ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
29

Taip yra ankstesnio prekių ženklo, kuriuo remtasi per Bendrijos protesto procedūrą, registracijos datos atveju. Remiantis Reglamentu Nr. 207/2009 negalima nustatyti datos, nuo kurios ankstesni nacionaliniai prekių ženklai laikomi įregistruotais kiekvienoje iš valstybių narių, taigi šis klausimas reglamentuojamas atitinkamos valstybės narės nacionalinėje teisėje. Be to, reikia pažymėti, kad nors nacionalinė teisė buvo suderinta Direktyva 2008/95, iš 2007 m. birželio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo Häupl (C-246/05, Rink. p. I-4673, 26–31 punktai) matyti, kad minėta direktyva nesuderinamos prekių ženklų registracijos procedūros, vadinasi, valstybė narė, kurioje pateikta registracijos paraiška, turi nustatyti momentą, kada baigiasi registracijos procedūra pagal jos pačios procedūrines normas (žr. 2011 m. balandžio 14 d. Bendrojo Teismo sprendimo Lancôme prieš VRDT – Focus Magazin Verlag (ACNO FOCUS), T-466/08, Rink. p. II-1831, 30 ir 31 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
Dėl Sprendimo 2011/172 dėl ribojamųjų priemonių, taikytinų tam tikriems asmenims, subjektams ir organizacijoms, atsižvelgiant į padėtį Egipte, 1 straipsnio 1 dalies versijų prancūzų ir anglų kalba skirtumų šią nuostatą reikia aiškinti atsižvelgiant į jos kalbinių versijų visumą ir priėmimo aplinkybes bei tikslą. Taigi, pirma, šios nuostatos redakcija daugeliu kitų nei anglų ir prancūzų Sąjungos kalbų yra analogiška versijos anglų kalba redakcijai. Antra, aptariamo sprendimo veiksmingumui būtų rimtai pakenkta, jeigu jo 1 straipsnis būtų taikomas tik asmenims, dėl kurių paskelbti baudžiamieji nuosprendžiai, nes šie asmenys baudžiamojo proceso metu galėtų perkelti turtą į valstybes, kurios niekaip nebendradarbiauja su Egipto valdžios institucijomis. Todėl Sprendimo 2011/172 1 straipsnio 1 dalį reikia aiškinti taip, kad, be kita ko, ji taikoma asmenims, kurie galėjo, tam tikrais atvejais nežinodami, gauti naudos iš Egipto valstybės lėšų pasisavinimo ir kuriems dėl to taikomos teismo nustatytos laikinosios apsaugos priemonės, skirtos iš tokio neteisėto pasisavinimo gautam turtui apsaugoti.

Be to, pirma, šis turto įšaldymas nėra administracinė sankcija ir nepatenka į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 49 straipsnio 1 dalies pirmo sakinio taikymo sritį, todėl principu, pagal kurį nuostatos, kuriomis nustatytos administracinės sankcijos, aiškinamos siaurai, nedraudžiama Sprendimo 2011/172 1 straipsnio 1 dalį aiškinti plačiai. Antra, priimdama Sprendimą 2011/172 Taryba pati nepripažino 1 straipsnio 1 dalyje nurodytų asmenų kaltais dėl veikų, baudžiamų pagal Egipto baudžiamąją teisę ar vienos iš Sąjungos valstybių narių teisę. Be to, ji neskatino visuomenės klaidingai tikėti šių asmenų kalte ir iš anksto nesprendė dėl jurisdikciją turinčio teismo atliekamo faktinių aplinkybių vertinimo. Darytina išvada, kad nekaltumo prezumpcijos principu juo labiau nedraudžiama šią nuostatą aiškinti plačiai.

