Laikina versija

GENERALINIO ADVOKATO

MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,

pateikta 2022 m. gruodžio 15 d.( )

Byla C-426/21

Ocilion IPTV Technologies GmbH

prieš

Seven.One Entertainment Group GmbH,

Puls 4 TV GmbH & Co. KG

(Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)

„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Intelektinė nuosavybė – Autorių teisės informacinėje visuomenėje – Direktyva 2001/29/EB – 2 straipsnis – Atgaminimo teisė – 3 straipsnis – Viešo paskelbimo teisė – 5 straipsnio 2 dalies b punktas – Kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtis – Internetinis vaizdo rašytuvas – Dubliavimosi pašalinimo metodas – Prieiga prie saugomo turinio be teisių turėtojų leidimo – IPTV paslaugos teikėjas“





Įvadas

1. Savo jurisprudencijoje, susijusioje su ES autorių teisėje numatyta išimtine teise viešai paskelbti kūrinį, Teisingumo Teismas kai kuriais atvejais atsakomybę už šios teisės pažeidimą priskyrė subjektams, kurie, iš pirmo žvilgsnio, savo veiksmais tik netiesiogiai prisidėjo prie tokio pažeidimo( ). Šis požiūris sulaukė tam tikros kritikos, ypač generalinio advokato H. Saugmandsgaard Øe išvadoje sujungtose bylose YouTube ir Cyando (C-682/18 ir C-683/18, EU:C:2020:586)( ), kuria nagrinėjamoje byloje remiasi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.

2. Aš visiškai nepritariu šiai kritikai( ). Aišku viena: klaidingai aiškinama Teisingumo Teismo jurisprudencija gali būti remiamasi bandant nustatyti atsakomybę už teisės į viešą paskelbimą pažeidimą tais atvejais, kai jokio paskelbimo nevyksta arba kai tariamo pažeidėjo vaidmuo apsiriboja veiksmais, nesusijusiais su konkretaus saugomo kūrinio paskelbimu, visų pirma veiksmais, kuriais tik suteikiamos tokiam paskelbimui reikalingos techninės priemonės. Šis klaidingas aiškinimas visų pirma pasireiškia tuo, kad iš konteksto ištraukiamos Teisingumo Teismo jurisprudencijoje vartojamos sąvokos skelbiančio subjekto „neišvengiamas vaidmuo“ ir „labai geras savo elgesio pasekmių žinojimas“.

3. Tokiomis aplinkybėmis buvo iškeltos kelios prejudicinės bylos( ). Nors ši byla, mano nuomone, yra viena iš tokių bylų, ji daug kompleksiškesnė ne tik dėl viešo paskelbimo, dėl kurio pagrindinėje byloje vyksta ginčas, priemonės kompleksiškumo, bet ir dėl to, kad, be viešo paskelbimo teisės, ji taip pat susijusi su išimtine atgaminimo teise ir bandymu taikyti „naujovišką“ šios teisės išimtį – vadinamąją „kopijavimo asmeniniam naudojimui“ išimtį.

4. Vis dėlto man atrodo, kad, siekiant teisingai ir naudingai išspręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme nagrinėjamą ginčą, svarbiausia tinkamai įvertinti įvairių dalyvaujančių subjektų vaidmenis.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisė

5. 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo( ) 2 straipsnio a ir e punktuose nustatyta:

„Valstybės narės nustato išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu ir bet kuria forma atgaminti visą arba iš dalies:

a) autoriams – savo kūrinius;

<...>

e) transliuojančiosioms organizacijoms – savo transliacijų įrašus nepaisant to, ar tos transliacijos perduotos laidais ar eteriu, įskaitant kabelinį ar palydovinį perdavimą.“

6. Šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje ir 2 dalies d punkte nustatyta:

„1. Valstybės narės nustato autoriams išimtinę teisę leisti arba uždrausti bet kokį savo kūrinių viešą skelbimą laidais ar bevielėmis ryšio priemonėmis, įskaitant savo kūrinių padarymą viešai prieinamais tokiu būdu, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku.

2. Valstybės narės nustato išimtinę teisę leisti arba uždrausti padaryti viešai prieinamus laidais ar bevielėmis ryšio priemonėmis tokiu būdu, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku:

<...>

d) transliuojančiosioms organizacijoms – savo transliacijų įrašus nepaisant to, ar tos transliacijos perduodamos laidais ar eteriu, įskaitant kabelinį ar palydovinį perdavimą.“

7. Minėtos direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punkte ir 5 dalyje nurodyta:

„2. Valstybės narės 2 straipsnyje nustatytai atgaminimo teisei gali nustatyti išimtis arba apribojimus šiais atvejais:

<...>

b) kai atgaminama asmeniniam naudojimui bet kurioje laikmenoje ir atgaminantys fiziniai asmenys nesiekia tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, su sąlyga, kad teisių turėtojai gautų teisingą kompensaciją, priklausomą nuo 6 straipsnyje nurodytų techninių apsaugos priemonių taikymo ar netaikymo atitinkamam kūriniui ar objektui;

<...>

5. Šio straipsnio 1, 2, 3 ir 4 dalyse nustatytos išimtys ir apribojimai taikomi tik tam tikrais specialiais atvejais, kurie neprieštarauja įprastiniam kūrinio ar kito [saugomo] objekto naudojimui ir nepagrįstai nepažeidžia teisėtų teisių turėtojų interesų.“

8. 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/115/EB dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityje( ) 7 straipsnio 2 dalyje nurodyta:

„Valstybės narės suteikia transliuojančioms organizacijoms išimtinę teisę leisti arba uždrausti jų transliacijų įrašymą, nepriklausomai nuo to, ar minėtos transliacijos perduodamos laidais ar eteriu, įskaitant kabelinį ar palydovinį perdavimą.“

9. Šios direktyvos 10 straipsnyje nurodyta:

„1. Valstybės narės gali apriboti šiame skyriuje nurodytas teises šiais atvejais:

a) asmeninio naudojimo;

<...>

2. Nepriklausomai nuo 1 dalies reikalavimų, valstybės narės gali numatyti vienodus apribojimus tiek <...> transliuojančių organizacijų <...> apsaugai, tiek ir autorių teisių į literatūros bei meno kūrinius apsaugai.

