Keywords

Summary



Keywords

1. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Vertinimas – Pareiga atsižvelgti į konkretų poveikį rinkai – Nebuvimas – Su pažeidimo pobūdžiu susijusio kriterijaus lemiamas vaidmuo

(EB 81 straipsnio 1 dalies a ir b punktai; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

2. Konkurencija – Baudos – Baudų apskaičiavimo metodo gairės – Teisinis pobūdis

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

3. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Labai sunkūs pažeidimai

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

4. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Antikonkurencinių veiksmų poveikis – Nelemiamas kriterijus

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

5. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Nagrinėjamos įmonės užimamos rinkos dalys

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

6. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Konkretus poveikis rinkai – Vertinimo kriterijai

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

7. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Baudos nustatymas proporcingai atsižvelgiant į pažeidimo sunkumo vertinimo kriterijus

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

8. Konkurencija – Baudos – Sprendimas, kuriuo skiriamos baudos – Pareiga motyvuoti – Apimtis

(EB 253 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 ir 3 dalys)

9. Procesas – Naujų pagrindų pateikimas vykstant procesui – Sąlygos – Naujas pagrindas – Sąvoka

(Bendrojo Teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalis)

10. Konkurencija – Karteliai – Įmonių susitarimai – Komisijos pareiga įrodyti pažeidimą ir jo trukmę – Nekaltumo prezumpcijos taikymas

(EB 81 straipsnio 1 dalis; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 48 straipsnio 1 dalis)

11. Konkurencija – Karteliai – Įrodymai – Reikalaujamas Komisijos turimų įrodymų tikslumas

(EB 81 straipsnio 1 dalis)

12. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Vertinimas – Atsižvelgimas į ekonomines realijas, buvusias pažeidimo darymo metu

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

13. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Nagrinėjamų įmonių suskirstymas į kategorijas – Sąlygos – Vienodo požiūrio principo paisymas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalis)

14. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Įmonės patirti grasinimai ir spaudimas – Netaikymas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punktas)

15. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Pažeidimo sunkumas – Lengvinančios aplinkybės – Pasyvus ar prisitaikėliškas įmonės vaidmuo – Vertinimo kriterijai

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punkto 1 įtrauka)

16. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Nagrinėjamos įmonės, priskiriamos prie mažų ir vidutinių įmonių – Poveikio nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 1 punkto A dalies penkta pastraipa)

17. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Lengvinančios aplinkybės – Skirtingas nei kartelyje sutartas elgesys

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punkto 2 įtrauka)

18. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Lengvinančios aplinkybės – Vertinimas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimo 98/C 9/03 3 punktas)

19. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Maksimalus dydis – Skaičiavimas – Baudos galutinio dydžio ir tarpinio dydžio skirtumas – Pasekmės

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

20. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atitinkamos įmonės finansinė padėtis – Atsižvelgimas – Pareiga – Nebuvimas

(Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

21. Konkurencija – Baudos – Dydis – Komisijos diskrecija – Teisminė kontrolė – Neribota jurisdikcija

(EB 229 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 31 straipsnis; Komisijos pranešimas 98/C 9/03)

22. Konkurencija – Baudos – Dydis – Nustatymas – Kriterijai – Atgrasomasis pobūdis – Proporcingumo principo paisymas

(EB 81 straipsnis; Tarybos reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalis)

Summary

1. EB 81 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose aiškiai nurodyta, kad su bendrąja rinka yra nesuderinami susitarimai ir suderintieji veiksmai, kuriais siekiama tiesiogiai ar netiesiogiai nustatyti pirkimo ar pardavimo kainas ar kokias nors kitas prekybos sąlygas arba riboti ar kontroliuoti gamybą arba rinkas. Tokios rūšies pažeidimai, ypač kai kalbama apie horizontaliuosius kartelius, laikomi ypač sunkiais, nes jie daro tiesioginį poveikį esminiams konkurencijos atitinkamoje rinkoje parametrams, arba akivaizdžiais konkurencijos taisyklių pažeidimais.

Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimų sunkumas turi būti nustatytas atsižvelgus į daugelį veiksnių, kaip antai konkrečios bylos aplinkybės, jos kontekstas ir atgrasomasis baudų poveikis, tačiau nėra nustatytas baigtinis ar išsamus kriterijų, į kuriuos būtinai reikia atsižvelgti, sąrašas.

Remiantis Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse nustatytu metodu, pažeidimo sunkumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į pažeidimo pobūdį, jo konkretų poveikį rinkai, jeigu jį galima įvertinti, ir susijusios geografinės rinkos dydį. Vis dėlto šie trys pažeidimo sunkumo vertinimo aspektai atliekant bendrą vertinimą turi nevienodą svarbą. Pažeidimo pobūdžiui tenka lemiama reikšmė, visų pirma kvalifikuojant pažeidimus kaip labai sunkius. Tačiau nei konkretus poveikis rinkai, nei geografinės rinkos dydis nėra būtini veiksniai pažeidimą kvalifikuojant kaip labai sunkų horizontalių kartelių atveju, kai siekiama nustatyti kainas. Taigi šios rūšies horizontalieji karteliai gali būti kvalifikuojami kaip „labai sunkūs“ remiantis vien jų pobūdžiu ir Komisijai neprivalant įrodyti pažeidimo konkretaus poveikio rinkai.

(žr. 67, 69, 74, 76–78 punktus)

2. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairės yra priemonė, skirta, atsižvelgiant į viršesnę galią turinčius teisės aktus, patikslinti kriterijus, kuriuos Komisija ketina taikyti įgyvendindama jai pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį suteiktą diskreciją nustatyti baudas. Tos gairės nėra sprendimo, kuriuo skiriamos baudos, teisinis pagrindas, nes tas sprendimas grindžiamas Reglamentu Nr. 1/2003, tačiau jos bendrai ir abstrakčiai nustato metodiką, kurios Komisija laikosi siekdama tuo sprendimu nustatyti skiriamų baudų dydžius, ir užtikrina įmonių teisinį saugumą.

Taigi, nors gairės negali būti laikomos teisės norma, kurios administracija bet kuriuo atveju turi laikytis, vis dėlto jose nustatytos elgesio taisyklės, nurodančios administracijos praktiką, nuo kurios konkrečiu atveju ji negali nukrypti nenurodžiusi pagrindo.

Komisijos priimtose gairėse nustatytas jos pačios diskrecijos apribojimas vis dėlto nėra nesuderinamas su tuo, kad Komisijai išsaugoma esminė diskrecija. Tai, kad gairėse Komisija patikslino taikomą pažeidimo sunkumo vertinimo metodą, jai neužkerta kelio šį kriterijų vertinti globaliai, atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes, įskaitant ir aspektus, kurie gairėse konkrečiai nenurodyti.

(žr. 71–73 punktus)

3. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse numatytas minimalus 20 mln. eurų pradinis baudos už labai sunkius pažeidimus dydis taikomas vienai įmonei, o ne visoms pažeidimą dariusioms įmonėms.

(žr. 86 punktą)

4. Kiek tai susiję su konkrečiu Sąjungos konkurencijos taisyklėms prieštaraujančių veiksmų poveikiu rinkai, nustatant už tokį pažeidimą skiriamos baudos dydį reikia atsižvelgti į trukmę ir į visus aspektus, patenkančius į pažeidimo sunkumo vertinimą, kaip antai kiekvienos įmonės elgesys, kiekvienos jų vaidmuo nustatant suderintus veiksmus, nauda, kurią jos galėjo gauti iš tokių veiksmų, jų dydis ir aptariamų prekių vertė, taip pat rizika, kurią šios rūšies pažeidimai kelia Sąjungos tikslams. Darytina išvada, kad antikonkurencinių veiksmų poveikis savaime nėra lemiamas kriterijus nustatant tinkamą baudos dydį. Konkrečiai kalbant, su tyčios aspektu susiję veiksniai gali turėti daugiau reikšmės nei veiksniai, susiję su minėtu poveikiu, ypač kai kalbama apie savaime sunkius pažeidimus, kaip antai rinkos pasidalijimas.