(žr. 64, 66, 67, 80, 81, 83, 84 punktus)
73

Be to, per posėdį Komisija patikslino, o to ieškovas neginčijo, kad prietaisas „Inhaler“ priklausė medicinos prietaisų I klasei, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/42 9 straipsnį ir IX priedą. Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 93/42 11 straipsnio 5 dalį, jei prietaisai priklauso I klasei, būtent medicinos prietaiso gamintojas savo atsakomybe privalo užtikrinti minėto prietaiso atitiktį Direktyvos 93/42 esminiams reikalavimams, kad būtų galima ženklinti ženklu CE prieš pateikiant į rinką. Be to, remiantis VII priede numatyta procedūra, gamintojas privalo pateikti nacionalinei valdžios institucijai patikrinti ne tik EB atitikties deklaraciją, kuria užtikrinama ir deklaruojama prietaiso atitiktis esminiams reikalavimams, bet ir techninius dokumentus, tinkamus įrodyti šią atitiktį. Konkrečiai kalbant, techniniai dokumentai apima rizikos analizę ir klinikinius duomenis remiantis Direktyvos 93/42 X priedu, taip pat etiketę ir naudojimo instrukciją.
Norint pakankamai įrodyti atitinkamos įmonės dalyvavimą antikonkurenciniame kartelyje pakanka, kad Komisija įrodytų, jog ši įmonė dalyvavo susitikimuose, per kuriuos buvo sudaryti antikonkurenciniai susitarimai, kuriems ji akivaizdžiai neprieštaravo. Kai dalyvavimas tokiuose susitikimuose yra nustatytas, įmonė turi pateikti įrodymų, patvirtinančių, kad ji tuose susitikimuose nesiekė jokio antikonkurencinio tikslo ir pareiškė savo konkurentams dalyvavusi dėl to, kad turėjo kitokių ketinimų nei jie. Be to, tai, kad įmonė neįgyvendina susitikimo, turėjusio antikonkurencinį tikslą, sprendimų, negali panaikinti jos atsakomybės už dalyvavimą kartelyje, jeigu ji viešai neatsiribojo nuo jo turinio. Aplinkybė, kad įmonė dalyvavo ne visuose kartelį sudarančiuose veiksmuose arba kad jos dalyvavimas juose buvo mažareikšmis, yra svarbi tik vertinant pažeidimo sunkumą ir prireikus, kai nustatomas baudos dydis. Jei, Komisijos nuomone, įmonių atsakomybę už antikonkurencinius veiksmus lemia jų dalyvavimas susitikimuose, kurių tikslas yra tokie veiksmai, Sąjungos teismai turi patikrinti, ar per administracinę procedūrą ir šiuose teismuose įmonės turėjo galimybę paneigti tokias padarytas išvadas, prireikus – nustatyti aplinkybes, leidžiančias kitaip pažvelgti į Komisijos nustatytus faktus ir pateikti kitokį tokių aplinkybių paaiškinimą nei tas, kuriuo rėmėsi ši institucija.

(žr. 125, 127, 128 punktus)
Kadangi Direktyvos 93/42 dėl medicinos prietaisų 8 straipsnio 3 dalyje nustatoma tik pareiga valstybei narei informuoti Komisiją apie sprendimą uždrausti pateikti į rinką prietaisą, bet ne Komisijai tenkanti pareiga imtis veiksmų, reikia manyti, kad ji neprivalėjo priimti jokio sprendimo po to, kai buvo gautas pranešimas. Šios išvados neturėtų paneigti aplinkybė, kad pranešimo antraštėje daroma nuoroda į minėtos direktyvos 8 straipsnyje numatytą apsaugos nuostatos procedūrą. Iš tiesų, administracinių aktų teisinės galios vertinimas turi būti grindžiamas jų turiniu, o ne jų pateikimo forma.

Todėl, nors ir apgailestaujant, kad nebuvo Komisijos reakcijos po valstybės narės valdžios institucijų pranešimo apie sprendimą dėl uždraudimo, negalima daryti išvados, kad ši institucija elgėsi neteisėtai dėl to, kad ji po minėto pranešimo nepriėmė sprendimo pagal Direktyvos 93/42 8 straipsnio 2 dalį. Be to, Baltoji knyga negali būti Komisijos pareigos teisinis pagrindas, nes tai tik dokumentas, kuriame yra pasiūlymų dėl Sąjungos veiksmų ir jis skirtas pradėti politinius debatus, bet ne sukurti pareigas.

