ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 355/3

2011 m. spalio 13 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas byloje (Hof van beroep te Brussel (Belgija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) Airfield NV, Canal Digitaal BV (C-431/09) prieš Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (Sabam) (C-431/09), Airfield NV (C-432/09) prieš Agicoa Belgium BVBA (C-432/09)

(Sujungtos bylos C-431/09 ir C-432/09) (1)

(Autorių teisės - Transliavimas per palydovą - Direktyva 93/83/EEB - 1 straipsnio 2 dalies a punktas ir 2 straipsnis - Viešas perdavimas per palydovą - Palydovinės televizijos kanalų paketo teikėjas - Viešo perdavimo per palydovą vieningumas - Šio perdavimo priskyrimas - Autorių teisių turėtojų leidimas vykdyti šį perdavimą)

2011/C 355/03

Proceso kalba: olandų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Hof van beroep te Brussel

Šalys pagrindinėje byloje

Apeliantės: Airfield NV, Canal Digitaal BV (C-431/09) ir Airfield NV (C-432/09)

Kitos apeliacinio proceso šalys: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (Sabam) (C-431/09) ir Agicoa Belgium BVBA (C-432/09)

Dalykas

Prašymai priimti prejudicinį sprendimą — Hof van beroep te Brussel — 1993 m. rugsėjo 27 d. Tarybos direktyvos 93/83/EEB dėl tam tikrų autorių teisių ir gretutinių teisių taisyklių, taikomų palydoviniam transliavimui ir kabeliniam perdavimui, koordinavimo (OL L 248, p. 15; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 134) 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktų bei 2 straipsnio išaiškinimas — Išimtinė autoriaus teisė leisti perduoti savo kūrinius — Transliuotojo vykdomas programų signalų transliavimas skaitmeninės televizijos paslaugų teikėjui per nepriklausomą palydovą — Vėlesnis šių signalų retransliavimas — Teisių turėtojų leidimas

Rezoliucinė dalis

1993 m. rugsėjo 27 d. Tarybos direktyvos 93/83/EEB dėl tam tikrų autorių teisių ir gretutinių teisių taisyklių, taikomų palydoviniam transliavimui ir kabeliniam perdavimui, koordinavimo 2 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad palydovinės televizijos kanalų paketo teikėjas privalo gauti atitinkamų teisių turėtojų leidimą įsikišti į tiesioginę ir netiesioginę televizijos programų transliaciją, kaip antai nagrinėjama pagrindinėse bylose, nebent šie turėtojai su atitinkamu transliuotoju sutarė, kad saugomi kūriniai taip pat bus viešai perduodami per šį teikėją, su sąlyga, kad pastaruoju atveju šio teikėjo įsikišimas nepadarys šių kūrinių prieinamų naujai publikai.

(1) OL C 24, 2010 1 30.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 209/4

2010 m. birželio 8 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas byloje (High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) (Jungtinė Karalystė) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) The Queen, ieškovių Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd prašymu, prieš Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

(Byla C-58/08) (1)

(Reglamentas (EB) Nr. 717/2007 - Tarptinklinis ryšys per viešuosius judriojo telefono ryšio tinklus Bendrijoje - Galiojimas - Teisinis pagrindas - EB 95 straipsnis - Proporcingumo ir subsidiarumo principai)

2010/C 209/04

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovė: The Queen, ieškovių Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG ir Orange Personal Communications Services Ltd prašymu

Atsakovė: Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform

dalyvaujant: Office of Communications, Hutchison 3G UK Ltd, GSM Association

Dalykas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Administrative Court) — 2007 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 717/2007 dėl tarptinklinio ryšio per viešuosius judriojo telefono ryšio tinklus Bendrijoje, iš dalies keičiančio Direktyvą 2002/21/EB (OL L 171, p. 32) galiojimas — Teisinio pagrindo pasirinkimas — Reglamento 4 straipsnio, 2 straipsnio a punkto ir 6 straipsnio 3 dalies, kuriais nustatoma tarptinklinio ryšio mažmeninės kainos viršutinė riba, galiojimas atsižvelgiant į proporcingumo ir subsidiarumo principus

Rezoliucinė dalis

Nagrinėjant pateiktus klausimus nebuvo nustatyta nieko, kas galėtų turėti įtakos 2007 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 717/2007 dėl tarptinklinio ryšio per viešuosius judriojo telefono ryšio tinklus Bendrijoje, iš dalies keičiančio Direktyvą 2002/21/EB, galiojimui.