(žr. 90 punktą)

5. Kiekvienos nagrinėjamos įmonės užimama rinkos dalis, kur buvo atliekami ribojamieji veiksmai, kaip tai suprantama pagal Sąjungos konkurencijos teisę (net ir nesant įrodymų, kad pažeidimu buvo padarytas konkretus poveikis rinkai), yra objektyvus kriterijus, kuriuo remiantis galima teisingai įvertinti kiekvienos įmonės atsakomybę, kiek tai susiję su galimu minėtų veiksmų kenksmingumu įprastai konkurencijai. Įmonės užimamos rinkos dalys, nustatant baudų dydį, yra reikšmingos, kad būtų galima nustatyti įtaką, kurią ji galėjo daryti rinkai.

(žr. 97 punktą)

6. Vertinant pažeidimo sunkumą lemiamos reikšmės turi tai, ar kartelio nariai padarė viską, ką galėjo, kad jų ketinimai turėtų konkretų poveikį. Kadangi, kalbant apie faktiškai egzistavusias rinkos kainas, tam, kas įvyko vėliau, įtakos galėjo turėti kiti nuo kartelio narių kontrolės nepriklausantys veiksniai, kaip antai kainų padidėjimas nagrinėjamoje rinkoje, kartelio nariai negali pasitelkti jų pastangoms priešingus išorės veiksnius ir juos naudoti kaip įrodymus, kurie pagrįstų baudos sumažinimą.

(žr. 99 ir 100 punktus)

7. Pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina siekiamam tikslui įgyvendinti. Komisijos pradėtoje procedūroje dėl sankcijų už konkurencijos taisyklių pažeidimą skyrimo šio principo taikymas reiškia, kad baudos neturi būti pernelyg didelės, palyginti su siekiamais tikslais, t. y. palyginti su tų taisyklių paisymu, o įmonei skirta bauda už konkurencijos teisės pažeidimą turi būti proporcinga pažeidimui, vertinamam kaip visuma, atsižvelgiant būtent į jo sunkumą. Konkrečiai kalbant, proporcingumo principas reiškia, kad Komisija turi nustatyti baudą proporcingai aplinkybėms, į kurias atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, ir ji turi tuo tikslu taikyti minėtas aplinkybes nuosekliai ir objektyviai pagrįstai.

Tokiomis aplinkybėmis Komisija nepažeidžia proporcingumo principo, kai nustato 10 mln. eurų dydžio pradinę baudą už konkurencijos taisyklių pažeidimą, nes šis pažeidimas yra labai sunkus tyčinis konkurencijos taisyklių pažeidimas, o baudos dydis yra gerokai mažesnis už gairėse numatytą mažiausią ribą, taikomą tokios rūšies pažeidimų atveju.

(žr. 104, 105 ir 107 punktus)

8. Nustatant baudas už Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimą pareiga motyvuoti įvykdoma, kai Komisija sprendime nurodo argumentus, kuriais remdamasi galėjo įvertinti pažeidimo sunkumą ir trukmę.

Taigi, nors Komisija privalo pagal EB 253 straipsnį motyvuoti savo sprendimus nurodydama faktines aplinkybes, nuo kurių priklauso sprendimo pagrįstumas, ir argumentus, paskatinusius ją priimti šį sprendimą, pagal šią nuostatą nereikalaujama, kad Komisija sprendime aptartų visus faktinių aplinkybių ir teisės klausimus, kurie buvo nagrinėjami per administracinę procedūrą.