<...>

3. Apribojimai, nurodyti 1 ir 2 dalyse, taikomi tik tam tikrais specialiais atvejais, kurie neprieštarauja įprastiniam objekto naudojimui ir nepagrįstai nepažeidžia teisių turėtojų teisėtų interesų.“

Austrijos teisė

10. Pagal Austrijos teisę atgaminimo teisė ir viešo paskelbimo teisė, kiek tai susiję su autoriais, atitinkamai numatytos pagrindinėje byloje nagrinėjamam ginčui taikytinos 1936 m. balandžio 9 d. Urheberrechtsgesetz (Autorių teisių įstatymas)( ) (toliau – UrhG) redakcijos 15 straipsnyje ir 17–18a straipsniuose. Teisės atgaminti asmeniniam naudojimui išimtis nustatyta UrhG 42 straipsnio 4 ir 5 dalyse. Galiausiai UrhG 76a straipsnio 1 dalyje nustatyta išimtinė transliuotojų teisė įrašyti savo transliacijas (laidas), jas atgaminti, transliuoti ir naudoti, kad jos taptų viešai prieinamos.

Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai

11. Bendrovės Seven.One Entertainment Group GmbH ir Puls 4 TV GmbH & Co KG, ieškovės pirmojoje instancijoje ir kitos kasacinio proceso (Revision) šalys, yra atitinkamai Vokietijoje ir Austrijoje įsisteigusios transliuotojos.

12. Ocilion IPTV Technologies GmbH (toliau – Ocilion) yra pagal Austrijos teisę įsteigta bendrovė. Ji siūlo verslo klientams, kurie gali būti tinklo, pavyzdžiui, telefono ryšio ar elektros energijos, operatoriai arba tokios įstaigos kaip viešbučiai ar stadionai (toliau – tinklo operatoriai), interneto televizijos uždarame tinkle( ) (IPTV( )) paslaugą. Ši paslauga teikiama arba kaip lokalus sprendimas, kai Ocilion klientui suteikia reikiamą techninę ir programinę įrangą, o klientas ją valdo pats, arba kaip Ocilion valdomas debesijos prieglobos sprendimas.

13. Naudodamiesi Ocilion teikiama paslauga, tinklo operatoriai savo klientams (galutiniams naudotojams) suteikia galimybę televizijos programas žiūrėti internetu. Į šią paslaugą įtraukiami atsakovėms priklausantys televizijos kanalai.

14. Ocilion teikiamame IPTV sprendime yra atskirų programų įrašymo internetiniu vaizdo rašytuvu funkcija, taip pat atidėto žiūrėjimo funkcija, leidžianti peržiūrėti visų tam tikro televizijos kanalo transliacijų (laidų) turinį iki septynių dienų po jų transliavimo (laidos nuolat įrašomos, kad būtų galima jas pažiūrėti vėliau). Iš esmės bet kokio įrašymo iniciatyvos imasi galutinis naudotojas, kuris pats įjungia šias funkcijas, nustatydamas atgamintiną turinį. Naudojant atidėto žiūrėjimo funkciją, pakanka, kad programavimas būtų atliktas vieną kartą, pavyzdžiui, paleidžiant įrenginį.

15. Vis dėlto praktikoje, taikant vadinamąjį dubliavimosi pašalinimo metodą, keliems klientams užprogramavus tokius pačius įrašus, nereikia daryti kelių kopijų. Visi galutiniai naudotojai, kurie buvo užprogramavę tą patį įrašą, gali pasinaudoti pirmąja ir vienintele kopija, padaroma įrašą užprogramavus „pirmajam“ galutiniam naudotojui. Ši prieiga suteikiama naudojant nuorodą, kuri perduodama naudotojams. Kopija ištrinama, tik kai paskutinis naudotojas panaikina atitinkamo įrašo programavimą (arba po septynių dienų, jei naudojama atidėto žiūrėjimo funkcija).

16. Ocilion su tinklo operatoriais sudarytuose pagrindų susitarimuose numatyta, kad už teisių naudotis transliacijomis (laidomis), kurias jie retransliuoja naudodami Ocilion IPTV sprendimą, įsigijimą atsakingi jie patys. Be to, Ocilion teigimu, vaizdo įrašų atidėto žiūrėjimo ir vaizdo įrašymo internetu funkcijai taikoma Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtis.

17. Kitos kasacinio proceso šalys pagrindinėje byloje tvirtina nesutikusios, kad Ocilion klientai retransliuotų jų transliacijas (laidas). Jos taip pat abejoja, ar aptariamą išimtį galima taikyti tokiam procesui, kokį Ocilion įgyvendino diegdama savo IPTV sprendimą. Todėl jos Austrijos teismuose pareiškė ieškinius dėl veiksmų nutraukimo ir pateikė prašymus taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kuriais siekė, kad bendrovei Ocilion būtų uždrausta viešai skelbti ar padaryti viešai prieinamas savo transliacijų (laidų) kopijas, taip pat jas atgaminti arba leisti jas atgaminti ir viešai skelbti tretiesiems asmenims, arba savo klientams teikti paslaugas ar tiekti produktus, kurie padėtų atlikti tokius veiksmus.

18. Kadangi šie reikalavimai buvo patenkinti pirmojoje ir apeliacinėje instancijose, Ocilion pateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kasacinį skundą, jame paprašė atmesti visus prašymus taikyti laikinąsias apsaugos priemones.

19. Šiomis aplinkybėmis Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:

„1. Ar su Sąjungos teise suderinama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią, remiantis [Direktyvos 2001/29/EB] 5 straipsnio 2 dalies b punktu, leidžiama naudoti komercinio paslaugos teikėjo teikiamą internetinį vaizdo rašytuvą, kuris:

a) dėl taikomo techninio dubliavimosi (pašalinimo) proceso nepadaro atskiros užprogramuoto transliacijos turinio kopijos kaskart naudotojo iniciatyva jį įrašant, o tik – siekiant išvengti perteklinių duomenų, – jei atitinkamas turinys pirmojo įrašiusio turinį naudotojo iniciatyva jau buvo išsaugotas, suteikia nuorodą, kuri kitam naudotojui suteikia galimybę prieiti prie jau išsaugoto turinio;

b) turi pakartotinio leidimo funkciją, su kuria visų pasirinktų transliuotojų visa televizijos programa ištisą parą įrašoma ir teikiama peržiūrai pagal užklausą per septynių dienų laikotarpį, kai naudotojas vieną kartą pasirinko šią galimybę, atitinkamų kanalų atveju internetinio vaizdo rašytuvo meniu spustelėjęs tam skirtus laukelius; ir

c) naudotojui taip pat suteikia prieigą (įterpus į paslaugos teikėjo debesijos paslaugą arba remiantis paslaugos teikėjo on premises (lokaliu) IPTV (interneto protokolo televizija) kompleksiniu sprendimu) prie saugomo transliacijų turinio be teisių subjektų sutikimo?

