ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 69/28

2009 m. sausio 21 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Bendrijų Komisija prieš Austrijos Respubliką

(Byla C-28/09)

(2009/C 69/51)

Proceso kalba: vokiečių

Šalys

Ieškovė: Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama P. Oliver, A. Alcover San Pedro ir B. Schima

Atsakovė: Austrijos Respublika

Ieškovės reikalavimai

— Pripažinti, kad uždrausdama daugiau nei 7,5 tonos sveriančioms sunkiasvorėms transporto priemonėms, vežančioms tam tikrus krovinius, važiuoti tam tikru A 12 greitkelio ruožu, Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 28 ir 29 straipsnius.

— Priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Ieškovė teigia, kad sektorinis draudimas daugiau nei 7,5 tonos sveriančioms sunkiasvorėms transporto priemonėms, vežančioms tam tikrus krovinius, važiuoti tam tikru A 12 greitkelio ruožu sudaro priemonę, kuri savo poveikiu lygiavertė kiekybiniams apribojimams, ir kuri neatitinka EB 28 ir 29 straipsnių. Jos manymu, ginčijama priemone tam tikrame A 12 greitkelio ruože nėra pagerinama nei oro kokybė, kaip to reikalaujama pagal Bendrijos teisę, nei šiuo tikslu ji yra būtina, nes ja nėra siekiama joks aiškaus tikslo ir neatsižvelgiama į jokias kitas mažiau ribojančias priemones, kaip antai, nuolatinius greičio apribojimus arba eismo draudimą atsižvelgiant į dujų išmetimo lygį. Be to, atsakovė neįrodė, kad egzistuoja tinkama transporto keliu alternatyva.
4.

Jei atsakymas į bet kurią 2 klausimo dalį yra neigiamas, ar Direktyvos 3 straipsnio 2 dalis negalioja: a) dėl to, kad ji yra diskriminuojanti ir (arba) neproporcinga; ir (arba) b) dėl to, kad ji prieštarauja Sutartyje nustatytai laisvo judėjimo teisei; ir (arba) c) dėl kokios nors kitos priežasties?
2.

Ar Direktyva 93/13/EEB užtikrinama vartotojų apsauga reikalauja, kad, nepaisant procedūros rūšies ir to, ar tai yra ginčo procedūra, nacionalinis teismas ex officio įvertintų, ar jo nagrinėjamoje sutartyje yra nesąžiningų sąlygų, nors nebuvo pareikštas ieškinys siekiant užginčyti sąlygos nesąžiningumą, ir atlikdamas savo jurisdikcijos kontrolę ex officio patikrintų pardavėjo ar tiekėjo nustatytas sąlygas?
LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 223/25

2008 m. birželio 10 d. pareikštas ieškinys byloje Europos Bendrijų Komisija prieš Belgijos Karalystę

(Byla C-250/08)

(2008/C 223/38)

Proceso kalba: olandų

Šalys

Ieškovė: Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama R. Lyal ir P. van Nuffel

Atsakovė: Belgijos Karalystė

Reikalavimai

— Pripažinti, kad Belgijos Karalystė neįvykdė savo įsipareigojimų pagal EB sutarties 18, 43 ir 56 straipsnius ir EEE susitarimo 31 ir 40 straipsnius, nes Flamandų regione apskaičiuojant mokestinį pranašumą, susijusį su pagrindinei gyvenamajai vietai skirto nekilnojamojo turto pirkimu, atsižvelgiama į registracijos mokestį, sumokėtą už ankstesnės pagrindinės gyvenamosios vietos pirkimą, tik jei ji buvo Flamandų regione, bet ne kitoje valstybėje narėje, išskyrus Belgiją, ar EEE valstybėje.

— Priteisti iš Belgijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.