(žr. 77–79, 84–86 punktus)
261

Ieškovė tvirtina nedalyvavusi 1996 m. rugsėjo 27 d. susitarimo projekte ir nežinanti, kaip Leali galėjo sužinoti duomenis apie jos gamybą, nes pati šių duomenų jai niekada nepateikė. Ji taip pat nežinojusi apie susitarimą, kuris buvo sudarytas per 1997 m. spalio 16 d. susitikimą, o duomenis apie savo tiekimą ir gamybą pateikusi tik Federacciai. Be to, ji nedalyvavo 1997 m. lapkričio 17 d. susitikime ir nesustabdė gamybos 1997 m. lapkričio mėn. Be to, ieškovė nežinojo, kurios bendrovės konkurentės turėjo duomenų apie jos pardavimus, eksportą ir gamybą. Galiausiai ieškovė nurodo nesudariusi 1992 m. balandžio–gegužės mėn. susitarimo ir neatsimenanti jį mačiusi anksčiau.
70

Be to, kaip buvo nurodyta šio sprendimo 66 punkte, iki faktinio perleidimo Parker-Hannifin ITR bet kuriuo metu iki sandorio užbaigimo galėjo priimti sprendimą dėl ITR Rubber pardavimo. Taip pat sandorio užbaigimo data nebuvo iš anksto nustatyta pardavimo sutartyje, nes priklausė nuo tam tikrų išankstinių sąlygų. Taigi, nors Parker-Hannifin realiai perėmė ITR Rubber2002 m. sausio 31 d., šis perėmimas galėjo įvykti bet kurią kitą dieną, be kita ko, ir vėliau.
12

Taip pat 2009 m. sausio 30 d., penktadienį, inspektoriai patikrino C kompiuterio standžiojo disko turinį ir vėl pasidarė tam tikrų rinkmenų, dokumentų ir elektroninio pašto žinučių kopijas, kurios, jų nuomone, svarbios tyrimui, bet nuo patikrinimo pradžios iki 2009 m. sausio 30 d. buvo ištrintos. Jie nukopijavo du rinkinius elektroninio pašto žinučių į dvi duomenų įrašymo kompiuterines laikmenas (toliau – kompiuterinės laikmenos). Visas A kompiuteryje rastas elektroninio pašto žinutes jie nukopijavo į kitas dvi kompiuterines laikmenas. Šios keturios kompiuterinės laikmenos buvo įdėtos į vokus, kurie buvo užplombuoti ir paskui ieškovių atstovo pasirašyti. Inspektoriai nusprendė šiuos vokus pasiimti į Komisijos patalpas Briuselyje (Belgija). C kompiuteris ir jo kabinete rasta kompiuterinė laikmena buvo padėti į spintą, kurią inspektoriai užplombavo. Komisijos per tyrimą naudotų kompiuterių standžiuosiuose diskuose buvusi informacija vėliau pašalinta. Galiausiai inspektoriai ieškovėms pranešė, kad jas informuos apie datą, kai patikrinimas bus tęsiamas. Ieškovės pažymėjo, jog pageidautų, kad galimas C kompiuterio standžiojo disko patikrinimas vyktų Nexans France, o ne Komisijos patalpose.
70

Antra, konstatuotina, kad, kaip matyti iš ginčijamo sprendimo 50 konstatuojamosios dalies, nurodytos ankstesniame 68 punkte, pirma, kitaip nei pagalbos pagal 44f straipsnį atveju, Komisija, skirdama nagrinėjamą pagalbą, ginčijamajame sprendime nereikalavo, kad pirma būtų grąžinta su bendrąja rinka nesuderinama Italijos pagalba. Be to, iš ginčijamo sprendimo matyti, jog Komisija neatsižvelgė į minėtos naudos daromą bendrą – kartu su suteikta nagrinėjama pagalba – poveikį konkurencijai. Iš tiesų pagal ginčijamo sprendimo dalį „6.6. Nederamų konkurencijos sąlygų iškraipymų vengimas“ ir, konkrečiai kalbant, minėto sprendimo 76 konstatuojamoje dalyje, Komisija neatliko jokio kito tyrimo, o tik ištyrė „veiksnius, apribojančius neigiamus šio konkurencijos sąlygų iškraipymo padarinius“, atsiradusius skyrus vienintelę nagrinėjamą pagalbą. Be to, pažymėtina, kad, kaip aišku iš ginčijamo sprendimo 94 konstatuojamosios dalies, kompensuojamosios priemonės, kurios turi būti priimtos, kad nagrinėjama pagalba būtų suderinama su bendrąja rinka, yra susijusios su skiriant būtent šią vienintelę pagalbą padarytu konkurencijos sąlygų iškraipymu, o į jos bendrai su bendrąja rinka nesuderinama Italijos pagalba daromą įtaką atsižvelgta nebuvo.
28

