ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Teisės į gynybą paisymas vykstant bet kokiai procedūrai, per kurią gali būti skirtos sankcijos, būtent baudos ar periodinės baudos, yra pagrindinis Bendrijos teisės principas, kurio turi būti laikomasi net ir per administracinę procedūrą. Pagal šį principą konkrečiai reikalaujama, kad pranešime apie kaltinimus, kurį Komisija adresuoja įmonei, kai ketina skirti sankciją už konkurencijos taisyklių pažeidimą, turi būti nurodomi visi veiksniai, kuriais remdamasi ji kaltina įmonę, pavyzdžiui, inkriminuojamos faktinės aplinkybės, jų kvalifikacija ir įrodymai, kuriais remiasi Komisija, kad ši įmonė galėtų veiksmingai pateikti savo argumentus per jos atžvilgiu pradėtą administracinę procedūrą.

Toks principas neleidžia laikyti teisėtu sprendimo, kuriuo Komisija skiria įmonei baudą konkurencijos srityje, prieš tai nenurodžiusi jos atžvilgiu nustatytų kaltinimų.

Be to, atsižvelgiant į pranešimo apie kaltinimus svarbą, turi būti aiškiai nurodytas juridinis asmuo, kuriam gali būti skirtos baudos, ir jis turi būti adresuotas šiam asmeniui. Taip pat svarbu, kad pranešime apie kaltinimus būtų nurodytas įmonės, kuriai inkriminuojamos faktinės aplinkybės, statusas.

Turi būti panaikintas Komisijos sprendimas, kuriame nustatoma patronuojančiosios bendrovės atsakomybė dėl, pirma, jos tiesioginio dalyvavimo kartelyje ir, antra, dėl vienos iš jos dukterinių bendrovių dalyvavimo kartelyje, nors pranešime apie kaltinimus patronuojančiajai bendrovei nebuvo nurodytas nei kaltinimas dėl jos tiesioginio dalyvavimo pažeidime, nei faktinės aplinkybės, kuriomis galiausiai sprendime buvo grindžiamas minėtas kaltinimas. Aplinkybė, kad galutiniame sprendime yra nurodyta šios bendrovės atsakomybe už jos, kaip patronuojančiosios bendrovės, dalyvavimą kartelyje, nepanaikina galimybės, kad šis sprendimas yra pagrįstas elgesiu, dėl kurio minėta bendrovė neturėjo galimybės pasiteisinti. Tokioje situacijoje Pirmosios instancijos teismas, nenustatydamas jokių sprendimo, kuriuo buvo pažeista patronuojančiosios bendrovės teisė į gynybą, teisinių pasekmių, padaro teisės klaidą.

(žr. 34, 36–39, 41, 44–45 ir 48 punktus)
Direktyvos 2001/23 dėl valstybių narių įstatymų, skirtų darbuotojų teisių apsaugai įmonių, verslo arba įmonių ar verslo dalių perdavimo atveju, suderinimo 3 straipsnio 4 dalyje numatyta to paties 3 straipsnio 1 ir 3 dalių, reikalaujančių, kad perėmėjas bent vienus metus išsaugotų teises ir pareigas, kylančias iš darbo sutarties arba darbo santykių, taip pat taikytų kolektyvinės sutarties sąlygas iki kolektyvinės sutarties nutraukimo ar pabaigos arba kitos kolektyvinės sutarties įsigaliojimo arba taikymo, taikymo išimtis.

Ši išimtis susijusi su darbuotojų teisėmis į senatvės, invalidumo išmokas ar išmokas netekus maitintojo pagal papildomas pensijų sistemas bendrovėje arba tarp bendrovių, kurios neįeina į valstybių narių teisės aktais nustatytas socialinės apsaugos sistemas. Be to, atsižvelgiant į bendrąjį minėta direktyva siekiamą darbuotojų teisių apsaugos tikslą įmonės perdavimo atveju, ši išimtis turi būti aiškinama griežtai. Iš to matyti, kad tik išmokų, skiriamų ne pagal teisės aktais įtvirtintas socialinės apsaugos sistemas, kurios išsamiai išvardytos Direktyvos 2001/23 3 straipsnio 4 dalies a punkte, atžvilgiu gali būti netaikoma pareiga perkelti darbuotojų teises.

