GENERALINĖS ADVOKATĖS

CHRISTINE STIX-HACKL IŠVADA,

pateikta 2004 m. sausio 20 d.( )

Sujungtos bylos C‑37/02 ir C‑38/02

Adriano Di Lenardo Srl

prieš

Ministero del Commercio con l'Estero

ir

Dilexport Srl

prieš

Ministero del Commercio con l'Estero

(Tribunale amministrativo regionale per il Veneto (Italija) prašymas dėl prejudicinio sprendimo)

„Bananai – Importo tvarka – Reglamentas (EB) Nr. 896/2001 – Galiojimas – Teisinis tikrumas – Teisėti lūkesčiai – Galiojimas atgaline data – Laisvė verstis profesine veikla“

Turinys

I – Įvadas

II – Teisinis pagrindas

A – Tarybos reglamentai

1. Reglamentas Nr. 404/93

2. Reglamentas Nr. 1637/98

3. Reglamentas Nr. 216/2001

B – Komisijos įgyvendinimo nuostatos

1. Reglamentas Nr. 1442/93

2. Reglamentas Nr. 2362/98

3. Reglamentas Nr. 896/2001

III – Faktinės aplinkybės, pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

IV – Dėl pirmo, antro ir trečio prejudicinių klausimų

A – Šalių argumentai

1. Svarbiausi Di Lenardo ir Dilexport argumentai

2. Svarbiausi Komisijos argumentai

B – Teisinis vertinimas

1. Nagrinėtinos nuostatos

2. Reglamento Nr. 896/2001 3, 4, 5 ir 31 straipsnių vertinimas teisinio pagrindo požiūriu

a) 3 straipsnis

b) 4 ir 5 straipsniai

c) 31 straipsnis

3. Vertinimas, atsižvelgiant į galiojimo atgaline data draudimą bei teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo principus

a) Galiojimo atgaline data draudimas

b) Teisėti lūkesčiai ir teisinis tikrumas

V – Dėl ketvirto prejudicinio klausimo: Reglamento Nr. 896/2001 6 straipsnis

A – Pagrindiniai šalių argumentai

B – Teisinis vertinimas

VI – Išvada

I – Įvadas

1. Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su bananų importo tvarka, t. y. su 1993 m. vasario 13 d. pakeistu Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 404/93 dėl bendro bananų rinkos organizavimo( ) įgyvendinimo reglamento galiojimo.

II – Teisinis pagrindas

2. Bendrijos bananų importo sistema teisės požiūriu paremta Tarybos reglamentu ir Komisijos priimtomis jo įgyvendinimo nuostatomis. Įvedus importo režimą 1993 m., abiejuose lygmenyse šie teisės aktai buvo ne kartą keisti.

A – Tarybos reglamentai

1. Reglamentas Nr. 404/93

3. Reglamentu Nr. 404/93 nuo 1993 m. liepos 1 d. buvo sukurta bendra bananų importo tvarka (15–20 straipsniai). Remiantis šia tvarka, skiriami bananai iš Bendrijos, iš AKR valstybių ir kitų trečiųjų šalių. AKR bananai dar skirstomi į tradicinius ir netradicinius bananus. Iš pradžių ši sistema bananams iš trečiųjų šalių ir netradiciniams AKR bananams numatė metines tarifines kvotas. Šios kvotos buvo paskirstytos veiklos vykdytojams, prekiavusiems bananais iš trečiųjų šalių ir (arba) netradiciniais AKR bananais (A kategorija), veiklos vykdytojams, prekiavusiems Bendrijos bananais ir (arba) tradiciniais AKR bananais (B kategorija) ir veiklos vykdytojams, nuo 1992 m. pradėjusiais prekiauti kitokiais nei pirmiau minėtais bananais (C kategorija).

4. Trylikta ir penkiolikta konstatuojamosios dalys numato:

„13) kadangi, siekiant laikytis pirmiau minėtų tikslų ir kartu atsižvelgti į bananų pardavimo ypatybes, administruojant tarifinę kvotą reikia daryti skirtumą tarp, viena vertus, veiklos vykdytojų, kurie anksčiau pardavinėjo trečiųjų šalių bananus ir netradicinius AKR valstybių bananus, ir, kita vertus, veiklos vykdytojų, kurie anksčiau pardavinėjo Bendrijoje užaugintus bananus ir tradicinius AKR valstybių bananus, kartu paliekant tam tikrą kiekį naujiems veiklos vykdytojams, kurie dar neseniai ėmėsi komercinės veiklos arba tik ketina imtis komercinės veiklos šiame sektoriuje.

<…>

15) kadangi, nustatydama papildomus veiklos vykdytojams taikomus kriterijus, Komisija vadovaujasi principu, pagal kurį licencijos turi būti išduodamos fiziniams ir juridiniams asmenims, kurie ėmėsi komercinės rizikos tiekti rinkai bananus ir jaučia būtinumą vengti trikdyti įprastus prekybos santykius tarp asmenų, kurie veikia skirtinguose atitinkamo sektoriaus prekybos grandies lygmenyse.“

2. Reglamentas Nr. 1637/98

5. PPO priimti susitarimai buvo įgyventi 1998 m. liepos 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1637/98, iš dalies keičiančiu Reglamentą (EEB) Nr. 404/93 dėl bendro bananų rinkos organizavimo( ). Veiklos vykdytojai ir toliau buvo skirstomi į įvairias grupes.

6. Remiantis pakeistos redakcijos 16 straipsnio 2 dalimi:

„1) „tradicinis importas iš AKR valstybių“ − šio reglamento priede išvardytų valstybių kilmės bananų importas į Bendriją iki 857 700 tonų (grynojo svorio) per metus; tokie bananai vadinami „tradiciniais AKR bananais“;

2) „netradicinis importas iš AKR valstybių“ − AKR valstybių kilmės ir tų, kuriems netinka 1 dalyje pateiktas apibrėžimas, bananų importas į Bendriją; tokie bananai vadinami „netradiciniais AKR bananais“;

3) „importas iš trečiųjų šalių, kurios nėra AKR valstybės“ − trečiųjų valstybių, kurios nėra AKR valstybės, kilmės bananai, importuojami į Bendriją; tokie bananai vadinami „trečiųjų valstybių bananais.“

3. Reglamentas Nr. 216/2001

7. Taryba, atsižvelgdama į su PPO susijusias problemas, 2001 m. sausio 29 d. Reglamentu (EB) Nr. 216/2001, iš dalies keičiančiu Reglamentą (EEB) Nr. 404/93 dėl bendro bananų rinkos organizavimo( ), nustatė naują importo tvarką, kuri taikoma nuo 2001 m. liepos 1 d.

8. Pakeistos redakcijos 17 straipsnyje, be kita ko, numatyta:

„Būtinais atvejais importuojant bananus į Bendriją reikalaujama pateikti importo licenciją, kurią valstybės narės išduoda bet kuriai suinteresuotai šaliai, neatsižvelgdamos į jos įsisteigimo vietą Bendrijoje ir nepažeisdamos konkrečių nuostatų dėl 18 ir 19 straipsnių taikymo.

Tokios importo licencijos galioja visoje Bendrijoje <...>“

9. 18 straipsnyje bananams iš trečiųjų šalių atidaromos tarifinės kvotos (A, B ir C).

10. Pakeistos redakcijos 19 straipsnis nustato:

„1. Tarifinės kvotos gali būti valdomos naudojantis metodu, kuriuo atsižvelgiama į tradicinius prekybos srautus (tradiciniai arba nauji), ir (arba) kitais metodais.

2. Taikant pasirinktą metodą, tinkamai atsižvelgiama į būtinybę išlaikyti pasiūlos pusiausvyrą Bendrijos rinkoje.“

11. Remdamasi 20 straipsnio a punktu, Komisija 27 straipsnyje numatyta tvarka priima įgyvendinimo nuostatas, visų pirma susijusias su detaliu 18 straipsnyje nurodytų tarifinių kvotų administravimu.

B – Komisijos įgyvendinimo nuostatos

1. Reglamentas Nr. 1442/93

12. Komisija, siekdama įgyvendinti Reglamentą Nr. 404/93 ir remdamasi jo 20 straipsniu, 1993 m. birželio 10 d. priėmė Reglamentą (EEB) Nr. 1442/93, nustatantį išsamias bananų importavimo į Bendriją priemonių taikymo taisykles( ). Šis reglamentas nustatė A ir B kategorijų veiklos vykdytojų skirstymo kriterijus referenciniu laikotarpiu.