Ketvirta, tai, kad protestą pagrindžiančiuose motyvuose ieškovė galėjo žodžius „prekių ženklas“ susieti su žymeniu, kuriuo rėmėsi, kaip ginčijamo sprendimo 19 konstatuojamojoje dalyje nurodo Apeliacinė taryba, be to, kad ši aplinkybė gali būti matoma iš to, kad grindžiant protestą remtasi neregistruotu prekių ženklu, neatskirtina nuo to, jog pirmiausia protestas buvo grindžiamas prekyboje naudojamu žymeniu. Be to, šį motyvą Apeliacinė taryba nurodė ginčijamo sprendimo 16 konstatuojamojoje dalyje. Esant tokiai situacijai manytina, kad Apeliacinės tarybos nurodyta aplinkybė, jog žymuo BASMATI nėra prekių ženklas, vis dėlto nereiškia, kad ieškovė neįgijo į šį žymenį teisių pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 4 dalį, skaitomą kartu su nagrinėjamu atveju taikoma nacionaline teise. Konkrečiai kalbant apie Apeliacinės tarybos teiginį, kad žodis „basmati“ yra bendrinis, iš nacionalinės teismų praktikos matyti, kad prekėms ar paslaugoms apibūdinti naudojamas žymuo gali būti įgijęs reputaciją rinkoje, kaip tai suprantama pagal ieškiniui dėl prisidengimo svetimu vardu taikomą teisę, net jeigu iš pradžių jis buvo apibūdinamojo pobūdžio ar neturėjo skiriamųjų požymių (šio sprendimo 26 punkte minėto Sprendimo LAST MINUTE TOUR 84 punktas). Be to, iš nacionalinės teismų praktikos matyti, kad prekėms ar paslaugoms apibūdinti naudojamas žymuo gali būti įgijęs reputaciją rinkoje, kaip tai suprantama pagal ieškiniui dėl prisidengimo svetimu vardu taikomą teisę, net jeigu jį savo komercinėje veikloje naudoja keli ūkio subjektai (Chocosuisse Union des fabricants suisses de chocolat & Ors v Cadbury Ltd. (1999) EWCA, Civ. 856). Taip ši vadinamoji „išplėstinė“ pagal nacionalinių teismų praktiką pripažinta ieškinio dėl prisidengimo svetimu vardu forma daugeliui ūkio subjektų suteikia galimybę turėti teises į reputaciją rinkoje įgijusį žymenį. Taigi Apeliacinės tarybos nurodyta aplinkybė, net jeigu būtų įrodyta, atsižvelgiant į taikomą nacionalinę teisę negalėtų paneigti fakto, kad protestą pateikęs asmuo gali būti įgijęs teises į žymenį, kuriuo rėmėsi.
12

2008 m. balandžio 28 d. ieškovė pagal Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsnius (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsniai) padavė apeliaciją VRDT dėl viso Anuliavimo skyriaus sprendimo. Ji pabrėžė, kad ginčijamas prekių ženklas buvo naudojamas, ir, be kita ko, iš esmės teigė, jog įstojusios į bylą šalies pateiktas prašymas panaikinti šio prekių ženklo registraciją turėjo būti atmestas kaip nepriimtinas dėl to, kad ieškovė to paties prekių ženklo pagrindu jau buvo pradėjusi protesto procedūrą VRDT dėl vaizdinio prekių ženklo Stella pack ir ši procedūra dar tebevyko.
BENDROJO TEISMO (apeliacinių skundų kolegija) SPRENDIMAS

2010 m. spalio 27 d.