Kai kalbama apie sprendimą, kuriuo skiriamos baudos kelioms įmonėms, pareigos motyvuoti apimtis turi būti vertinama atsižvelgiant į tai, kad pažeidimų sunkumas turi būti įrodytas remiantis įvairiais įrodymais, kaip antai, be kita ko, konkrečiomis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasomumu, nors nėra nustatytas privalomas ar išsamus kriterijų, į kuriuo būtina atsižvelgti, sąrašas.

(žr. 109, 233 punktus)

9. Pagal Bendrojo Teismo Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą vykstant procesui negalima pateikti naujų pagrindų, išskyrus tuos atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Tačiau pagrindas, kuris tiesiogiai ar netiesiogiai išplečia anksčiau nurodytą pagrindą ir kuris glaudžiai su juo susijęs, turi būti pripažintas priimtinu.

(žr. 124 punktą)

10. Komisija privalo įrodyti ne tik Sąjungos konkurencijos taisyklėms prieštaraujančio kartelio egzistavimą, bet ir jo trukmę. Kiek tai konkrečiai susiję su EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimo įrodymų pateikimu, Komisija turi įrodyti konstatuotą pažeidimą ir pateikti pakankamai įrodymų, patvirtinančių pažeidimą sudarančių aplinkybių buvimą. Kilus abejonių, teismas jas turėtų spręsti įmonės, kuriai skirtas pažeidimą konstatuojantis sprendimas, naudai. Taigi teismas negali pripažinti, kad Komisija pateikė pakankamai nagrinėjimo pažeidimo buvimo įrodymų, jei šiuo klausimu dar yra abejonių, ypač kai nagrinėjamas ieškinys dėl sprendimo, kuriuo paskirta bauda, panaikinimo ir (arba) pakeitimo. Pastaruoju atveju reikia atsižvelgti į nekaltumo prezumpcijos principą, kuris yra tarp Sąjungos teisės sistemos saugomų ir Europos pagrindinių teisių chartijos 48 straipsnio 1 dalyje įtvirtintų pagrindinių teisių. Atsižvelgiant į nagrinėjamų pažeidimų pobūdį ir su jais susijusių sankcijų pobūdį bei griežtumo laipsnį, nekaltumo prezumpcijos principas taikomas ir procedūroms dėl įmonėms taikomų konkurencijos taisyklių pažeidimų, per kurias gali būti skirtos vienkartinės arba periodinės baudos. Taigi Komisija turi pateikti tikslių ir nuoseklių įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas tikrai buvo padarytas.

Kiekvienas Komisijos pateiktas įrodymas nebūtinai turi atitikti šiuos kriterijus kiekvieno pažeidimo elemento atžvilgiu. Pakanka, kad šį reikalavimą atitiktų institucijos nurodyta bendrai vertinama požymių visuma.

(žr. 129, 130 ir 143 punktus)

11. Įprasta, kad antikonkurencinius susitarimus ir veiksmus apimanti veikla vykdoma neteisėtai, susitikimai vyksta slaptai ir parengiama kuo mažiau su tuo susijusių dokumentų. Iš to išplaukia, kad net jei Komisija randa aiškių ūkio subjektų neteisėtų santykių įrodymų, pavyzdžiui, susitikimų protokolus, šie įrodymai paprastai yra tik fragmentiški ir pavieniai, todėl tam tikras aplinkybes dažnai būtina patvirtinti naudojant dedukcijos metodą. Todėl daugeliu atvejų egzistuojanti praktika arba antikonkurencinio susitarimo sudarymas gali būti nustatomi iš tam tikro skaičiaus sutapimų ir įrodymų, kurie, nagrinėjami kartu, gali įrodyti konkurencijos taisyklių pažeidimą, jeigu nėra kito logiško paaiškinimo.