2. Ar [Direktyvos 2001/29/EB] 3 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą sąvoką „viešas skelbimas“ reikia aiškinti taip, kad jį atlieka komercinis (on premises) IPTV kompleksinio sprendimo teikėjas, kai siūlydamas šį sprendimą teikia ne tik programinę ir aparatinę įrangą, reikalingą TV programoms internetu matyti, bet ir techninę pagalbą, ir nuolat atitinkamai pritaiko paslaugą, tačiau visa paslauga suteikiama tik kliento infrastruktūroje, ir kai paslauga naudotojui suteikia prieigą ne tik prie transliacijų turinio, kurį naudotis internetu leido atitinkami teisių subjektai, bet ir prie tokio saugomo turinio, dėl kurio atitinkamas leidimas nebuvo gautas, o paslaugos teikėjas:

a) gali daryti įtaką tam, kokias TV programas gali gauti galutinis naudotojas, naudodamasis paslauga;

b) žino, kad naudojantis jo paslauga taip pat galima gauti saugomą transliacijų turinį be teisių subjektų leidimo; tačiau

c) nereklamuoja šios neteisėto naudojimosi paslauga galimybės ir dėl to nesukuria reikšmingos paskatos įsigyti produktą, o sudarydamas sutartis su klientais nurodo, kad jie, prisiimdami atsakomybę, turi pasirūpinti teisių suteikimu; ir

d) savo veikla nesukuria konkrečios prieigos prie transliacijų turinio, kurį gauti be paslaugos teikėjo veiksmų būtų neįmanoma arba sunku?“

20. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2021 m. liepos 13 d. Rašytines pastabas pateikė pagrindinės bylos šalys ir Europos Komisija. 2022 m. birželio 21 d. posėdyje buvo išklausyti tų pačių šalių paaiškinimai žodžiu.

Analizė

21. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismui pateikė du prejudicinius klausimus. Pirmasis susijęs su Direktyvos 2001/29 2 straipsnio, kuriame, be kita ko, įtvirtinta išimtinė autorių teisė leisti arba uždrausti atgaminti jų kūrinius, aiškinimu siejant jį su šios direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punktu, kuriame nustatyta šios teisės išimtis, taikoma fizinių asmenų asmeniniam naudojimui atgaminamiems kūriniams. Antrasis klausimas susijęs su direktyvos 3 straipsnio 1 dalies, kurioje nustatyta išimtinė viešo paskelbimo teisė, išaiškinimu.

22. Šiuos klausimus nagrinėsiu tokia tvarka, kokia jie buvo užduoti, turėdamas omenyje, kad sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje, t. y. nustatant ieškovės pagrindinėje byloje atsakomybę, į atsakymus į šiuos du klausimus turi būti atsižvelgiama kartu.

Dėl pirmojo prejudicinio klausimo

Dėl klausimo formuluotės

23. Nors iš pirmojo prejudicinio klausimo formuluotės būtų galima suprasti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja, ar Austrijos teisės aktai, kuriais į nacionalinę teisę perkeltas Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktas, atitinka šią nuostatą, man atrodo, kad šiuo klausimu veikiau siekiama nustatyti teisingą šių teisės aktų išaiškinimą. Tai reiškia, kad Teisingumo Teismo prašoma išaiškinti minėtą nuostatą kartu su direktyvos 2 straipsniu. Be to, šis klausimas turi būti suprantamas kaip susijęs su tokia situacija, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, t. y. su televizijos programų transliavimo internetu paslauga.

24. Taigi pirmuoju prejudiciniu klausimu nacionalinis teismas siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/29 2 straipsnis ir 5 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinami taip, kad televizijos programų transliavimo internetu paslaugos operatoriaus teikiamai papildomai šių transliacijų (laidų) įrašymo paslaugai, kai

– ne parengiamos atskiros transliacijų (laidų) turinio, suprogramuoto kaskart naudotojui darant įrašą, kopijos, o – jei atitinkamas turinys jau buvo įrašytas kito jį pirmą kartą įrašiusio naudotojo iniciatyva – parengiama tik nuoroda, suteikianti galimybę kitam naudotojui gauti prieigą prie jau įrašyto turinio, ir

– pakartotinės peržiūros funkcija, leidžianti visą pasirinktų transliuotojų televizijos programą įrašinėti ištisą parą, suteikia galimybę vėliau ją žiūrėti septynias dienas, jeigu naudotojas pasirenka šią galimybę konkrečių kanalų atveju, spustelėjęs atitinkamus laukelius,

taikoma išimtinės teisės leisti arba uždrausti saugomų kūrinių atgaminimą išimtis, nurodyta toje antrojoje nuostatoje.

25. Performuluodamas pirmąjį prejudicinį klausimą nepakartojau paskutinio punkto, kurį nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nes, mano nuomone, šiame punkte tiktai konstatuojama, kad procesas, dėl kurio pateiktas šis klausimas, vykdomas be autorių teisių turėtojų leidimo. Vis dėlto, kadangi tai yra išimtinės teisės išimtis, šis aspektas yra numanomas – jei buvo suteiktas leidimas naudoti, išimtinės teisės išimtis netaikoma.

26. Dabar pereinu prie šio klausimo analizės, pradėdamas nuo trumpos aptariamos paslaugos veikimo apžvalgos.

Paslaugos teikimas ir ieškovės pagrindinėje byloje argumentai

27. Kasatorė pagrindinėje byloje savo klientams, tinklo operatoriams, siūlo IT sprendimą, susidedantį iš aparatinės ir programinės įrangos ir leidžiantį jiems teikti internetinės televizijos (IPTV) paslaugas galutiniams naudotojams. Teikdami šią paslaugą tinklo operatoriai, naudodamiesi kasatorės pagrindinėje byloje jiems suteikta aparatine ir programine įranga, tačiau jai aktyviai nedalyvaujant, priima transliuotojų transliacijų signalus, jas konvertuoja ir vienu metu nepakeistas pateikia galutiniams naudotojams internete( ). Tai atliekama uždarame tinkle, t. y. paslauga gali naudotis tik tie naudotojai, kurie yra tinklo operatorių klientai.

28. Paslauga taip pat apima įrašymo internetu funkciją. Naudodamiesi šia funkcija galutiniai naudotojai gali įrašyti konkrečias laidas, taip pat užprogramuoti nepertraukiamą tam tikrų televizijos kanalų transliacijų įrašymą; įrašas vėliau būna prieinamas septynias dienas po transliacijos.

29. Įrašas atliekamas kasatorės pagrindinėje byloje tinklo operatoriams IPTV sprendimo pagrindu suteiktoje aparatinėje įrangoje (atminties talpoje). Jis organizuojamas taip, kad „pirmajam“ galutiniam naudotojui užprogramavus, atliekamas konkrečios transliacijos (laidos) arba televizijos kanalo programos įrašas (sukuriama kopija). Kai kitas galutinis naudotojas vėliau nori užprogramuoti tos pačios transliacijos (laidos) ar to paties televizijos kanalo įrašą, nauja kopija nesukuriama, bet tas naudotojas, kaip ir visi paskesni naudotojai, gauna prieigą prie pirmosios ir vienintelės kopijos. Šis procesas vadinamas dubliavimosi pašalinimu.