(1) OL C 107, 2008 4 26.
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 205/6

2009 m. liepos 7 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas byloje (High Court of Justice (Queen's Bench Division) (Jungtinė Karalystė) prašymas priimti prejudicinį sprendimą) The Queen, S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Ltd, Hercules Inc. prieš Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

(Byla C-558/07) (1)

(Reglamentas (EB) Nr. 1907/2006 - Cheminės medžiagos - Šių medžiagų registracija, įvertinimas, autorizacija ir apribojimai (REACH) - „Monomerų“ sąvoka - Galiojimas - Proporcingumas - Vienodas požiūris)

2009/C 205/08

Proceso kalba: anglų

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

High Court of Justice (Queen's Bench Division)

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovės: The Queen, S.P.C.M. SA, C.H. Erbslöh KG, Lake Chemicals and Minerals Ltd, Hercules Inc.

Atsakovas: Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

Dalykas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — High Court of Justice (Queen's Bench Division) — 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiančio Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiančio Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB (OL L 396, p. 1) 6 straipsnio 3 dalies aiškinimas ir galiojimas — „Monomerų“ sąvoka

Rezoliucinė dalis

1. 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1907/2006 dėl cheminių medžiagų registracijos, įvertinimo, autorizacijos ir apribojimų (REACH), įsteigiančio Europos cheminių medžiagų agentūrą, iš dalies keičiančio Direktyvą 1999/45/EB bei panaikinančio Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 793/93, Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1488/94, Tarybos direktyvą 76/769/EEB ir Komisijos direktyvas 91/155/EEB, 93/67/EEB, 93/105/EB bei 2000/21/EB, 6 straipsnio 3 dalyje vartojama „monomerų“ sąvoka reiškia tik sureagavusius monomerus, esančius polimeruose.

2. Antrojo klausimo nagrinėjimas neatskleidė nieko, kas galėtų paveikti Reglamento Nr. 1907/2006 6 straipsnio 3 dalies galiojimą.

(1) OL C 51, 2008 2 23.
C 318/33

2022 m. liepos 8 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Komisija / Rumunija

(Byla C-455/22)

(2022/C 318/45)

Proceso kalba: rumunų

Šalys

Ieškovė: Europos Komisija, atstovaujama M. Escobar Gómez, E. A. Stamate, C. Valero

Atsakovė: Rumunija

Ieškovės reikalavimai

Komisija Teisingumo Teismo prašo:

— pripažinti, kad iki 2020 m. spalio 3 d. Rumunija neįvykdė savo įsipareigojimų pagal Direktyvos 2010/75/ES (1) 4 straipsnio 1 dalį;

— priteisti iš Rumunijos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Nuo 2014 m. iki 2020 m. spalio 3 d.S.C. CET Govora n. 2, S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) n. 2 ir S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) n. 3 buvo eksploatuojamos neturint galiojančio aplinkosaugos leidimo, kaip reikalaujama pagal Direktyvą 2010/75. Rumunijos institucijos pripažino, kad šie trys įrenginiai ir toliau buvo eksploatuojami be galiojančio aplinkosaugos leidimo iki 2020 m. spalio 3 d., bet tvirtino, kad įrenginiai veikė sporadiškai, kad užtikrintų nacionalinės energetikos sistemos saugumą.