Byla T-65/09 P

Enzo Reali

prieš

Europos Komisiją

„Apeliacinis skundas — Viešoji tarnyba — Sutartininkai — Įdarbinimas — Priskyrimas prie lygio — Profesinė patirtis — Diplomas — Lygiavertiškumas“

Dalykas: Apeliacinis skundas dėl 2008 m. gruodžio 11 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (antroji kolegija) sprendimo Reali prieš Komisiją (F-136/06, Rink. VT p. I-A-1-451 ir II-A-1-2495), kuriuo prašoma panaikinti šį sprendimą.

Sprendimas: Atmesti apeliacinį skundą. Enzo Reali padengia savo ir Europos Komisijos bylinėjimosi šioje instancijoje išlaidas.

Santrauka

1. Ieškinys dėl panaikinimo — Pagrindai — Aktą priėmusios institucijos kompetencijos neturėjimas — Teismo „ex officio“ atliekamas patikrinimas

(SESV 263 straipsnis)

2. Pareigūnai — Sutartininkai — Klasifikavimas

1. Teisėjas gali ex officio nagrinėti pagrindus, susijusius su akto formos teisėtumu ir nepriimtinumu, todėl teisėjas privalo ex officio nurodyti prieštaravimą dėl akto autoriaus kompetencijos, nors nė viena iš šalių to neprašė.

(žr. 43 punktą)

Nuoroda: 1960 m. gegužės 10 d. Teisingumo Teismo sprendimas Vokietija prieš Vyriausiąją Valdybą, C-19/58, Rink. p. 469, 488; 2000 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Salzgitter prieš Komisiją, C-210/98 P, Rink. p. I-5843, 56 punktas.

2. Nediskriminavimo principu reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, nebent toks vertinimas gali būti objektyviai pagrįstas.

Šiuo atžvilgiu ieškovo, kuris po ketverių metų studijų įgijo „Laurea“ diplomą prieš įvedant naują diplomų sistemą pasirašius Bolonijos deklaraciją, situacija, neatsižvelgiant į tai, kad „Laurea“ laipsnį turėjusiems asmenims buvo suteiktas „Dottore magistrale“ laipsnis, lygiai taip pat, kaip įvedus minėtą sistemą „Master“ laipsnį įgijusiems asmenims, nėra tapati „Master“ laipsnį įgijusio asmens padėčiai, nes šių diplomų įgijimo sąlygos, ypač jiems įgyti būtina studijų trukmė, yra skirtingos. Taigi, priskiriant ieškovą, kaip sutartininką, lygiui, negalima pagrįstai teigti, kad jis buvo įgijęs du diplomus, „Licence“ ir „Master“, o pastarąjį diplomą reikia laikyti profesinės patirties metais.

(žr. 62 ir 64 punktus)

Nuoroda: 2006 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Werners prieš Tarybą ir Komisiją, T-373/94, Rink. p. II-4631, 98 punktas ir nurodyta teismų praktika.
2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais 4 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta išimtis dėl viešojo intereso, susijusio su tarptautiniais santykiais, pateisina Tarybos atsisakymą suteikti galimybę susipažinti su Europos Sąjungos stebėtojų, buvusių Kroatijoje, Knino zonoje, nuo 1995 m. rugpjūčio 1 d. iki rugpjūčio 31 d., ataskaitomis. Šių ataskaitų atskleidimas pakenktų Sąjungos Vakarų Balkanų regione siekiamiems tikslams – būtent užtikrinti taiką, stabilumą ir ilgalaikį susitaikymą regione, siekiant, be kita ko, stiprinti šio Europos regiono šalių integraciją su Sąjunga ‐ ir atitinkamai kiltų pavojus tarptautiniams santykiams, nes taip paaiškėtų Europos bendrijos stebėjimo misijos pastabos ar vertinimai dėl politinės, karinės ir saugumo situacijos, kuri buvo susiklosčiusi lemiamu Kroatijos pajėgų ir Jugoslavijos federalinių pajėgų konflikto etapu, nes paaiškėjus šiems duomenims galėtų kilti ar padidėti įvairių šalių, kurios buvo konflikto buvusioje Jugoslavijoje šalys arba atsirado iširus Jugoslavijai, bendruomenių priešiškumas ar įtampa ir taip galėtų sumažėti Balkanų šalių pasitikėjimas šiuo integracijos procesu.