Ieškinio pagrindai ir pagrindiniai argumentai

Flamandų regione galiojantys Belgijos teisės aktai, reglamentuojantys registracijos mokestį, numato, kad perkant pagrindinę gyvenamąją vietą Flamandų regione iš registracijos mokesčio atimamas už ankstesnės pagrindinės gyvenamosios vietos Flamandų regione sumokėtas registracijos mokestis, jei pastaroji gyvenamoji vieta yra parduota per tą patį laikotarpį. Komisija nusprendė, kad šie teisės aktai vienodomis aplinkybėmis suteikia mokestinį pranašumą asmenims, kurie persikelia Flamandų regiono viduje, ir jo nesuteikia asmenims, persikeliantiems į Flamandų regioną iš kitos valstybės narės, išskyrus Belgiją. Komisija tvirtina, kad šie teisės aktai diskriminuoja Sąjungos piliečius, kurie naudojasi judėjimo laisve ir įsisteigimo laisve, taip pat riboja kitų valstybių narių, išskyrus Belgijos, kapitalo investicijas į nekilnojamąjį turtą Flamandų regione ir todėl iš esmės šie teisės aktai atitinkamai pažeidžia EB sutarties 18 ir 43 straipsnius bei EEE susitarimo 31 straipsnį ir EB sutarties 56 straipsnį ir EEE 40 straipsnį. Komisija tvirtina, kad bendrojo intereso privalomosios priežastys negali pateisinti šių sutarties pažeidimų. Be to atsakovė negali remtis ir būtinybe užtikrinti mokesčių sistemos sąsają, nes šis atvejis susijęs su dviejomis skirtingomis mokestinėmis situacijomis, kurias reglamentuoja skirtingos nuostatos.
1.

Ar 2004 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyvos 2004/83/EB (1) 11 straipsnio 1 dalies e punktą reikia aiškinti taip, kad — neatsižvelgiant į 1951 m. liepos 28 d. Konvencijos dėl pabėgėlių statuso (Ženevos konvencija dėl pabėgėlių statuso) 1 straipsnio C skirsnio 5 punkto antrą sakinį — pabėgėlio statuso netenkama jau tuomet, kai nebėra pagrįstos pabėgėlio persekiojimo baimės direktyvos 2 straipsnio c punkto prasme, kuria remiantis šis statusas buvo pripažintas, ir jis dėl kitų priežasčių neturi baimintis dėl persekiojimo direktyvos 2 straipsnio c punkto prasme?
8.

Pagrindų sprendimo 2002/584 28 straipsnyje nustatyta: „1. Kiekviena valstybė narė Tarybos Generaliniam sekretoriatui gali pranešti, kad jos santykiuose su kitomis valstybėmis narėmis, kurios yra padariusios tokį pat pranešimą, sutikimas perduoti asmenį kuriai nors valstybei narei, išskyrus vykdančiąją valstybę narę, remiantis Europos arešto orderiu, išduotu dėl nusikalstamos veikos, padarytos prieš jo perdavimą, yra laikomas duotu, jei kokiu nors konkrečiu atveju vykdančioji teisminė institucija savo sprendime dėl perdavimo nepareiškia kitaip. 2. Bet kuriuo atveju asmuo, kuris yra perduotas išduodančiajai valstybei narei remiantis Europos arešto orderiu, gali būti perduotas be vykdančiosios valstybės narės sutikimo kuriai nors kitai, ne vykdančiajai valstybei narei, remiantis Europos arešto orderiu, išduotu dėl bet kokios nusikalstamos veikos, padarytos prieš asmens perdavimą šiais atvejais: a) kai prašomas perduoti asmuo, turėjęs galimybę išvykti iš valstybės narės, kuriai jis buvo perduotas, teritorijos, to nepadarė per 45 dienas nuo jo galutinio paleidimo dienos arba išvykęs vėl sugrįžo į tą teritoriją; b) kai prašomas perduoti asmuo sutinka būti perduotas valstybei narei, išskyrus vykdančiąją valstybę narę, remiantis Europos arešto orderiu. Sutikimas pareiškiamas išduodančiosios valstybės narės kompetentingoms teisminėms institucijoms ir registruojamas pagal tos valstybės vidaus įstatymus. Sutikimas formuluojamas taip, kad būtų aišku, jog asmuo jį davė savo noru visiškai suvokdamas jo pasekmes. Šiuo tikslu asmuo turi teisę turėti advokatą; c) kai prašomam perduoti asmeniui netaikoma specialioji taisyklė pagal 27 straipsnio 3 dalies a, e, f ir g punktus. 3. Vykdančioji teisminė institucija sutinka su perdavimu kitai valstybei narei, vadovaudamasi šiomis taisyklėmis: a) prašymas duoti sutikimą pateikiamas pagal 9 straipsnį kartu su informacija, minėta 8 straipsnio 1 dalyje, ir vertimu, kaip nurodyta 8 straipsnio 2 dalyje; b) sutikimas duodamas, kai už nusikalstamą veiką, dėl kurios jis prašomas, taikomas perdavimas pagal šio pamatinio sprendimo nuostatas; c) sprendimas priimamas ne vėliau kaip per 30 dienų nuo prašymo gavimo; d) sutikimą atsisakoma duoti dėl 3 straipsnyje nurodytų priežasčių, o kitais atvejais gali būti atsisakyta jį duoti tik dėl 4 straipsnyje minėtų priežasčių. 5 straipsnyje minėtais atvejais išduodančioji valstybė narė privalo suteikti jame numatytas garantijas. 4. Nepaisant šio straipsnio 1 dalies, asmuo, kuris yra perduotas, remiantis Europos arešto orderiu, neišduodamas trečiajai valstybei be asmenį perdavusios valstybės narės kompetentingos institucijos sutikimo. Toks sutikimas duodamas, vadovaujantis konvencijomis, kurios tai valstybei narei yra privalomos, ir jos vidaus teise.“
49

