GENERALINIO ADVOKATO

JAN MAZÁK IŠVADA,

pateikta 2008 m. lapkričio 20 d. ( 1 )

Byla C-489/06

Europos Bendrijų Komisija

prieš

Graikijos Respubliką

„Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas — Direktyvos 93/36/EEB ir 93/42/EEB — Viešieji pirkimai — Viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarka — Ligoninėms skirtos prekės“

1. Šiuo ieškiniu Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad, atmetusi pasiūlymus tiekti atitikties ženklu „CE“ pažymėtus medicinos prietaisus, bet kuriuo atveju Graikijos ligoninių kompetentingoms perkančiosioms organizacijoms nesilaikant Tarybos direktyva 93/42/EEB (Medicinos prietaisų direktyva) ( 2 ) nustatytos procedūros, Graikija neįvykdė įsipareigojimų pagal Tarybos direktyvos 93/36/EEB (Viešojo prekių pirkimo direktyva) ( 3 ) 8 straipsnio 2 dalį ir Direktyvos 93/42 17 ir 18 straipsnius.

I — Teisinis pagrindas

A — Bendrijos teisė

2. Kalbant apie Direktyvą 93/42, kaip paaiškinsiu šios išvados 33 punkte, sprendime Medipac-Kazantzidis ( 4 ) (kuris buvo priimtas po to, kai baigėsi šios bylos rašytinė proceso dalis) Teisingumo Teismas, mano manymu, jau išsprendė klausimą dėl perkančiųjų organizacijų pareigų ir kokios procedūros jos turi laikytis tokiais atvejais, kokie nagrinėjami šioje byloje. Todėl nemanau esant būtina pateikti visą Direktyvoje 93/42 įtvirtintą teisinį pagrindą, nes jis buvo išsamiai išdėstytas byloje Medipac-Kazantzidis.

3. Direktyvos 93/36 8 straipsnio 1–4 dalyse numatyta: „1. III priede apibrėžtos techninės specifikacijos yra pateikiamos bendruose arba kiekvienos atskiros sutarties dokumentuose. 2. Nepažeidžiant teisiškai įpareigojančių nacionalinių techninių taisyklių, jeigu jos neprieštarauja Bendrijos teisei, perkančiosios organizacijos nustato technines specifikacijas, minėtas šio straipsnio 1 dalyje, nurodydamos nacionalinius standartus, kuriais įdiegiami Europos standartai, arba duodamos nuorodos į Europos techninius liudijimus arba į bendras technines specifikacijas. (Pataisytas vertimas) 3. Perkančioji organizacija gali netaikyti šio straipsnio 2 dalies, jeigu: a) standartuose, Europos techniniuose liudijimuose arba bendrose techninėse specifikacijose nėra jokių nuostatų dėl atitikties arba nėra techninių priemonių tinkamai nustatyti, ar prekės atitinka šiuos standartus, Europos techninius liudijimus arba bendras technines specifikacijas; b) taikant šio straipsnio 2 dalį būtų pažeistas <…> Tarybos direktyvos 86/361/EEB ( 5 ) <…> arba <…> Tarybos sprendimo 87/95/EEB ( 6 ) <…>, arba kitų Bendrijos teisės aktų konkrečių paslaugų arba prekių pirkimo srityse taikymas; c) taikant tokius standartus, Europos techninius liudijimus arba bendras technines specifikacijas perkančioji organizacija būtų įpareigota sudaryti sutartis dėl prekių, nesuderinamų su jau naudojama įranga, arba atsirastų neproporcingų išlaidų ar neproporcingų techninių sunkumų, tačiau tai ji gali daryti tik pagal aiškiai apibrėžtą ir užfiksuotą strategiją, skirtą per tam tikrą laiką pereiti prie Europos standartų, Europos techninių liudijimų arba bendrų techninių specifikacijų; d) nagrinėjamas projektas yra tikrai novatoriškas ir jam vykdyti netiktų taikomi Europos standartai, Europos techniniai liudijimai arba bendros techninės specifikacijos. 4. Taikydamos šio straipsnio 3 dalį, perkančiosios organizacijos, kai tai yra įmanoma, jo taikymo priežastis suformuluoja Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje paskelbtame skelbime apie konkursą arba sutarties dokumentuose ir visais atvejais nurodo šias priežastis savo vidaus dokumentuose ir, kai jų paprašoma, pateikia tokią informaciją valstybėms narėms ir Komisijai.“ (Pataisytas vertimas)

4. Direktyvos 93/36 III priede „Kai kurių techninių specifikacijų apibrėžimas“ numatyta: „Šioje direktyvoje toliau išvardyti terminai apibrėžiami taip: 1. „Techninė specifikacija“: techninių nurodymų visuma, pateikta konkurso dokumentuose, apibrėžianti iš medžiagos, produkto arba tiekimo reikalaujamas savybes, leidžiančias tą medžiagą, produktą arba tiekimą apibūdinti tokiu būdu, kuris atitinka jų paskirtį, kurios tikisi perkančioji organizacija. Šie techniniai nurodymai apima kokybę, naudingumo koeficientą, saugą arba dydžius, įskaitant reikalavimus, kurie taikomi medžiagos, produkto arba tiekimo kokybės užtikrinimui, terminologijai, simboliams, testavimo ir bandymų metodams, pakavimui, žymėjimui arba ženklinimui etiketėmis. 2. „Standartas“: techninė specifikacija, patvirtinta pripažintos standartizavimo organizacijos pakartotiniam ir nuolatiniam taikymui, kurio laikytis iš esmės nėra privalu. 3. „Europos standartas“: standartas, kurį Europos standartizacijos komitetas (CEN) arba Europos elektrotechnikos standartizacijos komitetas (CENELEC) pagal bendras šių organizacijų taisykles patvirtino kaip Europos standartą (EN) arba kaip „Suderinimo dokumentą“ (HD). 4. „Europos techninis liudijimas“: palankus techninis produkto tinkamumo naudoti įvertinimas, pagrįstas jo atitiktimi esminiams statybos darbų reikalavimams, būdingais to produkto savybių įvertinimo būdais ir apibrėžtomis jo taikymo ir naudojimo sąlygomis. Europos techninį liudijimą išduoda patvirtinimo organizacija, kurią tam tikslui paskiria valstybė narė. 5. „Bendra techninė specifikacija“: techninė specifikacija, išdėstyta pagal valstybės narės pripažintą tvarką, kad visose valstybėse narėse būtų užtikrintas vienodas jos taikymas, ir paskelbta Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.“ (Pataisytas vertimas)

B — Nacionalinė teisė

5. Direktyva 93/36 į Graikijos teisę iš esmės buvo perkelta Prezidento dekretu Nr. 370 (FEK A’ 199/1995). Šio dekreto 16 straipsnyje iš esmės pateikiama Direktyvos 93/36 8 straipsnio formuluotė.

6. 1994 m. rugpjūčio 19 d. Bendru ministrų dekretu Nr. DY7/oik.2480 (FEK B’ 679), skirtu Graikijos teisę suderinti su Direktyva 93/36, ši direktyva buvo perkelta į Graikijos teisę.