30. Pirmuoju prejudiciniu klausimu siekiama sužinoti, ar tokiam procesui taikoma kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtis. Jeigu taikoma, tuomet pirmiausia reikėtų pažymėti, kad išimtis turėtų būti laikoma apimančia visą procesą, t. y. tiek patį atgaminimą, tiek atgaminant gautų kopijų padarymą prieinamų galutiniams naudotojams. Iš tikrųjų atgaminimas taikant šią išimtį turi būti skirtas naudotojo „asmeniniam naudojimui“. Jei naudotojui skirtą kopiją padaro trečiasis asmuo, naudotojas turi turėti galimybę ja naudotis, taigi turi turėti prieigą prie kopijos. Atgaminimas pats savaime, atskirai nuo prieigos prie taip padarytos kopijos, negali patekti į kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties taikymo sritį. Bet jei nagrinėjamas procesas nepatenka į šios išimties taikymo sritį, jis, mano nuomone, turi būti analizuojamas kaip veiksmas, kai naudojamasi dviem atskiromis išimtinėmis teisėmis, t. y. atgaminimo teise (kai padaroma transliacijos (laidos) kopija) ir viešo paskelbimo teise (kai galutiniams naudotojams suteikiama galimybė susipažinti su šia kopija).

31. Kasatorė pagrindinėje byloje teigia, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, norint pasinaudoti kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtimi, nebūtina, kad fizinis asmuo pats turėtų atgaminimo įrangą ir laikmenas. Iš tikrųjų jis gali naudotis trečiojo asmens teikiamomis atgaminimo paslaugomis( ). Pagal technologinio neutralumo principą ši taisyklė turėtų būti taikoma šiuolaikiniams atgaminimo būdams, pavyzdžiui, kasatorės pagrindinėje byloje siūlomame IPTV sprendime naudojamam dubliavimosi pašalinimo metodui. Iš tiesų naudotojams nėra svarbu, ar kiekvienam iš jų sukuriama atskira kopija, ar jie gauna prieigą prie vienos kopijos, nes tokia prieiga konkrečiam naudotojui suteikiama jo iniciatyva. Bet koks kitas sprendimas lemtų autorių teisių „nepajudinamumą“ ir technologinės pažangos neigimą. Taigi, kasatorės pagrindinėje byloje teigimu, įrašymo paslaugai, kuri teikiama kaip jos IPTV sprendimo dalis, tiek konkrečių programų, tiek nuolat įrašomų galutinio naudotojo pasirinktų televizijos kanalų transliacijų (laidų) atveju turėtų būti taikoma kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtis ir neturėtų būti autorių teisių turėtojų monopolio.

32. Šie argumentai manęs neįtikina.

Dėl atidėto žiūrėjimo funkcijos

33. Kalbant apie galutinio naudotojo pasirinktų televizijos kanalų transliacijų (laidų) nuolatinio įrašymo paslaugą, suteikiančią prieigą prie tų transliacijų (laidų) septynias dienas po jų transliavimo, abejoju, ar tokio įrašo atveju galima taikyti kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį, neatsižvelgiant net į tai, ar kiekvienam naudotojui tenka po kopiją, ar jie bendrai naudojasi prieiga prie tos pačios kopijos.

34. Kaip Teisingumo Teismas ne kartą priminė, pagal Direktyvos 2001/29 31 konstatuojamąją dalį ES autorių teisės nuostatos grindžiamos, be kita ko, autorių teisių (ir gretutinių teisių) turėtojų bei saugomų objektų naudotojų interesų „derama pusiausvyra“( ). Kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtis yra viena pagrindinių šios direktyvos nuostatų, užtikrinančių šią deramą pusiausvyrą. Pirma, taikant šią išimtį atsižvelgiama į naudotojo interesą savo privačioje sferoje visapusiškai naudotis teisėtai įsigytu saugomu objektu( ), nebijant, kad autorių teisių turėtojai kišis į šią sferą. Antra, atlyginant žalą, kurią šie teisių turėtojai gali patirti dėl kopijavimo asmeniniam naudojimui, turėtų būti skiriama teisinga kompensacija, kuri pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą būtinai turi būti numatyta perkeliant šią išimtį į nacionalinę teisę. Tačiau kadangi pagal kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį leidžiamas naudojimas apsiriboja privačia naudotojo sfera, autorių teisių turėtojų patiriama žala negali neigiamai paveikti įprasto kūrinio naudojimo.

35. Mano nuomone, kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties taikymas nuolatinio visų televizijos kanalų transliacijų (laidų) įrašymo paslaugai, kaip antai kasatorės pagrindinėje byloje IPTV sprendime, prieštarautų deramos autorių teisių turėtojų ir naudotojų interesų pusiausvyros kriterijui.

36. Pirma, tai nėra atskira atgaminimo ar saugojimo paslauga. Ginčijama paslauga yra neatsiejama IPTV sprendimo, kurį iš esmės sudaro vienalaikis televizijos transliacijų (laidų) retransliavimas internetu ir jį papildanti įrašymo paslauga, dalis. Be to, ši įrašymo paslauga priklauso nuo retransliavimo, nes būtent retransliavimas galutiniam naudotojui yra prieigos prie objektų, kurie vėliau bus atgaminami, šaltinis. Todėl ji negali būti teikiama atskirai ir būtinai būna susijusi su prieigos prie televizijos transliacijų (laidų) paslauga. Vadinasi, ši paslauga yra panaši į dvejopą paslaugą, nagrinėtą byloje, kurioje priimtas Sprendimas VCAST( ).

37. Antra, dėl savo masto ir automatiškumo aptariama paslauga, mano nuomone, aiškiai nepatenka į tokios kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties, kaip ją buvo sumanęs Sąjungos teisės aktų leidėjas, taikymo sritį. Iš tikrųjų galutinis naudotojas ne tik pats neatlieka atgaminimo, kaip to reikalaujama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkto formuluotę, bet ir vargu ar galima manyti, kad jis atliekamas šio naudotojo iniciatyva. Viskas, ką galutiniam naudotojui tenka daryti teikiant šią paslaugą – priimti jam kartu su retransliavimo pasiūlymu pateiktą pasiūlymą įrašyti visas būsimas transliacijas (laidas), net nežinant, koks turinys bus atgaminamas ir ar jis norės šiuo turiniu pasinaudoti. Todėl tikrasis tokios paslaugos tikslas – ne užtikrinti, kad galutinis naudotojas galėtų papildomai naudotis kūriniais, prie kurių jis jau gavo prieigą, o suteikti jam prieigos prie televizijos laidų galimybę, kuri yra alternatyvi vienalaikiam jų retransliavimui.