Be to, nesant įrodymų, tiesiogiai pagrindžiančių pažeidimo trukmę, Komisija turi remtis bent faktinių aplinkybių, pakankamai artimų laiko atžvilgiu, įrodymais, kad būtų galima pagrįstai manyti, jog pažeidimas nepertraukiamai tęsėsi nuo vienos iki kitos konkrečios datos.

Taigi Komisijai pakanka įrodyti, kad atitinkama įmonė dalyvavo susitikimuose ir viešai neprieštaravo per juos sudarytiems antikonkurencinio pobūdžio susitarimams, kad tai būtų pakankamas minėtos įmonės dalyvavimo kartelyje įrodymas. Jei dalyvavimas tokiuose susitikimuose įrodytas, ši įmonė turi pateikti duomenų, galinčių patvirtinti, kad ji tuose susitikimuose dalyvavo neturėdama antikonkurencinių ketinimų, ir įrodyti, kad nurodė savo konkurentams, jog tuose sutikimuose dalyvauja turėdama kitokių tikslų. Priežastis, pagrindžianti šį teisės principą, yra ta, kad dalyvaudama tokiame susitikime ir viešai neatsiribodama nuo jo turinio įmonė leidžia manyti kitiems dalyviams, kad sutinka su jo rezultatu ir vykdys nustatytus reikalavimus. Tačiau Komisija daro vertinimo klaidą, jei nusprendžia, kad įmonė dalyvavo Sąjungos konkurencijos taisyklėms prieštaraujančiame kartelyje, nors nėra pakankamų dalyvavimo jame požymių.

(žr. 131, 132, 158, 165 ir 166 punktus)

12. Kalbant apie referencinių metų pasirinkimą nustatant santykinę įmonių svarbą, kiek tai susiję su Sąjungos konkurencijos taisyklėms prieštaraujančio kartelio sritimi, nors Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 1 punkto A dalies ketvirtoje ir penktoje pastraipose numatytas įmonių diferencijavimas atsižvelgiant į jų ekonominę svarbą, jose nenurodyta, kuriais metais reikia remtis nustatant santykinę įmonių svarbą.

Šiuo atveju Komisija turi pasirinkti skaičiavimo metodą, kurį taikant būtų galima atsižvelgti į kiekvienos nagrinėjamos įmonės dydį ir ekonominę galią ir į kiekvienos iš jų padaryto pažeidimo dydį pagal ekonomines realijas, buvusias pažeidimo darymo metu. Be to, reikia apibrėžti laikotarpį, į kurį turi būti atsižvelgiama taip, kad apyvartos, kitaip tariant, rinkos, dalys būtų kuo tiksliau palyginamos. Darytina išvada, kad referenciniai metai nebūtinai turi būti paskutiniai visi metai, kuriais darytas pažeidimas.

(žr. 176 ir 177 punktus)

13. Metodas, kuriuo kartelio nariai suskirstomi į kategorijas norint skirtingai juos vertinti pradinių baudų dydžių nustatymo etape, nors jame ir neatsižvelgiama į tai pačiai kategorijai priskirtų įmonių dydį, lemia pradinių sumų, nustatytų tai pačiai kategorijai priklausančioms įmonėms, suvienodinimą.

Vis dėlto toks suskirstymas į kategorijas turi atitikti vienodo požiūrio principą, pagal kurį draudžiama panašias situacijas vertinti skirtingai arba skirtingas situacijas vertinti vienodai, išskyrus atvejus, kai toks vertinimas gali būti objektyviai pateisinamas. Beje, baudų dydis turi būti proporcingas bent veiksniams, kuriais remiantis įvertintas pažeidimo sunkumas. Siekiant patikrinti, ar kartelio narių suskirstymas į kategorijas atitinka vienodo požiūrio ir proporcingumo principus, reikia išsiaiškinti, ar šis suskirstymas yra nuoseklus ir objektyviai pagrįstas.