7. Be to, Ethnikou Organismos Farmakon (Graikijos sveikatos ministerijai pavaldi institucija, atsakinga už medicinos prietaisus reglamentuojančių Bendrijos direktyvų įgyvendinimą, toliau – ΕΟF), pagal Įstatymo Nr. 2889/2001 19 straipsnį buvo paskirta kompetentinga institucija medicinos prietaisų klausimais.

II — Faktinės aplinkybės, ikiteisminė procedūra ir šalių reikalavimai

8. Komisija gavo skundą dėl to, kad, vykdant viešojo prekių, skirtų viešosioms Graikijos ligoninėms, pirkimo konkursus, atmetami pasiūlymai tiekti medicinos prietaisus, visų pirma chirurginius siūlus, dėl priežasčių, susijusių su tokių prietaisų „bendru tinkamumu ir naudojimo sauga“, nors šie prietaisai pažymėti atitikties ženklu „CE“, ( 7 ) ir bet kuriuo atveju nesilaikyta Direktyvoje 93/42 numatytos apsaugos procedūros.

9. 2004 m. balandžio 20 d., Komisijai atliekant tyrimą, Graikijos valdžios institucijos Komisijai persiuntė EOF aplinkraštį Nr. 19384 (toliau – Aplinkraštis Nr. 19384). Aplinkraštyje buvo pripažinta, kad „kai kurie už ligoninių viešuosius pirkimus atsakingi komitetai <…> dėl neatitikties atmetė bendrovių pateiktus pasiūlymus, susijusius su įvairiais ženklu „CE“ pažymėtais medicinos prietaisais, EOF prieš tai neatlikus privalomo tyrimo“ ir kad „tam tikrais atvejais neatitiktis buvo susijusi su ligoninių savavališkai nustatytomis specifikacijomis“. Toliau jame buvo teigiama, jog „suinteresuotosios bendrovės šiuo klausimu kreipėsi į Graikijos teismus bei kompetentingas Europos institucijas, kurie nusprendė bendrovių naudai“. Taigi, Graikijos valdžios institucijų teigimu, Aplinkraščiu Nr. 19384 priminta apie teisinę procedūrą, kurios komitetai privalo laikytis, ir jos detales.

10. Atsižvelgusios į pirmiau nurodytas aplinkybes, Komisijos tarnybos skundo pareiškėjui pranešė, jog ketina nutraukti bylą. Tačiau 2004 m. lapkričio 8 d. laišku pareiškėjas pateikė papildomos informacijos, nurodydamas, jog, nors aplinkraštis buvo išplatintas, tam tikrų ligoninių kompetentingi komitetai (įskaitant Komotinės, Mesolongio bendrąsias ligonines ir Agios Nikolaos bei Herakliono Venizeleio-Pananeio bendrąsias ligonines Kretoje) ir toliau pažeidinėjo taisykles.

11. Štai vieno konkretaus konkurso atveju Komotinės bendroji ligoninė atmetė didžiąją dalį skundo pareiškėjo pateikto pasiūlymo, remdamasi tuo, kad prietaisai, nors ir pažymėti ženklu „CE“ bei pagaminti laikantis Europos farmakopėjos reikalavimų, buvo netinkami. Nepaisant to, kad ligoninė EOF aplinkraštį gavo, ji atsisakė laikytis jo nurodymų nusiųsti prietaisus EOF, kad ši juos patikrintų.

12. Mesolongio bendroji ligoninė taip pat atmetė skundo pareiškėjo pateiktą pasiūlymą ir nutraukė pirkimo procedūrą neinformavusi EOF ir nenusiuntusi pavyzdžių patikrinti. Panašūs įvykiai susiklostė ir Agios Nikolaos bendrajai ligoninei Kretoje vykdant konkurso procedūrą.

13. Galiausiai, kalbant apie Herakliono bendrosios ligoninės Kretoje organizuotą konkursą, nors ši ligoninė iš anksto informavo EOF, kaip reikalauta aplinkraštyje, vis dėlto ji nesilaikė EOF sprendimo, jog medicinos prietaisai buvo saugūs.

14. Remdamasi šia informacija Komisija 2005 m. kovo 21 d. Graikijos Respublikai išsiuntė oficialų pranešimą ir pradėjo formalią procedūrą pagal EB 226 straipsnį prieš šią valstybę narę dėl jos įsipareigojimų neįvykdymo.

15. 2005 m. gegužės 24 d. atsakyme Graikijos valdžios institucijos neginčijo, kad kai kurios Graikijos ligoninės nesilaikė atitinkamų Bendrijos nuostatų, o tik pabrėžė Komisijos nagrinėjamų atvejų išimtinį pobūdį. Jų nuomone, šie atvejai nepatvirtina, jog esama didelio masto horizontalaus Bendrijos teisės pažeidimo.

16. 2005 m. gruodžio 19 d. Komisija pateikė pagrįstą nuomonę, kurioje konstatavo, jog Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 93/36 8 straipsnio 2 dalį ir Direktyvos 93/42 17 ir 18 straipsnius, kiek tai susiję su viešojo medicinos prietaisų pirkimo sutarčių sudarymu, ir paragino šią valstybę narę atsižvelgti į pagrįstą nuomonę per du mėnesius nuo pranešimo apie ją.

17. 2006 m. vasario 9 d. atsakyme Graikija tvirtino, jog ji ėmėsi būtinų priemonių tinkamam Bendrijos teisės taikymui užtikrinti ir kad Komisijos pagrįstoje nuomonėje išvardyti atvejai buvo tik bendros praktikos išimtys. Ji taip pat nurodė, kad patys Graikijos teisės aktai Bendrijos teisę atitinka. Be Aplinkraščio Nr. 19384 ir priminimo, Graikija taip pat nurodė aplinkybę, jog ligoninių prašymu EOF sistemingai vykdė tiekiamų prekių kokybės kontrolę. Galiausiai Graikija pabrėžė, jog nacionalinių ligoninių vadovavimasis EOF nurodymais tampa vis dažnesniu reiškiniu.

18. Tačiau remdamasi nauja informacija Komisija nustatė, jog iš tiesų nagrinėjamas pažeidimas tęsėsi. Iš informacijos buvo matyti, jog pažeidimai tikrai nebuvo pavieniai ir išimtiniai atvejai, maža to, už neteisėtus veiksmus perkančiosioms organizacijoms nebuvo taikomos jokios sankcijos. Anot skundo pareiškėjo, atvejai, kai ligoninės laikėsi aplinkraščio nurodymų, iš tiesų buvo reti. Be to, iš Komisijai pateiktos informacijos paaiškėjo, kad EOF nebuvo kompetentinga nei vykdyti kokią nors administracinę ligoninių kontrolę, nei nustatyti joms kokias nors sankcijas, ir kad iki šiol jokia kita Graikijos teisės sistemos (teisminė ir kitokia) institucija šioje srityje nevykdė jokių įgaliojimų. Savo teiginiams pagrįsti Komisija nurodo keletą Vyriausiojo administracinio teismo, Valstybės Tarybos, visų pirma jos „sustabdymo komiteto“, sprendimų, kurie parodo bendrą teismo tendenciją atmesti ieškinius dėl perkančiųjų organizacijų sprendimų, priimtų pažeidžiant šioje srityje taikomas direktyvas ir aplinkraščius.