Be to, pagal Direktyvos 2001/23 3 straipsnio 4 dalies b punktą, net tuo atveju, kai valstybės narės taiko šią išimtį, jos patvirtina priemones, būtinas, kad būtų ginami darbuotojų ir perdavėjo įmonėje perdavimo dieną jau nebedirbančių asmenų interesai, susiję su neatidėliotinomis arba būsimomis jų teisėmis į senatvės išmokas, įskaitant išmokas, mokamas netekus maitintojo, pagal tos pačios nuostatos a punkte nurodytas papildomas sistemas.

(žr. 29–32 punktus)
—

nepriėmusi įstatymų ir kitų teisės aktų, būtinų visiškai ir teisingai perkelti 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo 1 straipsnio 2 dalies b punktą, c punkto antrąją pastraipą ir d punktą, 13 dalies antrąją pastraipą, 14 straipsnio 4 dalį, 17 straipsnio 10 dalies a ir c punktus, 34 straipsnio 8 dalį, 36 straipsnio 2 dalį, 39 straipsnio 2 dalį, 45 straipsnio 1 dalį ir 3 dalies a ir c punktus, 48 straipsnio 1–4 dalis ir 6 dalies c punktą, 49 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką ir 3–5 dalis, 50 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos c punktą, 52 straipsnio 1 dalį, 57 straipsnio 1 dalies antrosios pastraipos d ir e punktus ir 3 dalies pirmąjį sakinį bei 65 straipsnio 2 dalį,
12

Ginčijamo reglamento II dalyje, kurioje yra šio reglamento 3–32 straipsniai, reglamentuojamas atliekų vežimas Bendrijoje tranzitu arba be tranzito per trečiąsias šalis. Šioje dalyje įtvirtinta pagrindinė reglamento sistema, apimanti išsamias taisykles, susijusias su pareigomis pranešti, atliekų vežimo procedūra ir kontrole. Pagal šio reglamento 3 straipsnio 1 dalį išankstinio rašytinio pranešimo ir leidimo procedūra pagal to paties reglamento II dalies nuostatas taikoma vežant visas šalinti skirtas atliekas ir, be kita ko, vežant naudoti skirtas ginčijamo reglamento IV priede išvardytas atliekas („oranžinis sąrašas“). Į šį priedą įtrauktos Bazelio konvencijos II ir VIII prieduose išvardytos atliekos.
94

Be to, reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad esant tokiai situacijai, kai bylą pirmosios instancijos teismas nagrinėja antrą kartą po to, kai jo priimtą sprendimą panaikino apeliacinės instancijos teismas, šiam pirmosios instancijos teismui turi būti suteikta galimybė kreiptis į Teisingumo Teismą pagal EB 234 straipsnį, nepaisant to, ar egzistuoja vidaus teisės norma, pagal kurią žemesnės grandies teismui yra privalomas aukštesniosios grandies teismo vertinimas teisės klausimais (minėtas 1974 m. vasario 12 d. Sprendimas Rheinmühlen-Düsseldorf).
20

Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia, norėdamas išsiaiškinti, ar šis aktas atitinka Bendrijos teisę, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar galiojančių gamtinių dujų paskirstymo koncesijų, kurios buvo suteiktos be konkurso, automatinis ir bendras pratęsimas iki 2007 m. gruodžio 31 dienos atitinka EB 43 ir 49 straipsnius ir 86 straipsnio 1 dalį bei vienodo požiūrio, nediskriminavimo ir skaidrumo principus? 2. Ar EB 43, 49 straipsnius ir 86 straipsnio 1 dalį bei vienodo požiūrio, nediskriminacijos ir skaidrumo principus atitinka paskesni automatiniai galiojančių koncesijų dėl gamtinių dujų paskirstymo, kurios buvo pirmiau suteiktos be konkurso, pratęsimai iki 2009 m. gruodžio 31 d., jeigu: a) koncesininkas sujungė bendroves ir dėl to jo aptarnaujamų vartotojų skaičius padvigubėjo, palyginti su didžiausios susijungusios bendrovės pirmiau aptarnautų vartotojų skaičiumi; b) koncesininko vartotojais tapo per 100000 galutinių vartotojų, arba jis per metus paskirsto per 100 mln. m3 dujų, arba vykdo savo veiklą bent jau visai provincijos teritorijai prilygstančioje zonoje; c) mažiausia 40 % koncesininko akcinio kapitalo perduota privatiems akcininkams? 3. Ar 2003 m. birželio 26 d. Direktyvos 2003/55/EB <…> ketvirtą, aštuntą, dešimtą ir aštuonioliktą konstatuojamąsias dalis, jos 23 straipsnio 1 dalį, Sutarties 10 straipsnį bei protingumo ir proporcingumo principus atitinka galiojančių koncesijų dėl gamtinių dujų paskirstymo pratęsimas pirmajame ir antrajame klausimuose numatytais atvejais, ypač atsižvelgiant į: a) valstybių (narių) pareigą iki 2007 m. liepos 1 d. įgyvendinti gamtinių dujų rinkos liberalizavimo tikslą; b) draudimą valstybėms (narėms) priimti ar palikti galioti nacionalinės teisės normas, prieštaraujančias gamtinių dujų rinkos liberalizavimui; c) valstybių (narių) pareigą numatyti protingą ir objektyvų pereinamojo laikotarpio terminą“?
24

Be to, šį aiškinimą patvirtina travaux préparatoires. Iš tiesų pasiūlyme dėl Tarybos reglamento (EB) dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL C 376 E, 1999, p. 1) siūlomo reglamento, kurį Bendrijos teisės aktų leidėjas priėmė nepakeistą, II skyriaus 5 skirsnio atžvilgiu teigiama kad šiame skirsnyje numatyta jurisdikcija pakeičiama ta, kuri numatyta 1 skirsnyje „Bendrosios nuostatos“ ir 2 skirsnyje – „Speciali jurisdikcija“.
40

Be to, Teisingumo Teismas nusprendė, kad kompetentinga valdžios institucija turi įvertinti, ar Direktyvos 91/628 nuostatos nesilaikymas turėjo poveikį gyvūnų gerovei, ar galima prireikus ištaisyti tokį pažeidimą ir ar dėl to eksporto grąžinamoji išmoka prarandama, sumažinima arba išmokama visa (žr. minėto sprendimo Viamex Agrar Handel ir ZVK 44 punktą).
31

Vis dėlto teisės aktuose nacionaliniu ar vietos lygmeniu gali būti įtvirtinti objektyvūs kriterijai aiškaus tarptautinio intereso buvimui nustatyti. Tokie kriterijai galėtų, be kita ko, būti tam tikro dydžio atitinkamos sutarties vertė, kartu atsižvelgiant į darbų atlikimo vietą. Be to, tokio intereso egzistavimo tikimybę galima būtų atmesti, pavyzdžiui, tuo atveju, kai atitinkamos sutarties ekonominė nauda yra labai maža (šiuo klausimu žr. 2005 m. liepos 21 d. Sprendimo Coname, C-231/03, Rink. p. I-7287, 20 punktą). Vis dėlto būtina atsižvelgti į tai, kad tam tikrais atvejais valstybių sienos eina per aglomeracijas, esančias skirtingų valstybių narių teritorijose, ir kad tokiomis aplinkybėmis net ir mažos vertės pirkimai gali kelti aiškų tarptautinį interesą.
39

Galiausiai negalima teigti, kad akcizas netaikomas produktams, kurie buvo prarasti dėl to, kad jie niekada nebuvo išleisti vartojimui, o tai yra Direktyvos 92/12 6 straipsnio 1 dalyje nustatyta mokesčio taikymo sąlyga. Iš tiesų, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 30 punkte, mineralinėms alyvoms akcizas taikomas vien dėl to, kad jos pagamintos Bendrijos teritorijoje ar į ją importuotos ir kad akcizas iš esmės taip pat taikomas trūkumo ir praradimo, kurių atžvilgiu atsakingos valdžios institucijos neatleido nuo mokesčio, atvejais. Iš to matyti, kad mokestinės skolos atsiradimui išleidimas vartojimui neturi lemiamos reikšmės.
33