Be to, IEPS kolegija, turėdama jurisdikciją nagrinėti, ar Kanados, Sąjungos arba valstybės narės nustatyta priemonė pažeidžia kurią nors iš to skyriaus C arba D skirsnių nuostatų, turi įgaliojimus, nepaisant IEPS 8.31 straipsnyje įtvirtintų apribojimų, atlikti esminius vertinimus dėl Sąjungos pirminės teisės, jeigu ginčijamą priemonę nustatė Sąjunga. Šiai kolegijai nagrinėjant ginčą iš tiesų gali tekti atsižvelgti į Sąjungos pirminės teisės nuostatas, kuriomis remdamasi Sąjunga nustatė tą priemonę. Tokiu atveju ji turi vertinti šių nuostatų taikymo sritį.
17.

To paties reglamento 11 straipsnis suformuluotas taip: „1. Tais atvejais, kai globos teises turintis asmuo, institucija ar kita organizacija prašo valstybės narės teismą priimti sprendimą remiantis [1980 m. Hagos konvencija] sugrąžinti neteisėtai išvežtą ar kitoje nei jis nuolat gyveno [prieš pat neteisėtą išvežimą ar negrąžinimą] valstybėje narėje [neteisėtai] laikomą vaiką, taikomos šio straipsnio 2–8 dalys. 2. Taikant 1980 m. Hagos konvencijos 12 ir 13 straipsnius, užtikrinama, kad proceso metu vaikui būtų suteikta galimybė būti išklausytam, išskyrus atvejus, kai to nedera daryti dėl jo amžiaus ar brandumo laipsnio. 3. Teismas, kuriam pateikiamas pareiškimas dėl vaiko grąžinimo pagal šio straipsnio 1 dalį, skubiai išnagrinėja tą pareiškimą taikydamas skubiausias procedūras, kurias leidžia nacionalinė teisė. Nepažeisdamas pirmos pastraipos, teismas ne vėliau kaip per šešias savaites nuo pareiškimo pateikimo, išskyrus atvejus, kai išimtinės aplinkybės neleidžia to daryti, priima sprendimą. 4. Teismas negali atsisakyti grąžinti vaiką remdamasi [remdamasis] [1980 m.] Hagos konvencijos 13b straipsniu [13 straipsnio b punktu], jei nustatoma, kad imtasi [adekvačių] priemonių užtikrinti vaiko apsaugą jį sugrąžinus. 5. Teismas negali atsisakyti grąžinti vaiką, jei asmeniui, kuris prašė sugrąžinti vaiką, nebuvo suteikta galimybė būti išklausytam. 6. Jei teismas priėmė nutartį [sprendimą] dėl vaiko negrąžinimo pagal [1980 m.] Hagos konvencijos 13 straipsnį, tas teismas turi tiesiogiai arba per savo centrinę instituciją perduoti teismo įsakymo [sprendimo] dėl negrąžinimo ir atitinkamų dokumentų, visų pirma teismo posėdžio protokolo, kopiją valstybės narės, kurioje tas vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, jurisdikciją turinčiam teismui arba centrinei institucijai, kaip nustatyta pagal nacionalinę teisę. [Teismas turi gauti visus nurodytus dokumentus per vieną mėnesį nuo nutarties dėl vaiko negrąžinimo priėmimo dienos.] 