ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13.

Įstatymo Nr. 1/2013 ketvirtoji pereinamojo laikotarpio nuostata (toliau – ketvirtoji pereinamojo laikotarpio nuostata) susijusi su vykdymo procedūromis, pradėtomis iki Įstatymo Nr. 1/2013 įsigaliojimo, bet dar nebaigtomis. Ši nuostata suformuluota taip: „1. Šiuo įstatymu padaryti Civilinio proceso kodekso pakeitimai taikomi per iki šio įstatymo įsigaliojimo pradėtas išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūras tik tiems vykdymo veiksmams, kurie dar neatlikti. 2. Bet kuriuo atveju per šio įstatymo įsigaliojimo dieną vykstančias vykdymo procedūras, kuriose pasibaigė Civilinio proceso kodekso 556 straipsnio 1 dalyje numatytas 10 dienų prieštaravimo terminas, skolininkai gali per naikinamąjį vieno mėnesio terminą pateikti specialųjį atskirąjį prieštaravimą, remdamiesi naujais Civilinio proceso kodekso 557 straipsnio 1 dalies 7 punkte ir 695 straipsnio 1 dalies 4 punkte numatytais prieštaravimo pagrindais. Naikinamasis vieno mėnesio terminas skaičiuojamas nuo kitos dienos, kai įsigalioja šis įstatymas, o šalių prieštaravimo pareiškimas sustabdo procedūros eigą, kol bus išspręstas šis klausimas, kaip numatyta Civilinio proceso kodekso 558, paskesniuose ir 695 straipsniuose. Ši pereinamojo laikotarpio nuostata taikoma visoms vykdymo procedūroms, kurios nėra pasiekusios to etapo, kai įgijėjui perduodamas nekilnojamasis turtas, kaip numatyta Civilinio proceso kodekso 675 straipsnyje. 3. Be to, per tas vykdymo procedūras, kuriose įsigaliojus šiam įstatymui jau buvo prasidėjęs Civilinio proceso kodekso 556 straipsnio 1 dalyje numatytas 10 dienų terminas prieštaravimui pareikšti, skolininkams suteikiamas toks pats naikinamasis vieno mėnesio terminas pareikšti prieštaravimui, pagrįstam kuriuo nors iš Civilinio proceso kodekso 557 ir 695 straipsniuose numatytų prieštaravimo pagrindų. 4. Pranešimo ir šio straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytų terminų skaičiavimo tikslais šios nuostatos paskelbimas prilygsta visiškam ir tinkamam pranešimui, ir jokiu atveju nėra būtina tuo tikslu priimti formalaus sprendimo. <…>“
36.

Kasa nurodo, kad Austrijos teisės aktuose numatyta senatvės pensija ir pagal Lichtenšteino profesinių pensijų sistemą mokamos pensijos yra lygiavertės. Šiuo atžvilgiu ji nurodo, jog Austrijos sistema sudaryta taip, kad apdraustasis gali išlaikyti įprastą gyvenimo būdą, gaudamas teisės aktuose numatytas pirmojo ramsčio išmokas, o Lichtenšteine šis išmokų lygis užtikrinamas antruoju ramsčiu, kuriam tenka esminis vaidmuo, pirmasis ramstis skirtas tik minimaliam pragyvenimui užtikrinti. Be to, įmokos į Austrijos teisės aktuose numatytą sistemą tris kartus viršija Lichtenšteine mokamas įmokas. Kasa taip pat teigia, kad BVPG numatyta pareiga dalyvauti profesinių pensijų sistemoje ir kad nustatytos aiškios ir tikslios taisyklės, susijusios su įmokų suma, apdraustų išmokų pobūdžiu ir šias sistemas valdančių institucijų organizavimo ir priežiūros normomis. Ji priduria, kad šios taisyklės taikomos ir tai profesinės sistemos daliai, kuri apima ne vien teisės aktuose numatytas minimalias išmokas, tad socialinės apsaugos institucijų „sutartinė laisvė“ yra labai nedidelė. Be to, atskiras darbuotojas nėra laisvas dalyvauti tokioje sistemoje ar nustatyti jos turinio. Kasa patikslina, kad išmokų, „kurios apima ne vien teisės aktuose numatytas minimalias išmokas“, sąvoka apima ne tik pasirinktines papildomas išmokas, bet ir išmokas, mokamas pagal įmokas, sumokėtas prieš įvykdant teisinę prievolę. Ji pažymi, kad įmokos, mokamos pagal BPVG, mokesčių požiūriu vertinamos taip pat kaip ir įmokos, Austrijoje pagal ASVG mokamos į privalomąjį draudimą. Galiausiai ji pažymi, jog ASVG numatyta, kad jeigu dalyvaujama papildomoje pasirinktinėje pensijų sistemoje, į sveikatos draudimo sistemą taip pat turėtų būti mokamos įmokos siekiant finansuoti pagal šią sistemą mokamas išmokas. Kasa daro išvadą, kad jeigu nebūtų atsižvelgiama į išmokas, kurias pasienio regionų gyventojai gauna dėl Lichtenšteine vykdytos veiklos, būtų nevienodai vertinami asmenys, vykdę savo profesinę veiklą tik šalies teritorijoje.
65.