Šioje byloje mokytoja E. Elsner-Lakeberg dirbo 15 akademinių valandų per savaitę, o visą darbo dieną dirbantys mokytojai dirbo 24,5 akademinės valandos per savaitę. Vieną mėnesį E. Elsner-Lakeberg papildomai dirbo 2,5 akademinės valandos. Taigi ji negalėjo reikalauti sumokėti už šiuos viršvalandžius. Iš to matyti, kad jai buvo sumokėta už 15 akademinių valandų per savaitę, nors ji išdirbo 17,5 akademinės valandos. Atvirkščiai, visą darbo dieną dirbančiam mokytojui, išdirbus 17,5 akademinės valandos, būtų atlyginta už 17,5 valandos, jeigu tai neviršytų jo individualiame darbo grafike nustatytų valandų per savaitę. Teisingumo Teismas nusprendė, kad iš to išplaukia nevienodas požiūris atlyginimo atžvilgiu, nes išdirbę tokį patį skaičių valandų ne visą darbo dieną dirbantys darbuotojai gauna mažesnį darbo užmokestį nei dirbantieji visą darbo dieną.
23

Taigi skundžiamu sprendimu, pagal kurį ši išimtis netaikoma darbui atitinkamai valstybei narei per autonomines bendruomenes, nepaisoma priežasčių, dėl kurių ši nuostata priimta, ir sukuriama diskriminacija tarp pareigūnų, kurie, dirbdami nuolatinėje atstovybėje, dirbo šiai valstybei narei per centrinę administraciją ir turi teisę į ekspatriacijos išmoką (2005 m. rugsėjo 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hosman-Chevalier prieš Komisiją, T-72/04, Rink. p. II-3265, 40 punktas), ir pareigūnų, kurie dirbo per autonominės bendruomenės administraciją. Iš tiesų abiem šiais atvejais pareigūnas, prieš pradėdamas dirbti Bendrijos tarnyboje, neužmezgė nuolatinių ryšių su valstybe, kurioje dirba, dėl perkėlimo į šią valstybę laikinumo. Pagaliau turi reikšmės tai, ar pareigūno ryšys su įdarbinimo valstybe yra tęstinis, ar ne.
17

Tokiomis aplinkybėmis Bundeskommunikationssenat nusprendė sustabdyti skundo nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus: „1. Ar <…> Direktyvos 89/552 <…> 1 straipsnio f punktas turi būti aiškinamas taip, kad „teleparduotuve“ turi būti laikomos taip pat ir laidos arba jų dalys, kuriose televizijos transliuotojas siūlo žiūrovams galimybę nedelsiant surinkus specialius telefono numerius ir kartu už atlygį dalyvauti to paties transliuotojo organizuojamame žaidime prizui laimėti? 2. Jeigu į pirmąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai: ar <…> Direktyvos 89/552 <…> 1 straipsnio c punktas turi būti aiškinamas taip, kad „televizijos reklama“ turi būti laikoma ir tokia laidose arba laidų dalyse pateikiama informacija, kuria transliuotojas žiūrovams siūlo galimybę nedelsiant surinkus specialius telefono numerius ir kartu už atlygį dalyvauti to paties transliuotojo organizuojamame žaidime prizui laimėti?“
38

Be to, Švedijos Karalystė mano, kad Komisijos požiūris į tai, kaip akcizai paveikia vartotojo pasirinkimą tarp alaus ir vyno, yra pernelyg supaprastintas. Iš tiesų šios dvi prekės nėra visiškai viena kitą pakeičiančios, todėl kitos aplinkybės, be apmokestinimo, gali turėti įtakos vartotojo pasirinkimui.
Iš to išplaukia, kad tai, jog teisė imtis kolektyvinių veiksmų yra pagrindinė, iš Bendrijos teisės taikymo srities nepašalina tokių veiksmų, kurių imamasi prieš kitoje valstybėje narėje įsteigtą įmonę, komandiruojančią darbuotojus pagal tarpvalstybinio paslaugų teikimo sistemą.