7. Jei viena iš šalių į valstybės narės, kurioje vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, teismus dar nesikreipė, šio straipsnio 6 dalyje minėtą informaciją gavęs teismas ar centrinė institucija turi pranešti šalims ir pakviesti jas pagal nacionalinę teisę per tris mėnesius nuo pranešimo teikti teismui teikimus [pateikti teismui pastabų], kad teismas galėtų apsvarstyti [išnagrinėti] vaiko globos klausimą. Nepažeisdamas šiame reglamente pateikiamų jurisdikcijos taisyklių, teismas užbaigia bylą, jei per tą laikotarpį negauna jokių teikimų [jokių pastabų]. 8. Nepaisant sprendimo dėl negrąžinimo pagal 1980 m. Hagos konvencijos 13 straipsnį, bet kuris vėlesnis vaiką grąžinti reikalaujantis sprendimas, kurį priėmė pagal šį reglamentą jurisdikciją turintis teismas, siekiant užtikrinti vaiko grąžinimą yra vykdomas pagal III skyriaus 4 skirsnį.“
19.

Pagal sutartį, sudarytą su nekilnojamojo turto savininkais, visos AEI sistemos projekto vykdymo metu, t. y. 5 metus nuo dienos, kai savivaldybė gaus paskutinį mokėjimą pagal finansavimo sutartį ir partnerystės sutartį, priklausys savivaldybei. Vėliau AEI sistemos nuosavybė bus perduota nekilnojamojo turto savininkui. Projekto įgyvendinimo laikotarpiu nekilnojamojo turto savininkas negalės parduoti AEI sistemos. O savivaldybė per šį laikotarpį taip pat negalės parduoti ar išmontuoti įrenginio, nes dėl to atsirastų prievolė grąžinti subsidiją. Savininkai gali be papildomų mokėjimų naudotis AEI sistema pagal sutarties sąlygas. Nekilnojamojo turto savininkas suteikia savivaldybei teisę veikti jo vardu kompetentingose administravimo institucijose, siekiant gauti įstatymuose numatytus leidimus, būtinus įrenginiui jo žemės sklype sumontuoti.
18.

Be to, Belgijos teisėje numatyta, kad periodinių baudų suma nebūtinai turi būti patvirtinta prieš užblokuojant sąskaitas. Kaip matyti iš suinteresuotųjų šalių pateiktos informacijos, nurodymo nutraukti veiksmus neįvykdymą konstatuoja tik antstolis. Todėl pagal Belgijos teisę, jei teismo sprendimas, kuriuo nustatomas įpareigojimas, yra vykdytinas ir įteiktas, tik nagrinėdamas prieštaravimą dėl taikyto arešto teismas, be kita ko, nusprendžia, ar periodinės baudos mokėtinos atsižvelgiant į nustatytus įpareigojimus.
83.

