ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
125

Taryba, palaikoma Komisijos, mano, kad bet kuriuo atveju reikia atmesti kaip nepagrįstą prašymą atlyginti tariamai patirtą neturtinę žalą. Šiuo klausimu ji teigia, kad ginčijamuose aktuose ieškovė nebuvo pasmerkta kaip organizacija, savaime kelianti grėsmę tarptautinei taikai ir saugumui, be to, ieškovė nepateikia jokių to įrodymų. Ji tik buvo nurodyta kaip asmuo, vykdęs savo veiklą ir taip dalyvavęs įsigyjant įvairių prekių, kurios gali būti naudojamos vykdant programas, kurioms taikomos priemonės pagal Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos rezoliuciją 1737, o to pakako, kad būtų pateisintas jos pavadinimo įtraukimas į ginčijamus sąrašus. Ieškovė nepateikė jokių įrodymų, kad patyrė neturtinę žalą dėl minėtų aktų priėmimo, kaip to reikalaujama pagal jurisprudenciją (2012 m. vasario 17 d. Nutarties Dagher / Taryba, T‑218/11, nepaskelbta Rink., EU:T:2012:82, 46 punktas). Nėra jokių įrodymų, kad ji turėjo gerą reputaciją tarptautiniu lygmeniu, negavo pajamų dėl žalos šiai reputacijai ir patyrė reklamos kampanijos ir kitų išlaidų tokiai reputacijai atkurti. Ieškinio priede pateiktas spaudos straipsnis dėl numatomų pasaulinės reklamos kampanijos išlaidų neturi reikšmės, nes yra susijęs su bendrove, kuri neturi sąsajų su ieškove, veikia kitoje srityje ir kitame žemyne, nei veiklą vykdo ieškovė, ir neturi ryšio su Sąjungos nustatytomis ribojamosiomis priemonėmis. Dublike pateikti ieškovės teiginiai neįrodo, kad padaryta žala jos reputacijai, taigi ir su tuo susijusi neturtinė žala. Bet kuriuo atveju, kaip EŽTT konstatavo 2011 m. liepos 19 d. sprendimo Uj prieš Vengriją (CE:ECHR:2011:0719JUD002395410) 22 punkte, yra skirtumas tarp žalos bendrovės komercinei reputacijai ir žalos asmens reputacijai, atsižvelgiant į jo socialinį statusą, nes pirmoji žala nėra neturtinė. Pats Bendrasis Teismas rėmėsi šia jurisprudencija byloje dėl ribojamųjų priemonių (2015 m. vasario 12 d. Sprendimo Akhras / Taryba, T‑579/11, nepaskelbtas Rink., EU:T:2015:97, 152 punktas). Ieškovė siekia apeiti jai tenkančią pareigą įrodyti tariamai padarytą žalą ir ją apskaičiuoti ir prašo Bendrojo Teismo, kad jis, taikydamas pasirengimo nagrinėti bylą priemonę, paskirtų ekspertą. Jeigu Bendrasis Teismas nuspręstų, kad kyla Sąjungos deliktinė atsakomybė, jis, remdamasis jurisprudencija, turėtų pripažinti, kad ginčijamų aktų panaikinimas yra tinkamas ieškovės patirtos neturtinės žalos atlyginimas. Bet kuriuo atveju ieškovės prašoma 1 mln. EUR suma jos tariamai patirtai neturtinei žalai atlyginti būtų pernelyg didelė, atsižvelgiant į jurisprudenciją, ir nepagrįsta.
111

Be to, pritarus požiūriui, kurio laikosi Komisija, kad trūkumai, dėl kurių priekaištaujama, yra pasikartojantys, nepatikrinus, ar valstybė narė turėjo galimybę juos ištaisyti po to, kai buvo pirmą kartą konstatuota, kad jų esama, tai galiausiai reikštų, kad kartojimusi laikytinas paprastas ginčijamų trūkumų kartojimasis, neatsižvelgiant į tai, ar yra priimtas sprendimas, kaip to reikalaujama pagal Dokumentą Nr. AGRI/60637/2006.
8