Taigi, nors Komisija turi teisę atsižvelgti į kartelio nare esančios įmonės turėtas rinkos dalis paskutiniais visais konstatuoto pažeidimo metais, kad būtų galima įvertinti jos dydį ir ekonominius pajėgumus tam tikroje rinkoje ir jos padaryto pažeidimo mastą, ji vis dėlto turi užtikrinti, kad kiekvienos su karteliu susijusios įmonės turimos rinkos dalys teisingai atspindėtų ekonomikos realijas, buvusias pažeidimo darymo metu. Tačiau ilgų pažeidimų atveju tik tada, kai paskutiniai visi pažeidimo darymo metai, į kuriuos atsižvelgia Komisija, sutampa su kiekvienos iš šių įmonių dalyvavimo trukme, su tuo pažeidimu susijusios rinkos dalys gali būti laikomos tam tikslui tinkamais rodikliais ir sudaryti galimybę gauti kuo labiau palyginamus duomenis, ypač siekiant su karteliu susijusias įmones suskirstyti į kategorijas.

(žr. 180–182, 184, 186 punktus)

14. Grasinimų ir spaudimo, kuriais siekiama priversti įmonę dalyvauti darant Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimą, nėra tarp Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse išvardytų lengvinančių aplinkybių. Įmonių daromas spaudimas siekiant kitas įmones priversti dalyvauti darant Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimą suinteresuotosios įmonės neatleidžia, neatsižvelgiant į spaudimo reikšmingumą, nuo atsakomybės už padarytą pažeidimą, niekaip nepakeičia kartelio sunkumo ir negali būti laikomas lengvinančia aplinkybe apskaičiuojant baudos dydį, nes suinteresuotoji įmonė galėjo pranešti apie galimą spaudimą kompetentingoms valdžios institucijoms ir pateikti joms skundą. Todėl Komisija neprivalo atsižvelgti į šiuos grasinimus kaip į lengvinančią aplinkybę.

(žr. 211–213 punktus)

15. Galima atsižvelgti į tokius baudos sumažinimą pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 3 punkto pirmą įtrauką pagrindžiančius ieškovės pasyvų vaidmenį kartelio veikloje atskleidžiančius veiksnius, kaip antai gerokai retesnis, palyginti su kitais kartelio nariais, jos dalyvavimas susitikimuose, taip pat vėlyvas atėjimas į rinką, kurioje daromas pažeidimas, neatsižvelgiant į jos dalyvavimo darant tą pažeidimą trukmę, arba aiškūs trečiųjų darant pažeidimą dalyvavusių įmonių atstovų pareiškimai šiuo klausimu. Be to, išimtinai pasyvus kartelio nario vaidmuo reiškia, kad jis laikėsi pasyvios pozicijos, t. y. aktyviai nedalyvavo rengiant konkurencijai priešingą susitarimą ar susitarimus.

Taigi nepakanka to, kad tam tikrais kartelio veiklos laikotarpiais ar, kiek tai susiję su atskirais kartelio susitarimais, aptariama įmonė laikėsi, net jei tai būtų įrodyta, pasyvios pozicijos. Todėl tai, kad kitais laikotarpiais kviečiama į susitikimus, siūloma darbotvarkė ir dalijami parengiamieji dokumentai dėl susitikimų, yra visiškai nesuderinama su pasyviu ar prisitaikėlišku vaidmeniu. Tokios iniciatyvos rodo palankų ir aktyvų įmonės požiūrį į kartelio sukūrimą, jo laikymąsi ir kontrolę.

Be to, jei įmonė dalyvavo, nors ir neaktyviai, susitikimuose, turinčiuose antikonkurencinį tikslą, ji laikytina dalyvavusia kartelyje, nebent įrodytų atvirai atsiribojusi nuo neteisėtų susitarimų. Savo dalyvavimu susitikimuose įmonė pritarė ar bent jau kitų dalyvių akyse dėjosi iš esmės pritarianti tuose susitikimuose sudarytų antikonkurencinių susitarimų turiniui.