Nepriėmusi būtinų priemonių, kad užtikrintų, jog S.C. CET Govora n. 2, S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) n. 2 ir S.C. Electrocentrale Deva (Mintia) n. 3 bus eksploatuojamos remiantis galiojančiu aplinkosaugos leidimu, Rumunija neįvykdė savo įsipareigojimų pagal Direktyvos 2010/75 4 straipsnio 1 dalį.

Dėl argumento, kad įrenginiai veikė sporadiškai, kad užtikrintų nacionalinės energetikos sistemos saugumą, Direktyvoje 2010/75 nenumatyta tokia pareigos turėti aplinkosaugos leidimą, nustatytos Direktyvos 4 straipsnyje, išimties galimybė. Be to, remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija, valstybė narė yra atsakinga už įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę pažeidimą, nepaisant to, kuris valstybės organas yra atsakingas, ir ji negali remtis esamomis vidaus teisės nuostatomis, praktika ar aplinkybėmis, kad pateisintų [Sąjungos] direktyvose nustatytų pareigų nevykdymą. Šiuo atžvilgiu Rumunija negali remtis vien vidaus situacija, kaip antai operatorių nemokumu arba ginčais dėl įrenginių veiklos sustabdymo, kad pateisintų įsipareigojimų pagal Direktyvą neįvykdymą.

(1) 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/75/ES dėl pramoninių išmetamų teršalų (taršos integruotos prevencijos ir kontrolės) (OL L 334, 2010, p. 17).
C 198/16

2021 m. gruodžio 2 d.Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd pateiktas apeliacinis skundas dėl 2021 m. rugsėjo 22 d. Bendrojo Teismo (devintoji kolegija) priimto sprendimo byloje T-173/20, Henry Cotton's Brand Management / EUIPO – Industries Sportswear

(Byla C-744/21 P)

(2022/C 198/23)

Proceso kalba: anglų

Šalys

Apeliantė: Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd, atstovaujama advokatų A. von Mühlendahl, C. Eckhartt, P. Böhner

Kitos proceso šalys: Europos Sąjungos intelektinės nuosavybės tarnyba, Industries Sportswear Co. Srl

2022 m. kovo 31 d. nutartimi Teisingumo Teismas (prašymus priimti apeliacinį skundą nagrinėjanti kolegija) nusprendė, kad nėra pagrindo nagrinėti apeliacinį skundą ir kad Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
1.

Ar Sąjungos teisė, visų pirma Direktyvos 2000/78/EB (1) 1, 2 ir 6 straipsniai, siejami su Pagrindinių teisių chartijos 21 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiama nacionalinė nuostata, pagal kurią dėl amžiaus diskriminuojanti darbo užmokesčio sistema pakeičiama darbo užmokesčio sistema, pagal kurią valstybės tarnautojas priskiriamas prie darbo užmokesčio pakopos remiantis tarnybos stažu, kuris ir toliau neužtikrinant nediskriminavimo apskaičiuojamas pagal senąją darbo užmokesčio sistemą, atsižvelgiant į tam tikrą perkėlimo mėnesį (2015 m. vasario mėn.), ir, nors tarnybos stažas yra koreguojamas atsižvelgiant į iš pradžių nustatytus išdirbtus ankstesnius laikotarpius nustatant palyginimo atskaitos datą, pagal šią sistemą iš laikotarpių, įgytų suėjus 18 metų, peržiūrimi tik kiti laikotarpiai, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, o laikotarpio, į kurį turi būti įtraukiami išdirbti ankstesni laikotarpiai, didinimas ketveriais metais stabdomas nustačius, kad kiti laikotarpiai, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, apskaičiuojant palyginimo atskaitos datą įtraukiami tik tiek, kiek jie viršija ketverių metų, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, laikotarpį (bendras ketverių metų, kurių trukmė atsižvelgiant dalijama per pusę, atskaitymas)?
2.