Imdamasi šio sprendimo 7 punkte nurodytų priemonių, Saugumo Taryba Rezoliucijos 2127 (2013) 57 punkte numatė įsteigti Centrinės Afrikos Respublikos Sankcijų komitetą (toliau – Sankcijų komitetas), įgaliotą prižiūrėti šių priemonių įgyvendinimą. Be to, Saugumo Taryba šios rezoliucijos 59 punkte paprašė Jungtinių Tautų (JT) Generalinio Sekretoriaus, pasikonsultavus su Sankcijų komitetu, pradiniam 13 mėnesių laikotarpiui sudaryti ne daugiau kaip penkių ekspertų grupę (toliau – ekspertų grupė), vadovaujamą Sankcijų komiteto, kuriai būtų pavesta, be kita ko, padėti šiam komitetui įgyvendinti jo įgaliojimus, teikiant jam informaciją. Rezoliucijos 2127 (2013) 59 straipsnio c punkte, be kita ko, numatyta, kad ekspertų grupė „pasitarusi su [Sankcijų] komitetu, [turi] ne vėliau kaip 2014 m. kovo 5 d. pateikti [Saugumo] Tarybai naujausią informaciją apie padėtį ir ne vėliau kaip 2014 m. liepos 5 d. pateikti Tarybai veiklos ataskaitą, o ne vėliau kaip 2014 m. lapkričio 5 d. – galutinę ataskaitą“.
57

Be to, reikia pažymėti, kad nors pagrindinio reglamento 28 konstatuojamoje dalyje pateikiamas priežiūros uždavinių, priskirtinų nacionalinėms valdžios institucijoms, sąrašas, joje nenurodoma jokių uždavinių, išvardytų pagrindinio reglamento 4 straipsnio 1 dalyje. Be to, minėtoje konstatuojamoje dalyje mažiau svarbių subjektų priežiūra nelaikoma nacionalinėms valdžios institucijoms priskirtos kompetencijos įgyvendinimu.
Ieškovo suinteresuotumas pareikšti ieškinį turi būti atsiradęs ir esantis. Jis negali būti susijęs su būsima hipotetine situacija. Šis suinteresuotumas, atsižvelgiant į ieškinio dalyką, turi būti pareiškiant ieškinį, antraip ieškinys būtų nepriimtinas, ir išlikti iki teismo sprendimo priėmimo, antraip nebūtų poreikio jį priimti.

Kiek tai susiję su ieškiniu dėl Europos maisto saugos tarnybos (EFSA) sprendimo paskelbti tam tikras EFSA atlikto bendro vertinimo, susijusio su veikliosios medžiagos patvirtinimo peržiūra, ištraukas, reikia pažymėti, kad ieškovė yra suinteresuota pateikti ieškinį, nes šio sprendimo panaikinimas būtų jai naudingas, kadangi ginčijamu sprendimu atmesti ieškovės pateikti Reglamento Nr. 1107/2009 dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką 63 straipsnio 1 dalimi grindžiami prašymai užtikrinti konfidencialumą ir paskelbta išvados, pateiktos vykdant peržiūros procedūrą, versija, į kurią įtrauktos jos dalys, kurias ieškovė prašė laikyti konfidencialiomis. Tokiomis sąlygomis, panaikinus minėtą sprendimą, ieškovė galėjo, pavyzdžiui, pasiekti, kad, visų pirma, minėta išvada būtų pašalinta iš EFSA interneto svetainės ir, antra, ji būtų paskelbta, atsižvelgiant į visus anksčiau jos pateiktus, bet EFSA atmestus konfidencialumo reikalavimus ar jų dalį.