(žr. 217, 218, 220, 223, 225 punktus)

16. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 1 dalies A punkto penktąja pastraipa Komisijai leidžiama padidinti didelėms įmonėms skiriamas baudas, tačiau ji neįpareigojama sumažinti mažesnėms įmonėms skiriamų baudų. Iš tikrųjų į įmonės dydį atsižvelgiama Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatyta riba ir gairių nuostatomis. Išskyrus šiuos samprotavimus dėl dydžio, nėra jokios priežasties vertinti mažąsias ir vidutines įmones kitaip nei kitas įmones. Tai, kad įmonės yra mažosios ir vidutinės, jų neatleidžia nuo pareigos laikytis konkurencijos taisyklių.

Beje, Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalimi taip pat nereikalaujama, kad tuo atveju, kai baudos paskiriamos kelioms su tuo pačiu pažeidimu susijusioms įmonėms, mažajai ar vidutinei įmonei paskirta bauda, išreikšta procentine apyvartos dalimi, nebūtų didesnė už didesnėms įmonėms paskirtas baudas. Iš tikrųjų remiantis šia nuostata galima teigti, kad nustatant baudos dydį tiek mažosioms ar vidutinėms įmonėms, tiek didesnėms įmonėms reikia atsižvelgti į pažeidimo sunkumą ir trukmę.

(žr. 226, 228, 260 punktus)

17. Tai, kad neteisėtų susitarimų neįgyvendinimas praktikoje yra lengvinanti aplinkybė pagal Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių 3 punkto antrą įtrauką, Komisija privalo pripažinti tik tuo atveju, jei įmonė, kuri remiasi kartelio neįgyvendinimu, gali įrodyti, kad aiškiai ir tvirtai priešinosi kartelio įgyvendinimui ir net trukdė jo veiklai bei neapsimetinėjo, jog pritaria susitarimui, taip skatindama kitas įmones įgyvendinti nagrinėjamą kartelį. Įmonėms būtų per daug paprasta sumažinti pavojų, kad iš jų bus pareikalauta sumokėti didelę baudą, jeigu jos galėtų pasinaudoti neteisėtų karteliu, paskui gauti baudos sumažinimą dėl to, kad jų vaidmuo įgyvendinant pažeidimą buvo nereikšmingas, nors jų pozicija skatino kitas įmones imtis labiau konkurencijai kenkiančių veiksmų.

(žr. 240 ir 241 punktus)

18. Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse nenurodyta, kad Komisija privalo sistemingai atsižvelgti atskirai į kiekvieną gairių 3 dalyje nurodytą lengvinančią aplinkybę. Darytina išvada, kad ji neprivalo automatiškai papildomai sumažinti baudą, nes tinkamą baudos sumažinimo dėl lengvinančių aplinkybių dydį reikia nustatyti bendrai įvertinus ir atsižvelgus į visas svarbias aplinkybes.

(žr. 242 punktą)

19. Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatytos 10 % nuo bendros apyvartos ribos tikslas yra skirtingas ir savarankiškas, palyginti su pažeidimo sunkumo ir trukmės kriterijais, t. y. nustačius tokią ribą siekiama išvengti atvejų, kai skiriamos tokios baudos, kurių, kaip numanoma, įmonės, atsižvelgiant į jų dydį, nustatomą, nors apytikriai ir netiksliai, pagal jų bendrą apyvartą, negalės sumokėti. Taigi ši riba yra vienodai taikoma visoms įmonėms ir derinama atsižvelgiant į kiekvienos jų dydį ir ja siekiama išvengti pernelyg didelių ir neproporcingų baudų skyrimo. Tokios ribos vienintelė galima pasekmė yra ta, kad remiantis pažeidimo sunkumo ir trukmės kriterijais apskaičiuotas baudos dydis bus sumažintas iki maksimalios leistinos ribos, kai ji viršijama. Jos taikymas reiškia, kad nagrinėjama įmonė nemoka visos baudos, kurią iš esmės turėtų mokėti remiantis minėtais kriterijais atliktu vertinimu.