Reglamento Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais 9 straipsnyje nustatyta speciali tvarka, taikoma norint susipažinti su klasifikuotais dokumentais, be kita ko, kiek tai susiję su asmenimis, turinčiais teisę tvarkyti paraiškas dėl galimybės susipažinti, ir būtinybe iš anksto gauti dokumento rengėjo sutikimą. Be to, šio reglamento 9 straipsnio 4 dalyje įtvirtinta, kad bet kuriame sprendime neduoti leidimo susipažinti su klasifikuotu dokumentu turi būti nurodytos priežastys, dėl kurių nebūtų pažeidžiami šio reglamento 4 straipsniu ginami interesai. Tačiau iš šių nuostatų jokiu būdu neišplaukia, kad aplinkybė, jog dokumentas nebuvo klasifikuotas, draudžia paraišką gavusiai institucijai neleisti su juo susipažinti dėl pavojaus su tarptautiniais santykiais susijusio viešojo intereso apsaugai, motyvuojant tuo, kad dokumente yra slaptų duomenų.

(žr. 51 punktą)
Keywords

Summary



Keywords

1. Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Prekių ženklai, sudaryti tik iš žymenų arba nuorodų, kurie gali būti naudojami prekių savybėms žymėti

(Tarybos reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktas)

2. Bendrijos prekių ženklas – Bendrijos prekių ženklo sąvoka ir įgijimas – Absoliutūs atmetimo pagrindai – Skiriamojo požymio neturintis prekių ženklas – Išimtis – Skiriamojo požymio įgijimas dėl naudojimo

(Tarybos reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktas ir 3 dalis)

Summary

1. Žodinis žymuo TDI, kurį prašoma įregistruoti kaip Bendrijos prekių ženklą Nicos sutarties 12 klasei priklausančioms „transporto priemonėms ir jų konstrukciniams elementams“, gali būti naudojamas žymėti, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo 7 straipsnio 1 dalies c punktą, prekių ženklo paraiškoje nurodytas prekes ir paslaugų esmines savybes.

Automobilių atveju šis žodinis žymuo, kuris yra „turbo diesel injection“ arba „turbo direct injection“ sutrumpinimas, nurodo automobilių kokybę, nes jei variklis turi „turbo diesel injection“ arba „turbo direct injection“, tai yra esminė automobilio savybė. Automobilių konstrukcijos elementų atveju žodinis žymuo TDI reiškia jų rūšį.

Be to, žymuo TDI apibūdina nagrinėjamas prekes visoje Sąjungoje. Kadangi automobiliai iš principo yra parduodami vienodais pavadinimais visoje vidaus rinkoje, įvairiose Sąjungos dalyse nėra skirtumų tarp to, kaip atitinkama visuomenė supranta šį žymenį ir koks yra santykis tarp šio žymens ir prekių ženklo paraiškoje nurodytų prekių.

(žr. 18 ir 19 punktus)

2. Prekių ženklas gali būti įregistruotas pagal Reglamento Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo 7 straipsnio 3 dalį tik tada, jei pateiktas įrodymas, kad prekių ženklas dėl naudojimo įgijo skiriamąjį požymį Sąjungos dalyje, kurioje iš pradžių neturėjo tokio požymio. Šią Sąjungos dalį, minimą šio straipsnio 2 dalyje, kartais gali sudaryti viena valstybė narė.

Taigi visose Sąjungos valstybėse narėse, kuriose prašomas įregistruoti prekių ženklas iš pradžių neturėjo skiriamojo požymio, jis turi įgyti skiriamąjį požymį dėl naudojimo, kad jį būtų galima registruoti pagal Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 3 dalį. Be to, kai kurių valstybių narių atžvilgiu pateikti įrodymai negali įrodyti, kad žymuo įgijo skiriamąjį požymį kitose Sąjungos valstybėse narėse.