Be to, ieškovės suinteresuotumas pareikšti ieškinį neišnyksta nei priėmus reglamentą, kuriuo tam tikromis sąlygomis leidžiama naudoti aptariamą veikliąją medžiagą, nei Sąjungos teisme pareiškus ieškinį, kuriuo ginčijamas šio reglamento teisėtumas. Iš tikrųjų, ginčijamas sprendimas ir toliau turi pasekmių, kol ginčijama išvada yra prieinama visuomenei. Be to, ieškovė išsaugo suinteresuotumą prašyti panaikinti minėtą sprendimą, siekdama, kad Sąjungos teismas pripažintų, jog veiksmai jos atžvilgiu yra neteisėti, nes toks sprendimas gali būti pagrindas pareikšti galimą ieškinį dėl žalos atlyginimo, kuriuo siekiama tinkamai atlyginti paskelbiant ginčijamą išvadą tariamai padarytą žalą jos geram vardui arba komerciniams interesams. Nei minėto reglamento priėmimas, nei ieškinio, kuriuo ginčijamas šio reglamento teisėtumas, pareiškimo rezultatas negali ieškovei suteikti tokios naudos, nes nėra susiję su klausimu, ar ginčijamame sprendime EFSA pagrįstai nusprendė atmesti dėl ginčijamos išvados ieškovės pateiktus Reglamento Nr. 1107/2009 63 straipsnio 1 dalimi pagrįstus konfidencialumo reikalavimus.

(žr. 67, 69–72 punktus)
Dėl ieškinio, pareikšto dėl sprendimo, kuriame nustatyti ieškovei taikomi rizikos ribojimu pagrįstos priežiūros reikalavimai ir kuris buvo teismo panaikintas ir pakeistas sprendimu, nustatančiu naujus rizikos ribojimu pagrįstos priežiūros reikalavimus, kuris pats yra ieškinio dėl panaikinimo dalykas, reikia pažymėti, kad dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo antruoju sprendimu ieškovė nepraranda suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl jo. Iš tikrųjų institucijos akto panaikinimas nereiškia jo pripažinimo neteisėtu ir turi ex nunc galią, skirtingai nei teismo sprendimas dėl panaikinimo, pagal kurį panaikintas aktas atgaline data pašalinamas iš teisinės sistemos ir laikomas niekada neegzistavusiu. Be to, ieškovė išlaiko suinteresuotumą pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo, kad nenutiktų taip, kad galimas sprendimo, kuriuo jis būtų panaikintas, panaikinimas ir vėl sukeltų pasekmes. Iš tiesų, jeigu antrasis sprendimas būtų panaikintas, šalys būtų grąžintos į iki jo įsigaliojimo buvusią padėtį, kuri ir vėl būtų reglamentuojama ginčijamu sprendimu.

Dėl centrinio subjekto sąvokos, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 468/2014, kuriuo sukuriama Europos Centrinio Banko, nacionalinių kompetentingų institucijų ir nacionalinių paskirtųjų institucijų bendradarbiavimo Bendrame priežiūros mechanizme struktūra, 2 straipsnio 21 punkto c papunktį, reikia pažymėti, kad ši nuostata negali būti aiškinama kaip savaime reiškianti, jog centrinis subjektas turi kredito įstaigos statusą. Iš tiesų, pirma, Reglamento Nr. 468/2014 2 straipsnio 21 punkto c papunkčio formuluotėje nenurodytas toks reikalavimas, priešingai, nei numatyta to paties reglamento 2 straipsnio 21 punkto a papunktyje, kuriame aiškiai nurodyta grupės, kurios patronuojančioji įmonė turi kredito įstaigos statusą, rizikos ribojimu pagrįsta priežiūra.