19. Komisija atitinkamai nusprendė, kad pažeidimas, kurio faktinių aplinkybių Graikijos valdžios institucijos niekada neginčijo, tęsėsi, o priemonės, kurių nacionalinės valdžios institucijos ėmėsi jam pašalinti, nebuvo nei pakankamos, nei veiksmingos. Todėl Komisija pareiškė šį ieškinį Teisingumo Teisme.

20. Šalys pateikė rašytines pastabas, tačiau neprašė surengti teismo posėdžio.

21. Komisija Teisingumo Teismo prašo: — pripažinti, kad, atmetusi pasiūlymus tiekti ženklu „CE“ pažymėtus medicinos prietaisus, bet kuriuo atveju kompetentingoms Graikijos ligoninių perkančiosioms organizacijoms nesilaikant Direktyvoje 93/42 nustatytos procedūros, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 93/36 8 straipsnio 2 dalį ir Direktyvos 93/42 17 ir 18 straipsnius, — priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

22. Graikijos vyriausybė Teisingumo Teismo prašo atmesti ieškinį.

III — Vertinimas

A — Šalių argumentai

23. Komisija teigia, kad Direktyvoje 93/36 dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo įtvirtinama konkreti tvarka, pagal kurią bet kuri perkančioji organizacija nustato pasiūlyme nurodytiems prietaisams taikomus techninius reikalavimus. Pagal šios direktyvos 8 straipsnio 2 dalį nuorodą į nacionalinius standartus, kuriais įdiegiami Europos standartai, į Europos techninius liudijimus arba į bendras technines specifikacijas yra privaloma pateikti tiek skelbime apie konkursą, tiek prekių, kurios yra konkurso objektas, atitikties įvertinime. Komisija pažymi, kad išimčių iš 8 straipsnio 2 dalyje įtvirtinto principo baigtinis sąrašas pateiktas 8 straipsnio 3 dalyje.

24. Komisija toliau nurodo, kad Graikijos ligoninių skelbimuose apie konkursus pagal Direktyvos 93/36 8 straipsnio 2 dalį nurodomas konkrečiai medicinos prietaisams taikomas reikalavimas dėl Europos techninio liudijimo, t. y. atitikties ženklo „CE“, kuris įtvirtintas ir Direktyvoje 93/42. Vis dėlto perkančiosios organizacijos nusprendė atmesti pasiūlymus tiekti ženklu „CE“ pažymėtus medicinos prietaisus, nors atmetimas tokiu pagrindu aiškiai nėra viena iš Direktyvos 93/36 8 straipsnio 3 dalyje numatytų išimčių.

25. Kalbant apie Direktyvą 93/42 dėl medicinos prietaisų, Komisija tvirtina, jog konkrečios ir išimtinės tokių prietaisų sertifikavimo, tiekimo į rinką bei jų tinkamumo užginčijimo procedūros nustatytos taip išsamiai, jog nelieka jokių abejonių dėl patvirtintų kokybinių charakteristikų, o nacionalinėms valdžios institucijoms nepaliekama jokios diskrecijos, viršijančios direktyvos numatytas ribas.

26. Komisija teigia, kad pagrindiniai medicinos prietaisams taikomi atitikties ir saugos reikalavimai yra išvardyti Direktyvos 93/42 I priede, o ženklu „CE“ pažymėtos prekės atitinka visus šiuos reikalavimus. Direktyvos 93/42 3 straipsnyje, skaitomame kartu su jos 17 straipsniu, nustatytas pagrindas, kuriuo remiantis patvirtinama nagrinėjamų prietaisų atitiktis, ir jie gali laisvai judėti vidaus rinkoje.

27. Komisija tvirtina, jog gali būti, kad kai kurie medicinos prietaisai, nors ir pažymėti ženklu „CE“, daktarų manymu, kelia grėsmę pacientų sveikatai ir saugai. Tačiau Komisija aiškiai pažymi, kad tokiais atvejais tokius prietaisus perkančiosios organizacijos gali atmesti tik laikydamosi Direktyvos 92/42 8 ir 18 straipsniuose numatytos ir Aplinkraštyje Nr. 19384 apibūdintos apsaugos procedūros.

28. Komisija nurodo, kad, užuot taikiusios apsaugos procedūrą, Graikijos perkančiosios organizacijos nusprendė iš karto atmesti pasiūlymus tiekti ženklu „CE“ pažymėtus medicinos prietaisus.

29. Tačiau, anot Komisijos, iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad direktyvos dėl valstybių narių teisės aktų derinimo, kaip antai Direktyvos 93/36 ir 93/42, kurioje nustatyta, jog pasiūlymuose nurodytų prekių atitiktis visoms direktyvos techninėms nuostatoms yra būtinai patvirtinta ženklu „CE“, egzistavimas sukuria valstybių narių pareigą ginčijant sertifikavimo galiojimą laikytis specialių direktyvos procedūrų ( 8 ).

30. Komisija tvirtina, kad, nors buvo priimtas Aplinkraštis Nr. 19384 ir po dvejų metų išsiųstas priminimas, perkančiosios organizacijos ir toliau neteisėtai elgiasi, o Graikijos valdžios institucijos ir toliau nevykdo kontrolės ir netaiko sankcijų.

31. Graikijos vyriausybė teigia, kad ligoninės, veikdamos kaip perkančiosios organizacijos, iš tiesų laikosi atitinkamų Bendrijos ir nacionalinės teisės nuostatų viešųjų pirkimų srityje. Jos manymu, aplinkybė, jog kai kurios ligoninės nesilaikė atitinkamų Bendrijos teisės nuostatų, yra tik bendros taisyklės išimtis ir remiantis ja negalima daryti išvados, jog egzistuoja didelio masto horizontalus Bendrijos teisės nagrinėjamoje srityje pažeidimas.

32. Be to, Graikijos vyriausybė teigia, kad bet kuriuo atveju EOF išplatino Aplinkraštį Nr. 19384 ir 2006 m. sausio 19 d. Aplinkraštį Nr. 4051, kuriais abiem buvo priminta, kaip tinkamai vertinti prietaisus norint jų įsigyti. Taigi EOF ėmėsi būtinų priemonių tinkamam Bendrijos teisės taikymui užtikrinti. Graikijos vyriausybė papildomai paaiškina, kad priežastis, kodėl ji iki šiol nenustatė ligoninėms, nesilaikančioms atitinkamų Bendrijos nuostatų, taikytinų sankcijų, yra ta, kad Soma Epitheoriton Ypiresion Ygeias kai Pronoias (Sveikatos ir prevencijos tarnyba) inspektoriai vis dar atlieka tyrimą.