EB 49 straipsnis bei Direktyvos 96/7 dėl darbuotojų komandiravimo paslaugų teikimo sistemoje 3 straipsnis turi būti aiškinami kaip draudžiantys tai, kad valstybėje narėje, kur darbo ir įdarbinimo sąlygos dėl šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos a–g punktuose nurodytų dalykų, išskyrus minimalaus darbo užmokesčio normas, yra išdėstytos įstatymų nuostatose, profsąjungos, rengdamos kolektyvinius statybos darbų blokavimo veiksmus, galėtų bandyti priversti kitoje valstybėje narėje įsisteigusį paslaugų teikėją pradėti su ja derybas dėl komandiruotiems darbuotojams mokėtino darbo užmokesčio normų bei prisijungti prie kolektyvinės sutarties, kurioje dėl tam tikrų minėtų dalykų nustatomos palankesnės sąlygos nei išplaukiančios iš atitinkamų teisės aktų nuostatų, o kitos sąlygos yra susijusios su minėtos direktyvos 3 straipsnyje nenurodytais dalykais.

Iš tikrųjų dėl valstybės narės profsąjungų teisės imtis tokių kolektyvinių veiksmų įmonėms gali tapti mažiau patrauklu, netgi sunkiau, teikti paslaugas priimančiosios valstybės narės teritorijoje ir dėl to ši teisė sudaro laisvės teikti paslaugas apribojimą EB 49 straipsnio prasme. Tokia kliūtis nepateisinama darbuotojų apsaugos tikslo, kurio iš esmės ir siekiama priimančiosios valstybės narės profsąjungos pradėtu blokavimu, skirtu užtikrinti tam tikro nustatyto lygio darbo ir įdarbinimo sąlygas pagal tarpvalstybinio paslaugų teikimo sistemą komandiruotiems darbuotojams, atžvilgiu, nes Direktyva 96/71 atlikus koordinavimą, tokių darbuotojų darbdaviai privalo priimančiojoje valstybėje narėje laikytis pagrindinių minimalią apsaugą užtikrinančių imperatyvių teisės normų. Be to, šiuo tikslu negalima pateisinti profsąjungos siekio įpareigoti kitose valstybėse narėse įsteigtas ir darbuotojus į priimančiosios valstybės narės teritoriją laikinai komandiruojančias įmones derėtis dėl darbo užmokesčio, nes tokias derybas reglamentuoja nacionalinės teisės aktai, kuriuose nėra pakankamai aiškių ir prieinamų nuostatų, kad tokiai įmonei nebūtų praktiškai neįmanoma arba pernelyg sunku nustatyti pareigas, kurių ji turi laikytis minimalaus darbo užmokesčio srityje.

(žr. 99, 107–111 ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Keywords

Summary



Keywords

1. Bendrijos teisė – Aiškinimas – Metodai

2. Teisės aktų derinimas – Finansų sistemos apsauga nuo jos panaudojimo pinigų plovimui – Direktyva 91/308

(ES 6 straipsnio 2 dalis; Tarybos direktyvos 91/308 2a straipsnio 5 punktas ir 6 straipsnio 1 dalis bei 3 dalies antroji pastraipa)

Summary

1. Kai Bendrijos antrinės teisės aktą galimą aiškinti įvairiai, prioritetą reikia teikti EB sutartį atitinkančiam aiškinimui, o ne tokiam aiškinimui, kuris ją pažeistų. Iš tiesų valstybės narės privalo ne tik savo nacionalinę teisę aiškinti taip, kad ji atitiktų Bendrijos teisę, bet taip pat nesivadovauti tokiu antrinės teisės teksto aiškinimu, kuris pažeistų Bendrijos teisinės sistemos saugomas pagrindines teises arba kitus bendruosius Bendrijos teisės principus.

