Byla C‑618/16

Rafal Prefeta

prieš

Secretary of State for Work and Pensions

(Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvas asmenų judėjimas – SESV 45 straipsnis – 2003 m. Stojimo aktas – XII priedo 2 skyrius – Galimybė valstybei narei nukrypti nuo Reglamento (ES) Nr. 492/2011 7 straipsnio 2 dalies ir Direktyvos 2004/38/EB 7 straipsnio 3 dalies – Lenkijos pilietis, priimančiojoje valstybėje narėje neišdirbęs nenutrūkstamai 12 mėnesių kaip registruotas darbuotojas“

Santrauka – 2018 m. rugsėjo 13 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas

Naujų valstybių narių įstojimas į Europos Sąjungą – 2003 m. Stojimo aktas – Pereinamojo laikotarpio priemonės – Laisvas asmenų judėjimas – Direktyva 2004/38 – Nacionalinės teisės aktai, kuriais nustatytas „narystės siekiančios valstybės darbuotojo, kuriam privaloma registracija“, statusas, taikomas naujai įstojusių valstybių piliečiams – Minėto statuso praradimas, kai valstybės narės teritorijoje nenutrūkstamai dvylika mėnesių išdirbama kaip registruotam darbuotojui – Leistinumas

(SESV 45 straipsnis; 2003 m. stojimo akto XII priedo 2 skyrius; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB 7 straipsnio 3 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos reglamento Nr. 492/2011 1–6 straipsniai)

Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų XII priedo 2 skyrius turi būti aiškinamas taip, kad jame numatytu pereinamuoju laikotarpiu pagal jį buvo leidžiama Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei netaikyti 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičiančios Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinančios [d]irektyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB, 7 straipsnio 3 dalies Lenkijos piliečiui, kaip antai R. Prefeta, kuris neįvykdė nacionalinės teisės aktuose nustatytos sąlygos išdirbti jos teritorijoje nenutrūkstamai dvylika mėnesių kaip registruotam darbuotojui.

Šiuo klausimu pažymėtina, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog šio stojimo akto XII priedo 2 skyriumi siekiama užkirsti kelią trikdymams, kurių galėtų atsirasti naujoms valstybėms įstojus į Sąjungą ankstesnių valstybių narių darbo rinkose dėl staigaus didelio skaičiaus naujųjų valstybių piliečių darbuotojų atvykimo (šiuo klausimu žr. 2011 m. vasario 10 d. Sprendimo Vicoplus ir kt., C‑307/09–C‑309/09, EU:C:2011:64, 34 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).

Šio stojimo akto XII priedo 2 skyriaus 2 dalies pirmoje pastraipoje iš esmės numatyta, kad nukrypstant nuo Reglamento Nr. 492/2011 1–6 straipsnių pereinamuoju laikotarpiu nuo įstojimo dienos pabaigos esamos valstybės narės taikys nacionalines priemones arba priemones pagal dvišalius susitarimus, reglamentuojančias Lenkijos piliečių patekimą į jų darbo rinkas.

Todėl tuo remiantis 2004 m. taisyklių 2 straipsnyje Britanijos teisės sistemoje įvestas „narystės siekiančios valstybės darbuotojo, kuriam privaloma registracija“, statusas, taikomas visiems narystės siekiančių valstybių darbuotojams, kurie šių taisyklių taikymo laikotarpiu dirbo Jungtinėje Karalystėje. Minėtose taisyklėse buvo numatyta, kad atitinkami darbuotojai praranda šį statusą, kai jie valstybės narės teritorijoje išdirbo nenutrūkstamai dvylika mėnesių kaip registruoti darbuotojai – ši darbinė veikla, visa ar iš dalies, turi būti įvykdyta po 2004 m. balandžio 30 d.

Laikotarpiu, kuriuo atitinkamos narystės siekiančios valstybės piliečiui buvo suteiktas šis statusas, jis privalėjo iš atitinkamų nacionalinių institucijų gauti registracijos pažymėjimą ir jis negalėjo naudotis visomis teisėmis, kurios pagal Sąjungos teisę suteikiamos valstybės narės piliečiui, darbo tikslais vykstančiam iš vienos valstybės narės į kitą. Konkrečiai kalbant, 2004 m. taisyklių 4 ir 5 straipsniai apriboja narystės siekiančios valstybės piliečio teisę apsigyventi Jungtinėje Karalystėje kaip ieškančiam darbo asmeniui darbo paieškos tikslu, jo galimybę išsaugoti darbuotojo statusą ir atitinkamą teisę gyventi šalyje, kai jis nustoja dirbti kaip samdomas darbuotojas arba kaip savarankiškai dirbantis asmuo.

Kaip Komisija iš esmės pažymėjo savo rašytinėse pastabose, Jungtinės Karalystės nustatyta nukrypti nuo Direktyvos 2004/38 7 straipsnio 3 dalies leidžianti nuostata buvo būtina siekiant visiškai įgyvendinti šios valstybės narės priimtas priemones remiantis 2003 m. Stojimo akto XII priedo 2 skyriaus 2 ir 9 dalyse nustatytose pereinamojo laikotarpio nuostatose numatytomis leidžiančiomis nukrypti nuostatomis.

(žr. 41, 43–46, 55 punktus ir rezoliucinę dalį)