Beje, Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalimi Komisijai nedraudžiama apskaičiuojant baudą remtis už tą ribą didesniu tarpiniu dydžiu, jei galutinė skiriama bauda tos ribos neviršija. Darytina išvada, kad Komisija neprivalo nė viename Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairių taikymo etape užtikrinti, kad nustatyti tarpiniai baudų dydžiai išreikštų visus nagrinėjamų įmonių bendros apyvartos skirtumus. Be to, Komisija taip pat neprivalo užtikrinti, kad atlikus visus skaičiavimus nagrinėjamoms įmonėms skiriamų baudų galutiniai dydžiai išreikš visus jų skirtumus, kiek tai susiję su jų apyvarta.

(žr. 257, 259 punktus)

20. Komisija neprivalo nustatydama baudos dydį atsižvelgti į suinteresuotosios įmonės sunkią finansinę padėtį, nes tokios pareigos pripažinimas suteiktų nepagrįstą konkurencinį pranašumą prasčiausiai prie rinkos sąlygų prisitaikiusioms įmonėms.

(žr. 258 punktą)

21. Įgyvendinat EB 229 straipsnį Reglamento Nr. 1/2003 31 straipsniu Bendrajam Teismui suteikta neribota jurisdikcija, kuria pasinaudodamas jis gali ne tik paprasčiausiai patikrinti skirtos sankcijos teisėtumą ir atmesti ieškinį arba panaikinti ginčijamą teisės aktą, bet ir pakeisti Komisijos vertinimą savo atliktu vertinimu, o dėl tos priežasties – pakeisti ginčijamą teisės aktą jo nepanaikindamas; atsižvelgęs į visas faktines aplinkybes jis gali pakeisti būtent skirtą baudą, jeigu jam pateiktas klausimas dėl jos dydžio įvertinimo.

Bendrojo Teismo atliktas baudos dydžio nustatymas iš esmės nėra tikslus aritmetinis veiksmas. Be to, Bendrasis Teismas neprivalo atsižvelgti į Komisijos atliktus skaičiavimus ir į jos Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gaires, kai priima sprendimą naudodamasis jam suteikta neribota jurisdikcija, o turi atlikti savo vertinimą, atsižvelgdamas į visas bylos aplinkybes.

(žr. 265 ir 266 punktus)

22. Už EB 81 straipsnio pažeidimus skirtų baudų, numatytų Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje, tikslas – nubausti už neteisėtus nagrinėjamų įmonių veiksmus, taip pat atgrasyti tiek šias įmones, tiek kitus ūkio subjektus nuo Sąjungos konkurencijos teisės normų pažeidimo ateityje. Atsižvelgimas į nagrinėjamos įmonės dydį ir bendrus išteklius siekiant užtikrinti pakankamai atgrasomą baudos poveikį, grindžiamas siekiu padaryti poveikį įmonei, nes sankcija neturi būti pernelyg menka, atsižvelgiant, be kita ko, į šios įmonės finansines galimybes.

Be to, pagal proporcingumo principą reikalaujama, kad Bendrijos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nagrinėjama nuostata nustatytiems teisėtiems tikslams pasiekti, todėl kai galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi siekiamiems tikslams. Darytina išvada, kad baudos neturi būti pernelyg didelės, palyginti su siekiamais tikslais, t. y. užtikrinti konkurencijos taisyklių laikymąsi, ir kad įmonei skiriamos baudos už pažeidimą konkurencijos srityje dydis turi būti proporcingas visapusiškai vertinamam pažeidimui, atsižvelgiant, be kita ko, į jo sunkumą.

(žr. 279 ir 280 punktus)