Be to, šeštajame prejudiciniame klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atrodo, daro prielaidą, kad pagal Lietuvos teisę atsiskaityti už paslaugas taip pat galima nustatant „protingą“ atlyginimą, atsižvelgiant į bylos sudėtingumą, advokato kvalifikaciją ir patirtį, kliento finansinę padėtį ir kitas reikšmingas aplinkybes. Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas to aiškiai nenurodo, aplinkybės, kuriomis remiantis galima nustatyti „protingą“ atlyginimo dydį, iš esmės atitinka aplinkybes, nurodytas Lietuvos teisės nuostatoje, įtvirtinančioje gaires, į kurias reikia atsižvelgti sutarties šalims nustatant užmokesčio už teisines paslaugas dydį ( 36 ).
18.

Be to, Komisija teigia, kad akcizų mokėjimo laikino atidėjimo režimas pažeidžia proporcingumo principą, nes išsisukinėjimui, vengimui ar piktnaudžiavimui galima užkirsti kelią taip, kad prekiautojai nebūtų priversti patirti papildomų išlaidų gabenant produktą pagal šį režimą. Kai produktas gabenamas po to, kai akcizas jau sumokėtas, kaip yra pagal grąžinimo sistemą, nebelieka jokios sukčiavimo rizikos. Tokios sukčiavimo rizikos galima išvengti reikalaujant, kad prekiautojai pateiktų dokumentus ir sertifikatus, įrodančius produkto panaudojimą.
30.

Be to, atsižvelgiant į kontekstą pažymėtina, kad minėtas BDAR 15 straipsnio 1 dalies c punkto aiškinimas patvirtinamas ir to paties reglamento 19 straipsnio nuostata. Šioje nuostatoje numatyta, kad „[k]iekvienam duomenų gavėjui, kuriam buvo atskleisti asmens duomenys, duomenų valdytojas praneša apie bet kokį asmens duomenų ištaisymą, ištrynimą arba tvarkymo apribojimą, vykdomą pagal 16 straipsnį, 17 straipsnio 1 dalį ir 18 straipsnį, nebent to padaryti nebūtų įmanoma arba tai pareikalautų neproporcingų pastangų“.
64.

Be to, ši neapmokestinamojo asmens atsakomybė taip pat neužkerta kelio apmokestinamojo asmens sukčiavimui. Atsakomybė siejama tik su mokesčių nesumokėjimu dėl to, kad apmokestinamasis asmuo neturi turto. Tačiau vien tinkamai deklaruoto mokesčio nesumokėjimas nereiškia sukčiavimo ( 19 ). Šiuo klausimu PVM direktyvos 273 straipsnyje numatytos sąlygos taip pat netenkinamos.
14.

PVMĮ 67 straipsnio 2 dalyje nustatyta: „PVM atskaita šiame straipsnyje nustatyta tvarka turi būti tikslinama: nekilnojamojo pagal prigimtį daikto – 10 metų, <…>, skaičiuojant nuo to mokestinio laikotarpio, kurį atskaityta to turto pirkimo arba importo PVM ar jo dalis (pastato (statinio) esminio pagerinimo atveju – taip pasigaminto ilgalaikio materialiojo turto pirkimo PVM atskaita tikslinama 10 metų nuo to mokestinio laikotarpio, kurį buvo užbaigti pagerinimo darbai). <…>“
63.

Be to, net jei Teisingumo Teismas nustatytų, kad šiuo atveju egzistuoja netiesioginė diskriminacija (quod non), manau, kad reikalavimas turėti ryšį yra pagrįstas, nes juo siekiama teisėto tikslo, jis yra tinkamas ir proporcingas ( 31 ).
73.

Be to, laikotarpių nuo vienų darbo santykių iki kitų trukmė ir galimas grįžimas į ankstesnę darbo vietos valstybę yra aplinkybės, kurias galima nustatyti tik ex post, todėl tokiais laikotarpiais neįmanoma nustatyti taikytinų nacionalinės teisės aktų, o dėl to kyla praktinių problemų, ypač mokant išmokas – kaip antai išmokas vaikui – kurios dažniausiai nepriklauso nuo galutinio darbinės veiklos nutraukimo.
3.