2. Reglamentas Nr. 2362/98

13. Reglamentui Nr. 1637/98 įgyvendinti 1998 m. spalio 28 d. buvo priimtas Komisijos reglamentas (EB) Nr. 2362/98, nustatantis išsamias Reglamento Nr. 404/93 dėl bananų importo į Bendriją įgyvendinimo taisykles( ). Šiuo reglamentu buvo panaikintas kvotų skirstymas trims veiklos vykdytojų grupėms ir įvestas skirstymas į tradicinius veiklos vykdytojus ir naujokus.

14. Tradiciniais veiklos vykdytojais laikomi ūkio subjektai, 1994, 1995 ir 1996 m. iš trečiųjų šalių ir (arba) AKR valstybių importavę tam tikrą minimalų bananų kiekį. O naujokais laikomi ūkio subjektai, kurie per trejus metus, einančius prieš metus, kuriems pateikiamas prašymas registruoti, savarankiškai užsiėmė importu ir importavo prekių už ne mažiau kaip 400 000 ekiu deklaruojamos muito vertės. Tradiciniams veiklos vykdytojams referencinis kiekis kasmet buvo skiriamas atsižvelgiant į referenciniu laikotarpiu faktiškai importuotą bananų kiekį, o naujokams – tik visų paraiškų ir šiai veiklos vykdytojų grupei skirto kiekio pagrindu apskaičiuotą kvotą.

3. Reglamentas Nr. 896/2001

15. 2001 m. gegužės 7 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 896/2001, nustatančiu Tarybos reglamento (EEB) Nr. 404/93 taikymo išsamias taisykles dėl bananų importo į Bendriją tvarkos( ), buvo priimtos Reglamento Nr. 216/2001 įgyvendinimo nuostatos. Šis reglamentas paskelbtas 2001 m. gegužės 8 d., o pradėtas taikyti – nuo 2001 m. liepos 1 d.

16. Remiantis jo 1 straipsniu, reglamentas nustato bananų importo pagal Reglamento Nr. 404/93 18 straipsnio 1 dalyje numatytas tarifines kvotas ir ne pagal kvotas priemonių taikymo taisykles.

17. Šiame reglamente skirstymas į tradicinius veiklos vykdytojus ir naujokus buvo pakeistas skirstymu į tradicinius ir netradicinius veiklos vykdytojus, o tradiciniai veiklos vykdytojai savo ruožtu dar buvo skirstomi į A/B (trečiųjų šalių bananai ir (arba) netradiciniai AKR bananai) ir C kategoriją (tradiciniai AKR bananai).

18. Septintoje konstatuojamojoje dalyje, be kita ko, sakoma:

„7. Kelerių metų patirtis taikant Bendrijos bananų importo tvarką atveria būtinybę sugriežtinti netradiciniams veiklos vykdytojams keliamus reikalavimus ir naujiems veiklos vykdytojams taikyti tinkamumo kriterijus, kad nebūtų registruojami fiktyvūs tarpininkai, o paskyrimai nebūtų suteikiami pateikus netikras arba spekuliatyvias paraiškas. Minimalios patirties importuojant šviežius bananus reikalavimas yra ypač pagrįstas <…> Dėl tos pačios priežasties vėlesnių metų metinių paskyrimų sąlyga turėtų būti minimalus ankstesnių metinių paskyrimų išnaudojimas.“ (Pataisytas vertimas)

19. 3 straipsnyje, be kita ko, numatyta:

„Šiame reglamente:

1) „tradiciniai veiklos vykdytojai“ − tai ekonominiai tarpininkai, fiziniai ar juridiniai asmenys, pavieniai atstovai arba grupės, įsikūrę Bendrijoje tam laikotarpiui, kuriam jiems nustatyti referenciniai kiekiai, savo sąskaita iš augintojų įsigiję minimalų trečiųjų šalių bananų kiekį, o atitinkamais atvejais ir auginantys juos, siunčiantys į Bendriją ir joje parduodantys.

Ankstesnėje pastraipoje apibūdintos operacijos toliau vadinamos „pirminiu importu“.

<...>

2) „tradiciniai A/B veiklos vykdytojai“ − tai tradiciniai veiklos vykdytojai, kurie įvykdė „trečiųjų šalių bananų“ ir (arba) „netradicinių AKR bananų“, kaip jie apibūdinti Reglamento (EEB) Nr. 404/93 16 straipsnyje su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1637/98 <...>, minimalų pirminį importą;

3) „tradiciniai C veiklos vykdytojai“ − tai tradiciniai veiklos vykdytojai, kurie įvykdė „tradicinių AKR bananų“, kaip jie apibūdinti minėtame 16 straipsnyje su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1637/98, minimalų pirminį importą.“ (Pataisytas vertimas)

20. Penkta konstatuojamoji dalis numato:

„5. Referencinis laikotarpis, taikytinas apibrėžiant veiklos vykdytojų kategorijas ir tradiciniams veiklos vykdytojams nustatant referencinius kiekius, turėtų būti treji metai: nuo 1994 m. iki 1996 m. 1994–1996 m. – tai paskutinis laikotarpis, kurio Komisijos turimi pirminio importo duomenys yra pakankamai patikimi. Be to, šio laikotarpio taikymas dar gali padėti išspręsti jau keletą metų su Bendrijos prekybos partneriais užsitęsusį ginčą. Atsižvelgiant į 1998 m. pradėtų taikyti kvotų paskirstymo tikslais surinktus turimus duomenis, tradiciniams veiklos vykdytojams nebūtina registruotis.“

21. 4 straipsnis taip pat nustato( ):

„1. Kiekvienam tradiciniam A/B veiklos vykdytojui, raštišką paraišką pateikusiam ne vėliau kaip 2001 m. gegužės 11 d., referencinis kiekis nustatomas remiantis trečiųjų šalių bananų ir (arba) netradicinių AKR bananų 1994, 1995 ir 1996 metų pirminio importo vidurkiu, į kurį buvo atsižvelgta pagal Reglamento (EEB) Nr. 404/93 19 straipsnio 2 dalies nuostatas, 1998 m. taikytinas to straipsnio 1 dalies a punkte nurodytai veiklos vykdytojų kategorijai, trečiųjų šalių bananams ir netradiciniams AKR bananams skirstant 1998 m. tarifines kvotas.

<...>

2. Kiekvienam, ne vėliau kaip 2001 m. gegužės 11 d. raštišką paraišką pateikusiam, tradiciniam C importuotojui referencinis kiekis nustatomas remiantis tradicinių AKR bananų ir (arba) netradicinių AKR bananų 1994, 1995 ir 1996 metų pirminio importo vidurkiu, kuris kaip AKR bananų tradicinis kiekis buvo perkeltas į 1998 metus.

<…>“ (Pataisytas vertimas)

22. Dešimta konstatuojamoji dalis numato:

„10. Siekiant iki 2001 m. liepos 1 d. įgyvendinti tarifinių kvotų tvarką, reikia išlaikyti ketvirčiais paremtas paskirstymo taisykles, nustatytas 1998 m. spalio 28 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2362/98, nustatančiu Tarybos reglamento (EEB) Nr. 404/93 išsamias įgyvendinimo taisykles dėl bananų importavimo į Bendriją tvarkos, su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1632/2000, prireikus iš dalies jas pakeitus. Šios taisyklės pirmiausia yra siejamos su referencinių kiekių pirmiesiems trims ketvirčiams, atskirų paraiškų aukščiausios ribos, paraiškų licencijoms gauti pateikimo bei licencijų išdavimo termino ir licencijų išdavimo pakartotinam nepanaudotų kiekių panaudojimui nustatymu. Tačiau tai, kad, viena vertus, A ir B tarifinės kvotos ir, antra vertus, C tarifinės kvotos yra paskirstomos atskirai, turint omenyje tradiciniams veiklos vykdytojams skiriamą dalį, reiškia, jog paraiškas licencijoms gauti šie veiklos vykdytojai gali pateikti tik remdamiesi ta tarifine kvota, pagal kurią jiems buvo paskirtas referencinis kiekis, apie kurį jiems pranešta.“ (Pataisytas vertimas)

23. 5 straipsnis nustato:

„1. Valstybės narės ne vėliau kaip 2001 m. gegužės 15 d. praneša Komisijai apie 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytų referencinių kiekių sumą.

2. Komisija, pasinaudodama 1 dalyje minima informacija ir atsižvelgdama į bendrus pagal A/B ir C tarifines kvotas turimus kiekius, nustato vienodą kiekvieno veiklos vykdytojo referenciniam kiekiui taikytiną pritaikymo koeficientą.

