ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
79

Apeliacinė taryba, be to, nurodė, – tą teigia ir EUIPO,– kad Lichtenšteinas šioje srityje neužtikrina abipusiškumo. Vis dėlto, pirma, nei Apeliacinė taryba, nei EUIPO neįrodė, kad įtraukimas į profesionalių atstovų Intelektinės nuosavybės tarnyboje sąrašą priklauso nuo suinteresuotojo asmens profesinės veiklos vietos šioje valstybėje. Šalių argumentai veikiau buvo susiję su tuo, ar ir kiek vienoje Sąjungos valstybėje narėje patvirtintas patentinis patikėtinis gali atstovauti klientui Intelektinės nuosavybės tarnyboje. Antra, nei Apeliacinė taryba, nei EUIPO nemanė, kad šis tariamas abipusiškumo nebuvimas gali pateisinti minėtą laisvės teikti paslaugas apribojimą. EUIPO nuomone, tai argumentas, kuris tik iliustruoja tai, jog Lichtenšteino įstatymų leidėjas teisinę situaciją vertina ne kitaip nei Sąjungos teisės aktų leidėjas. Trečia, bet kuriuo atveju pakanka pažymėti, kad remiantis Teisingumo Teismo jurisprudencija (žr. 2003 m. vasario 13 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑131/01, EU:C:2003:96, 46 punktą ir nurodytą jurisprudenciją) valstybė narė negali remtis abipusiškumo principo nepaisymu arba galimu kitos valstybės narės padarytu Sutarties pažeidimu, kad pateisintų savo pačios įsipareigojimų neįvykdymą. EUIPO nenurodė jokios teisinės ar faktinės aplinkybės, dėl kurios ši jurisprudencija EEE susitarime įtvirtintų judėjimo laisvių srityje būtų netaikytina. Be to, abipusiškumo principo taikymu būtų nepaisoma specialios EEE susitarimo 109 ir 111 straipsniuose numatytos tvarkos priežiūros procedūros ir ginčų sprendimo srityse.
Šios taisyklės negalima laikyti tokia sudėtinga, kad didelę patirtį turinčiam ūkio subjektui, kaip antai asmeniui, turinčiam mokėti muitą, ar eksportuotojui, yra per daug sunku užtikrinti, kad jos būtų laikomasi. Todėl reikia atmesti Ispanijos Karalystės argumentą, susijusį su sprendimų, kuriais Komisija nesutiko, kad importo muitai tunų sektoriuje būtų įtraukti į apskaitą a posteriori, skaičiumi (neteigiama, kad teisės aktų sudėtingumas buvo susijęs būtent su įgulos sudėties klausimu), kaip ir argumentą, susijusį su pakeitimais, kuriuos padarė Sąjungos institucijos BTLS reglamentuojančiuose teisės aktuose. Tokiomis aplinkybėmis negalima daryti išvados, kad sąlyga, susijusi su įgulos sudėtimi, buvo sudėtinga. Be to, tai, kad Komisija dalyvavo kilmės taisyklių supaprastinimo preferencinėse sistemose judėjime, siekiant panaikinti įgulos sudėties sąlygą, yra ne daugiau nei požymis, kad ši institucija siekė geresnės teisėkūros praktikos po to, kai buvo atlikta atitinkamų normų analizė, tačiau negalima daryti išvados, kad atitinkamos srities profesinių žinių turintys asmenys sunkiai tas normas suprato. Be to, kaip teisingai pabrėžia Komisija, neįrodyta, kad Ispanijos Karalystės išvados dėl teisės aktų sudėtingumo buvo susijusios būtent su įgulai taikomu nagrinėjamu reikalavimu. Tai, kad šiuo klausimu tarėsi OLAF ir Komisijos teisės tarnyba, taip pat nėra lemiamas nagrinėjamo teisės klausimo sudėtingumo įrodymas. Be to, kiek tai susiję su Teisingumo Teismo 1996 m. gegužės 14 d. Sprendime Faroe Seafood ir kt. (C‑153/94 ir C‑204/94, EU:C:1996:198, 47 punktas) pateiktu įgulos sąvokos išaiškinimu, šios sąvokos apribojimo nuolatiniu laivo personalu negalima laikyti papildomu sudėtingumo šaltiniu siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi taisyklės, numatytos Reglamento Nr. 2454/93 68 straipsnio 1 dalyje ir 2 dalies penktoje įtraukoje, nes, priešingai, pagal šį aiškinimą reikia gauti informacijos tik apie įgulos narius, turinčius nuolatinę sąsają su laivu, žvejojančiu laimikį, kuriam taikoma BTLS.
96