38. Visa tai, mano nuomone, rodo, kad nagrinėjamu atveju kalbama ne apie saugomų objektų naudojimą privačioje galutinio naudotojo sferoje, o apie viešą šių objektų naudojimą, kurį vykdo retransliavimo ir įrašymo paslaugos teikėjas. Iš tikrųjų šis paslaugų teikėjas ne tik viešai skelbia kūrinius televizijos transliacijose (laidose), retransliuodamas jas internetu, bet ir juos atgamina, o vėliau šio atgaminimo pagrindu padaro viešai prieinamus. Vadinasi, autorių teisių turėtojai gali visapusiškai pasinaudoti teise leisti arba uždrausti tokį naudojimą, bet tai nereiškia jokio kišimosi į minėtų naudotojų privačią sferą( ). Todėl nėra pateisinamas kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties taikymas.

Dėl dubliavimosi pašalinimo metodo

39. Kasatorės pagrindinėje byloje IPTV sprendime pritaikytas dubliavimosi pašalinimo metodas( ) sustiprina ir patvirtina pirma išdėstytas išvadas. Faktiškai vien dėl šio metodo naudojimo reikia atmesti galimybę taikyti kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį.

40. Pagal šį metodą, kai galutinis naudotojas užprogramuoja tam tikro televizijos kanalo transliacijos (laidos) ar visos jo programos įrašą, padaroma viena jos kopija, prieiga prie kurios suteikiama visiems galutiniams naudotojams, užprogramavusiems tos pačios transliacijos (laidos) ar kanalo įrašą.

41. Kaip teisingai teigia kitos kasacinio proceso šalys pagrindinėje byloje ir Komisija, iš esmės ši kopija negali būti laikoma galutinio naudotojo atgaminta asmeniniam naudojimui ir nekomerciniais tikslais, o tai leistų taikyti kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį. Atvirkščiai, kadangi ši kopija turi būti prieinama visiems galutiniams naudotojams, užprogramavusiems tą patį įrašą, turi būti laikoma, kad ji yra paslaugos teikėjo padaryta kolektyviniam (viešam) naudojimui komerciniais tikslais.

42. Šios išvados negali paneigti kasatorės pagrindinėje byloje argumentai, grindžiami būtinybe atsižvelgti į technologijų pažangą taikant kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį. Sąjungos autorių teisė, suderinta, inter alia, Direktyva 2001/29, yra grindžiama tik techninėmis įvairių kūrinių naudojimo būdų charakteristikomis. Tai rodo įvairios joje įtvirtintos išimtinės teisės ir įvairios šių teisių išimtys. Teisingumo Teismas irgi atsižvelgia į pažangą šioje srityje. Taigi jis pripažino, kad egzistuoja atgaminimo ir saugojimo internete paslaugos ir kad tuo atveju, kai privatus asmuo naudojasi tokiomis paslaugomis, galima taikyti kopijavimo asmeniniam naudojimui išimtį( ). Tačiau tai nekeičia atliktų veiksmų pobūdžio. Turinio kopijos darymas bet kurioje laikmenoje yra atgaminimas, o prieigos prie esamos kopijos suteikimas – ne. Tai yra objektyvūs faktai, kurių negalima pakeisti jokia intelektine išmone, kaip antai sąvoka „loginė kopija“, kuria remiasi kasatorė pagrindinėje byloje.

43. Tai, kad pirmajam galutiniam naudotojui užprogramavus įrašą atsiranda akstinas jį atgaminti, nieko nekeičia. Kaip jau minėjau, siūloma galimybė atgaminti aiškiai apibrėžtą turinį( ) yra neatsiejama bendros internetinės televizijos paslaugos dalis. Šis pasiūlymas materializuojamas vieno galutinio naudotojo iniciatyva, bet pagaminta kopija vėliau būna prieinama ne tik šiam naudotojui( ): ji lieka valdoma paslaugos teikėjo ir tampa šaltiniu, iš kurio šis teikėjas paskelbia atgamintą kūrinį visiems naudotojams( ). Šiuo klausimu ieškovės pagrindinėje byloje labai teisingai pažymi, kad ne įrašymo paslauga tarnauja galutiniams naudotojams kaip atgaminimo įrankis, o atvirkščiai, būtent naudotojai pasitarnauja kaip atgaminimo įrankis šios paslaugos teikėjui.

44. Vadinasi, vaizdo įrašymas internetu, numatytas kasatorės pagrindinėje byloje siūlomame IPTV sprendime, susideda iš dviejų skirtingų naudojimo veiksmų, t. y. atgaminimo (įrašant televizijos transliacijas (laidas)) ir viešo paskelbimo (suteikiant transliacijos (laidos) įrašą užprogramavusiems galutiniams naudotojams prieigą prie paslaugos teikėjo padarytos šios transliacijos (laidos) kopijos)( ). Abu šie veiksmai priskirtini paslaugos teikėjui ir jiems negalima taikyti kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties.

45. Žinoma, toks paskelbimas, kaip paminėtas ankstesniame punkte, yra skirtas tai pačiai auditorijai, kaip ir pirminis paskelbimas tuo pačiu metu retransliuojant televizijos transliacijas (laidas) internetu, t. y. tinklo operatorių klientams. Be to, abu skelbimo veiksmai atliekami ta pačia technine priemone, t. y. internetu. Todėl, kaip iš esmės teigia atsakovė pagrindinėje byloje, galima tvirtinti, kad vėlesniam paskelbimui galioja pirminiam paskelbimui suteiktas leidimas( ), kaip nurodyta Teisingumo Teismo jurisprudencijoje dėl teisės į viešą skelbimą( ).

46. Vis dėlto, mano nuomone, šiuo atveju taip nėra. Iš tikrųjų abu aptariami viešo skelbimo veiksmai yra skirtingos saugomų objektų panaudojimo formos.

47. Internetinio retransliavimo atveju skelbimas yra „linijinis“ (kalbant audiovizualinių paslaugų srities terminais): turinys transliuojamas pagal transliuotojo nustatytą tvarkaraštį, o naudotojas gali žiūrėti norimą laidą tuo metu, kai ji yra transliuojama. Taip paprastai veikia radijas ir televizija, nepriklausomai nuo jų transliavimo būdo (antžeminis, palydovinis, kabelinis ar internetinis). Bet kai transliacija (laida) yra įrašoma ir naudotojas gauna prieigą prie šio įrašo, skelbimas yra „nelinijinis“, t. y. naudotojas pats nusprendžia, kada nori žiūrėti transliaciją (laidą), taip pat gali ją pažiūrėti kelis kartus, sustabdyti ir pan. Taigi naudotojas gali transliacija pasinaudoti daug intensyviau nei linijinio skelbimo atveju.