Ar 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo (OL L 167, p. 10) 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą sąvoką „viešas skelbimas“ reikia aiškinti taip, kad jį atlieka komercinis (on premises) IPTV kompleksinio sprendimo teikėjas, kai pateikdamas šį sprendimą jis teikia ne tik programinę ir aparatinę įrangą, reikalingą TV programoms internetu matyti, bet ir techninę pagalbą, ir nuolat atitinkamai pritaiko paslaugą, tačiau visa paslauga suteikiama tik kliento infrastruktūroje, ir kai paslauga naudotojui suteikia prieigą ne tik prie transliacijų turinio, kurį naudotis internetu leido atitinkami teisių subjektai, bet ir prie tokio saugomo turinio, dėl kurio atitinkamas leidimas nebuvo gautas, o paslaugos teikėjas: a) gali daryti įtaką tam, kokias TV programas gali gauti galutinis naudotojas naudodamasis paslauga, b) žino, kad naudojantis jo paslauga taip pat galima gauti saugomą transliacijų turinį be teisių subjektų leidimo, tačiau c) nereklamuoja šios neteisėto naudojimosi paslauga galimybės ir dėl to nesukuria reikšmingos paskatos įsigyti produktą, o sudarydamas sutartis su klientais nurodo, kad jie prisiimdami atsakomybę turi pasirūpinti teisių suteikimu, ir d) savo veikla nesukuria konkrečios prieigos prie transliacijų turinio, kurį gauti be paslaugos teikėjo veiksmų būtų neįmanoma arba sunku?
b)

dėl kurių ieškovė, jei būtų laikoma, kad atsakovo pateiktas taisyklės aiškinimas yra teisingas, remiantis jos autentiško aiškinimo nuostatomis, būtų priversta inicijuoti du teisinius procesus ir dėl to kiltų dviejų prieštaraujančių sprendimų dėl teisinio statuso pagal [Sąjungos] teisę pavojus, o dėl to taptų neįmanoma veiksminga jo teisės per leistiną terminą įvykdyti jos įsipareigojimus (t. y. susijusius su finansiniais metais) apsauga ir būtų panaikintas teisinis tikrumas dėl viešojo administravimo statuso buvimo;
1.

Ar 1987 m. birželio 25 d. Tarybos direktyvos 87/357/EEB (1) dėl valstybių narių įstatymų, skirtų produktams, kurie, atrodydami kitokie, nei yra iš tikrųjų, kelia pavojų vartotojų sveikatai ar saugai, suderinimo 1 straipsnio 2 dalį reikėtų aiškinti kaip apibrėžiančią, kad to straipsnio 1 dalyje paminėti tokie produktai, kurie, nebūdami maisto produktais, turi tokią formą, kvapą, spalvą, išvaizdą, pakuotę, etiketę, tūrį ar dydį, kad vartotojai, o ypač vaikai, painioja juos su maisto produktais ir dėl to įsideda juos į burną, čiulpia ar praryja, o tai gali būti pavojinga, nes objektyviais ir pagrįstais duomenimis įrodyta, jog dėl to galima, pavyzdžiui, uždusti, apsinuodyti arba gali būti virškinimo trakto perforacija ar obstrukcija?
C 433/31

2020 m. rugsėjo 28 d.Amtsgericht Hamburg (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje BC / Deutsche Lufthansa AG

(Byla C-467/20)

(2020/C 433/38)

Proceso kalba: vokiečių

Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas

Amtsgericht Hamburg

Šalys pagrindinėje byloje

Ieškovas: BC

Atsakovė: Deutsche Lufthansa AG

Prejudiciniai klausimai

Ar Reglamento Nr. 261/2004 (1) 5 straipsnio 1 dalies c punktą ir 7 straipsnio 1 dalį, siejamus su šio reglamento 3 straipsnio 5 dalimi, reikia aiškinti taip, kad jungiamojo skrydžio, kurį sudaro du skrydžiai pagal vieną užsakymą (t. y. su persėdimu) iš ne valstybės narės teritorijoje (trečiojoje šalyje) esančio oro uosto per trečiosios šalies oro uostą į valstybės narės teritorijoje esantį galutinės paskirties oro uostą, keleivis, kuris į galutinę paskirties vietą vėlavo atvykti trimis ar daugiau valandų dėl to, kad vėlavo pirmasis skrydis, kurį pagal bendrojo kodo sutartį vykdė oro vežėjas, įsteigtas trečiojoje šalyje, remdamasis šiuo reglamentu gali pareikšti ieškinį dėl kompensacijos Bendrijos oro vežėjui, iš kurio buvo užsakytas visas skrydis ir kuris vykdė tik antrąjį skrydį?