Be to, reikia konstatuoti, jog po to, kai 2015 m. lapkričio 11 d. pritaikius tyrimo priemonę buvo pateikti dokumentai, matyti, kad dokumentų Nr. 3–7 neatskleistos dalys buvo susijusios su tabako gaminių pakuočių ir ženklinimo bei pardavimo sutarčių klausimais, t. y. klausimais, kurie gali būti susiję su Sąjungos kompetencija teisėkūros srityje, pasirinktu teisiniu pagrindu ir pasiūlytos priemonės proporcingumu. Maža to, reikia konstatuoti, kad tai yra skirtingų Komisijos generalinių direktoratų pareigūnų nuomonės dėl numatomų skirtingų sprendimų teisėtumo.
54

Be to, kaip matyti iš bylos medžiagos, 2012 m. rugpjūčio 1 d. EUIPO laiško priede, kuriame, be kita ko, nurodoma, jog ankstesnių teisių įrodymo terminas baigiasi 2012 m. gruodžio 13 d., tik paaiškinama, jog pateikus protestą, grindžiamą Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalimi, reikia, be kita ko, įrodyti nacionalinės teisės turinį.
22

Be to, ginčijamas apribojimas neapriboja valstybių narių diskrecijos tiek, kad ji turėtų tik simbolinę reikšmę, ir praktikoje nepanaikina jo prasmės. Iš tiesų Vengrija neginčijo Komisijos teiginio, kad iš valstybių narių pagal Pagrindinio reglamento 46 straipsnio 8 dalį padarytų pranešimų matyti, jog juose buvo daroma nuoroda į vietines medžių rūšis, siekiant suformuoti trumpos rotacijos želdinių plotus, kurie būtų laikomi ekologiniu požiūriu svarbiomis vietovėmis. Iš šių pranešimų matyti, kad 18 valstybių narių ir kitų dviejų valstybių narių regionai iš viso pasirinko 19 medžių rūšių, kurios leis sukurti ekologinės svarbos vietoves, apželdintas trumpos rotacijos želdiniais. Valstybės narės pranešė apie rūšis, kurios atitinka tiek Pagrindiniame reglamente, tiek pagal ginčijamą apribojimą nustatytas sąlygas. Be to, Komisija teigė, kad beveik 75 % valstybių narių, įskaitant Vengriją, yra medžių rūšių, kurios leidžia sukurti trumpos rotacijos želdiniais apželdintus plotus, galimus priskirti prie ekologinių požiūriu svarbių vietovių. Pagal Pagrindinio reglamento 46 straipsnio 8 dalį pateiktame pranešime Vengrija nurodė penkias medžių rūšis, kurios naudojamos formuojant trumpos rotacijos želdinių plotus, būtent tuopą, gluosnį, alksnį, uosį ir klevą.
65

Ieškovė priekaištauja Apeliacinei tarybai dėl to, kad, remdamasi jos pateiktais įrodymais, ši nenusprendė, jog ankstesnis prekių ženklas yra įgijęs didesnį skiriamąjį požymį. Be to, ji priekaištauja, kad vertinant nebuvo skirta pakankamai dėmesio vartotojams italams. Be kita ko, ji mano, kad bandydama įsiminti arba nurodyti atitinkamas prekes atitinkama visuomenė trumpins prašomą įregistruoti prekių ženklą. Ji mano, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo žodžiai „stick“, „gli originali“ ir „fratelli beretta 1812“ nebus laikomi tokiais svarbiais elementais kaip minėto prekių ženklo elementas „minimini“. Jos nuomone, pastarasis elementas, be to, kad neturi jokios reikšmės, yra lengviausiai įskaitomas šio prekių ženklo elementas. Taigi Apeliacinė taryba turėjo aptariamą elementą laikyti labiausiai dominuojančiu prašomo įregistruoti prekių ženklo sukuriamame bendrame įspūdyje arba turėjo bent jau pripažinti jo nepriklausomą išskirtinę poziciją. Todėl Apeliacinė taryba suklydo, kai atmetė galimybės supainioti buvimą.
32

