 m. rugsėjo 28 d. gauto informacinio pranešimo, kaip tai matyti iš jų atsakymo į pranešimą apie kaltinimus, nes minėti susitarimai neteko galios jai pasitraukus iš kartelio po Japonijos narių susitikimo, vykusio „apie“ 2000 m. rugsėjo mėnesį.

114 Ieškovė tvirtina, kad FEH ir FES pareiškimus šiuo klausimu patvirtina ABB pareiškimai, pateikti atsakymo į pranešimą apie kaltinimus papildyme (žr. šio sprendimo 21 punktą), ir Melco pareiškimai, išdėstyti prašyme pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo (žr. šio sprendimo 16 punktą).

115 Visų pirma, kalbant apie ABB pareiškimus jos atsakymo į pranešimą apie kaltinimus papildyme, pažymėtina, kad jie neleidžia daryti išvados, jog pirmoji atitinkama įmonė pasitraukė iš kartelio ir nustojo laikytis šio kartelio viduje sudarytų susitarimų „apie“ 2000 m. rugsėjo mėnesį. Iš tikrųjų šie pareiškimai patvirtina, kad ABB, Alstom, Melco ir Toshiba kitiems kartelio nariams per 2000 m. rugsėjo mėn. ar spalio mėn. vykusį susitikimą viešai pareiškė apie savo ketinimus nutraukti kartelio veiklą. Be to, pirmoji atitinkama įmonė nenurodyta tarp įmonių, kurios priklausė karteliui šio pranešimo metu. Vis dėlto nurodoma, jog informacija, kad kartelio veikla turėjo būti nutraukta, buvo neteisinga ir kad šios informacijos paskleidimo kartelio viduje vienintelis tikslas buvo priversti iš minėtos veiklos pasitraukti „Schneider/VA Tech“. Be to, nurodoma, kad kartelio nariai dar vieną ar du kartus susitiko prieš 2000 m. gruodžio mėn. susitikimą, kuriame, panašu, buvo nutraukta kartelio veikla. Taip pat pažymima, pirma, kad šiame paskutiniame susitikime dalyvavo „ABB, Alstom, Schneider/VA Tech, Melco ir Toshiba“, ir, antra, kad Hitachi ir Siemens nedalyvavo, nes jos tuo metu buvo pasitraukusios iš kartelio. Taigi šie pareiškimai nesuteikia didesnio patikimumo FEH ir FES pareiškimams, kad pirmoji atitinkama įmonė pagrįstai galėjo manyti, jog kartelis iširo „apie“ 2000 m. rugsėjo mėn. ir nebedalyvavo nuo to laiko kartelio veikloje ir nevykdė jo viduje sudarytų susitarimų. Pirma, iš šių pareiškimų matyti, kad ABB, Alstom, Melco ir Toshiba paskelbta klaidinančia informacija nebuvo siekiama priversti pirmąją atitinkamą įmonę pasitraukti iš kartelio. Todėl, kaip teisingai nurodo Komisija, mažai tikėtina, kad šis elgesys galėjo turėti pasekmių, kurių nenorėjo jo autoriai, ir kad šie tokiu atveju nebūtų reagavę. Antra, iš šių pareiškimų matyti, kad susitikimas, kuriame, panašu, buvo nutraukta kartelio veikla, vyko 2000 m. gruodžio mėn., todėl ABB, Alstom, Melco ir Toshiba manevras negali paaiškinti aplinkybės, kad pirmoji atitinkama įmonė pati pasitraukė iš kartelio 2000 m. rugsėjo mėnesį. Trečia, aplinkybė, kad pareiškimuose tarp kartelyje klaidinančios informacijos paskelbimo metu dalyvavusių įmonių nenurodoma „Fuji“, nėra labai įtikinama, nes, pirma, ši informacija buvo paskelbta jungtiniame Europos / Japonijos komitete, kuriam pirmoji atitinkama įmonė nepriklausė, ir, antra, kad „Fuji“ taip pat nebuvo nurodyta tarp įmonių, kurios tuo metu jau nedalyvavo kartelio veikloje. Bet kuriuo atveju aplinkybė, kad pirmoji atitinkama įmonė nedalyvavo naujuose susitikimuose nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 d., nereiškia, kad ji nevykdė kartelio viduje sudarytų susitarimų ir todėl nebepriklausė tuo laikotarpiu karteliui. Iš to matyti, kad ABB pareiškimai atsakymo į pranešimą apie kaltinimus papildyme nepaneigia ginčijamame sprendime nurodytų rašytinių įrodymų, patvirtinančių pirmosios atitinkamos įmonės dalyvavimą darant pažeidimą nuo 2000 m. rugsėjo mėn. iki 2002 m. rugsėjo 30 dienos.

116 Be to, a