(žr. 28 punktą)

2. Informavimo ir bendradarbiavimo su valdžios institucijomis, atsakingomis už kovą su pinigų plovimu, pareigos, numatytos Direktyvos 91/308 dėl finansų sistemos apsaugos nuo jos panaudojimo pinigų plovimui, iš dalies pakeistos Direktyva 2001/97, 6 straipsnio 1 dalyje ir taikomos advokatams pagal šios direktyvos 2a straipsnio 5 punktą, atsižvelgiant į jos 6 straipsnio 3 dalies antrąją pastraipą, nepažeidžia Europos žmogaus teisių konvencijos 6 straipsnyje ir ES 6 straipsnio 2 dalyje užtikrinamos teisės į teisingą procesą.

Iš Direktyvos 91/308 2a straipsnio 5 punkto matyti, kad informavimo ir bendradarbiavimo pareigos advokatams taikomos tik tuomet, kai jie padeda klientui parengti ar vykdyti šios nuostatos a punkte išvardytus iš esmės finansinius ar nekilnojamojo turto sandorius arba kai jie veikia kliento vardu ir jo naudai finansiniame ar nekilnojamojo turto sandoryje. Paprastai ši veikla dėl savo pobūdžio nėra susijusi su teismo procesu ir dėl to jai netaikoma teisė į teisingą procesą.

Be to, nuo to momento, kai advokato paslaugų, susijusių su Direktyvos 91/308 2a straipsnio 5 punkte numatytais sandoriais, prašoma gynybos ar atstovavimo teisme tikslams ar prašant konsultacijų dėl teismo proceso inicijavimo ar išvengimo, šis advokatas pagal Direktyvos 91/308 6 straipsnio 3 dalies antrąją pastraipą yra atleidžiamas nuo šio straipsnio 1 dalyje nustatytos pareigos, ir šiuo atveju nėra svarbu, ar tokia informacija yra gaunama prieš tokį procesą, tokio proceso metu, ar po jo. Toks atleidimas nuo pareigos yra skirtas apsaugoti kliento teisę į teisingą procesą.

Atsižvelgiant į tai, kad iš paties apibrėžimo aišku, jog iš teisės į teisingą procesą kylantys reikalavimai yra susiję su teismo procesu, ir į tai, kad pagal Direktyvos 91/308 6 straipsnio 3 dalies antrąją pastraipą advokatai, kurių veiklai būdingas toks ryšys, yra atleidžiami nuo šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje numatytų informavimo ir bendradarbiavimo pareigų, šie reikalavimai nėra pažeidžiami.

(žr. 33–35, 37 punktus ir rezoliucinę dalį)
Keywords

Summary



Keywords

Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Apyvartos mokesčiai – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Paslaugų teikimas

(Tarybos direktyvos 77/388 9 straipsnio 2 dalies c punkto pirma įtrauka)

Summary

Direktyvos 77/388 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo 9 straipsnio 2 dalies c punkto pirmoje įtraukoje nustatyta, kad paslaugų, susijusių su kultūrine, menine, sportine, moksline, švietimo, pramogų ar kitokia panašia veikla, įskaitant tokios veiklos organizatorių darbą, bei papildoma veikla, suteikimo vieta laikoma ta vieta, kur tos paslaugos yra realiai suteikiamos. Ši nuostata turi būti aiškinama taip, kad mugės ar parodos organizatoriaus dalyviams teikiamos bendros paslaugos laikytinos šioje nuostatoje numatytomis paslaugomis.

Iš tikrųjų bendros savybės, būdingos skirtingoms Šeštosios direktyvos 9 straipsnio 2 dalies c punkto pirmoje įtraukoje numatytoms teikiamų paslaugų rūšims, atsirado dėl kompleksinio atitinkamų paslaugų, apimančių kelias paslaugas, pobūdžio bei dėl to, kad šios paslaugos paprastai teikiamos keliems skirtingiems gavėjams, tai yra visiems asmenims, dalyvaujantiems įvairioje kultūrinėje, meninėje, sportinėje, mokslinėje, švietimo ar pramogų veikloje. Šios skirtingos paslaugų rūšys turi tą bendrą savybę, kad jos paprastai teikiamos vieno renginio metu, o vieta, kur šios kompleksinės paslaugos realiai suteikiamos, dažniausiai yra lengvai nustatoma, nes tokie renginiai vyksta konkrečioje vietoje. Be to, mugė ar paroda, nesvarbu, kokio pobūdžio, įvairiems gavėjams dažniausiai vienoje vietoje ir vieno renginio metu teikia įvairias kompleksines paslaugas, siekiant, be kita ko, pateikti informaciją, pristatyti prekes ar įvykius, juos reklamuojant lankytojams.