Be to, ieškovė priekaištavo Apeliacinei tarybai dėl to, kad ji neigė šio sprendimo 31 punkte minėto Sprendimo ARTHUR ET FELICIE, EU:T:2005:420, ir nacionalinės valdžios institucijų sprendimų, kuriais ji rėmėsi per administracinę procedūrą, svarbą. Ginčydama Apeliacinės tarybos vertinimą, kad ir minėtame teismo sprendime, ir institucijų sprendimuose pateiktos išvados nėra reikšmingos, nes buvo padarytos atliekant vertinimą dėl galimybės supainioti prekių ženklus, o ne atliekant vertinimą dėl ankstesnio tokios formos, kaip buvo įregistruotas, prekių ženklo naudojimo pobūdžio (ginčijamo sprendimo 32 ir 38 punktai), ieškovė iš esmės tvirtina, kad minėto prekių ženklo skiriamojo pobūdžio vertinimas turi būti toks pat Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio, susijusio su galimybe supainioti, taikymo atveju ir minėto reglamento 15 straipsnio, susijusio su registruoto prekių ženklo naudojimu, taikymo atveju.
95

Trečia, savo apeliacijoje Apeliacinei tarybai ieškovė aiškiai rėmėsi pagrindu dėl Reglamento Nr. 207/2009 52 straipsnio 1 dalies a punkto, siejamo su to paties reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktu, pažeidimo ir teigė, kad šiuo klausimu pateiktas Anuliavimo skyriaus vertinimas yra klaidingas. Be to, ginčijamo sprendimo 35 punkte, nepaisant išvados, kad ieškovė šiuo pagrindu rėmėsi „tik pateikdama apeliaciją“, Apeliacinė taryba iš tiesų šį pagrindą vertino iš esmės ir jį atmetė, manydama, pirma, kad ieškovės pateikti argumentai yra prieštaringi, nes ji vienu metu susiejo esamą ar nesamą vietovę Port Charlotte su „Oporto (Porto) miestu“, ir, antra, kad Anuliavimo skyrius teisingai nusprendė, jog ieškovė nepateikė įrodymų, leidžiančių patvirtinti, kad vidutiniai vartotojai žino Port Charlotte vietovę ar miestą. Todėl, kiek matyti iš ginčijamo sprendimo 35 punkto formuluotės, VRDT klaidingai teigė, kad Apeliacinė taryba minėtą pagrindą tik laikė „neleistinu anuliavimo pagrindų išplėtimu“. Galiausiai šio vertinimo neginčija ginčijamo sprendimo 38 punkte pateikta klaidinga išvada, kad pagrindas, susijęs su Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktu, nebuvo niekada pateiktas per registracijos pripažinimo negaliojančia procedūrą ir ieškovė neturėjo teisės juo remtis Apeliacinei tarybai teikdama apeliaciją.
Kai institucija taiko vieną iš Reglamento Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais 4 straipsnyje numatytų išimčių, ji privalo palyginti konkretų interesą, kurį reikia saugoti neatskleidžiant atitinkamo dokumento, su, be kita ko, bendruoju interesu padaryti šį dokumentą prieinamą, atsižvelgiant į naudą, atsirandančią, kaip nurodyta Reglamento Nr. 1049/2001 2 konstatuojamojoje dalyje, dėl padidėjusio skaidrumo, t. y. aktyvesnio piliečių dalyvavimo priimant sprendimus ir didesnio valdymo teisėtumo, veiksmingumo bei atskaitomybės piliečiams demokratinėje sistemoje.

Sąvoka „teisinė nuomonė“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais 4 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką, yra susijusi su dokumento turiniu, o ne su jo rengėju ar adresatais. Žodžius „teisinė nuomonė“ aiškinant pažodžiui matyti, kad tai yra patarimas teisės klausimu, kad ir kokia būtų tokios nuomonės pateikimo tvarka. Kitaip tariant, tam, kad būtų taikoma išimtis dėl teisinių nuomonių apsaugos, nesvarbu, ar dokumentas, kuriame išdėstyta tokia nuomonė, buvo pateiktas ankstyvame, tolesniame ar galutiniame sprendimų priėmimo proceso etape. Be to, tai, ar nuomonė buvo pateikta oficialiai ar ne, neturi įtakos šių žodžių aiškinimui.