Antra, toks „prižiūrimos grupės“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 468/2014 2 straipsnio 21 punkto c papunktį, kvalifikavimas atitinka Reglamento Nr. 1024/2013, kuriuo Europos Centriniam Bankui pavedami specialūs uždaviniai, susiję su rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų priežiūros politika, ir Reglamento Nr. 468/2014 tikslus, neatsižvelgiant į tai, ar šios grupės centrinis subjektas turi kredito įstaigos statusą, ar ne. Trečia, Europos Centrinio Banko negalėjimas įgyvendinti Reglamente Nr. 1024/2013 nustatytų prerogatyvų kredito įstaigos statuso neturinčio centrinio subjekto atžvilgiui nėra kliūtis, dėl kurios nebūtų galima tinkama rizikos ribojimu pagrįsta priežiūra, tad Europos Centrinis Bankas gali pasinaudoti savo prerogatyvomis šiam centriniam subjektui pavaldžių subjektų atžvilgiu.

Be to, nei Reglamento Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms 10 straipsnio 1 dalies b punktas, nei to paties reglamento 11 straipsnio 4 dalis neleidžia manyti, kad centrinis subjektas turi turėti kredito įstaigos statusą, kad būtų taikomas Reglamento Nr. 468/2014 2 straipsnio 21 punkto c papunktis.

(žr. 86, 88, 93, 94, 108 punktus)
Vis dėlto ūkio subjektai turi teisę protingai prisitaikyti prie konstatuoto arba tikėtino konkurentų elgesio. Taigi įmonės gali, be kita ko, ginti savo teisėtus interesus, kai konkurentai nesilaiko taikomų nuostatų, kai pažeidžiami teisės aktai, reglamentuojantys prekybą augalų apsaugos produktais. Šiuo atžvilgiu įmonės pagrįstai gali informuoti kompetentingas nacionalinės valdžios institucijas apie tai, kad jų konkurentai galimai nesilaiko galiojančių nuostatų, o prireikus ir bendradarbiauti su šiomis valdžios institucijomis šioms atliekant patikrinimus.

Aplinkybė, kad valdžios institucijų sprendimams atlikti patikrinimus turėjo įtakos tai, kad į jas kreipėsi konkuruojančios įmonės, negali pakeisti to, kad šie sprendimai buvo priimti nacionalinės valdžios institucijų.

Reglamento Nr. 1/2003 7 straipsnis nesuteikia pareiškėjui teisės reikalauti iš Komisijos, kad ji priimtų galutinį sprendimą dėl nurodyto SESV 101 ir (arba) 102 straipsnių pažeidimo buvimo arba nebuvimo, o Komisija neįpareigojama bet kuriuo atveju tęsti procedūros, kol bus priimtas galutinis sprendimas, net jei skundas, analogiškas jai pateiktam, anksčiau buvo galbūt nepagrįstai atmestas nacionalinės konkurencijos priežiūros institucijos.

Be to, pripažinimas, kad Komisija tokiais atvejais visada turi pradėti tyrimą būtų nesuderinamas su Reglamento Nr. 1/2003 13 straipsnio 2 dalies tikslu, t. y. siekiant veiksmingumo užtikrinti optimalų išteklių paskirstymą Europos Sąjungos konkurencijos priežiūros institucijoms. Bet kuriuo atveju nei Reglamentas Nr. 1/2003, nei Komisijos pranešimas dėl konkurencijos priežiūros institucijų tinklui priklausančių institucijų bendradarbiavimo nesukuria įmonei teisių ar lūkesčių dėl to, kad jos bylą turi nagrinėti konkreti konkurencijos institucija, kad ji prireikus galėtų pasinaudoti šios institucijos atliekant tyrimą surinktais įrodymais.

(žr. 94, 95 punktus)
Norint taikyti Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalies antros pastraipos a punktą būtina, kad prie įregistruoto prekių ženklo pridėti elementai nepakeistų prekių ženklo, tokios formos, kokios jis buvo įregistruotas, skiriamojo požymio, pavyzdžiui, dėl to, kad jų padėtis žymenyje yra nesvarbi arba dėl jų silpno skiriamojo požymio.