(žr. 46 ir 47 punktus)
2

Sprendimu pagrindinėje byloje Bendrasis Teismas, be kita ko, panaikino 2007 m. spalio 23 d. Komisijos sprendimo 2008/344/EB dėl valstybės pagalbos C 23/06 (ex NN 35/06), kurią Lenkija suteikė plieno gamintojai grupei Technologie Buczek (OL L 2008, 116, p. 26), 1 straipsnį. Kadangi Europos Komisijos pateiktas apeliacinis skundas buvo atmestas 2013 m. kovo 21 d. Sprendimu Komisija / Buczek Automotive (C‑405/11 P, EU:C:2013:186), įsiteisėjo sprendimas pagrindinėje byloje.
Kalbant apie tarpines priemones, kuriomis siekiama paruošti sprendimą sudaryti viešojo pirkimo sutartį įvertinus pateiktus pasiūlymus, parengiamą per keletą vidinės procedūros etapų, reikia pažymėti, kad negalima pareikšti ieškinio dėl pačių vertinimo ataskaitų panaikinimo. Tokį ieškinį galima pareikšti tik dėl priemonės, kuria pasibaigus šiai vidinei procedūrai galutinai nustatoma Komisijos pozicija.

Komisija, priimdama sprendimą sudaryti viešojo pirkimo sutartį konkurso būdu, turi didelę diskreciją dėl informacijos, į kurią reikia atsižvelgti. Ji taip pat turi didelę diskreciją nustatydama tiek taisyklių, taikomų sudarant viešojo pirkimo sutartis konkurso būdu, turinį, tiek jų įgyvendinimą. Be to, nors perkančioji organizacija turi parengti konkurso sąlygas tiksliai ir aiškiai, ji neprivalo numatyti visų retų atvejų, galinčių pasitaikyti praktikoje. Specifikacijose numatyta sąlyga turi būti aiškinama atsižvelgiant į jos tikslą, pobūdį ir formuluotę. Jei atitinkama perkančioji organizacija turi abejonių, ji gali įvertinti tokios sąlygos taikymą nagrinėdama kiekvieną konkretų atvejį ir atsižvelgdama į visą reikšmingą informaciją. Atsižvelgiant į didelę Komisijos diskreciją, teismas tik patikrina, ar buvo laikytasi procedūros ir motyvavimo taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės ir ar nebuvo padaryta akivaizdi vertinimo klaida ir piktnaudžiauta įgaliojimais. Vykdydamas tokią kontrolę Bendrijos teismas turi nustatyti, be kita ko, ar Komisija, kaip perkančioji organizacija, teisingai aiškina specifikacijose numatytą sąlygą.

(žr. 49–53 punktus)
48

Kalbant apie VRDT gairių dėl protestų nagrinėjimo 1.5.1 punktą, taip pat reikia pastebėti, kad Anheuser-Busch pateiktame išraše nurodytas 2004 m. kovo mėn., kitaip tariant, data, vėlesnė už Budvar pateikto protesto datą ir VRDT nustatytų terminų, skirtų pagrįsti protestą, pabaigos datą. Be to, nėra pagrindo manyti, kad VRDT gairės dėl protestų nagrinėjimo yra viršesnės už šioje srityje taikomus Bendrijos teisės aktus. Šiuo klausimu, pateikdama pirmąjį ieškinio pagrindą, Anheuser-Busch nenurodo kokios nors klostantis faktinėms aplinkybėms galiojusios teisės akto nuostatos, kuria remiantis būtų galima įrodyti, kad Budvar turėjo savo iniciatyva pateikti pažymėjimą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo. Taip pat VRDT aiškiai nepareikalavo, kad Budvar pateiktų pažymėjimą dėl tokio pratęsimo. Be to, net jeigu Apeliacinė taryba būtų klaidingai pritaikiusi Bendrijos teisės akto nuostatą, tai negalėtų pažeisti teisėtų lūkesčių apsaugos principo.