Be to, su teisinėmis nuomonėmis susijusi išimtis, numatyta Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje, turi būti aiškinama kaip skirta apsaugoti institucijos interesui prašyti pateikti teisines nuomones ir gauti atviras, objektyvias ir išsamias nuomones. Nors iš principo institucija kreipiasi į savo pačios teisės tarnybą, niekas nedraudžia tai institucijai prireikus paprašyti išorės subjekto pateikti tokią nuomonę. Taip, pavyzdžiui, yra, kai atitinkama institucija prašo advokatų kontoros nuomonės. Taigi klausimas, ar teisinį patarimą parengė vidaus, ar išorės autorius, nėra svarbus institucijai, kuri remiasi išimtimi, susijusia su nuomonių apsauga. Niekas taip pat nedraudžia institucijai, kuri rėmėsi išimtimi, susijusia su teisinių nuomonių apsauga, pasidalyti šia nuomone su trečiąja šalimi. Aplinkybė, kad dokumentas, kuriame išdėstyta institucijos teisinė nuomonė, buvo persiųstas kitų institucijų teisės tarnyboms ar valstybei narei, savaime nekeičia to dokumento pobūdžio. Taigi iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies antros įtraukos nematyti, kad institucija turi pateikti teisinę nuomonę tik vidaus naudojimui.

(žr. 48, 50–54 punktus)
Iš Reglamento Nr. 216/96, nustatančio Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) apeliacinių tarybų darbo tvarką (OL L 28, p. 11; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t. p. 221), 8 straipsnio 3 dalies formuluotės matyti, kad, vykstant procedūrai Apeliacinėje taryboje, atsakovė gali savo pastabose įgyvendinti savo teisę ginčyti skundžiamą sprendimą. Jos kaip atsakovės statusas leidžia jai ginčyti Protestų skyriaus sprendimo galiojimą. Be to, pagal šią nuostatą ši teisė apima ne tik pagrindus, kurie jau buvo nurodyti apeliacijoje. Iš tikrųjų joje numatyta, kad reikalavimai susiję su klausimu, kuris apeliacijoje nekeliamas. Be to, toje nuostatoje nėra jokios užuominos apie tai, kad atsakovė pati galėjo pateikti apeliaciją dėl minėto sprendimo. Taigi šis sprendimas gali būti ginčijamas tiek atskira apeliacija, numatyta Reglamento Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo 60 straipsnyje, tiek reikalavimais, numatytais Reglamento Nr. 216/96 8 straipsnio 3 dalyje.

Ieškovės reikalavimų, išdėstytų pateikiant pastabas, priimtinumo pripažinimas nereiškia, kad atsakovei leidžiama Apeliacinėje taryboje pateikti apeliaciją nesilaikant terminų ir nesumokant apeliacijos mokesčio, numatyto Reglamento Nr. 207/2009 60 straipsnyje. Iš tikrųjų, iš Reglamento Nr. 216/96 8 straipsnio 3 dalies formuluotės aiškiai matyti, kad pateikti reikalavimus panaikinti arba pakeisti ginčijamą sprendimą dėl klausimo, kuris nebuvo iškeltas apeliacijoje, galima tik inter partes bylose. Šie reikalavimai turi būti išdėstomi pastabose, kurios pateikiamos vykstant minėtoms procedūroms. Todėl šioje nuostatoje numatyta, jog tokie reikalavimai praranda dalyką, jeigu apeliantas nutraukia bylos nagrinėjimą Apeliacinėje taryboje. Taigi, siekiant ginčyti Protestų skyriaus sprendimą, Reglamento Nr. 207/2009 60 straipsnyje numatyta atskira apeliacija yra vienintelė priemonė, suteikianti galimybę aiškiai išreikšti savo priekaištus. Tai reiškia, kad reikalavimai panaikinti arba pakeisti ginčijamą sprendimą dėl klausimo, kuris nebuvo iškeltas apeliacijoje pagal Reglamento Nr. 216/96 8 straipsnio 3 dalį, skiriasi nuo apeliacijos, kuri numatyta Reglamento Nr. 207/2009 60 straipsnyje. Taigi minėtiems reikalavimams netaikomos Reglamento Nr. 207/2009 60 straipsnyje išdėstytos sąlygos.