Be to, remiantis teismo praktika, kai prekių ženklą sudaro keli elementai ir kai vienas ar daugiau elementų nėra skiriamasis, šių elementų pakeitimas ar jų neįtraukimas negali daryti įtakos prekių ženklo kaip visumos skiriamajam požymiui

Siekiant nepažeisti Reglamento Nr. 207/2009 dėl Europos Sąjungos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punkto, turi būti pripažinta, kad registruotas prekių ženklas turi tam tikrą skiriamąjį požymį. Remiantis tuo, darytina išvada, kad negali būti teigiama, jog įregistruoti prekių ženklai yra bendriniai, apibūdinamieji arba neturintys skiriamojo požymio, nes priešingu atveju jų galiojimas per registracijos panaikinimo procedūrą būtų kvestionuojamas, o tai lemtų Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimą.

Vienu metu naudojant keletą žymenų, taikant Reglamento Nr. 207/2009 15 straipsnio 1 dalies antros pastraipos a punktą reikia įsitikinti, kad toks naudojimas nekeičia įregistruoto žymens skiriamojo požymio, atsižvelgiant, be kita ko, į to sektoriaus prekybos praktiką. Vaizdinio elemento ir žodinio elemento naudojimas kartu ant tos pačios medžiagos ar drabužio nekenkia įregistruoto prekių ženklo identifikavimo funkcijai, nes tame sektoriuje gali būti įprasta sujungti vaizdinį elementą su žodiniu elementu, galinčiu jį susieti su kūrėju ar gamintoju, tačiau dėl to vaizdinis elementas nepraranda savarankiškos identifikavimo funkcijos bendrame įspūdyje.

(žr. 57, 58 punktus)
36

Ginčijamo sprendimo 73 konstatuojamojoje dalyje išdėstytus motyvus iš esmės sudaro dvi dalys, t. y. viena vertus, Komisijos konstatavimas, kad 2008 m. Larko buvo „sunkumų patirianti įmonė“, kaip tai suprantama pagal Komisijos pranešimo dėl [SESV 107 ir 108] straipsnių taikymo garantijomis suteikiamai valstybės pagalbai (OL C 155, 2008, p. 10; toliau – Pranešimas dėl garantijų) 3.2 punkto a papunktį, aiškinamą kartu su Gairių dėl valstybės pagalbos įmonėms sanuoti ir restruktūrizuoti 9–11 punktuose pateikta apibrėžtimi (toliau – pirmoji motyvų dalis), ir, kita vertus, argumentas, kad „metinė 1 % garantijos priemoka negali atspindėti rizikos, kad nebus [vykdomi] su garantuotomis paskolomis susiję [mokėjimai], nes bendrovė Lar[k]o buvo susidūrusi su dideliais finansiniais sunkumais, visų pirma aukštu skolos ir nuosavybės [nuosavo kapitalo] santykiu“, kaip tai suprantama pagal Pranešimo dėl garantijų 3.2 punkto d papunktį (toliau – antroji motyvų dalis). Be to, remiantis minėtos 73 konstatuojamosios dalies sandara teigtina, kad, Komisijos požiūriu, šios dvi motyvų dalys iš esmės yra alternatyvūs pagrindimai, atitinkamai grindžiami to pranešimo 3.2 punkto a papunkčiu ir 3.2 punkto d papunkčiu, siekiant padaryti išvadą, kad Graikijos valdžios institucijos neįrodė, jog 2 priemonė atitiko rinkos sąlygas, ir kad dėl to ja suteiktas pranašumas, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.
280

