Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimo 31 straipsnis nedraudžia nacionalinės apmokestinimo schemos, pagal kurią po to, kai apskaičiuojant bendrovių pajamų mokestį buvo leista įskaityti nuolatinio padalinio, veikiančio kitoje valstybėje nei ta, kurioje įsteigta šį padalinį valdanti bendrovė, patirtus nuostolius, numatomas minėtų nuostolių pakartotinis įtraukimas į mokesčio bazę tuo metu, kai minėtas nuolatinis padalinys gauna pelno, jei valstybė, kurioje veikia šis nuolatinis padalinys, nesuteikia jokios kitoje valstybėje įsteigtai bendrovei priklausančio nuolatinio padalinio patirtų nuostolių perkėlimo teisės ir jei pagal dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartį, sudarytą tarp dviejų susijusių valstybių, tokio padalinio pajamos neapmokestinamos valstybėje, kurioje yra padalinį valdančios bendrovės buveinė.

Tokia apmokestinimo schema akivaizdžiai yra EEE susitarimo 31 straipsnyje įtvirtintos teisės ribojimas, nes bendrovės, turinčios registruotą buveinę valstybėje narėje ir nuolatinį padalinį kitoje valstybėje narėje, situacija mokestiniu požiūriu yra mažiau palanki nei tuo atveju, jei ši bendrovė turėtų nuolatinį padalinį pirmojoje valstybėje narėje. Iš tikrųjų, nors visi kitoje valstybėje narėje veikiančio nuolatinio padalinio patirti nuostoliai pirmiausia buvo atimti iš bendrovės, kuriai jis priklausė, pelno, kai minėta bendrovė buvo apmokestinama pirmojoje valstybėje narėje, ir nors tokiu būdu minėta valstybė suteikia mokesčių lengvatą, tarsi šis nuolatinis padalinys veiktų jos nacionalinėje teritorijoje, vis dėlto vėliau pakartotinai įtraukdama minėto nuolatinio padalinio nuostolius į bendrovės, kuriai jis priklausė, apmokestinamąją vertę, nes pastarasis gavo pelno, nacionalinė apmokestinimo schema panaikino šią mokesčių lengvata gautą naudą, ir šitaip bendrovės rezidentės, turinčios nuolatinių padalinių kitoje valstybėje narėje, mokestiniu požiūriu atsidūrė nepalankesnėje padėtyje nei tos bendrovės, kurios turi nuolatinių padalinių nacionalinėje teritorijoje. Dėl tokio skirtingo apmokestinimo bendrovė rezidentė gali nenorėti vykdyti savo veiklos per kitoje valstybėje narėje įsteigtą nuolatinį padalinį.

Vis dėlto toks apribojimas yra pateisinamas būtinybe užtikrinti mokesčių sistemos vientisumą. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad nagrinėjamoje apmokestinimo schemoje numatytas nuostolių pakartotinis įtraukimas negali būti atskirtas nuo ankstesnio jų įskaitymo. Šis pakartotinis įtraukimas bendrovės, turinčios kitoje valstybėje veikiantį nuolatinį padalinį, kurio atžvilgiu minėtos bendrovės vietos valstybė neturi jokios apmokestinimo teisės, atveju iš tikrųjų atspindi simetrišką logiką. Yra tiesioginis, asmeninis ir realus ryšys tarp dviejų nagrinėjamos apmokestinimo tvarkos elementų, nes minėtas pakartotinis įtraukimas yra logiškas anksčiau leisto išskaitymo papildymas. Be to, šis apribojimas yra tinkamas siekiant tokio tikslo, nes jis visiškai simetriškas, kadangi pakartotinai įtraukiami tik išskaityti nuostoliai. Be to, minėtas apribojimas yra visiškai proporcingas nustatytam tikslui, nes pakartotinai įtraukiama tik tiek nuostolių, kiek buvo gauta pelno.

Šio vertinimo negali paneigti minėtos apmokestinimo schemos ir valstybės, kurioje veikia nuolatinis padalinys, mokesčių teisės aktų bendras poveikis. Nesant Bendrijos suvienodinimo ar derinimo priemonių, valstybės narės lieka kompetentingos nustatyti pajamų ir turto apmokestinimo kriterijus, siekiant išvengti, prireikus sudarant sutartis, dvigubo apmokestinimo. Ši kompetencija taip pat reiškia, kad valstybė narė savo mokesčių teisės aktų taikymo tikslais neprivalo atsižvelgti į neigiamas pasekmes, galinčias atsirasti dėl kitos valstybės jos teritorijoje veikiančiam nuolatiniam padaliniui, priklausančiam bendrovei, įsteigtai pirmoje valstybėje, taikomų teisės aktų ypatybių. Net manant, kad bendras valstybės, kurioje yra bedrovės, valdančios aptariamą nuolatinį padalinį, buveinė, ir valstybės, kurioje veikia šis nuolatinis padalinys, apmokestinimo poveikis gali lemti įsisteigimo laisvės apribojimą, toks apribojimas priskirtinas tik antrajai valstybei, nes jis susidarytų ne dėl nagrinėjamos apmokestinimo schemos, bet dėl mokestinės kompetencijos padalijimo sutartimi dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo, sudaryta tarp atitinkamų dviejų valstybių.

Vertinimas, kad minėtos apmokestinimo schemos nulemtas apribojimas pateisinamas būtinybe užtikrinti jos vientisumą, taip pat negali būti paneigtas aplinkybės, kad bendrovė, valdanti atitinkamą nuolatinį padalinį, jį perleido ir kad šio nuolatinio padalinio pelno ir nuostolių likutis per visą jo gyvavimo laikotarpį yra neigiamas. Iš tikrųjų nuolatinio padalinio patirtų nuostolių pakartotinis įtraukimas į bendrovės, kuriai jis priklauso, rezultatus yra ankstesnio įskaitymo į šiuos nuostolius neatsiejamas ir logiškas papildymas.

(žr. 34–39, 42–46, 48, 49, 51–55 punktus ir rezoliucinę dalį)