Todėl atsakovė, kuri, pateikdama savo pastabas per nustatytą terminą, išdėsto reikalavimus pakeisti Protestų skyriaus sprendimą, neprivalo laikytis terminų ir sumokėti apeliacijos mokesčio, numatytų Reglamento Nr. 207/2009 60 straipsnyje.

(žr. 22–25 punktus)
Jeigu institucijos turi diskreciją, lemiamas kriterijus sprendžiant, ar padarytas pakankamai akivaizdus Sąjungos teisės pažeidimas tam, kad kiltų Sąjungos deliktinė atsakomybė, yra tai, ar šios institucijos pažeidė savo diskreciją akivaizdžiai ir sunkiai.

Siekiant nustatyti diskrecijos, kurią turi institucijos, apimtį, pirmiausia turi būti nustatytas konkretus elgesys, kuriuo kaltinamos šios institucijos įgyvendinant Reglamento Nr. 348/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1225/2009, 2 straipsnio 7 dalies a punktą. Toks požiūris paaiškinamas tuo, kad nuostatos įgyvendinimas gali būti susijęs su įvairiais veiksmais, už kurių įgyvendinimą atsakinga institucija nebūtinai turi tokią pačią diskreciją. Tai pirmiausia susiję su nuostatomis, numatančiomis metodą, pagal kurį apskaičiuojama tokia vertė, kaip normalioji vertė, kuri naudojama apskaičiuojant dempingo skirtumą.

Vykdydama antidempingo tyrimą Komisija turi diskreciją tiek kalbant apie Eurostato pateiktų statistinių duomenų analizę, tiek atsižvelgiant į jos tyrimų tolesnį vykdymą remiantis šia analize, siekiant surasti trečiąją rinkos ekonomikos valstybę pagal Reglamento Nr. 384/96 2 straipsnio 7 dalies a punktą.

Reglamento, nustatančio antidempingo muitus, kuris buvo paskelbtas negaliojančiu dėl to, kad Komisija nepaisė rūpestingumo pareigos, nes nebetęsė tyrimų, kuriuos ji privalėjo tęsti, atveju elgesys, už kurį atsakinga Komisija, reiškia, kad ji nedėjo rimtų ir pakankamų pastangų, todėl klaidingai įvertino savo įsipareigojimų, kylančių iš jos rūpestingumo pareigos, apimtį. Tačiau taip elgdamasi Komisija nevisiškai nepaisė įsipareigojimų, kylančių iš šios rūpestingumo pareigos, nes ji ne atsisakė imtis tyrimo veiksmų, o atliko ex officio tyrimą per procedūrą, kurio dėka nustatė, jog yra du produkto, kuriam taikomi antidempingo muitai, trečiosios valstybės gamintojai, kuriems ji išsiuntė klausimynus.

Šiomis sąlygomis institucijos negali būti kaltinamos jokiu veiksmu arba elgesiu, leidžiančiu Sąjungos deliktinei atsakomybei atsirasti.

(žr. 36, 38, 41–43, 45, 47, 49–52, 54–57 punktus)
1.

Panaikinti 2014 m. balandžio 4 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimą C (2014) 2375 išduoti leidimą pagal 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 726/2004 išimtinėmis aplinkybėmis prekiauti žmonėms skirtu retuoju vaistu „Cholic Acid FGK – Acide cholique“, iš dalies pakeistą 2014 m. rugsėjo 11 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimu C (2014) 6508, kuriuo perduotas ir pakeistas išimtinėmis aplinkybėmis Sprendimu C (2014) 2375 išduotas leidimas prekiauti žmonėms skirtu retuoju vaistu „Kolbam – Acide cholique“.
60

Be to, Taryba teisingai teigia, kad pagal ginčijamo reglamento 1 straipsnio 15 punkte Reglamente Nr. 267/2012 nustatytą apribojimų sistemą (toliau – ginčijama sistema) prašymas suteikti leidimą atlikti pervedimą pateikiamas kompetentingai nacionalinei institucijai, kuri pagal Reglamento Nr. 267/2012 30b straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą turi diskreciją nuspręsti, ar atlikus atitinkamą pervedimą galėtų būti pažeistas Reglamente Nr. 267/2012 numatytas kuris nors draudimas arba įpareigojimas. Be to, atlikusi vertinimą kompetentinga institucija priima sprendimą arba leisti atlikti atitinkamą pervedimą, arba uždrausti jį atlikti.
67