3. Taikydamos 2 dalį, kompetentingos institucijos ne vėliau kaip iki 2001 m. birželio 7 d. kiekvienam veiklos vykdytojui praneša apie jo referencinį kiekį, pakoreguotą taikant pritaikymo koeficientą.

4. Valstybių narių kompetentingos institucijos yra nurodytos priede. Valstybių narių prašymu, Komisija daro šio sąrašo pakeitimus.“ (Pataisytas vertimas)

24. 6 straipsnis numato:

„Šiame reglamente „netradiciniai veiklos vykdytojai“ − tai ekonominiai tarpininkai, kurie juos įregistruojant buvo įsikūrę Bendrijoje ir kurie:

a) vienerius metus per pastaruosius dvejus metus prieš prašomą įregistravimą savo sąskaita ir savarankiškai vertėsi komercine veikla importuodami į Bendriją pagal KN 0803 00 19 kodą klasifikuojamus šviežius bananus;

b) versdamiesi savo veikla per a punkte nurodytą laiką importavo produkcijos, kurios deklaruota vertė yra 1 200 000 arba daugiau eurų; ir

c) kaip ir tradicinis veiklos vykdytojas, kuriam taikoma tarifinė kvota, neturi paskirto referencinio kiekio, kuriuo remdamiesi jie prašo 7 straipsnyje reglamentuojamo įregistravimo, ir kurie, kaip ir tradiciniai veiklos vykdytojai, nėra fiziniai arba juridiniai asmenys, kaip apibrėžta Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93 (1993 m. liepos 2 d., išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, p. 1)), 143 straipsnyje.“ (Pataisytas vertimas)

25. Reglamento Nr. 2454/93( ), iš dalies pakeisto 1999 sausio 8 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 46/1999, iš dalies keičiančiu Reglamentą (EEB) Nr. 2454/93 dėl Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatų( ), 143 straipsnyje, be kita ko, nustatyta:

„1. Pagal Kodekso 3 skyriaus II dalį ir šią dalį asmenys laikomi susijusiais tik tuomet, jei:

a) vienas yra kito įmonės valdybos arba administracinės tarybos narys;

b) jie juridiškai pripažinti verslo partneriais;

<...>

d) bet kuris asmuo yra tiesioginis arba netiesioginis abiejų šių asmenų 5 % įstatinio kapitalo arba akcijų su balso teise savininkas, valdytojas arba disponuotojas;

e) vienas iš jų tiesiogiai arba netiesiogiai valdo kitą;

f) abu šie asmenys tiesiogiai arba netiesiogiai yra valdomi trečiojo asmens;

g) abu šie asmenys tiesiogiai arba netiesiogiai valdo trečiąjį asmenį;

<...>

2. Šioje antraštinėje dalyje asmenys, kurie versle yra susiję vienas su kitu tuo, kad vienas kito yra vienintelis agentas, vienintelis prekiautojas (platintojas) arba vienintelis koncesininkas, neatsižvelgiant į tai, kaip jie apibūdinti, laikomi susijusiais tik tuo atveju, jeigu jie atitinka 1 dalyje nurodytus kriterijus.“ (Pataisytas vertimas)

26. Reglamento Nr. 896/2001 31 straipsnis numato Reglamento Nr. 2362/98 panaikinimą nuo 2001 m. liepos 1 d. ir tolesnį 2001 metams išduotų importo licencijų galiojimą. 28 straipsnis, inter alia, numato dar vieną pereinamojo laikotarpio nuostatą:

„1. 2001 m. antrajam pusmečiui turimi šie kiekiai:

– A/B tarifinėms kvotoms – 1 137 159 tonos,

– C tarifinėms kvotoms – 509 359 tonos.

2. 2001 m. antrajam pusmečiui pagal 4 straipsnį kiekvienam tradiciniam veiklos vykdytojui nustatytas referencinis kiekis pritaikius 5 straipsnio 2 dalį dauginamas iš koeficiento 0,4454 (tradiciniams A/B veiklos vykdytojams) ir 0,5992 (tradiciniams C veiklos vykdytojams).

<...>“

III – Faktinės aplinkybės, pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

27. Dvi Italijos bendrovės, Adriano Di Lenardo Srl ir Dilexport Srl (toliau – Di Lenardo ir Dilexport), užsiima šviežių bananų importu iš trečiųjų šalių ir prekyba jais. Nuo 1993 m. jos Italijoje yra pripažintos ir įregistruotos kaip veiklos vykdytojos, kurioms pagal Reglamentą Nr. 404/93 ir Komisijos įgyvendinimo nuostatas gali būti skiriamos tarifinės kvotos. Iki 2001 m. birželio 30 d. jos veikė pasinaudodamos tokiu statusu. Kaip matyti iš nutarties dėl prejudicinių klausimų, Di Lenardo ir Dilexport laikytinos susijusiomis įmonėmis Reglamento Nr. 2454/93 143 straipsnio prasme, kadangi jas sieja tam tikri asmenys, esantys įmonės akcininkais.

28. Remdamosi Reglamento Nr. 896/2001 4 straipsniu, 2001 m. gegužės 11 d. Di Lenardo ir Dilexport pateikė Ministero del Commercio con l’estero (Užsienio prekybos ministerija) prašymą skirti tarifinę kvotą A/B antrajam 2001 m. pusmečiui (1 137 159 tonas) ir paprašė iki 2001 birželio 7 d. pranešti apie suteiktą kiekį.

29. 2001 m. gegužės 17 d. sprendimu Užsienio prekybos ministerija atmetė prašymus dėl neįvykdytų Reglamento Nr. 896/2001 4 straipsnio 1 dalies sąlygų, nes paaiškėjo, kad 1994, 1995 ir 1996 m. nebuvo vykdomas pirminis bananų importas.

30. Di Lenardo ir Dilexport pateikė Tribunale amministrativo regionale per il Veneto ieškinį dėl sprendimo panaikinimo ir Užsienio prekybos ministerijos įpareigojimo pripažinti jas tradicinėmis veiklos vykdytojomis, kurioms antrajam 2001 m. pusmečiui gali būti skiriama tarifinė kvota A/B. Savo ieškinį jos grindė tuo, kad Reglamentas Nr. 896/2001 prieštarauja Reglamentui Nr. 404/93, EB 5 ir 7 straipsniams, teisinio tikrumo ir teisėtų lūkesčių principams bei ES 6 straipsniui ir todėl yra negaliojantis.

31. Užsienio prekybos ministerija neigiamą atsakymą laiko teisėtu, nes Di Lenardo ir Dilexport niekada rinkoje neveikė kaip pirminės importuotojos, o tik kaip antrinės arba nokintojos, ir turėdamos būtent tokį statusą dalyvavo paskirstant 1998 m. tarifines kvotas.

32. Dviem nutartimis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Tribunale amministrativo regionale per il Veneto, remdamasis EB 234 straipsniu prašo atsakyti į šiuos klausimus:

1. Ar atsižvelgiant į funkcijų ir kompetencijos padalijimo tarp Bendrijos institucijų (konkrečiai – tarp Tarybos ir Komisijos) principą Reglamento (EB) Nr. 896/2001 1, 3, 4, 5 ir 31 straipsniai prieštarauja visų pirma Sutarčiai, būtent jos 7 straipsniui (buvęs 4 straipsnis), ir kitoms šios Sutarties normoms ir principams?

2. Ar pirmiau nurodyti Reglamento (EB) Nr. 896/2001 straipsniai pažeidžia įstatymo negaliojimo atgaline data principą ir su juo susijusius teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo principus?

3. Ar tie patys Reglamento (EB) Nr. 896/2001 straipsniai pažeidžia 1993 m. vasario 13 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 404/93 (vėliau pakeistas ir papildytas), konkrečiai ­– šio reglamento 20 straipsnį?

4. Jei atsakymai į pirmiau nurodytus klausimus yra neigiami, Teisingumo Teismo prašoma nurodyti, ar pirmiau minėto Komisijos reglamento 6 straipsnis, ypač jo c punktas, kuriuo su tradiciniais veiklos vykdytojais susiję asmenys, kaip „netradiciniai veiklos vykdytojai“, nepripažįstami asmenimis, kuriems gali būti skiriamos tarifinės kvotos, nepažeidžia pagrindinės teisės verstis profesine veikla, t. y. laisvės užsiimti verslu?