B — Vertinimas

33. Pirmiausia dėl Direktyvos 93/42 norėčiau remtis neseniai priimtu sprendimu Medipac-Kazantzidis ( 9 ) (priimtu po to, kai baigėsi šios bylos rašytinė proceso dalis), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad „perkančioji organizacija, pradėjusi medicinos prietaisų įsigijimo konkurso procedūrą ir pabrėžusi, kad jie turi būti sertifikuoti pagal Europos farmakopėją bei pažymėti ženklu „CE“, (negali), nesilaikydama Direktyvos 93/42 8 ir 18 straipsniuose numatytos apsaugos procedūros, dėl visuomenės sveikatos apsaugos motyvų pati (atmesti siūlomų prietaisų), nors jie atitinka šią su visuomenės sveikatos apsauga susijusią techninę sąlygą. Jei perkančioji organizacija mano, kad jie gali kenkti visuomenės sveikatai, ji turi pranešti apie tai kompetentingai nacionalinei institucijai, kad būtų pradėta minėta apsaugos procedūra.“

34. Kadangi ši nagrinėjamos bylos dalis jau išspręsta, lieka išnagrinėti įrodinėjimo pareigos klausimą.

35. Šiuo atžvilgiu Komisija, remdamasi tam tikrais pavieniais atvejais, siekia įrodyti, kad Graikijos ligoninių, veikiančių kaip perkančiosios organizacijos, veiksmai rodo, jog egzistuoja nuosekli administracinė praktika, kuri yra neteisėta ir kurios kompetentingos institucijos nei kontroliuoja, nei baudžia. Todėl Komisija siekia, kad būtų pripažinta, jog Graikija bendrai neįvykdė įsipareigojimų pagal Bendrijos teisę.

36. Sprendime Komisija prieš Vokietiją ( 10 ) Teisingumo Teismas nusprendė, kad „įsipareigojimų neįvykdymas gali atsirasti dėl administracinės praktikos, kuri pažeidžia Bendrijos teisę, net jeigu patys taikomi nacionalinės teisės aktai atitinka Bendrijos teisę“.

37. Šiuo klausimu kitoje byloje Komisija prieš Graikiją ( 11 ) Teisingumo Teismas nusprendė, kad „kiek tai susiję su galimybe įsipareigojimų neįvykdymą pripažinti valstybėje narėje vykdomos administracinės praktikos pagrindu, Teisingumo Teismas jau yra nustatęs taikytinus kriterijus. Iš tiesų tokiu atveju įsipareigojimų neįvykdymas gali būti pripažintas tik pateikus pakankamai informatyvų ir išsamų praktikos, kuria kaltinama, įrodymą, taip pat reikia, kad ši administracinė praktika būtų pasiekusi tam tikrą pastovumo ir bendrumo laipsnį, ir, norėdama padaryti išvadą dėl bendros ir nuolatinės praktikos buvimo, Komisija negali remtis bet kokia prielaida“.

38. Šioje byloje 2005 m. gruodžio 19 d. Komisija pateikė pagrįstą nuomonę, kurioje konstatavo, kad Graikija neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 93/36 8 straipsnio 2 dalį ir Direktyvos 93/42 17 ir 18 straipsnius, kiek tai susiję su viešojo medicinos prietaisų pirkimo sutarčių sudarymu, ir paragino šią valstybę narę atsižvelgti į pagrįstą nuomonę per du mėnesius nuo pranešimo apie ją.

39. 2006 m. vasario 9 d. Graikija atsakė į pagrįstą nuomonę, nurodydama, kad ji ėmėsi būtinų priemonių užtikrinti tinkamą Bendrijos teisės taikymą, be kita ko, išplatindama Aplinkraštį Nr. 19384, o – priminimą, kuriais atkreiptas ligoninių dėmesys į jų pareigas pagal Bendrijos teisę. Mano nuomone, šis požiūris rodo, kad Graikijos vyriausybė i) pripažino pagrįstoje nuomonėje išvardytus reikalavimus pagrindžiančių faktinių situacijų egzistavimą, ii) siekdama ištaisyti padėtį, ėmėsi tolesnių priemonių (t. y. išplatino priminimą) ir iii) nepateikė jokio reikšmingo atsakymo į kaltinimus.

40. Ieškinyje Komisija teigia, kad, nors buvo priimtas Aplinkraštis Nr. 19384 ir po dvejų metų išsiųstas priminimas, perkančiosios organizacijos ir toliau neteisėtai elgiasi, o Graikijos valdžios institucijos ir toliau nevykdo kontrolės. Jos nuomone, jai nurodyti atvejai rodo, jog esama bendros Graikijos ligoninių praktikos, jog aptariami pažeidimai tikrai nėra pavieniai ir išimtiniai atvejai, kaip tvirtina Graikijos vyriausybė, o atsakingų perkančiųjų organizacijų veiksmų ir toliau niekas netikrina.

41. Prieš nagrinėdamas Komisijos skundą iš esmės, pirmiausia aptarsiu Graikijos vyriausybės tvirtinimą, kad, išnagrinėjusi konkrečius (Graikijos manymu – išimtinius) atvejus ir darydama prielaidą, kad Graikija neva sistemingai nevykdė įsipareigojimų, Komisija nepagrįstai padarė apibendrintą išvadą apie didelio masto horizontalaus Bendrijos teisės pažeidimo egzistavimą.

42. Tolesniuose punktuose pabandysiu įrodyti, kodėl nurodomas pažeidimas, mano manymu, gali būti laikomas bendro ir tęstinio pobūdžio.

43. Šiuo atžvilgiu, manau, būtų naudinga pateikti reikšmingų sprendimo Komisija prieš Airiją ( 12 ) (vadinamosios Airijos atliekų bylos) dalių tekstą. Šioje byloje Teisingumo Teismas nusprendė, kad, nors įrodyti nurodyto įsipareigojimo neįvykdymą turi Komisija ( 13 ), vis dėlto „pagal EB 10 straipsnį valstybės narės turi padėti Komisijai įgyvendinant jos uždavinį, kurį, be kita ko, pagal EB 211 straipsnį sudaro Sutarties nuostatų bei ja vadovaujantis institucijų priimtų nuostatų taikymo užtikrinimas <…>“ ( 14 ). Šiuo atveju reikia atsižvelgti į tai, kad tikrinant direktyvai veiksmingai įgyvendinti skirtų nacionalinių nuostatų tinkamą taikymą praktikoje, Komisija, kuri neturi įgaliojimų atlikti tyrimo šioje srityje, yra visiškai priklausoma nuo galinčių skundą pateikti asmenų bei atitinkamos valstybės narės pateiktų įrodymų <…> ( 15 ). Iš to išplaukia, kad jei Komisija pateikė pakankamai įrodymų, patvirtinančių tam tikras faktines aplinkybes, atsiradusias valstybės narės atsakovės teritorijoje, pastaroji turi iš esmės ir išsamiai užginčyti pateiktus duomenis bei iš jų išplaukiančias pasekmes <…> ( 16 ). Tokiomis aplinkybėmis atlikti reikiamus patikrinimus vietoje visų pirma turi nacionalinės valdžios institucijos, lojaliai bendradarbiaudamos ir laikydamosi kiekvienos valstybės narės pareigos padėti Komisijai vykdyti bendruosius uždavinius <…> ( 17 ). Taigi, kai Komisija remiasi išsamiais skundais, kuriuose nurodytas pasikartojantis įsipareigojimų pagal direktyvą neįvykdymas, atitinkama valstybė narė privalo konkrečiai užginčyti šiuose skunduose nurodytas aplinkybes <…> ( 18 ). Be to, jei Komisija pateikė pakankamai įrodymų, kad valstybės narės valdžios institucijos vykdė pasikartojančius ir ilgalaikius veiksmus, kurie prieštarauja direktyvos nuostatoms, ši valstybė narė turi iš esmės ir išsamiai užginčyti pateiktus duomenis bei iš jų išplaukiančias pasekmes <…> ( 19 ).