Per teismo posėdį Biogaran pareikštam kaltinimui, kad Niche nebuvo nubausta už sutartį Biogaran, nes Komisija neatsižvelgė į 2,5 mln. GBP mokėjimą apskaičiuodama Niche skirtą baudą, taip pat negalima pritarti. Iš tikrųjų šis kaltinimas pareikštas, kiek tai susiję su vienodo požiūrio principu, tik per teismo posėdį, todėl yra nepriimtinas, nes nėra jokių jo pateikimo šioje proceso stadijoje pagrindų. Be to, kaip ką tik minėta, Biogaran, kuri yra Servier patronuojamoji bendrovė, padėtis nėra panaši, palyginti su generinių vaistų bendrovių, kurios, kaip Niche, sudarė sutartį su Servier, padėtimi. Galiausiai aplinkybė, net jei būtų įrodyta, kad Komisija neskyrė sankcijos bendrovei Niche, neatleidžia Biogaran nuo prisiimtos atsakomybės už įmonės, kurios narė ji yra, padarytą pažeidimą.
41

Nagrinėjamu atveju EUIPO neginčija, kad ieškovei skirtame 2012 m. birželio 22 d. rašte buvo pateikta informacija apie tai, kad tuo atveju, jeigu protestas grindžiamas Europos Sąjungoje galiojančia tarptautine registracija (kaip nagrinėjamoje byloje) ir jeigu procedūros kalba, be kita ko, yra anglų k., kaip nagrinėjamoje byloje, protestą padavęs asmuo neprivalo pateiktų jokių įrodymų dėl tokios ankstesnės teisės. Be to, tokia informacija atitiko EUIPO praktiką, kurios ji laikosi dėl iki 2012 m. liepos 1 d. pateiktų protestų, o toks yra ir ieškovės protestas, beje, EUIPO to neginčija. Tačiau nepaisydamas tokios informacijos ir praktikos Protestų skyrius atmetė ieškovės protestą būtent dėl to, kad ieškovė neįrodė ankstesnio prekių ženklo egzistavimo, galiojimo ir apsaugos apimties.
52

Šiuo klausimu ji tvirtina, kad konkurentas su trečiuoju vykdytoju gali tapti partneriai tam, kad TR klientams galėtų pasiūlyti personalizuotą ir visiškai integruotą tiekėjo keitimo paslaugą; kad dėl to, jog kiekvieno TR kliento informacinės sistemos paprastai yra pritaikytos prie jo poreikių, kiekvienas klientas neišvengiamai turės atlikti derinimo darbus ir dėl to patirs tam tikrų išlaidų, jei nuspręs keisti konsoliduotų tikralaikių duomenų santraukų tiekėją; kad pagrindiniai TR klientai yra pasaulio mastu veikiančios finansų institucijos, turinčios žinių ir reikiamų finansinių išteklių tiekėjui pakeisti, jei nuspręstų, kad tai suderinama su jų komerciniais interesais; kad konsoliduotų tikralaikių duomenų santraukų tiekėjų ir trečiųjų vykdytojų bendradarbiavimas sudarytų sąlygas masto ekonomijai; kad nėra jokios priežasties manyti, jog trečiųjų vykdytojų parengtos atitikmenų lentelės bus nepatikimos ir ne tokios greitos, palyginti su TR paslaugų naudojimu; kad teiginiai dėl RFPT grandinių pirmą kartą pateikti dublike ir negrindžiami per administracinę procedūrą ir procesą Bendrajame Teisme nustatytomis teisinėmis ar faktinėmis aplinkybėmis ir kad šie teiginiai dėl to turėtų būti atmesti kaip nepriimtini, nors bet kuriuo atveju jie būtų nepagrįsti. Galiausiai Komisija atkreipia dėmesį, kad dėl to, jog ENL ir TPDL pradėjo veikti tik 2013 m. birželio 20 d., o tiekėjo keitimas yra sudėtingas ir ilgas procesas, nekelia nuostabos tai, kad šis pakeitimas dar neįvyko per laikotarpį nuo šių licencijos sutarčių patvirtinimo ir šio ieškinio pareiškimo.
24

