Keywords

Summary



Keywords

1. Darbuotojų migrantų socialinė apsauga – Sveikatos draudimas – Kitoje valstybėje narėje suteiktos išmokos – Reglamento Nr. 1408/71 22 straipsnio 1 dalies c punktas ir 36 straipsnis

(EB 49 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1408/71 22 straipsnio 1 dalies c punktas ir 2 dalis bei 36 straipsnis)

2. Darbuotojų migrantų socialinė apsauga – Sveikatos draudimas – Kitoje valstybėje narėje suteiktos išmokos

(EB 10 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1408/71 22 straipsnio 1 dalies a ir c punktai)

3. Prejudiciniai klausimai – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Ribos

(EB 234 straipsnis)

Summary

1. Reglamento Nr. 1408/71, iš dalies pakeisto ir atnaujinto Reglamentu Nr. 118/97, 22 straipsnio 1 dalies c punktas bei 2 dalis ir 36 straipsnis turi būti aiškinami taip, kad jie nesuteikia apdraustajam asmeniui, kuriam kompetentinga įstaiga išdavė leidimą vykti į kitą valstybę, kad joje gautų jo sveikatos būklę atitinkantį gydymą, teisės į tai, jog ši įstaiga atlygintų jo ir jį lydėjusio asmens šioje valstybėje narėje patirtas kelionės, apsistojimo ir maitinimosi išlaidas, išskyrus apdraustojo asmens apsistojimo ir maitinimosi ligoninėje išlaidas.

Pirma, pagal Reglamento Nr. 1408/71 22 straipsnio 1 dalies c punkto i papunktį kompetentingai įstaigai nustatyta pareiga dėl išmokų natūra iš tiesų apima vien išlaidas, susijusias su apdraustojo asmens gydymu apsistojimo valstybėje narėje, t. y. gydymo, kuris teikiamas ligoninėje, atveju, medicinos paslaugų siaurąja prasme kainą bei neatskiriamai susijusias apsistojimo ir maitinimosi ligoninėje išlaidas. Be to, sąvoka „išmokos pinigais“ šio straipsnio prasme nereiškia, kad apmokamos tokios jau patirtos papildomos išlaidos, kokios yra apdraustojo asmens ir jį lydėjusio asmens kitos valstybės narės teritorijoje patiriamos kelionės, apsistojimo ir maitinimosi išlaidos.

Antra, Reglamento Nr. 1408/71 36 straipsnis skirtas vien atsiskaitymams tarp įstaigų ir nesuteikia teisių apdraustiesiems asmenims.

Toks aiškinimas neturi poveikio sprendimui, kurį lemtų galimas EB 49 straipsnio, kuris draudžia nacionalinės teisės aktus, užkertančius kelią apmokėti paciento, kuriam išduotas leidimas vykti gydytis į ligoninę kitoje valstybėje narėje, patirtas papildomas išlaidas, jei jie numato tokių išlaidų apmokėjimą tuomet, kai gydymas yra teikiamas nacionalinei sistemai priklausančioje ligoninėje, taikymas.

(žr. 28, 33, 36, 38–39 punktus ir 1 rezoliucinė dalis)

2. Nacionalinės teisės aktas, kuris suteikia teisę į išmokas, papildančias Reglamento Nr. 1408/71, iš dalies pakeisto ir atnaujinto Reglamentu Nr. 118/97, 22 straipsnio 1 dalyje numatytas išmokas, 1 dalies a punkte nurodytu atveju, tačiau šios teisės nesuteikia šios dalies c punkte nurodytu atveju, nekelia grėsmės šios nuostatos tiesioginiam veikimui ir nepažeidžia iš EB 10 straipsnio kylančio lojalaus bendradarbiavimo principo.

(žr. 45 punktą ir 2 rezoliucinė dalis)

3. Tik bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas, kuris atsakingas už sprendimo priėmimą, atsižvelgdamas į konkrečios bylos aplinkybes, turi įvertinti prašymo priimti prejudicinį sprendimą reikalingumą, kad galėtų priimti savo sprendimą bei Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą.

Tačiau Teisingumo Teismas negali priimti sprendimo dėl nacionalinio teismo pateikto prejudicinio klausimo, jeigu yra akivaizdu, kad nacionalinio teismo prašomas Bendrijos teisės normos išaiškinimas arba jos galiojimo įvertinimas yra nesusijęs su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku, kai problema yra hipotetinė. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą iš tiesų pateisina ne galimybė pateikti konsultacines nuomones apie bendruosius ar hipotetinius klausimus, o poreikis veiksmingai išspręsti ginčą.

(žr. 47–49 punktus)