Be to, 2013 m. balandžio 12 d. rašte ieškovė ginčijo skaičiuojant ekspertų honorarus naudotą sąnaudų vienetą, nes ji suderėjo mažesnius honorarus. Ji pridūrė galinti pateikti susitarimus su šiais ekspertais. Tačiau reikia konstatuoti, kad ji jų nepateikė ir kitaip nepatvirtino savo teiginių. Be to, ieškovė mini savo organizacinius ir komercinius pajėgumus, tačiau nepateikia konkrečių tai patvirtinančių dokumentų.
199

Be to, būtent pati Jungtinė Karalystė atlikdama Komisijai pasiūlytą finansinės rizikos vertinimą kaip apskaičiavimo pagrindą naudojo visas 2009 ataskaitiniais metais Šiaurės Airijoje patirtas išlaidas, ir ji tai patvirtino per teismo posėdį (žr. šio sprendimo 192 punktą). Šiuo atveju iš bylos medžiagos matyti, kad per sąskaitų patvirtinimo procedūrą pateikdama šį rizikos vertinimą Jungtinė Karalystė nepadarė jokių išlygų dėl šio apskaičiavimo pagrindo.
44

Tai, kad atitinkamą tyrimą vykdo valstybės narės valdžios institucija, o ne Sąjungos institucija, neturi įtakos, siekiant įtraukti dokumentus į Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečios įtraukos taikymo sritį (šiuo klausimu žr. 2006 m. liepos 6 d. Sprendimo Franchet ir Byk / Komisija, T‑391/03 ir T‑70/04, Rink., EU:T:2006:190, 121–124 punktus). Iš šios nuostatos formuluotės nematyti, kad joje kalbama tik apie Sąjungos institucijų inspekcijas, tyrimą ir auditą, priešingai nei to paties reglamento 4 straipsnio 3 dalies, kuria siekiama apsaugoti „institucijos“ sprendimų priėmimo procesą, atveju. Be to, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad vykstant Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 5 dalyje nustatytam sprendimų priėmimo procesui, susijusiam su valstybės narės dokumentais, reikalaujama, kad atitinkama institucija ir valstybė narė atsižvelgtų į to paties reglamento 4 straipsnio 1–3 dalyse numatytas konkrečias išimtis. Jis pridūrė, kad valstybių narių teisėtų interesų apsauga gali būti užtikrinta šiomis išimtimis (2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Švedija / Komisija, C‑64/05 P, Rink., EU:C:2007:802, 83 punktas). Taigi reikia laikyti, kad šios išimtys susijusios ne tik su Sąjungos institucijų veiklos, bet ir su valstybės narės interesų apsauga, pavyzdžiui, inspekcijų, tyrimo ir audito, kuriuos vykdo šios valstybės narės valdžios institucijos, apsauga.
64

Be to, reikia nurodyti, kad, kitaip, nei ieškinyje teigė pati ieškovė, savo sprendime Apeliacinė taryba visiškai neatliko bendros Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnyje nurodytų dviejų absoliučių atmetimo pagrindų analizės ir pirmiausia teisingai pasirinko atlikti analizę, pagrįstą minėto reglamento 7 straipsnio 1 dalies c punktu, būtent dėl to, kad žodis „monaco“ nurodo to paties pavadinimo teritoriją, todėl reikėjo visų pirma nagrinėti, ar atitinkamos prekės ir paslaugos pakankamai tiesiogiai ir konkrečiai susijusios su Monako Kunigaikštystės teritorijos nurodymu (ginčijamo sprendimo 21–31 punktai). Tik toliau (ginčijamame sprendime atitinkama dalis pradedama įterpiniu „be to“) Apeliacinė taryba nurodė, jog Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktu grindžiamas absoliutus atmetimo pagrindas turi būti taip pat taikomas (ginčijamo sprendimo 32 ir 33 punktai), prieš padarydama išvadą, kad absoliučių atmetimo pagrindų atitinkamos taikymo sritys sutampa (ginčijamo sprendimo 34 punktas), o tai iš tiesų patvirtinta nusistovėjusioje teismų praktikoje (šiuo klausimu žr. 2008 m. birželio 10 d. Sprendimo Novartis / VRDT (BLUE SOFT), T‑330/06, EU:T:2008:185, 30 punktą ir 2010 m. spalio 7 d. Sprendimo Deutsche Behindertenhilfe – Aktion Mensch / VRDT (diegesellschafter.de), T‑47/09, EU:T:2010:428, 24 punktą).
2014 m. lapkričio 19 d. Bendrojo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas

Out of the blue / VRDT – Dubois ir kt. (FUNNY BANDS)

(Byla T‑344/13)

„Bendrijos prekių ženklas — Protesto procedūra — Žodinio Bendrijos prekių ženklo FUNNY BANDS paraiška — Nacionalinis komercinis pavadinimas FUNNY BANDS — Ankstesnis nacionalinis interneto domeno pavadinimas www.funny-bands.com — Santykinis atmetimo pagrindas — Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalis — Žymens, kuris nėra tik vietinės reikšmės, naudojimas versle — Reglamento Nr. 207/2009 76 straipsnio 2 dalis — Protesto atmetimas“

1. Bendrijos prekių ženklas — Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas — Santykiniai atmetimo pagrindai — Neregistruoto prekių ženklo ar kito prekyboje naudojamo žymens savininko protestas — Sąlygos — Žymens vietinė reikšmė (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalis) (žr. 22–25 punktus)

2. Bendrijos prekių ženklas — Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas — Santykiniai atmetimo pagrindai — Neregistruoto prekių ženklo ar kito prekyboje naudojamo žymens savininko protestas — Sąlygos — Vertinimas atsižvelgiant į nacionalinėje teisėje, reglamentuojančioje nurodytą žymenį, nustatytus kriterijus (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalis) (žr. 36 punktą)

3. Bendrijos prekių ženklas — Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas — Santykiniai atmetimo pagrindai — Neregistruoto prekių ženklo ar kito prekyboje naudojamo žymens savininko protestas — Žodinis prekių ženklas FUNNY BANDS — Komercinis pavadinimas FUNNY BANDS ir interneto domeno vardas www.funny-bands.com (Tarybos reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 4 dalis) (žr. 37 punktą)

Dalykas

Ieškinys dėl 2013 m. balandžio 4 d. VRDT antrosios apeliacinės tarybos sprendimo (byla R 542/2012‑2), susijusio su protesto procedūra tarp Out of the blue KG ir Frédéric Dubois ir kt.

Rezoliucinė dalis

1. Atmesti ieškinį.
63

Be to, reikia pažymėti, kad atsiliepime į ieškinį Komisija išsamiai apibūdino sutartį Mosaica, pabrėždama jos sąlygas, kurios yra reikšmingos ginčui išspręsti. Be to, ji pateikė savo argumentus, pagal kuriuos Technion neįvykdė įpareigojimų, nustatytų jam pagal PP6 bendrųjų sąlygų II.19 straipsnį, pagal kurį, kaip teigia Komisija, Sąjungos finansinis dalyvavimas apribojamas tinkamomis finansuoti išlaidomis, t. y. realiomis ir pagrįstomis išlaidomis. Šie argumentai rodo, jog, Komisijos supratimu, ieškovai iš esmės nesutinka su ginčijamo skolinio reikalavimo pagal sutartį buvimu, taigi galėjo veiksmingai užtikrinti savo gynybą atsiliepime į ieškinį. Be to, per posėdį Komisija patvirtino, kad ieškinio dalinio perkvalifikavimo atveju jos teisė į gynybą nebūtų paveikta.
59

Be to, 2014 m. liepos 8 d. posėdyje ieškovui ir jo advokatams buvo suteikta galimybė pareikšti savo poziciją dėl minėto dokumento priimtinumo, reikšmės ir įrodomosios galios per terminą, kurio negalima laikyti pernelyg trumpu, atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, visų pirma į oficialų šio dokumento, gauto iš viešojo registro, pobūdį. Šiomis aplinkybėmis ieškovas jau neprieštaravo, kad šis dokumentas būtų pridėtas prie bylos medžiagos. Be to, ieškovas neprašė Bendrojo Teismo nei suteikti jam galimybės raštu pateikti pastabas dėl šio dokumento, nei atidėti posėdžio.