(1) 2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 261/2004, nustatantis bendras kompensavimo ir pagalbos keleiviams taisykles atsisakymo vežti ir skrydžių atšaukimo arba atidėjimo ilgam laikui atveju, panaikinantis Reglamentą (EEB) Nr. 295/91 (OL L 46, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 8 t., p. 10).
1.

Ar Reglamento Nr. 1013/2006 (1) 3 straipsnio 2 dalį, kurioje nustatyta, kad jei vežama daugiau kaip 20 kg atliekų, toliau nurodytam naudojimui skirtų atliekų vežimui taikomi bendri 18 straipsnyje nustatyti informacijos reikalavimai: a) III ar IIIB prieduose nurodytoms atliekoms; b) III priede vienu atskiru įrašu neklasifikuojamiems mišiniams, sudarytiems iš dviejų ar daugiau III priede išvardytų atliekų, jeigu dėl šių mišinių sudėties nesumažėja jų nekenksmingas aplinkai naudojimas, ir su sąlyga, kad šie mišiniai pagal 58 straipsnio nuostatas yra nurodyti IIIA priede, reikia aiškinti taip, kad popieriaus, statybinio kartono ir popieriaus gaminių atliekų mišiniai, kurie (būdami tokios sudėties, kad atskirai paimtos atliekų frakcijos) patenka į Bazelio konvencijos IX priedo B3020 įrašo pirmąsias tris įtraukas ir, be to, turi iki 10 % teršalų frakciją, turi būti klasifikuojami priskiriant Bazelio konvencijos B3020 kodą ir dėl to jiems taikomi bendri 18 straipsnyje nustatyti informacijos reikalavimai, o ne 4 straipsnyje nustatyta pareiga pranešti? Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai:
a)

viešajai vandens tiekimo įmonei, teikiančiai vandens tiekimo paslaugas, ir prieš pateikiant geriamąjį vandenį vartotojams (privalantiems prisijungti prie vandentiekio) paimančiai jį iš turimų šaltinių, kuriuose yra didesnis nitratų kiekis, ir atitinkamai paruošiančiai, kad vartotojams tiekiamame vandenyje nitratų koncentracija nesiektų 50 mg/l, be to, pagal įstatymą įpareigotai tiekti vandenį į tam tikrą geografinę vietovę, yra daromas tiesioginis poveikis pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisprudenciją (nagrinėjamu atveju dėl netinkamo 1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyvos 91/676/EEB perkėlimo), nes jai dėl minėtų netinkamų veiksmų planų (nes vandens tiekimo įmonės teritorijoje buvo viršyta 50 mg/l nitratų koncentracija) tenka imtis vandens paruošimo priemonių ir dėl to jai pagal Nitratų direktyvą suteikiama subjektinių teisių a.1) keisti valstybės jau priimtą veiksmų programą, skirtą Nitratų direktyvai perkelti (pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį), taip, kad būtų patvirtintos griežtesnės priemonės siekiant įgyvendinti Nitratų direktyvos 1 straipsnio tikslus, konkrečiai kalbant – pasiekti ne didesnę kaip 50 mg/l nitratų koncentraciją požeminiame vandenyje konkrečiose paėmimo vietose? a.2) patvirtinti papildomas priemones arba imtis griežtesnių veiksmų (pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 5 dalį) siekiant įgyvendinti Nitratų direktyvos 1 straipsnio tikslus, konkrečiai kalbant – pasiekti ne didesnę kaip 50 mg/l nitratų koncentraciją požeminiame vandenyje konkrečiose paėmimo vietose?
—