IV – Dėl pirmo, antro ir trečio prejudicinių klausimų

33. Pirmas, antras ir trečias prejudiciniai klausimai susiję su tomis pačiomis normomis, t. y. Reglamento Nr. 896/2001 1, 3, 4, 5 ir 31 straipsniais, ir todėl turėtų būti nagrinėjami kartu.

A – Šalių argumentai

1. Svarbiausi Di Lenardo ir Dilexport argumentai

34. Dėl pirmo prejudicinio klausimo, t. y. dėl Bendrijos institucijų kompetencijos ir EB sutarties, teigiama, kad, remiantis EB 7 straipsniu, kiekviena institucija veikia neperžengdama šios Sutarties jai suteiktų įgaliojimų, o Reglamento Nr. 404/93, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 216/2001, 20 straipsnis įgalioja Komisiją priimti įgyvendinimo nuostatas. Tačiau Komisija, priimdama Reglamentą Nr. 896/2001, perėmė Tarybos funkcijas. Šiame kontekste atkreiptinas dėmesys į taikomą pirminio importuotojo šio Reglamento 3 straipsnio prasme koncepciją ir į sąlygą, numatančią, kad tik pirminiai importuotojai gali būti laikomi tradiciniais veiklos vykdytojais. Tuo nusižengiama Reglamento Nr. 404/93 tikslui netrikdyti prekybinių santykių tarp įvairių prekybos lygmenų.

35. Ieškovių nuomone, Reglamento Nr. 896/2001 1 straipsnis prieštarauja kompetencijų pasidalijimo principui, o kartu ir EB 7 straipsniui. Reglamento Nr. 896/2001 3 straipsnio neteisėtumas sąlygoja ir jo 4, 5 ir 31 straipsnių neteisėtumą.

36. Dėl antro prejudicinio klausimo, t. y. dėl galiojimo atgaline data draudimo, teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo principų, teigiama, kad pirmiau išvardyti pakeitimai iš esmės pakeitė Reglamento Nr. 404/93 sistemą, nes buvo eliminuotos įmonės, turinčios daugiau nei 20 metų patirtį. Šia neproporcinga priemone Komisija pažeidžia tokias pagrindines teises kaip teisę į nuosavybės apsaugą ir teisę verstis profesine veikla bei EB 5 straipsnį.

37. Naujos tradicinių veiklos vykdytojų sąvokos taikymas 1994–1996 referenciniams metams sąlygoja galiojimą atgaline data ir taip pažeidžia teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo principus.

38. Dėl trečio prejudicinio klausimo, t. y. dėl galimo Reglamentų Nr. 896/2001 ir Nr. 404/93 prieštaravimo vienas kitam, teigiama, kad Komisija Reglamente Nr. 896/2001 pateikia Reglamentui Nr. 404/93 absoliučiai svetimą skirstymą ir apibrėžimą. Tuo Komisija pažeidė ne tik EB 7 straipsnį, bet ir Reglamentą Nr. 404/93, t. y. jo 20 straipsnyje įtvirtintą įgaliojimų pagrindą.

2. Svarbiausi Komisijos argumentai

39. Komisijos nuomone, pagrindinei bylai svarbūs tik Reglamento Nr. 896/2001 3, 4, 5 ir 6 straipsniai. Kadangi visų šių normų negalima vertinti atsižvelgiant į tas pačias nuostatas arba principus, ji, nukrypdama nuo pirmo, antro ir trečio prejudicinio klausimo formuluotės, ragina nagrinėti kiekvieną normą atskirai.

40. Sprendžiant Reglamento Nr. 896/2001 3 straipsnio galiojimo klausimą, kriterijumi laikytina EB 7 straipsnio 1 dalis ir EB 211 straipsnio ketvirta įtrauka bei Reglamento Nr. 216/2001 redakcijos 20 straipsnio a punktas.

41. Remiantis Teisingumo Teismo praktika, sąvoka „įgyvendinimas“ žemės ūkio sektoriuje ir Reglamento Nr. 404/93 20 straipsnio įgaliojimo pagrindas aiškintini plačiai. Šie reikalavimai įvykdyti.

42. Tik konstatuojamojoje, o ne dispozicinėje Reglamento Nr. 404/93 dalyje pateikiama detalesnė informacija apie ūkio subjektus; jie veikiau skirstomi pagal importo rūšį. Iš to darytina išvada, kad Taryba nesiekė suformuluoti griežtų importo licencijų išdavimo kriterijų. Todėl reikėjo detaliau apibrėžti subjektyvius kriterijus. Be to, Komisija turėjo atsižvelgti į įvairias importo rūšis ir tarifinių kvotų administravimą pagal veiklos vykdytojų kategoriją (tradiciniai arba nauji) ir kartu užtikrinti pasiūlos pusiausvyrą bendrojoje rinkoje.

43. Sąvokos „tradicinis veiklos vykdytojas“ apibrėžimas paremtas pirminio importo koncepcija ir neprieštarauja Reglamentui Nr. 404/93. Apibrėžiant „tradicinius veiklos vykdytojus A/B“ ir „C“ netgi pateikiama aiški nuoroda į šį reglamentą. Vadovavimasis pirminio importo kriterijumi padeda plėtoti prekybos struktūras bei skatinti didesnį prekybos santykių skaidrumą.

44. Be to, sąvoka „pirminis importas“ nėra nauja. Prie šio režimo sugrįžta dėl neigiamų Reglamento Nr. 2362/98 padarinių. Be to, buvo numatytas aštuonerių metų pereinamasis laikotarpis.

45. Kalbėdama apie Reglamento 896/2001 4 ir 5 straipsnius, galiojimo atgaline data draudimo, teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo principus, Komisija pabrėžia, kad sąsaja su referenciniu laikotarpiu būtina tam, jog būtų galima skirti tradicinius ir netradicinius veiklos vykdytojus.

46. Kalbant apie galiojimą atgaline data, pažymėtina, kad jo nebuvo, kadangi prašymus pagal Reglamentą Nr. 896/2001 buvo galima paduoti dar prieš pradedant jį taikyti.

47. Teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo klausimu Komisija, remdamasi Teisingumo Teismo praktika, teigia, kad ūkio subjektai laiku ir vadovaudamiesi aiškiomis normomis galėjo žinoti savo teises bei pareigas. Numatytas tvarkaraštis padeda atsižvelgti į individualią tradicinių veiklos vykdytojų situaciją ir „neskausmingai“ pereiti prie naujos sistemos.

B – Teisinis vertinimas

48. Pirmu, antru ir trečiu prejudiciniu klausimu nacionalinis teismas pateikia Reglamento Nr. 896/2001 1, 3, 4, 5 ir 31 straipsnių galiojimo klausimą. Kaip teisingai teigia Komisija, pirmiausia reikia išsiaiškinti, ar visos šios normos svarbios pagrindinei bylai, ir todėl Teisingumo Teismas turėtų jas nagrinėti.

49. Nukrypstant nuo nacionalinio teismo formuluotės ir Komisijos pasvarstymų, vadovaujantis vertinimo kriterijais, reikia atskirai išanalizuoti nuostatas, nagrinėtinas atsakant į pirmą, antrą ir trečią prejudicinius klausimus.

1. Nagrinėtinos nuostatos

50. Pirmiausia reikia išnagrinėti Komisijos nuomonę, kad pirmame prejudiciniame klausime aiškiai išvardytų, o antrame ir trečiame prejudiciniame klausime paminėtų Reglamento Nr. 896/2001 1 ir 31 straipsnio nuostatų vertinti nereikia. Ar Teisingumo Teismas kompetentingas spręsti abiejų šių normų galiojimo klausimą, priklauso nuo to, ar šiomis normomis būtina remtis, siekiant išspręsti teisinį ginčą pagrindinėje byloje.

51. Kad Reglamento Nr. 896/2001 1 ir 31 straipsniai nėra reikšmingi, rodo tai, jog abi nutartys dėl prejudicinio klausimo neatspindi abiejų nuostatų svarbos pagrindinei bylai.

52. Tačiau svarbiausias klausimas, ar 1 ir 31 straipsniai apskritai gali būti taikomi.

53. Kadangi 1 straipsnis tik numato, kad Reglamentas Nr. 896/2001 nustato tam tikrų bananų importo rūšių tvarkos įgyvendinimo nuostatas, nepateikdamas papildomų normatyvinių reikalavimų, reikia pritarti Komisijos nuomonei, neigiančiai šių nuostatų svarbą pagrindinei bylai.