Be to, priešingai, nei per posėdį nurodė pareiškėjos, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje aptariamas susitarimas nepanašus į vadinamąjį rato tipo susitarimą (angl. hub and spoke collusion), susijusį su esant vertikaliems santykiams konkurentų vykdomu informacijos pasikeitimu per bendrą prekybos partnerį, kaip antai platintojų vykdomu informacijos pasikeitimu per bendrą tiekėją ( 21 ). Esant tokiam netiesioginiam pasikeitimui, būtina papildomai išnagrinėti dalyvaujančių šalių ketinimus, nes konfidencialios rinkos informacijos atskleidimas platintojo tiekėjui, ir atvirkščiai, gali būti laikomas teisėta komercine veikla. Priešingai nei pirma nurodyti atvejai, ši byla susijusi su pranešimu, kurį visoms aptariamoms įmonėms vienu metu perdavė jų bendras verslo partneris ir kuris, atsižvelgiant į jo turinį, jokiomis aplinkybėmis negalėtų būti laikomas teisėto verslo dialogo dalimi.
35.

Dėl nacionalinės teisės aktų reformos, įvykusios po to, kai jau buvo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, tiek Hiuji CPAS ir Fedasil, tiek Belgijos vyriausybė ir Komisija laikosi nuomonės, kad šis prašymas neteko dalyko tą dieną, kai įsigaliojo 2014 m. įstatymas, nes dabar, remiantis įstatymo pakeitimais, skundai, pateikiami dėl sprendimų nenagrinėti vėlesnių prašymų suteikti prieglobstį, turi stabdomąjį poveikį, vadinasi, materialinė parama teikiama per visą nagrinėjimo procedūrą. Be to, pagal 2014 m. įstatymo pereinamojo laikotarpio nuostatas naujoji tvarka taikoma taip pat ir skundams, kurie buvo pareikšti prieš įsigaliojant įstatymui. Belgijos vyriausybė nurodė, kad po to, kai įsigaliojo 2014 m. įstatymas, A. A. Tall buvo suteikta galimybė pareikšti naują skundą; be to, jam buvo pranešta, kad nusprendus nepasinaudoti minėta galimybe, skundas, kurį jis pateikė prieš įsigaliojant 2014 m. įstatymui ir dėl kurio dar nepriimtas galutinis sprendimas, bet kuriuo atveju bus nagrinėjamas pagal naująją tvarką.
15.

Šis teismas skyrė ekspertą, kuris nustatė, kad Biovet naudoja, be kita ko, 70 % etanolio ir vandens tirpalą savo patalpoms, staklėms ir įrenginiams dezinfekuoti. Šio eksperto teigimu, dezinfekcijos tikslas yra sunaikinti po plovimo likusius mikroorganizmus, visų pirma ligų sukeliančius mikroorganizmus, nes pagal mikrobų vaistų sudėtyje normas jų privalo nebūti. Minėtas ekspertas nurodė, kad Biovet veiksmai atitiko geros vaistų gamybos praktikos reikalavimus. Be to, dezinfekcijai geriau naudoti 70 % etilo alkoholio tirpalą, o ne kitus produktus, nes, be kita ko, toksikologiškai jis mažiausiai kenksmingas ir juo galima greičiau dezinfekuoti.
16.

Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalyje reglamentuojamas normaliosios vertės nustatymas per antidempingo procedūrą: „a) Jeigu importuojama iš ne rinkos ekonomikos valstybių ( 8 ), normalioji vertė nustatoma pagal trečiosios rinkos ekonomikos valstybės kainą vidaus rinkoje arba apskaičiuotą vertę, arba pagal tokios trečiosios valstybės produkto kainas parduodant į kitas valstybes, taip pat ir Bendriją, o jeigu tai neįmanoma – bet kuriuo kitu pagrįstu būdu <…> <…> b) Atliekant su importu iš <…> ne rinkos ekonomikos valstybės, kuri tyrimo pradžios dieną yra Pasaulio prekybos organizacijos narė, susijusius antidempingo tyrimus, normalioji vertė bus apskaičiuojama pagal straipsnio 1–6 dalis ( 9 ), jei remiantis vieno ar kelių gamintojų, kurių veikla turi būti tiriama, paduotais tinkamai pagrįstais skundais ir c punkte išdėstytais kriterijais ir tvarka įrodoma, kad minėtam gamintojui ar gamintojams dėl panašaus svarstomo gaminio gamybos ar pardavimo taikomos rinkos ekonomikos sąlygos. Kitais atvejais laikomasi a punkte išdėstytų taisyklių. c) Pagal b punktą paduota[me] skund[e] <…> turi būti pateikta pakankamai įrodymų, jog gamintojas dirba rinkos ekonomikos sąlygomis <...>“
47.

Norėčiau nepritarti Komisijos nurodytiems argumentams. Iš tikrųjų požiūris, pagal kurį skundas dėl teismo baudžiamojo įsakymo laikytinas priemone per posėdį pasinaudoti teise į vertimo žodžiu paslaugas, būtų per siauras. Viena vertus, teisės į vertimo žodžiu paslaugas, kuri užtikrinama pagal Direktyvą 2010/64, taikymo sritis apima gerokai daugiau nei vien teismo posėdį. Kita vertus, priešingai, nei, atrodo, mano Komisija, teismo posėdis – tai ne vienintelis etapas, leidžiantis užtikrinti teisingą bylos nagrinėjimą. Procesinėmis teisėmis naudojamasi per visą baudžiamąjį procesą. Kadangi skundo pateikimas yra savarankiškas proceso etapas, mano manymu, neteisinga apskundimą teismine tvarka laikyti priemone per posėdį pasinaudoti teise į gynybą, o ne savaime priemone kaltinamajam naudotis teisėmis, kurias jis turi viso proceso metu.
53.

Be to, įstatymų leidėjas 1999 m. nemanė, kad taip ilgai užtruktų pakaitalų tobulinimas. Priešingai, pagal VOC direktyvos aštuntą konstatuojamąją dalį jis manė, kad bus gauti mažiau kenksmingi pakaitalai arba per artimiausius metus jie bus pateikti naudoti.
55.

Šį požiūrį patvirtina ir šiuo metu galiojantys Sąjungos teisės aktai, reglamentuojantys kontrolę. Pavyzdžiui, AIFV direktyvos I priedo 2 punkto c papunktyje numatyta, kad į alternatyvaus investavimo fondo valdytojo užduotis, kurioms taikoma institucinė kontrolė, be „administravimo“, įeina ir „infrastruktūros valdymas“ bei „nekilnojamojo turto administravimo veikla“, t. y. faktinis nekilnojamojo turto administravimas. Specialių investicinių fondų, patenkančių į KIAVPS direktyvos taikymo sritį, atveju Teisingumo Teismas taip pat daro nuorodą į šios direktyvos II priede pateiktą investicinių fondų ir investicinių bendrovių veiklos aprašą. Pagal Teisingumo Teismo praktiką bet kuriuo atveju jiems, be investicijų valdymo, yra būdingos KIAVPS direktyvos II priede išvardytos „administravimo“ užduotys ( 26 ). Net jei AIFV direktyva pagrindinėje byloje dar negali būti taikoma, jos nuostatos vis dėlto rodo, kad faktinis nekilnojamojo turto administravimas yra viena iš „būdingų“ nekilnojamojo turto fondo užduočių.
68.