44. Be to, sprendime Komisija prieš Italiją ( 20 ) Teisingumo Teismas nusprendė, kad „ši pareiga valstybėms narėms tenka pagal EB 10 straipsnyje numatytą lojalaus bendradarbiavimo pareigą per visą procedūrą, numatytą EB 226 straipsnyje“.

45. Bylos aplinkybes reikia nagrinėti atsižvelgiant į šį kontekstą.

46. Visų pirma, kaip Teisingumo Teismas nusprendė byloje Komisija prieš Airiją ( 21 ), „Komisija gali prašyti Teisingumo Teismo pripažinti įsipareigojimų neįvykdymą pagal direktyvos nuostatas dėl to, kad valstybės narės valdžios institucijos vykdė šioms nuostatoms prieštaraujančią bendrą praktiką, kurią parodo konkrečios situacijos“.

47. Manau, kad šioje byloje iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų aišku, kad esama bent keturiolika (Komisijai žinomų) atvejų, kai ligoninės, kaip perkančiosios organizacijos, veikė neteisingai ir neteisėtai, kaip aprašyta pirmiau.

48. Šie keturiolika tariamo Bendrijos teisės pažeidimo atvejų yra susiję su šiomis ligoninėmis: Atikos, Atėnų Agios Savvas, Elpis, Argo ligoninės, Atėnų (Raudonojo Kryžiaus) ligoninė Korgialeneio-Benakeio, Kalamatos bendroji ligoninė Geniko Nosokomeio (Peloponeso pusiasalyje), Nafplijaus bendroji ligoninė, Atėnų bendroji vaikų ligoninė P. & A. Kyriakoy, Siro ligoninė (Kikladų salose), Spartos bendroji ligoninė, Tripolės bendroji ligoninė Panakardiko, bendroji ligoninė ir gimdymo namai Elena Venizelou, bendroji ligoninė Asklipieio Voulas Attiqus ir Kos.

49. Iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų matyti, kad šiame sąraše yra kai kurios didžiausių Graikijos ligoninių, būtent: Attique, Agios Savvas (gerai žinoma onkologijos ligoninė), Korgialeneio-Benakeio, Kyriakoy ir Elena Venizelou.

50. Be to, manau, kad šie pažeidimo atvejai apima ir plačią geografinę zoną, ir įvairias specializacijos sritis, įskaitant, bendrąsias ligonines, vaikų ligoninę, onkologijos ligoninę ir gimdymo namus ( 22 ).

51. Šiuo atžvilgiu pritariu generalinio advokato L. A. Geelhoed išvadoje Komisija prieš Airiją ( 23 ) pareikštai nuomonei, jog „nors įsipareigojimų neįvykdymui įrodyti gali pakakti ir atskirų atvejų, <…> sistemingas įsipareigojimų neįvykdymas reiškia, kad esama bendresnės pažeidinėjimo praktikos arba sistemos, kuri gali pasikartoti. Direktyvos atveju tai reiškia, kad jos turinys dėl kažkokios priežasties nėra įgyvendintas, todėl valstybėje narėje neįgyvendintas jos tikslas. Tokios padėties požymis gali būti tai, kad tokia praktika neapsiriboja konkrečia valstybės narės vietove, bet yra platesnė ta prasme, kad valstybės narės teritorijoje tuo pat metu sutinkama daugiau direktyvos reikalavimams priešingų atvejų“. Panašu, kad taip yra nagrinėjamoje byloje.

52. Galiausiai, šiuo atžvilgiu reikia turėti omeny, jog šioje byloje kalbama apie prekę, kurią ligoninėms reikia periodiškai ir nuolat pirkti. Todėl, atsižvelgiant į šioje byloje nagrinėjamos prekės pobūdį, kuris skiriasi nuo įsigyjamos vienkartiniais atvejais, mano manymu, yra tikėtina, kad Komisijos kritikuojama bendra praktika ir toliau kartosis.

53. Todėl, remdamasis 45–51 punktuose pateiktomis pastabomis ir aptariamų situacijų panašumu bei pasikartojamuoju pobūdžiu, manau, jog esama bendrai paplitusio ir sistemingo perkančiųjų organizacijų bei Graikijos Respublikos vykdomo Direktyvų 93/36 ir 93/42 pažeidimo ( 24 ).

54. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia pažymėti, kad, jei Komisija pateikė pakankamai įrodymų, jog valstybės narės valdžios institucijos vykdė pasikartojančius ir ilgalaikius veiksmus, kurie prieštarauja Direktyvų 93/36 ir 93/42 nuostatoms, ši valstybė narė turi iš esmės ir išsamiai užginčyti pateiktus duomenis bei iš jų išplaukiančias pasekmes.

55. Vis dėlto šioje byloje svarbiausia yra tai, kad Graikijos vyriausybė neužginčijo nė vieno iš kaltinimų dėl nė vienos iš šių ligoninių ( 25 ). Maža to, Graikija nepateikė nei argumentų, nei konkrečių įrodymų Komisijos kaltinimams iš esmės ir išsamiai paneigti ar užginčyti.

56. Iš tiesų, Aplinkraštyje Nr. 19384, ikiteisminiame etape ir ypač atsiliepime į ieškinį šiame procese Graikijos vyriausybė pripažįsta, kad „kai kurios ligoninės pažeidė Bendrijos nuostatas“.

57. Todėl, atsižvelgiant į tai, kad Graikijos vyriausybė neužginčijo Komisijos kaltinimų ir nepateikė pakankamai juos paneigiančių įrodymų, šiuos kaltinimus reikia laikyti pagrįstais ( 26 ).

58. Manau, kad Komisija pateikė pakankamai įrodymų, jog Graikija pažeidė Bendrijos teisę. Teisingumo Teismui pateiktuose dokumentuose nurodyta aplinkybė, kurios Graikijos vyriausybė neginčija, jog perkančiųjų organizacijų neteisėtų veiksmų toji valstybė narė nei kontroliuoja, nei baudžia už juos, tik patvirtina šiuos įrodymus.

59. Iš šios išvados 43 punkte nurodytos Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad pagal EB 10 straipsnį Graikija privalėjo padėti įgyvendinti Komisijos uždavinius pagal EB 226 straipsnį vykdomoje procedūroje.

60. Todėl, užuot tik neigusi ( 27 ), kad įmanoma, remiantis atskirais atvejais (kurių ji bet kuriuo atveju neginčijo), nustatyti bendrą įsipareigojimų neįvykdymą, laikydamasi EB 10 straipsnyje numatytos pareigos Graikija verčiau turėjo pateikti įrodymų apie atvejus, kai abi direktyvos buvo taikomos tinkamai. Šiuo tikslu ji turėjo pateikti duomenis apie tai, kiek vidutiniškai konkursų surengia viena ligoninė per metus, kad įrodytų, jog Komisijai žinomi atvejai, vertinant pagal jų skaičių, geografinį paplitimą ir specializacijos pobūdį, iš tiesų yra išimtiniai ir kad visais kitais atvejais nebuvo jokių bendrų trūkumų. Vis dėlto nei ikiteisminėje stadijoje, nei savo rašytinėse pastabose šiame procese Graikijos vyriausybė akivaizdžiai neįrodė nei vieno, nei kito.