54. 31 straipsnyje įtvirtinti du normatyviniai reikalavimai: panaikinti seną Komisijos įgyvendinimo reglamentą ir palikti jį galioti 2001 metams išduotoms importo licencijoms. Tad 31 straipsnis yra viena iš pagrindinių nuostatų, reglamentuojančių Reglamento Nr. 896/2001 galiojimą laiko atžvilgiu. Komisijos argumentai dėl nuostatų netaikymo gali būti taikomi ir kitai normai, t. y. 32 straipsniui, reglamentuojančiam normos įsigaliojimą.

55. Laiko klausimas yra šio proceso dalykas. Pavyzdžiui, antras prejudicinis klausimas akivaizdžiai susijęs su galiojimo atgaline data draudimu ir teisėtų lūkesčių bei teisinio tikrumo principais. Kadangi pagrindinėje byloje nagrinėjamas licencijų išdavimo nuo 2001 m. antrojo pusmečio klausimas, pagrindinei bylai nėra reikšminga 31 straipsnio dalis, numatanti, kad seno įgyvendinimo reglamento pagrindu išduotos importo licencijos galioja ir toliau.

2. Reglamento Nr. 896/2001 3, 4, 5 ir 31 straipsnių vertinimas teisinio pagrindo požiūriu

a) 3 straipsnis

56. Abejonių dėl Reglamento Nr. 896/2001 3 straipsnio galiojimo kelia teisinis sąvokos „tradiciniai veiklos vykdytojai“ apibrėžimas, t. y. šia nuostata įvesta pirminio importo koncepcija. Numačius, kad tik pirminiai importuotojai laikomi tradiciniais veiklos vykdytojais, buvo susiaurintas asmenų ratas, o tai turėjo ir turi įtakos Dilexport ir Di Lenardo.

57. Ginčijamos nuostatos galiojimo vertinimo kriterijumi laikytinas pagrindinis Tarybos reglamentas, t. y. Reglamentas Nr. 404/93, iš dalies pakeistas Reglamentu Nr. 216/2001.

58. Ši nuoroda svarbi todėl, kad buvo išreikštos abejonės dėl suderinamumo su Reglamento Nr. 404/93 15 konstatuojamoje dalyje įtvirtintu tikslu „vengti trikdyti įprastus prekybos santykius tarp asmenų, kurie veikia skirtinguose atitinkamo sektoriaus prekybos grandies lygmenyse“, o kartu – dėl suderinamumo su pagrindinio Tarybos reglamento 20 straipsniu.

59. Šiuo klausimu atkreiptinas dėmesys į tai, kad, priėmus Reglamentą Nr. 404/93, pagrindinis Tarybos reglamentas buvo ne kartą keistas, o tai negali neturėti įtakos konstatuojamųjų dalių reikšmei. Apskritai konstatuojamosios dalys pačios savaime negali būti laikomos vertinimo kriterijais, jos įgyja pakankamą norminę reikšmę tik kartu su dispozicine dalimi.

60. Šio proceso problema iš esmės susijusi su klausimu, ar Komisija buvo įgaliota priimti Reglamento Nr. 896/2001 3 straipsnį, t. y., ar tai yra norma, kuri gali būti kvalifikuojama kaip įgyvendinimo nuostata.

61. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika Komisijos įgyvendinimo įgaliojimų klausimais apskritai, pagal EB 211 straipsnio ketvirtą įtrauką Komisija, siekdama užtikrinti tinkamą Bendrijos rinkos funkcionavimą ir raidą, Tarybos įgaliota įgyvendina jos nustatytas taisykles( ).

62. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, iš Sutarties sistemos, kurioje turi būti vertinamas EB 211 straipsnis, bei iš praktikos keliamų reikalavimų išplaukia, kad sąvoka „įgyvendinimas“ aiškintina plačiai. Kadangi tik Komisija pajėgi nuolat ir įdėmiai stebėti žemės ūkio rinkų raidą ir operatyviai veikti atsižvelgdama į situaciją, Taryba gali manyti esant pagrindo perleisti Komisijai šioje srityje plačius įgaliojimus. Todėl šių įgaliojimų ribos vertintinos atsižvelgiant į bendruosius pagrindinius rinkos organizavimo principus( ).

63. Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad Komisija žemės ūkio srityje įgaliota imtis visų pagrindiniam reglamentui įgyvendinti reikalingų ar tikslingų priemonių, jeigu jos neprieštarauja pagrindiniam reglamentui arba Tarybos nustatytoms taikymo taisyklėms( ).

64. Svarbus pagrindinis Tarybos reglamentas, t. y. Reglamentas Nr. 404/93, pakeistas Reglamentu Nr. 216/2001, savo 20 straipsnyje aiškiai numato galimybę suteikti Komisijai įgaliojimą priimti Tarybos pagrindinio reglamento IV antraštinės dalies įgyvendinimo nuostatas( ). Ši norma netgi įtvirtina Komisijos pareigą priimti tam tikras taisykles.

65. Komisijos priimtos taisyklės, kuriose ji išskiria įvairias veiklos vykdytojų kategorijas, gali būti vertinamos kartu su Tarybos priimta įvairių importo rūšių tvarka, numatyta Reglamento Nr. 1637/98 redakcijos 16 straipsnyje. Tačiau tai nereiškia, kad ši norma yra Komisijos taisyklių galiojimo vertinimo kriterijus, nes Reglamentu Nr. 216/2001 16 straipsniui buvo suteiktas naujas turinys.

66. Taigi Komisijos įgaliojimus reikia vertinti atsižvelgiant į pakeistą pagrindinį reglamentą, ypač turint omenyje aplinkybę, kad pati Taryba nesukonkretino importuotojų kategorijų ar importo rūšių.

67. Reglamentu Nr. 216/2001 pakeistame 19 straipsnyje Taryba netgi sureglamentavo tarifinių kvotų administravimo būdus. Tačiau 20 straipsnio a punkte aiškiai numatyta, kad Komisija turi detaliau apibrėžti administravimo detales. Taigi 19 straipsnis tam tikra prasme detaliau apibrėžia Komisijos įgyvendinimo įgaliojimus.

68. Tačiau 19 straipsnio 1 dalyje įtvirtintam detalesniam tarifinių kvotų administravimo apibrėžimui nekeliami jokie griežti reikalavimai. Tarifinės kvotos gali būti administruojamos vadovaujantis tradicinių prekybos srautų metodu arba kokiu nors kitu metodu. Antroji alternatyva suteikia Komisijai plačią veiksmų laisvę, kurią savo ruožtu vėl apriboja 19 straipsnio 2 dalis. Remiantis šia nuostata, Komisijos pasirinktu metodu prireikus turi būti atsižvelgta į pasiūlos pusiausvyros užtikrinimą Bendrijos rinkoje.

69. Iš būtinybės užtikrinti importo režimo funkcionavimą galima išvesti Komisijos, kuri atsakinga už bendro bananų rinkos organizavimo administravimą, įgaliojimą taip susiaurinti veiklos vykdytojų sąvoką, kad ji apimtų tik pirminį importą.

70. Reglamentu Nr. 216/2001 pakeitus pagrindinį Tarybos reglamentą, Komisijai taip pat buvo sudaryta galimybė pakeisti galiojančią sistemą kita sistema.

71. Šiame kontekste pažymėtina, kad nė vienas pagrindiniu reglamentu siekiamų tikslų netrukdo įvesti pirminio importuotojo koncepcijos.

72. Net jeigu Reglamento Nr. 896/2001 3 straipsnio nuostatų, t. y. teisinio „tradicinių veiklos vykdytojų“ apibrėžimo, neapimtų Reglamento Nr. 216/2001 20 straipsnio a punkte nurodytos „tarifinių kvotų valdymo taisyklės, nurodytos 18 straipsnyje“, tai dar nereiškia, kad Komisija nebuvo įgaliota priimti ginčijamą normą. Taip, remiantis 20 straipsnio tekstu, jai neužkertamas kelias priimti tokias įgyvendinimo nuostatas, kurios nėra aiškiai paminėtos šioje normoje, tačiau yra reikalingos importo režimui funkcionuoti( ).

b) 4 ir 5 straipsniai

73. Kalbant apie Reglamento Nr. 896/2001 4 ir 5 straipsnius visų pirma pažymėtina, kad šiuo atveju reikia nustatyti referencinį laikotarpį. Kadangi šis aspektas ginčytinas tik dėl suderinamumo su tam tikrais teisės principais, darytina nuoroda į atsakymą į antrą prejudicinį klausimą.