48. Nors Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalyje abu šie paskelbimo būdai sujungti į frazę „bet koks savo kūrinių viešas skelbimas <...>, įskaitant savo kūrinių padarymą viešai prieinam[ų] tokiu būdu, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku“, iš tikrųjų tai yra du skirtingi naudojimo būdai, kuriems abiem taikomos išimtinės teisės ir reikalingi atskiri autorių teisių turėtojų leidimai, nepaisant to, kad abu šie paskelbimo būdai gali būti skirti tai pačiai auditorijai ir jiems naudojama ta pati techninė priemonė( ).

Baigiamosios pastabos ir atsakymas į klausimą

49. Bendresnio pobūdžio argumentai taip pat neleidžia taikyti kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties paslaugai, kuriai naudojamas dubliavimosi pašalinimo metodas, kaip yra šioje byloje nagrinėjamo IPTV sprendimo atveju.

50. Užtikrinant pusiausvyrą, kuria grindžiama ši išimtis( ), atsižvelgiama, be kita ko, į naudotojo sąnaudas, susijusias su atgaminimu. Tai gali būti atgaminimo įrangos ir laikmenos, saugojimo paslaugos arba tiesiog sąnaudų, reikalingų atgaminimui atlikti, kaina( ). Šios išlaidos yra veiksnys, ribojantis atgaminimo mastą ir taip apsaugantis autorių teisių turėtojų interesus. Taikant dubliavimosi pašalinimo metodą, padedantį sutaupyti kasatorės pagrindinėje byloje taip akcentuojamą šios saugyklos talpą, ši pusiausvyra pažeidžiama, nes galima mažiausiomis ir pastoviomis sąnaudomis padaryti neribotą skaičių „reprodukcijų“.

51. Be to, pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą reikalaujama teisinga kompensacija praktikoje dažnai finansuojama įmokomis, įtrauktomis į atgaminimo įrangos ir laikmenų kainą( ). Panaikinus saugyklos talpos ir kopijų, padaromų taikant nagrinėjamą išimtį, skaičiaus ryšį, kuris atsiranda naudojant dubliavimosi pašalinimo metodą ir kuriant virtualias kopijas( ), pažeidžiama pusiausvyra, kuria grindžiama ši teisingo kompensavimo finansavimo sistema.

52. Taigi, priešingai, nei teigia kasatorė pagrindinėje byloje, įrašymo paslauga, teikiama naudojant dubliavimosi pašalinimo metodą, nėra paprasto vaizdo rašytuvo funkcinis atitikmuo, bent jau kiek tai susiję su aspektais, kurie yra svarbūs kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties požiūriu. Vadinasi, ši išimtis negali būti taikoma pagal analogiją, kaip Teisingumo Teismas padarė byloje dėl elektroninių knygų teikimo visuomeninei panaudai( ).

53. Pirma išnagrinėti aspektai taip pat skatina daryti išvadą, kad kopijavimo asmeniniam naudojimui išimties taikymas tokiai įrašymo paslaugai, kokia yra įtraukta į kasatorės pagrindinėje byloje siūlomą IPTV sprendimą, prieštarautų Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 5 dalies reikalavimams. Pagal šią nuostatą išimtinių teisių išimtys taikomos tik tam tikrais specialiais atvejais, kurie neprieštarauja įprastiniam kūrinio naudojimui ir nepagrįstai nepažeidžia teisių turėtojų teisėtų interesų.

54. Vis dėlto išimtis, leidžianti prieigos prie internetu retransliuojamų televizijos transliacijų (laidų) teikėjui atgaminti visas šias transliacijas (laidas) minimaliomis, atsižvelgiant į atgaminimo mastą, sąnaudomis ir vėliau suteikti prieigą prie jų savo klientams, neišvengiamai prieštarautų įprastam transliuotojų transliacijų naudojimui, nes šie transliuotojai galėtų patys teikti panašias paslaugas arba leisti teikti tokias paslaugas už licencijos mokestį. Be to, kadangi šios išimties taikymas nepateisinamas galutinių naudotojų privačios sferos apsauga, taip padaryta žala būtų nepateisinama.

55. Remdamasis šiais argumentais siūlau į pirmąjį prejudicinį klausimą atsakyti, kad Direktyvos 2001/29 2 straipsnis ir 5 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinami taip, kad televizijos transliacijų internetu paslaugos operatoriaus teikiamai papildomai šių transliacijų įrašymo paslaugai, kai:

– ne parengiamos atskiros transliacijų (laidų) turinio, suprogramuoto kaskart naudotojui darant įrašą, kopijos, o – jei atitinkamas turinys jau buvo įrašytas kito jį pirmą kartą įrašiusio naudotojo iniciatyva, parengiama tik nuoroda, suteikianti galimybę kitam naudotojui gauti prieigą prie jau įrašytu turinio, ir

– pakartotinės peržiūros funkcija, leidžianti visą pasirinktų transliuotojų televizijos programą įrašinėti ištisą parą, suteikia galimybę vėliau ją žiūrėti septynias dienas, jeigu naudotojas pasirenka šią galimybę dėl konkrečių transliuotojų kanalų, spustelėdamas atitinkamus laukelius,

netaikoma šioje antrojoje nuostatoje nustatyta išimtinės teisės leisti arba uždrausti atgaminti saugomus kūrinius išimtis.

Dėl antrojo prejudicinio klausimo

56. Antrasis prejudicinis klausimas susijęs su tuo, ar IPTV sprendimo, kaip antai kasatorės pagrindinėje byloje siūlomo sprendimo, teikėjas viešai skelbia televizijos programas, kurios, panaudojant šį IPTV sprendimą, retransliuojamos galutiniams naudotojams. Šio klausimo formuluotei būdingas tam tikras dviprasmiškumas.

Dėl klausimo formuluotės

57. Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas apsiriboja „vietoje“ teikiamos paslaugos situacija, t. y. kai IPTV sprendimas naudojamas kasatorės pagrindinėje byloje klientų (tinklo operatorių) aparatinėje įrangoje arba bet kuriuo atveju kasatorė pagrindinėje byloje suteikia jiems galimybę naudotis šia paslauga, tačiau ją valdo jie patys. Nacionalinis teismas nepaaiškina, kodėl į šio klausimo taikymo sritį neįtraukė debesų kompiuterijos paslaugos, kuri, atrodo, irgi yra pagrindinės bylos dalykas. Darau prielaidą, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šiuo atveju kasatorė pagrindinėje byloje akivaizdžiai atlieka viešą skelbimą.