Bankui H Limited pateikus prašymą, grindžiamą dviem 2013 m. Jordanijoje priimtais teismo sprendimais, kuriais paskolos gavėjas J buvo įpareigotas sumokėti dviejų paskolų likutį, High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Aukštasis Teisingumo Teismas (Anglija ir Velsas), Karalienės suolo skyrius, Jungtinė Karalystė, toliau – High Court of Justice) per supaprastintą procesą priimta 2019 m. kovo 20 d. nutartimi įpareigojo J sumokėti H Limited10392463 Jungtinių Valstijų dolerių (USD) sumą su 5422031,65 USD dydžio palūkanomis ir 125000 svarų sterlingų (GBP) bylinėjimosi išlaidas. Šis teismas taip pat parengė ir išdavė Reglamento Nr. 1215/2012 53 straipsnyje nurodytą pažymą (toliau – pažyma).
11.

DB ir jo sutuoktinė LY pareiškė ieškinį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, ZMVR 84 straipsnio 8 dalies pagrindu ginčydami policijos tarnybos, kuri yra atsakovė pagrindinėje byloje, priimto sprendimo aptariamą transporto priemonę perduoti Plam EOOD teisėtumą, atsižvelgiant į nepagrįstą Norvegijos perspėjimą, įvestą į SIS II, nesant tvirtų įrodymų, kad dėl šios transporto priemonės buvo pradėtas ir vykdomas baudžiamasis persekiojimas Norvegijoje. Be to, ieškovai pagrindinėje byloje pateikė minėtai policijos tarnybai prašymą nedelsiant grąžinti transporto priemonę, motyvuojamą tuo, kad transporto priemonė buvo konfiskuota priverstinai ir be jokio teisinio ir faktinio pagrindo. Gavę aiškų šios institucijos atsisakymą, jie jį apskundė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme. Ši antroji byla buvo sustabdyta, kol bus išspręsta pagrindinė byla.
57.

Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo minimoje De minimis žuvininkystės reglamento 15 konstatuojamojoje dalyje ir šio reglamento 4 straipsnyje visų pirma nurodyta, kad reglamentas taikomas tik pagalbai, kurios bendrąjį subsidijos ekvivalentą galima tiksliai ex ante apskaičiuoti neatlikus rizikos vertinimo (skaidriai pagalbai), pavyzdžiui, dotacijoms. Kadangi aptariama kompensacija yra ex post kompensacija, ji iš esmės atitinka dotaciją, nes leidžia tiksliai ir iš anksto apskaičiuoti bendrąjį subsidijos ekvivalentą. Taigi manau, kad tai yra „skaidri pagalba“, kaip tai suprantama pagal tą patį reglamentą.
55.

Juo labiau tai pažymėtina, kalbant apie tariamą ES teisės aktų leidėjo ketinimą, pagrįstą ne dokumentais, kurie buvo atitinkamo teisėkūros proceso dalis, bet kitais ES teisės aktais, priimtais po to, kai buvo priimtas atitinkamas aktas, be to, su juo nesusijusiais.
23.

Visų pirma, kiek tai susiję su prašymu panaikinti ginčijamą dokumentą, Bendrasis Teismas pirmiausia nusprendė, kad nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą Parlamentas pateikė per nustatytą terminą, nes jis turi būti apskaičiuojamas atsižvelgiant į fiksuotą dešimties dienų terminą dėl nuotolių, taikomą nepaisant to, kad nagrinėjamas aktas pateiktas per e‑Curia ( 13 ).
13.

Reglamento II dalyje „Atliekų vežimas [Sąjungoje] tranzitu arba be tranzito per trečiąsias šalis“ yra jo 3–32 straipsniai. To paties reglamento 3 straipsnio „Bendroji procedūrų sistema“ 5 dalyje numatyta: „Iš privačių namų ūkių, įskaitant kitus tokių atliekų gamintojus, surinktoms mišrioms komunalinėms atliekoms (20 03 01 atliekų įrašas), vežamoms į naudojimo ar šalinimo įrenginius, pagal šį reglamentą taikomos tos pačios nuostatos, kaip ir šalinimui skirtų atliekų vežimui.“
44.

