Konkurencijos srityje, remiantis Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 2 dalimi, senatis pradedama skaičiuoti nuo pažeidimo padarymo. Tačiau tęstinių ar pakartotinių pažeidimų atvejais skaičiuoti pradedama nuo dienos, kurią pažeidimas baigiasi.

Daugeliu atvejų išvadą apie antikonkurencinius veiksmus ar susitarimą reikia daryti remiantis tam tikru kiekiu sutapimų ir požymių, kurie, įvertinti kartu, ir, nesant kitokio logiško paaiškinimo, gali būti konkurencijos taisyklių pažeidimo įrodymas. Iš tokių požymių ir sutapimų galima nustatyti ne tik konkurenciją pažeidžiančių veiksmų ir susitarimų buvimą, bet ir konkurenciją pažeidžiančių veiksmų trukmę bei pažeidžiant konkurencijos taisykles sudaryto susitarimo galiojimo trukmę.

Be to, toks pažeidimas gali būti padarytas ne tik atskiru veiksmu, bet ir keliais veiksmais arba tęstine veika. Šio aiškinimo negalima užginčyti motyvuojant tuo, kad vienas ar daugiau šių veiksmų ar tęstinio elgesio elementų galėtų savaime ir atskirai sudaryti minėtos nuostatos pažeidimą. Jei skirtingais veiksmais vykdomas „bendras planas“, nes siekiama tokio paties tikslo, kuris iškreipia konkurenciją bendrojoje rinkoje, Komisija turi teisę priskirti atsakomybę už tokius veiksmus pagal dalyvavimą darant pažeidimą apskritai.

Dėl įrodymų apie susitarimo buvimą atitinkamais laikotarpiais arba bent jau apie įmonės atliekamą jo įgyvendinimą atitinkamu laikotarpiu nebuvimo reikia priminti, jog tai, kad nebuvo pateikta įrodymų dėl konkrečių laikotarpių, netrukdo pripažinti, jog pažeidimas truko šiuos laikotarpius apimantį ilgesnį laiką, jei tokia išvada pagrindžiama objektyviais ir nuosekliais duomenimis. Kai pažeidimas trunka keletą metų, tai, kad karteliniai veiksmai vyksta skirtingu metu ir juos gali skirti trumpesnis ar ilgesnis laiko tarpas, nedaro įtakos šio kartelinio susitarimo egzistavimui, jei įvairiais šį pažeidimą sudarančiais veiksmais siekiama vieno tikslo ir jie priklauso vienam tęstiniam pažeidimui. Šiuo klausimu yra tam tikri kriterijai, kurie svarbūs vertinant, ar padarytas vienas pažeidimas, t. y. tikslų, kurių siekiama nagrinėjamais veiksmais, tapatumas, susijusių prekių ir paslaugų tapatumas, dalyvavusių atliekant veiksmus įmonių tapatumas ir įgyvendinimo priemonių tapatumas. Kiti svarbūs kriterijai, į kuriuos galima atsižvelgti atliekant šį vertinimą, yra įmonių vardu veikusių fizinių asmenų tapatumas ir nagrinėjamų veiksmų geografinės taikymo srities tapatumas.

Taigi kalbant apie tęstinį pažeidimą, Komisija gali preziumuoti, kad pažeidimas ar įmonės dalyvavimas kartelyje nebuvo nutrūkęs, net jeigu ji neturi tam tikrų konkrečių pažeidimo laikotarpio įrodymų, jei šį pažeidimą sudarančių atskirų veiksmų tikslas yra vienas ir jie gali būti laikomi vienu tęstiniu pažeidimu, o tokia išvada turi būti pagrįsta objektyviais ir nuosekliais įrodymais, patvirtinančiais bendrą planą. Kai yra tenkinamos šios sąlygos, tęstinio pažeidimo sąvoka leidžia Komisijai skirti baudą už visą vertinamą pažeidimo laikotarpį, taip pat nustatyti datą, nuo kurios pradedamas skaičiuoti senaties terminas, t. y. datą, kada tęstinis pažeidimas buvo nutrauktas. Vis dėlto įmonės, kaltinamos slapta veikla, gali bandyti paneigti šią prezumpciją, pateikdamos informacijos ar įrodymų, patvirtinančių, kad pažeidimas, ar jų dalyvavimas kartelyje buvo nutrauktas atitinkamais laikotarpiais.

Be to, pakartotinio pažeidimo sąvoka skiriasi nuo tęstinio pažeidimo sąvokos; šį skirtumą, be kita ko, patvirtina jungtuko „arba“ vartojimas Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 2 dalyje.

Kai galima konstatuoti, kad įmonė buvo nustojusi daryti pažeidimą ir kad jos iki ir po šio laikotarpio padarytam pažeidimui būdingi tokie patys požymiai, kurie turi būti vertinami, be kita ko, atsižvelgiant į tai, ar atitinkamų veiksmų tikslas, susiję produktai, slaptuose susitarimuose dalyvavusios įmonės, pagrindinės įgyvendinimo priemonės, įmonių vardu veikę fiziniai asmenys ir galiausiai nagrinėjamų veiksmų geografinė taikymo sritis yra tapatūs, toks pažeidimas gali būti laikomas vienu pakartotiniu pažeidimu. Tokiu atveju Komisija negali skirti baudos už laikotarpį, kada pažeidimas buvo laikinai nutrauktas. Be to, pagal Reglamento Nr. 1/2003 25 straipsnio 1 dalies b punktą laikinas nutraukimas negali būti ilgesnis nei penkeri metai, nes priešingu atveju būtų suėjusi senatis galimybei skirti baudą už pažeidimą iki šio nutraukimo.

(žr. 190–201 punktus)