58. Nors gali būti, kad šis teiginys teisingas, man tai neatrodo savaime suprantama. Kalbant apie debesų kompiuterijos sprendimą, pažymėtina, kad kasatorei pagrindinėje byloje priklauso serveriai, kuriuose veikia jos programinė įranga, ir saugojimo laikmenos, į kurias teikiant įrašymo ir pakartotinės peržiūros paslaugą kopijuojamos transliacijos (laidos). Todėl techniniu požiūriu ji taip pat palaiko tiesioginį ryšį su galutiniais naudotojais. Taigi, remiantis mano atlikta pirmojo prejudicinio klausimo analize, galima manyti, kad, bent jau kiek tai susiję su skelbimu teikiant pakartotinės peržiūros paslaugą, kasatorė pagrindinėje byloje gali būti laikoma atsakinga už šių transliacijų (laidų) viešą skelbimą. Tačiau norint priimti galutinį sprendimą šiuo klausimu reikėtų išsamių žinių apie atitinkamus kasatorės pagrindinėje byloje ir tinklo operatorių vaidmenis, kurių šioje byloje Teisingumo Teismas neturi. Todėl siūlau į antrąjį prejudicinį klausimą atsakyti apsiribojant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo apibrėžtomis ribomis, t. y. atsižvelgiant tik į lokalią paslaugą.

59. Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepaaiškina, kuo grindžiamas antrojo prejudicinio klausimo a punkte išdėstytas teiginys, kad IPTV sprendimo teikėjas „gali daryti įtaką tam, kokias TV programas gali gauti galutinis naudotojas, naudodamasis paslauga“. Remiantis kasatorės pagrindinėje byloje pastabomis, kurių kitos proceso šalys pagrindinėje byloje neginčija, televizijos programų atranką, priėmimą ir retransliavimą internetu vykdo tinklo operatoriai, o kasatorė pagrindinėje byloje tam nedaro jokios įtakos ir prie to neprisideda. Šio teiginio nepaneigia jokie bylos duomenys. Taigi atrodo, kad antrojo prejudicinio klausimo a punkte esanti prielaida nėra įrodyta.

60. Taigi savo antruoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad tiekėjas, siūlantis aparatinę ir programinę įrangą bei techninį aptarnavimą, leidžiančius internetu retransliuoti televizijos transliacijas (laidas) galutiniams naudotojams ir teikti įrašymo bei pakartotinės peržiūros paslaugą (IPTV sprendimas), ir šią aparatinę bei programinę įrangą teikiantis savo klientams, kurie patys ją naudoja, atlieka viešą skelbimą, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.

Klausimo analizė

61. Pagal pagrindinį ES autorių teisių principą, įtvirtintą Direktyvos 2001/29 27 konstatuojamojoje dalyje( ) ir pripažintą Teisingumo Teismo jurisprudencijoje( ), vien fizinių priemonių teikimas viešam paskelbimui savaime nereiškia viešo paskelbimo pagal šią direktyvą. Paprastas fizinių priemonių teikimas nuo viešo skelbimo skiriasi vaidmeniu, kurį paslaugų teikėjas atlieka perduodant visuomenei konkrečius saugomus kūrinius. Tik tuo atveju, kai paslaugų teikėjas atlieka aktyvų vaidmenį šiame perdavimo procese, galima laikyti, kad jis atlieka skelbimo veiksmą.

62. Šį skirtumą gerai parodo du Teisingumo Teismo sprendimai. Pirma, Sprendime Stichting Brein( ) Teisingumo Teismas pripažino viešo skelbimo faktą, kai buvo tiekiami daugialypės terpės grotuvai su iš anksto įdiegtais hiperteksto saitais, nukreipiančiais į interneto svetaines, kuriose visuomenei buvo pateikiami pagal autorių teisę saugomi kūriniai. Jis nusprendė, kad tokių hiperteksto saitų įdiegimas sukuria tiesioginį ryšį tarp kūrinių, pateikiamų interneto svetainėse, į kurias veda nuorodos, ir daugialypės terpės grotuvų pirkėjų. Todėl tai buvo ne paprastas fizinių priemonių – daugialypės terpės grotuvų – tiekimas, o skelbimas naudojantis iš anksto įdiegtais hiperteksto saitais( ).

63. Antra, byloje dėl automobilių, kuriuose įrengti radijo imtuvai, nuomos, visiškai nesusijusioje su konkrečių saugomų kūrinių perdavimu, Teisingumo Teismas nesunkiai atmetė viešo skelbimo buvimą ir konstatavo, kad tai buvo tik fizinių priemonių suteikimas( ).

64. Pripažįstu, kad kasatorės pagrindinėje byloje teikiamos paslaugos yra daug sudėtingesnės nei automobilių su radijo imtuvais nuoma. Todėl manau, kad šios paslaugos, bent jau kalbant apie lokalias paslaugas, turi būti vertinamos kaip paprastas fizinių priemonių teikimas, minimas Direktyvos 2001/29 27 konstatuojamojoje dalyje, taigi tai nėra viešas skelbimas, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnį.

65. Pirma, nors sąvoka „fizinės priemonės“ neapibrėžta nei Direktyvos 2001/29 tekste, nei Teisingumo Teismo jurisprudencijoje, man atrodo akivaizdu, kad ji yra pakankamai plati, kad apimtų ne tik pačią aparatinę įrangą (informatikoje dažnai vartojamas terminas hardware), bet ir programinę įrangą (software, kaip dažnai nurodoma informatikos terminologijoje), leidžiančias šiai įrangai veikti. Mano nuomone, programinės įrangos neįtraukimas į „fizinių priemonių“ apibrėžtį būtų visiškas anachronizmas, nes šiuo metu visa arba beveik visa techninė įranga, skirta viešam skelbimui atlikti arba priimti, kaip apibrėžta Direktyvoje 2001/29, turi procesorių ir jai veikti reikalinga programinė įranga. Be to, atsižvelgiant į minėtą skirtumą tarp viešo paskelbimo ir paprasto fizinių priemonių suteikimo, programinė įranga nesiskiria nuo aparatinės įrangos, nes pati savaime neperduoda konkrečių autorių teisių saugomų kūrinių.

66. Antra, tai, kad kasatorė pagrindinėje byloje tinklo operatoriams teikia ne tik techninę pagalbą, bet ir pritaiko aparatinės bei programinės įrangos funkcijas, mano nuomone, iš esmės nekeičia jos vaidmens realizuojant savo IPTV sprendimą. Priešingai, nei, be kita ko, teigia Komisija, nemanau, kad techninės pagalbos teikimo pakanka, kad būtų galima konstatuoti, jog kasatorė pagrindinėje byloje vykdė viešą skelbimą. Kompleksinės aparatinės įrangos teikimo atvejais šios įrangos funkcijų pritaikymas ir tiekėjo pagalba ją teikiant yra įprastos papildomos paslaugos. Kai kuriais atvejais jos netgi būtinos tam, kad naudotojas galėtų visiškai naudotis atitinkamomis priemonėmis, nes dažnai tik tiekėjas būna pakankamai jas įvaldęs, kad užtikrintų tinkamą jų veikimą. Tai ypač pasakytina apie programinę įrangą: kaip žinoma, norint, kad ji tinkamai veiktų, reikalinga nuolatinė priežiūra, t. y. klaidų ištaisymas arba atnaujinimas( ).