panaikinti per Europos Sąjungos Tarybos (Bendrųjų reikalų taryba) 2017 m. lapkričio 20 d. posėdį priimtą sprendimą, kurio santrauka buvo paskelbta pranešime spaudai [Outcome of the Council meeting (3579th Council meeting), Presse 65, provisional version], kiek jame nurodoma, jog Europos vaistų agentūra įsteigiama Amsterdame, ir konstatuoti, jog ši agentūra turi būti įsteigta Milane.
Kroatijos Respublika pažeidžia 2009 m. lapkričio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1224/2009, nustatantį Bendrijos kontrolės sistemą, kuria užtikrinamas bendrosios žuvininkystės politikos taisyklių laikymasis, ir 2011 m. balandžio 8 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 404/2011. Be Slovėnijos Respublikos sutikimo Kroatijos policijos laivai lydi Slovėnijos vandenyse žvejojančius Kroatijos žvejus ir kliudo Slovėnijos žvejybos inspektoriams kontroliuoti. Tuo pačiu metu Kroatijos institucijos skiria Slovėnijos žvejams baudas už neteisėtą sienos kirtimą ir neteisėtą žvejybą Slovėnijos vandenyse, kuriuos Kroatija priskyrė sau. Be to, Kroatija neperduoda Slovėnijai jokių duomenų dėl Kroatijos laivų veiklos Slovėnijos vandenyse, kaip to reikalauja du minėti reglamentai. Taip Kroatijos Respublika kliudo Slovėnijos Respublikai vykdyti kontrolę savo suvereniuose vandenyse, priklausančiuose jos jurisdikcijai, ir nepaiso išimtinės Slovėnijos kompetencijos šiuose teritoriniuose vandenyse kaip pakrantės valstybė, taip pažeisdama Reglamentą (EB) Nr. 1224/2009 ir Reglamentą (ES) Nr. 404/2011.
1.

Pirmasis apeliacinio skundo pagrindas grindžiamas tuo, kad egzistuoja teisė pareikšti ieškinį Europos Sąjungos Bendrajame Teisme (toliau – Bendrasis Teismas) dėl Reglamento 2016/278 (1) panaikinimo, nes tenkinamos SESV 263 straipsnio 4 dalyje įtvirtintos sąlygos. Kaip žinoma šiam teismui, tos sąlygos yra šios: i) ginčijamo akto tiesioginė ir konkreti sąsaja arba ii) reglamentuojančio pobūdžio teisės aktų, dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinimo priemonių, tiesioginė sąsaja. Dėl ginčijamo akto tiesioginės ir konkrečios sąsajos apeliantė laikosi nuomonės, jog niekas Bendrajame Teisme neginčija, kad ji tiesiogiai susijusi. O ginčijamas aktas yra iš tikrųjų konkrečiai susijęs su IPM, nes minėtas reglamentas daro poveikį visiems importuotojams, kurių bendruosiuose administraciniuose dokumentuose nurodytos TARIC nomenklatūros ar kodai, susiję su produktais, už kuriuos turi būti mokami antidempingo muitai nuo 2009 m. (Reglamento 91/2009 įsigaliojimo metai) iki 2016 m. (Reglamento 2016/278 įsigaliojimo metai) imtinai. Taigi šie importuotojai sudaro „ribotą ūkio subjektų grupę“, nes antidempingo muitų panaikinimo pasekmių ribojimas jiems daro tiesioginį ir konkretų poveikį. Be to, kalbant apie reglamentuojančio pobūdžio teisės aktų, dėl kurių nereikia patvirtinti įgyvendinančių priemonių, tiesioginę sąsają, pažymėtina, jog atliekant analizę daugiausia dėmesio skiriama nustatymui, kad Reglamente 2016/278 nėra įgyvendinimo priemonių. Tokiomis aplinkybėmis muitų rinkimo atvejai, kuriuos Bendrasis Teismas nurodo kaip reglamento įgyvendinimo priemones, tokiomis nėra, nes vieninteliai iš apeliantės gauti muitai surinkti pagal Reglamentą 91/2009 (2) ir jokiu būdu jie nebuvo surinkti pagal ginčijamą reglamentą (Reglamentą 2016/278). Tai įrodo aplinkybė, kad muitai, kuriuos iš IPM surinko Ispanijos mokesčių administratorius, buvo nustatyti prieš įsigaliojant ginčijamam reglamentui. Iš tiesų ginčijamas 2 straipsnis yra savarankiška norma, dėl kurios nereikia priimti jokio vėlesnio akto, kad sukeltų teisines pasekmes nuo jos įsigaliojimo dienos, nes ja tik panaikinami kai kurie antidempingo muitai dėl jų nesuderinamumo su Antidempingo susitarimu ir GATT sutartimi. Be to, reglamente nustatyta pareiga susilaikyti nuo veiksmo, nes jame nurodyta Ispanijos valstybei nesiimti jokios priemonės dėl antidempingo muitų rinkimo, taip uždraudžiant nustatyti bet kokią mokestinę priemonę, kurią būtų galima apskųsti, todėl ieškinio dėl panaikinimo pareiškimas yra vienintelis būdas IPM ginčyti Reglamento 2016/278 2 straipsnį. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, apeliantė laikosi nuomonės, jog nėra abejonių, kad IPM turi teisę pagal SESV 263 straipsnį pareikšti ieškinį dėl Reglamento 2016/278 2 straipsnio panaikinimo, nes, atsižvelgiant į minėto reglamento pobūdį ir turinį, dėl jo nereikia patvirtinti jokių įgyvendinančių priemonių.
—