74. Kalbant apie Reglamento Nr. 896/2001 5 straipsnį dar reikėtų pridurti, kad ši norma numato įvairias pareigas informuoti, Komisijos pareigą nustatyti pritaikymo koeficientą ir keisti sąrašą. Taigi šie klausimai susiję su tipiniais tarifinių kvotų administravimo aspektais. Kadangi Reglamento Nr. 404/93, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 216/2001, 20 straipsnyje įtvirtintas Komisijos įgaliojimo pagrindas šio straipsnio a punkte tarifinių kvotų administravimo detales aiškiai pateikia kaip Komisijos įgyvendinimo įgaliojimų objektą, nėra jokių abejonių, kad Reglamento Nr. 896/2001 5 straipsnyje įtvirtintas taisykles pagrindžia pagrindinis Tarybos reglamentas.

c) 31 straipsnis

75. Reglamento Nr. 896/2001 31 straipsnis reglamentuoja kai kuriuos reglamento galiojimo ir taikymo srities aspektus. Kalbant apie Reglamento Nr. 2362/98 panaikinimą nuo 2001 m. liepos 1 d., pažymėtina, kad, nesant specialių procedūrinių nuostatų, Komisija turi įgaliojimą panaikinti savo reglamentą. Tas pats pasakytina ir apie 31 straipsnyje numatytą tolesnį panaikinto reglamento pagrindu išduotų licencijų galiojimą. Taip Komisija gali priimti nuostatas, apribojančias teisės akto panaikinimo poveikį panaikintos normos pagrindu nagrinėtiniems atvejams, tačiau tik tuomet (kaip yra šiuo atveju), jei teisinė padėtis išlaikoma „senos“ licencijos turėtojo naudai.

76. Panaikindama senąjį reglamentą ir nuo 2001 liepos 1 d. pradėdama taikyti naująjį, Komisija visiškai įvykdė Reglamento Nr. 216/2001 2 straipsnio reikalavimus. Vėliau Tarybos reglamento įsigaliojimą ji galėjo atidėti iki 2001 m. liepos 1 d. Būtent šia galimybe Komisija prieš tai ir pasinaudojo( ).

77. Taigi pirmo ir trečio prejudicinio klausimo nagrinėjimas neatskleidė nieko, kas galėtų paveikti Reglamento Nr. 896/2001 3, 4, 5 ir 31 straipsnių galiojimą.

3. Vertinimas, atsižvelgiant į galiojimo atgaline data draudimą bei teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo principus

78. Antrame prejudiciniame klausime nacionalinis teismas nurodo ne vieną teisės principą, kurie, jo nuomone, gali būti taikomi kaip kriterijai normų galiojimui įvertinti, t. y. galiojimo atgaline data draudimą, teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo principus. Pirmiausia nagrinėtinas klausimas, ar visi šie principai gali būti laikomi vertinimo kriterijais. Šių principų tarpusavio santykio klausimu vyrauja skirtingos nuomonės. Pavyzdžiui, galiojimo atgaline data draudimas, viena vertus, vertinamas kaip specifinė teisinio tikrumo principo išraiška, kita vertus, kaip teisėtų lūkesčių atmaina. Teisingumo Teismo praktikoje galima rasti tiek nuorodų į tai, kad šis draudimas išplaukia iš teisinio tikrumo principo( ), tiek į tai, kad galiojimo atgaline data draudimas laikytinas savarankišku principu( ). Taigi visoms nuomonėms bendra tai, kad šie principai yra savarankiški reikalavimai ar draudimai. Todėl ginčytinos Reglamento Nr. 896/2001 nuostatos toliau bus nagrinėjamos atskirai atsižvelgiant į galiojimo atgaline data draudimą ir į teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo principus.

a) Galiojimo atgaline data draudimas

79. Kalbant apie galiojimo atgaline data draudimą, skiriamas tikrasis ir netikrasis galiojimas atgaline data.

80. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika( ), tikrasis galiojimas atgaline data teisės aktui būdingas tuomet, kai jis įsigalioja prieš paskelbimą. Toks galiojimas iš esmės draudžiamas. Kadangi šiame procese nagrinėjamas reglamentas buvo paskelbtas 2001 m. gegužės 8 d., o pradėtas taikyti tik nuo 2001 m. liepos 1 d., tikrasis galiojimas atgaline data jam bet kuriuo atveju nebūdingas.

81. Tačiau kyla klausimas, ar Reglamentui Nr. 896/2001 nėra būdingas netikrasis galiojimas atgaline data. Toks galiojimas suprantamas kaip naujos normos taikymas būsimoms aplinkybių, kilusių galiojant ankstesnei normai, pasekmėms. Tokia situacija būtų susiklosčiusi tuomet, jei Reglamentas Nr. 896/2001 būtų buvęs taikomas procesams, prasidėjusiems prieš įsigaliojant reglamentui, tačiau tuo momentu dar nepasibaigusiems.

82. Tačiau šiuo atveju ginčytinoms nuostatoms nebūdingas net ir netikrasis galiojimas atgaline data. Vienintelė aplinkybė, atsiradusi prieš įsigaliojant Reglamentui Nr. 896/2001, yra importas referenciniais metais. Tačiau tai užbaigti procesai. Senos licencijos neliečiamos ir yra jau išnaudotos, t. y. sutartys jau įvykdytos.

83. Tačiau netikrasis galiojimas atgaline data būtų tuomet, jei naujas režimas būtų taikomas licencijoms, kurios buvo išduotos galiojant senam režimui ir kuriomis dar nebuvo pasinaudota. Vis dėlto net ir toks galiojimas, t. y. netikrasis galiojimas atgaline data pagal Teisingumo Teismo praktiką( ) nebūtų iš esmės neleistinas.

84. Kaip aiškiai išplaukia iš 31 straipsnio, Reglamentas Nr. 896/2001 taikomas tik būsimoms aplinkybėms, t. y. jis reglamentuoja licencijų išdavimą tik 2001 m. antrąjį pusmetį numatytam importui. Tuo šio proceso aplinkybės skiriasi nuo sprendimo Biegi( )aplinkybių, kuriame buvo nagrinėjamas naujos normos taikymas buvusioms aplinkybėms.

85. Praeityje yra tik referencinis laikotarpis. Tačiau, kaip teisingai pažymėjo Komisija, tai būdinga režimams, susijusiems su referenciniais kiekiais ir referenciniais metais. Apskritai tokios teisinės konstrukcijos sudaro Bendrijos žemės ūkio rinkų organizavimo pagrindą ir Teisingumo Teismo buvo pripažintos iš esmės leistinomis( ).

b) Teisėti lūkesčiai ir teisinis tikrumas

86. Pirmiausia reikėtų įvertinti teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo principų tarpusavio santykį bei išnagrinėti klausimą, ar tai yra du savarankiški atskirai tikrintini vertinimo kriterijai.

87. Teisingumo Teismo praktikoje galima rasti nuorodų į tai, kad Teisingumo Teismas teisėtų lūkesčių principą kildina iš teisinio tikrumo principo( ). Skirtumas tarp šių abiejų principų veikiausiai yra tas, kad teisinio tikrumo principas paremtas objektyvumu, o teisėtų lūkesčių principui būdingas subjektyvumas.

88. Teisinio tikrumo principas reikalauja teisės aktų aiškumo ir apibrėžtumo ir užtikrina Bendrijos teisės reglamentuojamų situacijų bei teisinių santykių prognozuojamumą( ). Pirmasis aspektas – apibrėžtumas – nėra reikšmingas nagrinėjamam procesui. Svarbiausias antrasis elementas, t. y. tam tikros teisinės padėties pastovumas.

89. Tačiau pastovumo užtikrinimas nereiškia teisės nekeičiamumo. Teisės normų savaiminio buvimo nepakanka, t. y. savaime nesukuriamas pagrindas teisėtiems lūkesčiams. Remiantis Teisingumo Teismo praktika, dėl teisės akto leidėjo veiksmų laisvės veiklos vykdytojai negali tikėtis, kad išliks susiklosčiusi situacija, kurią Bendrijos institucijos, naudodamosios savo diskrecija, gali pakeisti( ).

90. Teisėtų lūkesčių principas apima tris sąlygas. Pirma, Bendrija turi būti sukūrusi situaciją, sukeliančią objektyviai pateisinamus lūkesčius( ). Tai gali būti pagrįstos Bendrijos institucijos sukeltos viltys( ).