Nors ginčijamas sprendimas suformuluotas nevienareikšmiškai, iš jo matyti, kad Apeliacinė taryba nusprendė, jog galimas žymens BASMATI skiriamasis požymis turėjo leisti ieškovei atskirti savo prekę nuo kitų įmonių prekių, įskaitant tas įmones, kurios taip pat prekiauja ryžiais „basmati“. Visų pirma tai matyti iš ginčijamo sprendimo 33 punkto, kuriame Apeliacinė taryba aiškiai nurodė, kad tai, jog prekiaujama ryžiais „basmati“, pažymėtais skirtingais prekių ženklais, „pašalina galimybę“ patį žodį „basmati“ suvokti kaip elementą, „atskiriantį vienos įmonės ryžius nuo kitų įmonių ryžių“. Be to, ginčijamo sprendimo 25 ir 31 punktuose Apeliacinė taryba nurodė, kad ieškovės eksportuojamais į Jungtinę Karalystę ryžiais „basmati“ prekiavo ne ieškovė, o kita bendrovė. Be to, ginčijamo sprendimo 27 punkte Apeliacinė taryba pabrėžė, kad žemės ūkio produkto, kurio importui taikomi tam tikri teisės aktai, priimti įgyvendinant Sąjungos bendrąją žemės ūkio politiką, pavadinimas suprantamas kaip žymintis produkto savybes, „o ne <…> jo komercinę kilmę“. Ginčijamo sprendimo 29 ir 32 punktuose Apeliacinė taryba darė nuorodą į nagrinėjamos prekės „komercinę kilmę“. Be to, ginčijamo sprendimo 31 punkte Apeliacinė taryba nusprendė, kad „prekių ženklas, kuris naudojamas“ ieškovės gaminamiems ryžiams „identifikuoti“, yra TILDA, o ne žodis „basmati“. Norėdama pagrįsti savo vertinimą, Apeliacinė taryba nurodė, kad vykstant ginčams pateikti įrodymai patvirtina, kad žodis „basmati“ buvo vartojamas kartu su prekių ženklais arba bendrovių pavadinimais.
7

Be to, 2011 m. gruodžio 1 d. Tarybos priimtu Įgyvendinimo reglamentu (ES) Nr. 1245/2011, kuriuo įgyvendinamas 2010 m. spalio 25 d. Reglamentas (ES) Nr. 961/2010 dėl ribojamųjų priemonių Iranui (OL L 319, p. 11), vadovaujantis Sprendimu 2011/783, buvo pakeistas Reglamento (ES) Nr. 961/2010 dėl ribojamųjų priemonių Iranui, kuriuo panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 423/2007 (OL L 281, p. 1), VIII priedas, į kurį, be kita ko, buvo įrašytas ieškovės pavadinimas, remiantis tais pačiais Sprendime 2011/783 nurodytais motyvais.
Sąlyga dėl tiesioginės sąsajos su fiziniu arba juridiniu asmeniu, kaip numatyta SESV 263 straipsnio ketvirtoje pastraipoje, reiškia, kad ginčijama Sąjungos priemonė turi daryti tiesioginį poveikį asmens teisinei padėčiai ir nepalikti jokios diskrecijos adresatams, atsakingiems už jos įgyvendinimą, vykstantį savaime ir išplaukiantį tik iš Sąjungos teisės normų, netaikant kitų tarpinių taisyklių.

Tačiau kredito įstaiga, kurios pavadinimas įtrauktas į Sprendimo 2014/512/BUSP ir Reglamento Nr. 833/2014 dėl ribojamųjų priemonių atsižvelgiant į Rusijos veiksmus, kuriais destabilizuojama padėtis Ukrainoje, priedus, yra tiesiogiai susijusi su ribojamosiomis priemonėmis, kuriomis visiems Sąjungos ūkio subjektams draudžiama vykdyti tam tikrų rūšių finansines operacijas su Rusijoje įsteigtomis kredito įstaigomis, atitinkančiomis to sprendimo 1 straipsnio 1 dalies a punkte ir to reglamento 5 straipsnio 1 dalies a punkte nustatytas sąlygas ir kurių pavadinimas įtrauktas į tuos priedus. Iš tikrųjų šios priemonės jai tiesiogiai taikomos būtent dėl to, kad ji yra subjektas, kuriam skirtos šios su atitinkamais priedais siejamos nuostatos, nepaliekant jokios diskrecijos adresatams, atsakingiems už jų įgyvendinimą.