Taigi pirmiausia reikia išsiaiškinti sąskaitos faktūros reikšmę PVM atskaitai (apie tai – šios išvados C skirsnio 1 ir 2 dalyse). Tada bus matyti, ar PVM direktyvos 178 straipsnio a punkte nustatyta prievolė turėti sąskaitą faktūrą yra PVM atskaitos sąlyga, kaip Teisingumo Teismas yra nusprendęs sprendimuose Volkswagen ( 10 ) ir Biosafe ( 11 ), ar šis požymis tapo nebeaktualus dėl Teisingumo Teismo sprendimo Vădan ( 12 ) (apie tai – šios išvados C skirsnio 3 dalyje). Galiausiai reikia nuspręsti, ar ką nors keičia tai, kad ši sąskaita faktūra buvo klaidinga ir paslaugos teikėjas ar prekių tiekėjas ją anuliavo (panaikino), o 2015 m. išrašė naują sąskaitą faktūrą (apie tai – šios išvados C skirsnio 4 dalyje). Vis dėlto tam, kad būtų išlaikytas PVM grąžinimo direktyvos 15 straipsnyje nustatytas prašymo terminas ir galutinis neginčyto finansų institucijų sprendimo atmesti prašymą (žr. PVM grąžinimo direktyvos 23 straipsnį) pobūdis, šiuo klausimu reikia atsižvelgti – priešingai, nei veikiausiai mano Komisija – ne tik į materialinės teisės (apie tai – šios išvados C skirsnio 4 dalies a punkte), bet ir į procesinius aspektus (apie tai – šios išvados C skirsnio 4 dalies b punkte).
24.

Toropet pažymi, kad iš šio reglamento 14 straipsnio d punkto matyti, jog šalutinių gyvūninių produktų irimas ir gedimas nepateisina sprendimo priskirti juos prie žemesnės kategorijos, nes pagal minėto reglamento 14 straipsnio b punktą medžiagas galima utilizuoti ir ne visada būtina jas pašalinti. Be to, šios bendrovės nuomone, nagrinėjamiems šalutiniams gyvūniniams produktams galėjo būti taikomas to paties reglamento 10 straipsnio f punktas, nes pagal šią nuostatą ji netaikoma tik produktams, dėl kurių kyla didelis gyvūnų ligų keliamas pavojus. Toropet manymu, tokio pavojaus nekelia dėl pelėsio ar puvinio pasikeitusi mėsa.
46.

Dėl antro reikalavimo, nurodyto Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio c punkte, pažymėtina, kad, pirma, žodis „apdraustasis“ į šį reglamentą įtrauktas ( 17 ) iš esmės dėl III antraštinės dalies 1 skyriaus „Ligos, motinystės ir lygiavertės tėvystės išmokos“ ( 18 ), nes pagal sveikatos draudimo derinimo nuostatas reikalaujama, kad asmuo būtų „apdraustasis“ valstybėje narėje. Y gauna senatvės pensiją pagal AOW, todėl turi teisę į sveikatos priežiūros paslaugas, numatytas, be kita ko, to reglamento 24 straipsnyje, kuris, nors jame tiesiogiai nenurodyti „apdraustieji“, yra I skyriuje, todėl susijęs su viena iš „III antraštinė[je] dal[yje] <…> nurodyt[ų] socialinės apsaugos sri[čių]“ pagal to reglamento 1 straipsnio c punkto pirmą sakinį.
23.

Taigi, siekiant atsakyti į pirmąjį klausimą, pirmiausia reikia patikslinti teisės į palūkanas pagal PVM direktyvos 183 ir 90 straipsnius apimtį (šiuo klausimu žr. B.1 punktą) ir jos tiesioginį taikymą (šiuo klausimu žr. B.2 punktą). Be to, reikia aptarti tiesioginį PVM grąžinimo direktyvos 27 straipsnio, kuris pats savaime nėra taikomas, taikymą pagal analogiją (šiuo klausimu žr. B.3 punktą) ir galimybes pagal Sąjungos teisę išaiškinti BAO 205 ir 205a straipsnius (šiuo klausimu žr. C punktą).