91. Šiuo atveju Reglamentas Nr. 896/2001 tam tikroms įmonėms nustatė apribojimus ankstesnės teisinės padėties atžvilgiu. Kadangi, remiantis 31 straipsniu, Reglamentas Nr. 896/2001 negalioja senoms licencijoms, šiai nuostatai nekyla su teisėtais lūkesčiais ir teisiniu tikrumu susijusių problemų.

92. Vis dėlto, nepaisant to, kad ankstesnė teisinė padėtis pasikeitė, buvo perimti tam tikri kertiniai senojo režimo elementai. Pavyzdžiui, išlaikyta referencinių laikotarpių ir referencinių kiekių sistema, kurioje svarbiausias elementas buvo tie patys referenciniai metai.

93. Tačiau „tokioje srityje kaip bendras rinkos organizavimas, dėl kurios tikslų nuolat atliekamos ekonominės padėties pokyčių sąlygotos korekcijos“( ), reikia tikėtis apribojimų.

94. Tai pirmiausia pasakytina ir apie bananų importą iš trečiųjų šalių. Atsižvelgiant į teisės raidą nuo Reglamento Nr. 404/93 priėmimo, su PPO susijusius procesus ir daugybę šio Tarybos reglamento pakeitimų, suinteresuotieji ūkio subjektai netgi galėjo tikėtis didesnių pakeitimų. Šiuo požiūriu šioje srityje nebuvo galima tikėtis stabilumo.

95. Kalbant apie sąlygą, numatančią, kad Bendrijos institucijos turi sukurti tam tikrą situaciją, pažymėtina, jog nei Taryba, nei Komisija nesukūrė situacijos, su kuria buvo galima sieti lūkesčius. Netgi negalima teigti, kad jos, kaip to reikalauja Teisingumo Teismo praktika( ), nulėmė tam tikrą teisės akto adresatų elgesį.

96. Iš pirmiau pasakyto išplaukia, kad pirma teisėtų lūkesčių principo sąlyga, t. y. pagrįstos importuotojų, kuriems pablogėjusi padėtis turėjo įtakos, viltys, nėra išpildyta.

97. Net jei būtų suponuojami teisėti veiklos vykdytojų lūkesčiai, turi būti išpildyta antra sąlyga: ar suinteresuotieji asmenys galėjo turėti teisėtų lūkesčių? Remiantis Teisingumo Teismo praktika, tam būtina atsižvelgti ir į viltis, kurių gali turėti konkrečiam ūkio sektoriui priklausanti įmonė( ). Vertinimas turi būti paremtas objektyviu kriterijumi. Taigi svarbu ne tai, ar šiame procese Di Lenardo ir Dilexport turėjo tam tikrų lūkesčių, o tai, ką „apdairus ir atsargus ūkio subjektas“ turėjo numatyti( ), t. y., ko galėjo tikėtis – paprastas – ūkio subjektas. Di Lenardo ir Dilexport negalėjo tikėtis, kad teisinė padėtis nesikeis.

98. Kadangi nėra išpildyta nei pirma, nei antra teisėtų lūkesčių principo sąlyga, nebereikia nagrinėti trečiosios, t. y. klausimo, ar Bendrijos interesai svarbesni už individų interesus.

99. Todėl į antrą prejudicinį klausimą atsakytina taip, kad galiojimo atgaline data draudimo bei teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo principų nagrinėjimas neatskleidė nieko, kas galėtų paveikti Reglamento Nr. 896/2001 3, 4, 5 ir 31 straipsnių galiojimą.

V – Dėl ketvirto prejudicinio klausimo: Reglamento Nr. 896/2001 6 straipsnis

A – Pagrindiniai šalių argumentai

100. Di Lenardo ir Dilexport teigia, kad Komisija Reglamentu Nr. 896/2001 pakeitė ne tik tradicinių veiklos vykdytojų požymius, bet ir jo 6 straipsnyje numatė radikalų apribojimą tradiciniams veiklos vykdytojams. Tai visų pirma pasakytina apie 6 straipsnio c punkte įtvirtintą normą, skirtą asmenims, Reglamento Nr. 2454/93 143 straipsnio prasme „susijusiems“ su tradiciniu veiklos vykdytoju. Taip su tradiciniais veiklos vykdytojais susijusios įmonės, pavyzdžiui, Di Lenardo ir Dilexport, išstumiamos iš bananų rinkos, nes negali įrodyti savo nepriklausomumo. Tai, jų nuomone, prieštarauja Reglamentui Nr. 216/2001 ir pažeidžia teisę į gynybą bei teisę laisvai verstis profesine veikla.

101. Komisija atkreipia dėmesį į tai, kad Reglamento Nr. 896/2001 6 straipsnyje pateiktas netradicinių veiklos vykdytojų apibrėžimas atitinka Reglamento Nr. 2362/98 naujų veiklos vykdytojų apibrėžimą. Susijusioms įmonėms taikomas apribojimas atitinka septintoje konstatuojamoje dalyje minimą sugriežtintą licencijų išdavimo tvarką. Be to, nauja teisės norma yra naujo požiūrio į nokintojus pasekmė bei reakcija į prekybą importo licencijomis, kurią ypač praktikavo susijusios įmonės.

102. Kalbėdama apie tariamą laisvės verstis profesine veikla apribojimą, Komisija atkreipia dėmesį į tai, kad Di Lenardo ir Dilexport ir toliau galėjo vykdyti savo veiklą, kadangi jos buvo susijusios su tradiciniu veiklos vykdytoju, galinčiu gauti licenciją. Nauja teisės norma tik užkerta kelią spekuliacijoms licencijomis. Įmonės veiklos apribojimai leidžiami esant tam tikroms aplinkybėms. Galiausiai licencijų išdavimo pagal tarifines kvotas kontekste negalima kalbėti apie įgytas teises.

B – Teisinis vertinimas

103. Ketvirtas prejudicinis klausimas susijęs su Reglamento Nr. 896/2001 6 straipsnio, visų pirma jo c punkto galiojimu, atsižvelgiant į pagrindinę teisę laisvai verstis profesine veikla.

104. Procese dėl prejudicinio sprendimo Teisingumo Teismas neatlieka konkrečių faktinių aplinkybių tyrimo ir netaiko konkrečios Bendrijos teisės nuostatos konkrečioms aplinkybėms. Todėl nacionalinis teisėjas turi nustatyti, kaip Di Lenardo ir Dilexport susiję tarpusavyje, ir įvertinti, ar tai yra susijusios įmonės Reglamento Nr. 2454/93 143 straipsnio prasme. Kaip matyti iš nutarties dėl prejudicinių klausimų, nacionalinis teismas tokį vertinimą jau atliko. Be to, Teisingumo Teismas neturi nagrinėti, ar (ir kokią) autonomiją turi Di Lenardo ir Dilexport. Galiausiai šiame procese nespręstinas ir klausimas, ar anksčiau abi šios įmonės galėjo būti kaltinamos piktnaudžiavimu licencijomis.

105. Dėl proceso teisės priežasčių kyla abejonių, ar nagrinėtina Reglamento Nr. 2454/93 143 straipsnyje slypinti nepaneigiama prezumpcija. Teisingumo Teismas nagrinėjo tokių prezumpcijų leistinumą, tačiau kitokios kategorijos bylose. Viena bylų kategorija buvo susijusi su valstybių narių teisės normomis, t. y. su jose numatytų prezumpcijų suderinamumu su įgyvendintinomis direktyvomis arba pirmine teise( ). Kita kategorija buvo susijusi su Komisijos procedūromis konkurencijos ir antidempingo bylose, t. y. su Bendrijos institucijų prieš įmones atliekamais tyrimais( ). Iš esmės šiose bylose buvo nagrinėjama teisė į gynybą. Tiesa, Di Lenardo ir Dilexport šiame procese ir procese nacionaliniame teisme taip pat tvirtina, kad buvo pažeista būtent ši jų teisė.

106. Tačiau ketvirtas prejudicinis klausimas yra susijęs su tariamu teisės laisvai verstis profesine veikla, t. y. kitokios, šiuo atveju materialinės pagrindinės teisės, pažeidimu.

107. Kalbant apie Di Lenardo ir Dilexport minimą teisės į gynybą, visų pirma apie teisės būti išklausytam, principą, pasakytina, kad Teisingumo Teismas procese dėl prejudicinio sprendimo gali iš esmės nagrinėti tik jam pateiktus prejudicinius klausimus ir negali išplėsti nagrinėjimo dalyko, atsižvelgdamas į šalių argumentus pagrindinėje byloje. Tai pasakytina ir apie prejudicinius klausimus dėl institucijų priimtų teisės aktų galiojimo.