Nors iš tikrųjų šiose nuostatose įtvirtinti draudimai pirmiausia taikytini Sąjungoje įsteigtoms kredito ir kitoms finansų įstaigoms, šiais draudimais siekiama daryti tiesioginį poveikį ir jis daromas subjektams, kurių pavadinimas įtrauktas į tų aktų priedus ir kurių ekonominė veikla ribojama dėl šių jiems taikomų priemonių. Savaime suprantama, kad Sąjungoje įsteigtos įstaigos privalo taikyti minėtas priemones, nes Sąjungos institucijų priimti aktai iš esmės netaikomi už Sąjungos teritorijos ribų. Tačiau tai nereiškia, kad subjektai, kuriems nuostatomis, susijusiomis su galimybe patekti į kapitalo rinką, daromas poveikis, nėra tiesiogiai susiję su jiems taikytinomis ribojamosiomis priemonėmis.

(žr. 57–60, 62 punktus)
Teisinės valstybės principo laikymasis yra viena iš pagrindinių vertybių, kuriomis grindžiama Sąjunga, kaip matyti iš ESS 2 straipsnio, taip pat ES sutarties ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos preambulių. Be to, remiantis ESS 49 straipsniu teisinės valstybės principo laikymasis yra būtinoji narystės Sąjungoje sąlyga. Teisinės valstybės sąvoka taip pat įtvirtinta Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos preambulėje, kur ji suformuluota kaip „teisės viršenybė“.

Teisingumo Teismo ir Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikoje, Europos Tarybos veikloje, kurią vykdo Europos komisija „Demokratija per teisę“, pateikiamas neišsamus principų ir normų, kuriuos gali apimti teisinės valstybės sąvoka, sąrašas. Tarp jų yra teisėtumo, teisinio saugumo, taip pat savavališko naudojimosi vykdomosios valdžios galiomis draudimo; nepriklausomų ir nešališkų teismų; veiksmingos teisminės kontrolės, įskaitant pagrindinių teisių paisymą, ir lygybės prieš įstatymą principai. Be to, kai kuriuose Sąjungos išorės veiksmų srities teisės aktuose, pavyzdžiui, Reglamente Nr. 1638/2006, išdėstančiame bendrąsias nuostatas, kurios nustato Europos kaimynystės ir partnerystės priemonę, be kita ko, nurodyta kova su korupcija – kaip principas, kurį apima teisinės valstybės sąvoka.

(žr. 97 ir 98 punktus)
96

Per teismo posėdį atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą ieškovė nurodė, jog neteigia, kad sąlyga turėjo būti kvalifikuojama kaip pagalbinis ribojimas atsistatydinus Telefónica paskirtiems PT valdybos nariams. Vis dėlto remiantis jos argumentais iš esmės galima teigti, kad ieškovė tvirtina, jog įsipareigojimą nekonkuruoti susiejo, pirma, su galimybe išpirkti Telefónica priklausančias savo akcijas ir, antra, su Telefónica paskirtų jos valdybos narių atsistatydinimu. Be to, pasak ieškovės, kai galimybė išpirkti buvo pašalinta iš sutarties projekto pateikus ketvirtąjį pasiūlymą, į jį buvo įtrauktas žodžių junginys „tiek, kiek leidžia įstatymai“, todėl sąlyga dėl nekonkuravimo virto sąlyga dėl savikontrolės. Šiomis aplinkybėms ir dėl to, kad šiais argumentais ieškovė siekia išvengti SESV 101 straipsnio taikymo sąlygai, reikia pasakyti štai ką.