67. Taigi, jei būtų laikoma, kad vien techninės pagalbos eksploatuojant priemones suteikimas paverčia paprastą tokių priemonių teikimą autorių teisių saugomų objektų viešo skelbimo veiksmu, jeigu minėtos priemonės naudojamos tokiam skelbimui, Direktyvos 2001/29 27 konstatuojamojoje dalyje numatyta išlyga ir pusiausvyra, kurią siekiama užtikrinti šia konstatuojamąja dalimi, taptų nebeveiksmingos. Todėl manau, kad šioje konstatuojamojoje dalyje minima sąvoka „fizinių priemonių teikimas“ turi būti aiškinama kaip apimanti techninę pagalbą, skirtą tinkamam teikiamų fizinių priemonių veikimui užtikrinti.

68. Galiausiai, trečia, pagal Teisingumo Teismo jurisprudencijoje jau klasikine tapusią formuluotę asmuo, kuris, žinodamas savo elgesio pasekmes, suteikia klientams prieigą prie saugomo kūrinio, ypač kai, nesant tokio įsikišimo, šie klientai iš esmės negalėtų naudotis platinamu kūriniu, atlieka viešo skelbimo veiksmą, kaip jis suprantamas pagal Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalį( ). Ši formuluotė grindžiama trimis pagrindiniais elementais, t. y. prieiga prie kūrinio, jo skelbėju( ) ir jo klientais, sudarančiais auditoriją, kuriai skiriamas skelbimas. Skelbimo aktą apibrėžia būtent šis ryšys tarp skelbėjo, prieigos prie kūrinio ir klientų (auditorijos). Kiti du elementai, t. y. skelbėjui žinomos aplinkybės ir jo neišvengiamas vaidmuo, nors ir būtini, patys savaime nėra pakankami, kad būtų galima kalbėti apie skelbimą.

69. Esant tokiai situacijai, kokia susiklostė pagrindinėje byloje, galutiniai naudotojai, kurie šiuo atveju yra auditorija, yra ne IPTV sprendimo teikėjo, šiuo atveju kasatorės pagrindinėje byloje, klientai, o šio sprendimo naudotojai, t. y. tinklo operatoriai. Todėl būtent šie tinklo operatoriai suteikia savo klientams prieigą prie saugomų kūrinių, nesvarbu, ar tai būtų tiesioginis televizijos transliacijų retransliavimas internetu, ar šių transliacijų pakartotinė peržiūra po to, kai jos buvo įrašytos.

70. Vis dėlto tai, kad kasatorė pagrindinėje byloje žino, kaip teigia kitos proceso šalys pagrindinėje byloje, kad jos sukurtas IPTV sprendimas gali būti naudojamas siekiant suteikti visuomenei prieigą prie televizijos transliacijų (laidų) be šių transliacijų (laidų) autorių teisių turėtojų sutikimo, negali būti pakankamas pagrindas priskirti jai šių transliacijų (laidų) skelbimą, nes tarp jos ir galutinių naudotojų nėra jokio ryšio. Panašiai galutinių naudotojų, kurie gali visiškai nežinoti apie kasatorės pagrindinėje byloje egzistavimą, požiūriu, ji neatlieka neišvengiamo vaidmens komunikacijoje. Šį vaidmenį vėlgi atlieka tinklo operatoriai, kurie, sudarydami internetinės televizijos paslaugų teikimo sutartis su savo klientais, nustato atitinkamą viešo skelbimo auditoriją. Kitaip tariant, galutiniai vartotojai gauna prieigą prie atitinkamų transliacijų (laidų) dėl sutarčių su tinklo operatoriais. Kasatorės pagrindinėje byloje teikiamas IPTV sprendimas yra tik priemonė tokiai prieigai, neturinti jokio ryšio su konkrečiais auditoriją sudarančiais asmenimis.

71. Taigi į antrąjį prejudicinį klausimą siūlau atsakyti, kad Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad tiekėjas, siūlantis aparatinę ir programinę įrangą bei techninį aptarnavimą, kurie leidžia internetu retransliuoti televizijos transliacijas (laidas) galutiniams naudotojams ir teikti įrašymo bei pakartotinės peržiūros paslaugą (IPTV sprendimas), ir šią aparatinę bei programinę įrangą teikiantis savo klientams, kurie patys ją naudoja, neatlieka viešo skelbimo, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.

Išvada

72. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Oberster Gerichtshof (Aukščiausiasis Teismas, Austrija) pateiktus prejudicinius klausimus:

1. 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo 2 straipsnis ir 5 straipsnio 2 dalies b punktas

turi būti aiškinami taip:

televizijos transliacijų internetu paslaugos operatoriaus teikiamai papildomai šių transliacijų įrašymo paslaugai, kai:

– ne parengiamos atskiros transliacijų (laidų) turinio, suprogramuoto kaskart naudotojui darant įrašą, kopijos, o – jei atitinkamas turinys jau buvo įrašytas kito jį pirmą kartą įrašiusio naudotojo iniciatyva, parengiama tik nuoroda, suteikianti galimybę kitam naudotojui gauti prieigą prie jau įrašyto turinio, ir

– pakartotinės peržiūros funkcija, leidžianti visą pasirinktų transliuotojų televizijos programą įrašinėti ištisą parą, suteikia galimybę vėliau ją žiūrėti septynias dienas, jeigu naudotojas pasirenka tokią galimybę dėl konkrečių transliuotojų kanalų, spustelėdamas atitinkamus laukelius,

netaikoma šioje antrojoje nuostatoje nustatyta išimtinės teisės leisti arba uždrausti atgaminti saugomus kūrinius išimtis.

2. Direktyvos 2001/29 3 straipsnio 1 dalis

turi būti aiškinama taip:

tiekėjas, siūlantis aparatinę ir programinę įrangą bei techninį aptarnavimą, kurie leidžia internetu retransliuoti televizijos transliacijas (laidas) galutiniams naudotojams ir teikti įrašymo bei pakartotinės peržiūros paslaugą (IPTV sprendimas), ir šią aparatinę bei programinę įrangą teikiantis savo klientams, kurie patys ją naudoja, neatlieka viešo skelbimo, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.