61. Vienintelis Graikijos nurodytas argumentas yra susijęs su tuo, kad Komisija neįrodė, jog jai žinomi atvejai nėra pavieniai ir išimtiniai.

62. Mano nuomone, atsižvelgiant, pirma, į ligoninių skaičių, geografinį išsidėstymą ir specializacijos sritis ir, antra, į tai, kad tarp jų yra ir kai kurios didžiausių Graikijos ligoninių, panašu, kad Graikijos ligoninių veiksmai prilygsta bendrai paplitusiam pažeidimui, ir todėl negalima pripažinti, kad jie apima tik tuos keturiolika Komisijai žinomų atvejų.

63. Iš tiesų, kaip įrodė Komisija, atsižvelgiant į perkančiųjų organizacijų padarytų pažeidimų atvejų skaičių ir į tai, kad administraciniu ir teisminiu lygmenimis (apskritai ir atskirais atvejais) nebuvo vykdoma šių pažeidimų kontrolė bei už juos nebuvo baudžiama, darytina kitokia išvada, nei siūlė Graikija. Todėl manau, kad tiek dėl perkančiųjų organizacijų veiksmų, tiek dėl atitinkamų priežiūros institucijų praktikos šis teisės aktų nustatytos procedūros pažeidimas yra sisteminio pobūdžio.

64. Komisija įrodė, kad faktinių situacijų, dėl kurių pateikti įvairūs skundai, atsižvelgiant į jų skaičių ir pobūdį, egzistavimą galima paaiškinti tik iš Bendrijos teisės kylančių įsipareigojimų didelio masto neįvykdymu. Tokiu atveju įvairūs atvejai, dėl kurių skundžiamasi, kartu paėmus ir atsižvelgiant į kontekstą, negali būti laikomi tik pavieniais įvykiais, o yra politikos arba administracinės praktikos, kuri nedera su valstybių narių įsipareigojimais, požymiai ( 28 ).

65. Iš tiesų, daugelio ligoninių viešojo pirkimo konkursų vykdymas pažeidžiant Direktyvą 93/36 nesiderina su Graikijos valdžios institucijų įsipareigojimais pagal Direktyvos 93/36 8 straipsnio 2 dalį.

66. Komisija teisingai nurodo, kad priemonės, kurių Komisijai rekomendavus Graikijos vyriausybė ėmėsi šiems pažeidimams ištaisyti, buvo tik EOF priimtas reguliavimo aktas, būtent – Aplinkraštis Nr. 19384, ir po dvejų metų išplatintas priminimas. Reikia pažymėti, kad pastarasis buvo išplatintas 2006 m. sausio 19 d. – praėjus mėnesiui po to, kai Komisija Graikijos valdžios institucijoms išsiuntė pagrįstą nuomonę.

67. Vis dėlto iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų matyti, kad perkančiosios organizacijos ir toliau daro pažeidimus, o Graikijos valdžios institucijos ir toliau jų nekontroliuoja ir už juos nebaudžia.

68. Atsižvelgdamas į šiuos svarstymus, pritariu Komisijai, kad jai pranešti atvejai liudija apie bendrą Graikijos ligoninių praktiką perkant medicinos prietaisus.

69. Graikijos valdžios institucijų argumentas, jog esama nacionalinių apskundimo procedūrų, skirtų nagrinėti bet kokius su viešaisiais pirkimais susijusius pažeidimus, nepateisina valstybės narės padaryto atitinkamų Bendrijos teisės normų pažeidimo.

70. Kaip Teisingumo Teismas nusprendė byloje Brasserie du Pêcheur ir Factortame ( 29 ), „pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką asmenų teisė nacionaliniuose teismuose remtis tiesiogiai veikiančiomis Sutarties nuostatomis yra tik minimali garantija ir nėra pakankama, kad būtų užtikrintas visiškas Sutarties įgyvendinimas“.

71. Iš tiesų, iš valstybės narės administracinės praktikos kylantis įsipareigojimų neįvykdymas reiškia, kad turi būti įmanoma nustatyti tam tikrą valstybės narės atsakovės valdžios institucijų elgesio modelį ( 30 ).

72. Mano nuomone, šiuo atveju taip ir yra. Kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų, administracinė praktika, kuria kaltinama ir kurią patvirtina daugelis pavyzdžių, tam tikru mastu aiškiai yra nuosekli ir bendro pobūdžio ir ją papildo kontrolės, teisių gynimo priemonių bei sankcijų nebuvimas ( 31 ). Be to, remiantis šios išvados 18 punkte nurodytais Komisijos tvirtinimais, atrodo, kad (kaip aiškiai matyti iš bendros tendencijos atmesti ieškinius dėl perkančiųjų organizacijų sprendimų) Valstybės Taryba visai neprieštaravo neteisingam ir neteisėtam perkančiųjų organizacijų siūlomam taikomų nuostatų aiškinimui, o veikiau jį patvirtino ( 32 ).

73. Tuo remdamasis manau, jog tikėtina, kad Komisijos kritikuojamos pirmiau apibūdintosios administracinės praktikos ir toliau bus laikomasi. Maža to, toks Graikijos Respublikos daromas pažeidimas gali sukurti neigiamų padarinių ne tik Direktyvų 93/36 ir 93/42 saugomiems interesams, bet ir apskritai šių direktyvų siekiamiems tikslams.

74. Iš tiesų, nagrinėjamoje byloje padėties negalima ištaisyti vien imantis spręsti kelias individualias situacijas, kai nesilaikoma atitinkamos iš Bendrijos teisės kylančios pareigos, o tik peržiūrint atitinkamos valstybės narės bendrą politiką ir administracinę praktiką ( 33 ).

75. Be to, nors ir paradoksalu, tačiau Graikijos vyriausybės argumentas, jog sankcijų nebuvo galima nustatyti, nes tripliko pateikimo momentu Sveikatos ir prevencijos tarnybos tyrimas vis dar tęsėsi, tik patvirtina išvadą, jog kritikuojama administracinė praktika tam tikru mastu aiškiai yra nuosekli bei bendro pobūdžio ir ją papildo kontrolės, teisių gynimo priemonių bei sankcijų nebuvimas. Iš tiesų šis tyrimas prima facie atrodo pernelyg užtęstas visų pirma todėl, kad dėl administracinės procedūros pagal EB 226 straipsnį etape paaiškėjusios informacijos Graikijos valdžios institucijos būtų galėjusios paspartinti savo tyrimą. Konkrečiai tariant, kaip matyti iš Teisingumo Teismo turimų dokumentų, Komisija pirmą kartą informavo Graikiją apie perkančiųjų organizacijų veiksmus 2003 m. rugsėjo 26 d., o Graikija tripliką pateikė . Taigi praėjo bent treji su puse metų nuo to laiko, kai Graikija pirmą kartą buvo informuota apie nagrinėjamus veiksmus.