Šiomis aplinkybėmis turi būti manoma, kad paroda ar mugė gali būti priskirta Šeštosios direktyvos 9 straipsnio 2 dalies c punkto pirmoje įtraukoje numatytoms panašios veiklos rūšims.

(žr. 23–25, 29 punktus ir rezoliucinę dalį)
259

Vien dėl to, kad nebuvo atliktas 1997 m. pradėtų sausinimo kanalų priežiūros darbų poveikio teritorijai vertinimas, kaip nurodė generalinė advokatė savo išvados 182 punkte, leidimas būtų buvęs neteisėtas pagal Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies antrą sakinį. Be to, remiantis Airijos aiškinimu, kaip nurodyta šio sprendimo 256 punkte, nebuvo galima suteikti leidimo, nes nagrinėjami darbai galėjo reikšmingai paveikti Glen Lough SAT. Kadangi pagrindinis šios SAT tikslas – gulbių giesmininkių žiemojimo teritorijų apsauga, minėtos teritorijos vientisumas iš tikrųjų buvo paveiktas Buveinių direktyvos 6 straipsnio 3 dalies antro sakinio prasme.
Keywords

Summary



Keywords

Teisminis bendradarbiavimas civilinėse bylose – Teisminių ir neteisminių dokumentų įteikimas – Reglamentas Nr. 1348/2000

(Tarybos reglamento Nr. 1348/2000 4–11 ir 14 straipsniai)

Summary

Tarybos reglamentas Nr. 1348/2000 dėl teisminių ir neteisminių dokumentų civilinėse arba komercinėse bylose įteikimo valstybėse narėse turi būti aiškinamas kaip nenustatantis jokios hierarchijos tarp 4–11 straipsniuose numatyto perdavimo per agentūras ir jo 14 straipsnyje numatyto perdavimo paštu, todėl teisminį dokumentą galima įteikti viena ar kita iš šių dviejų priemonių, ar jomis abiem kartu. Viena vertus, nei reglamento konstatuojamosios dalys, nei jo nuostatos nenumato, kad kuriai nors pagal reglamente nustatytą tvarką naudojamai perdavimo ir įteikimo priemonei turėtų būti suteiktas aukštesnis rangas, palyginti su įteikimo priemone per agentūras. Kita vertus, atsižvelgiant į reglamento, kuriuo siekiama užtikrinti veiksmingą teisminių dokumentų įteikimą, kartu užtikrinant jų adresatų teisėtų interesų apsaugą, tikslą ir turint omenyje, kad visos reglamente numatytos įteikimo priemonės gali iš esmės užtikrinti šių interesų apsaugą, turi būti įmanoma pasinaudoti viena ar kita, net ir kartu dviem ar keliomis šiomis įteikimo priemonėmis, kurios, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, atrodo tinkamiausios.

Todėl tuo atveju, kai buvo įteikta ir per agentūrą, ir paštu, nustatant gavėjo atžvilgiu procedūros, susijusios su įteikimu, termino pradžią, reikia atsižvelgti į pirmojo teisėto įteikimo datą. Iš esmės siekiant nepanaikinti šias įteikimo priemones reglamentuojančio reglamento nuostatų esmės, į visas su vienos iš jų teisėtu įgyvendinimu susijusiais teisines pasekmes turi būti atsižvelgta nepaisant to, ar vėliau buvo įvykdyta kita įteikimo priemonė. Be to, reglamentu siekiama paspartinti norimų įteikti teisminių dokumentų perdavimą ir pačių teisminių procedūrų eigą. Vadinasi, jei siekiant apskaičiuoti procedūros terminą atsižvelgiama į pirmąjį atitinkamo akto įteikimą, jo adresatas privalo pareikšti ieškinį anksčiau, o tai leidžia kompetentingam teismui greičiau priimti sprendimą.

(žr. 20–21, 28–32 punktus ir rezoliucinę dalį)