108. Todėl nagrinėtinas tik Reglamento Nr. 2454/93 143 straipsnio suderinamumas su teise laisvai verstis profesine veikla.

109. Remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, pagrindinė teisė laisvai verstis profesine veikla priskiriama prie bendrųjų Bendrijos teisės principų. Tačiau laisvė verstis profesine veikla negali būti absoliuti, ji „turi būti vertinama, atsižvelgiant į jos visuomeninę funkciją. Todėl laisvei verstis profesine veikla <…> bendro rinkos organizavimo tikslais gali būti taikomi apribojimai, jei šie apribojimai iš tiesų atitinka bendrojo intereso Bendrijos tikslus ir, atsižvelgiant į siekiamą tikslą, nėra neproporcingas, netoleruotinas kišimasis, pažeidžiantis užtikrinamų teisių esmę“( ).

110. Prejudiciniame klausime laisvė užsiimti verslu („libertà di impresa“) akivaizdžiai suprantama kaip laisvės verstis profesine veikla atmaina. Nors pavieniais atvejais Teisingumo Teismas vartoja laisvės užsiimti verslu sąvoką( ) arba pagrindinės teisės į veiksmų laisvę sąvoką( ), tai nereiškia, kad jas galima vertinti kaip kitokią teisę nei teisė laisvai verstis profesine veikla arba laisvai užsiimti ekonomine veikla( ), tokio sąvokų vartojimo priežastis veikiau yra nevieninga terminologija.

111. Pirmiausia reikia išnagrinėti, ar Reglamento Nr. 896/2001 6 straipsniu apskritai kišamasi į pagrindinės teisės laisvai verstis profesine veikla apsaugos sferą. Šioje nuostatoje pateikiamas teisinis „netradicinių veiklos vykdytojų“ sąvokos apibrėžimas. Kadangi šis reglamentas nustato specialias licencijų išdavimo šiai veiklos vykdytojų grupei taisykles, minėtas apibrėžimas yra labai svarbus. Nepatenkantiems į šį apibrėžimą subjektams licencija gali būti nesuteikiama. Todėl tokia įmonė taip pat negali vykdyti tam tikros ekonominės veiklos. Taigi 6 straipsniu kišamasi į pagrindinės teisės laisvai verstis profesine veikla apsaugos sferą.

112. Tačiau Reglamento Nr. 896/2001 6 straipsnis neturi įtakos teisės laisvai verstis profesine veikla, kuria remiasi Di Lenardo ir Dilexport, esmei, kadangi jis tik numato pasinaudojimo tokia teise būdus, nekeldamas pavojaus jos egzistavimui. 6 straipsnis neužkerta kelio bet kokiai galimybei importuoti bananus. Paprasčiausiai šia galimybe gali pasinaudoti ne visos įmonės, nesvarbu, kokie jų tarpusavio santykiai įmonių teisės požiūriu.

113. Todėl toliau reikia išnagrinėti, ar Reglamento Nr. 896/2001 6 straipsniu, visų pirma jo c punktu, siekiami tikslai tarnauja bendrajam interesui, ar jie nėra neproporcingas įsikišimas ir ar Taryba šiuo atveju neviršijo savo diskrecijos ribų.

114. Remiantis Reglamento Nr. 896/2001 šeštąja konstatuojamąja dalimi, 6 straipsniu siekiama rezervuoti dalį tarifinių kvotų netradiciniams veiklos vykdytojams. Ši dalis turi suteikti veiklos vykdytojams, kurie referenciniu laikotarpiu nevykdė pirminio importo, galimybę užsiimti prekyba ir prisitaikyti prie naujų taisyklių arba ji turi padėti veiklos vykdytojams patekti į bananų importo verslą, kad būtų skatinama sveika konkurencija.

115. Prejudiciniame klausime ypač akcentuojama 6 straipsnio c punkto norma gali būti suprantama kaip Komisijos reakcija į tam tikrus nepageidaujamus įmonių veiksmus. Iš septintos konstatuojamosios dalies išplaukia, kad šios nuostatos tikslas – sugriežtinti licencijų išdavimo netradiciniams veiklos vykdytojams kriterijus, kad nebūtų registruojami fiktyvūs tarpininkai ir neskiriamos kvotos pateikus netikras ar spekuliacines paraiškas. Taigi šia norma siekiama ne tik užkirsti kelią spekuliacijoms licencijomis, bet ir to, kad licenciją gavę veiklos vykdytojai per su jais susijusia įmone dar kartą nepateiktų paraiškos licencijai gauti.

116. Todėl Reglamento Nr. 896/2001 6 straipsnyje užsibrėžtu tikslu siekiama užtikrinti bendrąjį interesą, kadangi užkertamas kelias nepageidaujamiems veiksmams.

117. 6 straipsnio c punkte numatytas tam tikrų įmonių, t. y. susijusių įmonių, galimybės užsiimti tam tikra ekonomine veikla apribojimas taip pat buvo reikalingas tam, kad nebūtų apeinamos teisės normos ir nebūtų teikiamos privilegijos susijusioms įmonėms. Nepriėmus tokios normos, kiltų pavojus, kad negalėtų būti tinkamai pasiektas taip pat ir Reglamentu Nr. 216/2001 – paremtu Reglamentu Nr. 896/2001 – užsibrėžtas tikslas užtikrinti pasiūlos pusiausvyrą Bendrijos rinkoje. Bet kuriuo atveju, dėl to, kad šiame procese vertinamas suderinamumas su pagrindine teise laisvai verstis profesine veikla, nebereikia toliau nagrinėti klausimo, kad Komisija pateikė nuorodą į muitų teisės normą ir tuo pačiu perėmė jos turinį.

118. Skirtinga susijusių ir nesusijusių bananų pardavėjų padėtis pateisina skirtingą požiūrį į juos. Esant tokioms aplinkybėms, tam tikrų įmonių eliminavimas ginčijama norma iš licencijų išdavimo procedūros negali būti vertinamas kaip neproporcinga Komisijos priemonė, nes būtent susijusios įmonės, padariusios atitinkamus pakeitimus įmonių grupėje, kuriai jos priklauso, turi galimybę plėtoti ekonominę veiklą.

119. 6 straipsnio c punkto normos, įskaitant ir šioje normoje nurodomą Reglamento Nr. 2454/93 143 straipsnį, tinkamumą patvirtina tai, kad ankstesnė švelnesnė norma, t. y. Reglamento Nr. 2362/98 11 straipsnis, akivaizdžiai buvo nepakankamai veiksminga. Be to, dėl teisės laisvai verstis profesine veikla apribojimo tik tam tikromis sąlygomis apskritai gali būti neišduodama importo licencija.

120. Iš pirmiau pasakyto išplaukia, kad Reglamento Nr. 896/2001 6 straipsnio įsikišimas į netradicinių trečiųjų šalių bananais prekiaujančių veiklos vykdytojų teisę laisvai verstis profesine veikla atitinka bendrojo intereso Bendrijos tikslus ir nepaliečia šios teisės esmės. Esant tokioms aplinkybėms, konstatuotina, kad Komisija, priimdama šią normą neviršijo savo diskrecijos ribų.

121. Remiantis pirmiau išdėstytu, į prejudicinį klausimą atsakytina taip, kad ketvirto prejudicinio klausimo nagrinėjimas neatskleidė nieko, kas galėtų paveikti Reglamento Nr. 896/2001 6 straipsnio galiojimą.

VI – Išvada

122. Remiantis pirmiau išdėstytu, į prejudicinius klausimus atsakytina taip:

1. Pirmo ir trečio prejudicinio klausimo nagrinėjimas neatskleidė nieko, kas galėtų paveikti 2001 m. gegužės 7 d. Komisijos Reglamento (EB) Nr. 896/2001, nustatančio Tarybos Reglamento (EEB) Nr. 404/93 dėl bananų importo į Bendriją taisyklių įgyvendinimo nuostatas, 3, 4, 5 ir 31 straipsnių galiojimą.

2. Galiojimo atgaline data draudimo bei teisėtų lūkesčių ir teisinio tikrumo principų nagrinėjimas neatskleidė nieko, kas galėtų paveikti Reglamento Nr. 896/2001 3, 4, 5 ir 31 straipsnių galiojimą.

3. Ketvirto prejudicinio klausimo nagrinėjimas neatskleidė nieko, kas galėtų paveikti Reglamento Nr. 896/2001 6 straipsnio galiojimą.