76. Mano nuomone, reikia pažymėti, kad šiuo atveju aiškiai tenkinami laiko kriterijus (situacija, kai nesilaikoma teisės, tęsėsi ilgą laiką) ir rimtumo kriterijus (laipsnis, kuriuo faktinė padėtis valstybėje narėje skiriasi nuo iš Bendrijos teisės kylančia pareiga siekiamo rezultato) ( 34 ).

77. Galiausiai, ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo yra objektyvaus pobūdžio ir valdžios institucijų atliekamo tyrimo užtęsimas negali pateisinti Graikijos įsipareigojimų neįvykdymo. Sprendime Komisija prieš Belgiją ( 35 ) Teisingumo Teismas patvirtino, kad „pagal nusistovėjusią teismo praktiką, valstybė narė, siekdama pateisinti iš Bendrijos direktyvų kylančių įsipareigojimų neįvykdymą, negali remtis savo vidaus teisės nuostatomis, praktika ar aplinkybėmis“.

78. Taigi iš pirmiau nurodytos teismo praktikos matyti, kad, Graikijos vyriausybei nepateikus priešingų įrodymų, reikia nuspręsti, jog Komisija pakankamai įrodė, kad, atmetusi pasiūlymus tiekti ženklu „CE“ pažymėtus medicinos prietaisus, bet kuriuo atveju kompetentingoms Graikijos ligoninių perkančiosioms organizacijoms nesilaikant Direktyva 93/42 nustatytos procedūros, Graikija neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvas 93/36 ir 93/42 ( 36 ).

IV — Bylinėjimosi išlaidos

79. Remiantis Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalimi, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Graikijos.

V — Išvada

80. Taigi, manau, kad Teisingumo Teismas turėtų: — pripažinti, kad, atmetusi pasiūlymus tiekti atitikties ženklu „CE“ pažymėtus medicinos prietaisus, bet kuriuo atveju kompetentingoms Graikijos ligoninių perkančiosioms organizacijoms nesilaikant 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva 93/42/EEB dėl medicinos prietaisų, iš dalies pakeista Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1882/2003, nustatytos procedūros, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Tarybos direktyvos 93/36/EEB dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo 8 straipsnio 2 dalį ir Direktyvos 93/42 dėl medicinos prietaisų 17 ir 18 straipsnius, — priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

( 1 ) Originalo kalba: anglų.

( 2 ) 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva dėl medicinos prietaisų (OL L 169, 1993, p. 1), su pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1882/2003 (OL L 284, 2003, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas liet. k., ES skyrius, 13 t. 012, p. 82) (toliau – Direktyva 93/42).

( 3 ) 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva 93/36/EEB dėl viešojo prekių pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 199, 1993, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas liet. k., 6 sk., 2 t., p. 110), su pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2001/78/EB (OL L 285, 2001, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas liet. k., 6 sk., 4 t., p. 94) (toliau – Direktyva 93/36). Direktyva 93/36 buvo pripažinta netekusia galios Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, 2004, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas liet. k., 6 sk., 7 t., p. 132), tačiau šios bylos faktinėms aplinkybėms taikoma Direktyva 93/36.

( 4 ) 2007 m. birželio 14 d. Sprendimas (C-6/05, Rink. p. I-4557).

( 5 ) 1986 m. liepos 24 d. Direktyva dėl telekomunikacijų galinių įrenginių tipo patvirtinimo abipusio pripažinimo pirminio etapo (OL L 217, 1986, p. 21).

( 6 ) 1986 m. gruodžio 22 d. Tarybos sprendimas dėl standartizacijos informacinių technologijų ir telekomunikacijų srityje (OL L 36, 1987, p. 31).

( 7 ) Skunde teigiama, jog kompetentingos institucijos, kurias paprastai sudaro ligoninių įdarbinti medicinos daktarai, tvirtina turinčios teisę patikrinti atitinkamų medicinos prietaisų bendrą tinkamumą ir naudojimo saugą ir, manydamos, kad žymėjimas ženklu „CE“ nesuteikia tinkamos ir teisiškai įpareigojančios garantijos, dažnai nustato standartų trūkumus, kurie, komiteto nuomone, oficialaus „CE“ sertifikato galiojimą daro ribotą ar net niekinį.

( 8 ) Komisija remiasi 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo ATRAL (C-14/02, Rink. p. I-4431) 50–53 punktais, Sprendimo Komisija prieš Vokietiją (C-103/01, Rink. p. I-5369) 28 ir 29 punktais, Sprendimo Yonemoto (C-40/04, Rink. p. I-7755) 31 ir 32 punktais ir generalinės advokatės E. Sharpston byloje Medipac-Kazantzidis (sprendimo nuoroda pateikta 4 išnašoje) 83–87 punktais.

( 9 ) Nurodytu 4 išnašoje, 55 punktas.

( 10 ) 2006 m. balandžio 27 d. Sprendimo (C-441/02, Rink. p. I-3449) 47 punktas, kuriame nurodytas Sprendimo Komisija prieš Italiją (C-278/03, Rink. p. I-3747) 13 punktas. Taip pat žr. Sprendimo Komisija prieš Suomiją (C-342/05, Rink. p. I-4713) 22 punktą.

( 11 ) 2007 m. birželio 7 d. Sprendimo (C-156/04, Rink. p. I-4129) 50 punktas, kuriame remiamasi sprendimo Komisija prieš Vokietiją (C-441/02, nuoroda pateikta 10 išnašoje) 49, 50 ir 99 punktais ir juose nurodyta teismo praktika. Dėl atvejų, kai Komisija neįrodė, jog valstybėje narėje egzistavo administracinė praktika, atitinkanti pagal Teisingumo Teismo praktiką reikalaujamus požymius, žr. Sprendimo Komisija prieš Belgiją (C-287/03, Rink. p. I-3761) 28 punktą.

( 12 ) 2005 m. balandžio 26 d. Sprendimo (C-494/01, Rink. p. I-3331) 41–47 punktai. Taip pat žr. Sprendimo Komisija prieš Italiją (C-135/05, Rink. p. I-3475) 26–32 punktus. Plg. K. Lenaerts „The Rule of Law and the Coherence of the Judicial System of the European Unijon“, 44 CML Rev. (2007), 1636, 70 išnaša; autorius savo ruožtu nurodo P. Wennerås „A New Dawn for Commission Enforcement under Articles 226 and 228 EC: General and Persistent (GAP) Infringements, Lump Sums and Penalty Payments“, 43 CML Rev. (2006), 31, bei A. Schrauwen „Fishery, waste management and persistent and general failure to fulfil control obligations: The role of lump sums and penalty payments in enforcement actions under Community law“, 18 Journal of Environmental Law (2006), 289.

( 13 ) Ypač žr. 1982 m. balandžio 25 d. Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus (96/81, Rink. p. 1791) 6 punktą ir Sprendimo Komisija prieš Nyderlandus (C-408/97, Rink. p. I-6417) 15 punktą. Taip pat žr. Sprendimo Komisija prieš Graikiją (272/86, Rink. p. 4875) 21 punktą.

