Iš tikrųjų, viena vertus, tariamai skirtingas importuojamų produktų, kuriems taikomi antidempingo muitai, ir importuojamų produktų, dėl kurių nebuvo atliekamas joks tyrimas, vertinimas nepatenka nei į Reglamento Nr. 384/96 9 straipsnio 5 dalies, kuri draudžia diskriminacinį importuojamų produktų, kurių atžvilgiu buvo taikomi antidempingo muitai už to paties produkto importą, vertinimą, nei į 1994 m. Antidempingo kodekso 9 straipsnio 2 dalies, kuri draudžia diskriminacinį vertinimą, kai produktams nustatyti antidempingo muitai surenkami atitinkamų importuojamų produktų kilmės pagrindu, taikymo sritį. Kita vertus, bendrasis vienodo požiūrio principas yra taip pat netaikytinas, nes jis turi būti derinamas su teisėtumo principu, pagal kurį niekas negali savo naudai remtis neteisėtumu kito naudai.

Net jei Komisija antidempingo procedūrą pradeda tik dėl tam tikro apibrėžtų prekių importo, nors yra įrodymų, kurie taip pat pagrįstų tyrimą to paties produkto importo iš kitų šalių atžvilgiu, toks skirtingas vertinimas negali būti nei Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 9 straipsnio 5 dalies, nei Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos (1994 m. Antidempingo kodeksas) 9 straipsnio 2 dalies, nei bendrojo vienodo požiūrio principo pažeidimas.

Su tokia procedūra susijusi įmonė negali remtis jos teisių į gynybą pažeidimu, padarytu dėl to, kad kai kurie įrodymai, esantys konfidencialioje skundo, dėl kurio buvo pradėta ši procedūra, versijoje, nėra apibendrinti jai perduotoje nekonfidencialioje versijoje, nes nepakankamai apie tai informavusi Komisiją, o vėliau Tarybą ji nesuteikė šioms institucijoms galimybės įvertinti problemas, kurių jai galėtų sukelti įrodymų nenurodymas nekonfidencialioje versijoje.

Pagal teisės į gynybą paisymo principą įmonėms, susijusioms su tyrimo procedūra prieš priimant antidempingo reglamentą, turi būti suteikta galimybė per administracinę procedūrą veiksmingai išreikšti savo nuomonę dėl nurodytų faktų ir aplinkybių tikrumo ir svarbos bei dėl įrodymų, kuriais rėmėsi Komisija grįsdama dempingo praktikos ir iš jos kylančios žalos egzistavimą.

Nustatant antidempingo ir kompensacinius laikinus ar galutinius muitus reikia atsižvelgti į Bendrijos sudėtį atitinkamų reglamentų priėmimo momentu. Iš tikrųjų šie muitai yra ne sankcija už ankstesnius veiksmus, bet gynybos ir apsaugos nuo dempingu ir subsidijomis grindžiamos nesąžiningos konkurencijos priemonė. Be to, pagal Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 3 straipsnio 2 dalį ir pagal Reglamento Nr. 2026/97 dėl apsaugos nuo subsidijuoto importo iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių 8 straipsnio 2 dalį žala nustatoma remiantis ją patvirtinančiais įrodymais ir objektyviai ištyrus: pirma, importo dempingo ir subsidijų kiekius bei importo poveikį panašių produktų kainoms Bendrijos rinkoje ir, antra, tokio importo nulemtą poveikį Bendrijos pramonei. Remiantis tuo darytina išvada, kad jei Bendrijos plėtra įvyko po tyrimo laikotarpio ir jei per šį laikotarpį Komisijos gautoje informacijoje nebuvo atsižvelgta į plėtros perspektyvą ir todėl ji susijusi tik su iš pradinio valstybių narių skaičiaus sudaryta Bendrija, Komisija, priimdama laikinuosius reglamentus, ir prireikus Taryba, priimdama galutinius reglamentus, turi patikrinti, ar ši informacija taip pat yra aktuali išsiplėtusiai Bendrijai.

Institucijų nuo tokios pareigos jokiu būdu neatleidžia nei draudimas paprastai atsižvelgti į vėlesnio nei Pagrindinio antidempingo reglamento Nr. 384/96 6 straipsnio 1 dalyje ir Reglamento Nr. 2026/97 11 straipsnio 1 dalyje numatyto tiriamojo laikotarpio elementus, nei galimybė priemones peržiūrėti. Iš tikrųjų, viena vertus, šiuo laikotarpiu ir draudimu su išimtimis siekiama, kad tyrimo rezultatai būtų tipingi ir patikimi, užtikrinant, kad suinteresuotųjų gamintojų veiksmai pradėjus procedūrą neturėtų poveikio veiksniams, kuriais grindžiamas dempingo ar subsidijos ir žalos apskaičiavimas, ir kad procedūros pabaigoje įvestas galutinis muitas iš tikrųjų atlygintų šią žalą. Kita vertus, vien tokios peržiūros galimybė, kuri yra palikta Komisijos diskrecijai ir kuri atsirado po reglamentų priėmimo, negali būti pakankamas atsižvelgimas į plėtros poveikį.

(žr. 63–67, 71 punktus)