Komisija ir Bendrasis Teismas kartu padarė teisės klaidą apskaičiuodami apeliantei skirtą baudą. Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas neatsižvelgė į poveikį, kurį sukėlė jo paties atlikta neišsami atrankinio pobūdžio peržiūra (patikrinus tik kelis iš ginčijamų kontaktų), ir todėl neatsižvelgė į savo neribotą kompetenciją spręsti paskirtos baudos klausimą. Be to, Bendrasis Teismas padarė klaidą – ir nenurodė pakankamų motyvų – į savo apskaičiavimą įtraukdamas kitas, nei susijusios su SIM kortelėmis, apeliantės pajamas, o tai sąlygojo nepagrįstai didelę ir dėl to neproporcingą baudą. Kiti argumentai susiję su įvairiais Bendrojo Teismo vykdytais įrodymų iškraipymais, klaidingu įrodinėjimo naštos paskirstymu dėl galimai nepatikimų įrodymų ir teisės klaidomis, susijusiomis su Komisijos prieš apeliantę naudotais įrodymais, kurie nebuvo atskleisti per Komisijoje vykusią procedūrą.
2.

Ar Duomenų apsaugos direktyvos 2 straipsnio c punkte įtvirtintą sąvoką „rinkmenų sistema [susistemintas rinkinys]“, atsižvelgiant į direktyvos 26 ir 27 konstatuojamąsias dalis, reikia aiškinti taip, kad asmens duomenų, kurie vykdant nurodytą „nuo durų iki durų“ atliekamą skelbimo veiklą renkami neautomatizuotomis priemonėmis, visuma (vardas, pavardė, adresas ir kita galima su asmeniu susijusi informacija ir apibūdinimai), a) nėra toks rinkinys dėl to, kad tai nesusiję su specialiomis kartotekomis, registrais ar panašiomis paieškai skirtomis tvarkymo sistemomis, kaip tai suprantama pagal Suomijos asmens duomenų įstatyme, arba b) yra toks rinkinys dėl to, kad iš duomenų, atsižvelgiant į jų paskirtį, lengvai ir be nepagrįstų išlaidų galima gauti vėlesniam naudojimui reikiamos informacijos, kaip numatyta Suomijos asmens duomenų įstatyme?