( 14 ) 13 išnašoje nurodyto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus (96/81) 7 punktas ir 13 išnašoje nurodyto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus (C-408/97) 16 punktas.

( 15 ) Pagal analogiją žr. 13 išnašoje nurodyto sprendimo Komisija prieš Nyderlandus (C-408/97) 17 punktą.

( 16 ) Šiuo tikslu žr. 1999 m. lapkričio 9 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją (C-365/97, Rink. p. I-7773, vadinamasis San Rocco) 84 ir 86 punktus.

( 17 ) 16 išnašoje nurodyto sprendimo San Rocco 85 punktas.

( 18 ) Pagal analogiją žr. 13 išnašoje nurodyto sprendimo Komisija prieš Graikiją (272/86) 19 punktą.

( 19 ) Pagal analogiją žr. 13 išnašoje nurodyto sprendimo Komisija prieš Graikiją (272/86) 21 punktą ir 16 išnašoje nurodyto sprendimo San Rocco 84 ir 86 punktus.

( 20 ) 12 išnašoje nurodyto sprendimo Komisija prieš Italiją (C-135/05) 32 punktas.

( 21 ) 2007 m. spalio 25 d. Sprendimo (C-248/05 Rink. p. I-9261) 64 punktas ir jame nurodyta teismo praktika.

( 22 ) Iš Teisingumo Teismo turimų dokumentų matyti, kad praktika, kuria kaltinama, apima ir keletą kitų ligoninių, įskaitant Salonikų Ippokratio ligoninę („viena didžiausių šalyje“), bendrąją Trikalos ligoninę, Salonikų G. Papanikolaou ligoninę („viena didžiausių šalyje“), Patrų universitetinę ligoninę, Graikijos laivyno ligoninę Atėnuose, Agia Sofia ligoninę Atėnuose („didžiausia vaikų ligoninė šalyje“), Kifisijos traumatologijos ligoninę (KAT, „viena didžiausių Atėnuose“) ir Tzanio ligoninę („viena didžiausių Pirėjo ligoninių“).

( 23 ) 12 išnašoje nurodytoje byloje Komisija prieš Airiją (C-494/01), išvados 44 punktas.

( 24 ) Priešingai nei nustatyta, pvz., 2003 m. birželio 12 d. Sprendimo Komisija prieš Suomiją (C-229/00, Rink. p. I-5727) 53 punkte.

( 25 ) Palyginti su 12 išnašoje nurodytu sprendimu Komisija prieš Airiją (C-494/01), kuriame Airija ginčijo daugumos Komisijos teiginių teisingumą. Taip pat palyginti su 1993 m. balandžio 27 d. Sprendimo Komisija prieš Graikiją (C-375/90, Rink. p. I-2055) 34 punktu, kuriame, remdamasis tuo, kad „Graikijos Respublika rašytinėse pastabose ir per teismo posėdį pateikė išsamią informaciją, rodančią, jog ji iš tiesų įvykdė III priedo reikalavimus, o Komisija neginčijo tokios informacijos tikslumo“, Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Komisija nepagrindė savo teiginio, jog atitinkamo reglamento nuostatos buvo pažeistos.

( 26 ) Žr. 13 išnašoje nurodyto sprendimo Komisija prieš Graikiją (272/86) 21 punktą. Taip pat žr. 2006 m. gegužės 4 d. Sprendimo Komisija prieš Jungtinę Karalystę (C-508/03, Rink. p I-3969) 80 punktą.

( 27 ) Palyginti su tuo, ką Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė 13 išnašoje nurodytame sprendime Komisija prieš Graikiją (272/86): nors savo kaltinimų pagrįstumą privalo įrodyti Komisija, vis dėlto, jeigu Komisija pateikia pakankamai įrodymų, jog įsipareigojimai neįvykdyti, nepakanka, kad valstybė narė tiesiog tai neigtų. Valstybė narė privalo iš esmės ir išsamiai užginčyti pateiktą informaciją ir iš jos kylančias pasekmes. Jeigu ji to nepadaro, kaltinimus reikia laikyti pagrįstais.

( 28 ) Šiuo tikslu žr. generalinio advokato L. A. Geelhoed išvados byloje Komisija prieš Airiją (C-494/01, sprendimo nuoroda pateikta 12 išnašoje) 55 punktą.

( 29 ) 1996 m. kovo 5 d. Sprendimo (sujungtos bylos C-46/93 ir C-48/93, Rink. p. I-1029) 20 punktas.

( 30 ) K. Lenaerts, D. Arts, I. Maselis „Procedural Law of the European Union“, 2-as leidimas, Londonas, 2006, p. 133, skirsnis 5-008, kuriame minimas, pvz., 1985 m. gegužės 9 d. Sprendimas Komisija prieš Prancūziją (21/84, Rink. p. 1355), Sprendimas Komisija prieš Italiją (35/84, Rink. p. 545), Sprendimas Komisija prieš Austriją (C-150/00, Rink. p. I-3887) ir Sprendimas Komisija prieš Nyderlandus (C-41/02, Rink. p. I-11375).

( 31 ) Panašiai kaip byloje, kurioje priimtas 12 išnašoje nurodytas sprendimas Komisija prieš Airiją (C-494/01), Graikija, pasirodo, i) apskritai nesukūrė ir (arba) neįgyvendino administracinių normų, būtinų tinkamai taikyti Direktyvų 93/36 ir 93/42 nuostatas ir užtikrinti jų tinkamą vykdymą, bei ii) šių nuostatų netaikė bei neužtikrino jų vykdymo in casu. Iš tiesų, vertinant objektyviai, panašu, jog esama bendros Graikijos valdžios institucijų tendencijos toleruoti šių nuostatų nesilaikymo atvejus (žr. 12 išnašoje nurodyto sprendimo Komisija prieš Airiją (C-494/01) 132 punktą).

( 32 ) Dėl su „neutralia“ nacionalinės teisės nuostata susijusios praktikos suderinamumo su Bendrijos teise, kalbant apie teismų veiklą, žr. 2003 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (C-129/00, Rink. p. I-14637). Šiame sprendime Teisingumo Teismas įtvirtino aplinkybes, kuriomis nacionalinė teismų praktika gali prilygti valstybės narės įsipareigojimų neįvykdymui pagal EB 226 straipsnį.

( 33 ) Žr. 12 išnašoje nurodytos generalinio advokato L. A. Geelhoed išvados byloje Komisija prieš Airiją (C-494/01) 48 punktą, kuriame jis teigia, jog „padėtį ištaisančių veiksmų apribojimas vien nustatytais neįvykdymo atvejais galiausiai palieka nepakeistus kitus neįvykdymo atvejus, kol jie nustatomi <…> ir Komisija inicijuoja naują procedūrą dėl neįvykdymo <…>. Tuo pat metu Bendrijos priemone numatytos padėties pažeidimas išlieka“.

( 34 ) Ten pat, 45 ir 46 punktai.

( 35 ) 1983 m. kovo 1 d. Sprendimo (301/81, Rink. p. 467) 6 punktas.

( 36 ) Šiuo tikslu žr. 16 išnašoje nurodyto sprendimo SanRocco 91 punktą.