Be to, iš V. C. pareiškimo buvo visiškai neaišku, kada jis sužinojo apie „tam tikro kompensavimo mechanizmo buvimą“. Komisijos teigimu, Bendrasis Teismas kaip tik neiškreipė V. C. pareiškime esančių įrodymų.
109.

Be to, apeliantė teigia, kad tokiu atveju kaip aptariamasis šioje byloje, kai Komisija per auditą vienašališkai nustato, kad neįvykdytos pagal sutartį tenkančios pareigos, ir pareiškia priešieškinį, siekdama susigrąžinti nepagrįstai gautas sumas, Komisija yra ir teisėja, ir sutarties šalis, taigi turi pranašumą, reiškiantį šalių procesinio lygiateisiškumo principo pažeidimą.
19.

BW 7:23 straipsnio 1 dalyje nustatyta: „Pirkėjas nebegali teigti, kad pristatytos prekės neatitinka sutarties, jei jis per tinkamą laiką, kai apie tai sužinojo arba pagrįstai turėjo sužinoti, neinformavo pardavėjo. Tačiau jei paaiškėtų, kad prekė neturi pardavėjo nurodytos savybės arba neatitikimas susijęs su faktinėmis aplinkybėmis, apie kurias pardavėjas žinojo arba turėjo žinoti, bet neinformavo, pardavėjas turi būti informuotas per tinkamą laiką po to, kai išaiškėja. Kalbant apie vartojimo prekių pardavimą, pardavėjas turi būti informuojamas per tinkamą laiką po to, kai išaiškėja, tokiu atveju laikoma, kad jis informuotas per tinkamą laiką, jei pranešama per du mėnesius nuo išaiškėjimo.“
17.

Tačiau neretai stojančiosiose valstybėse iki įstojimo patentinės apsaugos lygis būdavo žemesnis, nei reikalaujama pagal ES teisę, ypač kalbant apie su farmacijos produktais susijusius patentus ( 9 ). Jeigu tokiais atvejais po valstybės narės įstojimo būtų taikomi visi vidaus rinkos principai, patento savininkas susidurtų su paraleliniu importu iš atitinkamų naujųjų valstybių narių ir prieš tai jam nebūtų buvusi sudaryta galimybė užtikrinti savo išradimo apsaugą tose valstybėse narėse, todėl jis nebūtų gavęs tinkamo atlyginimo. Be to, kaip per teismo posėdį nurodė Merck atstovas, tokiais atvejais patentų savininkai būtų atgrasomi nuo prekybos savo produktais naujojoje valstybėje narėje, nes dėl to prasidėtų produktų reimportas.
46.

Be to, Komisija teigia, kad, pakeitus formą, atsiranda svarbus kriterijus spręsti dėl teisių išnaudojimo. Jei „objekto“ forma, pirmąkart pardavus jį EEE teritorijoje su teisių turėtojų sutikimu, tam tikru būdu buvo pakeista, sprendžiant dėl to, ar teisės buvo išnaudotos, reikia atsižvelgti į tai, ar po tokio pakeitimo kūrinys ir toliau vaizduojamas toje pačioje materialioje priemonėje, atspindinčioje autoriaus intelektinę kūrybą, ar šis pakeitimas yra susijęs su kita materialia priemone, išreikšta kitokia forma nei minėta kūryba. Pirmuoju atveju platinimui būtų taikomas iš anksto duotas sutikimas. Antruoju atveju teisės nebūtų išnaudotos, o laisvo prekių judėjimo išimtį pateisintų teisių turėtojų interesai, kuriuos siekiama apsaugoti Direktyva 2001/29.
4.

Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1–4 ir 6 dalyse, be kita ko, nustatyta: „1. Normalioji vertė paprastai yra nustatoma pagal kainas, kurias įprastomis prekybos sąlygomis moka arba turi mokėti nepriklausomi pirkėjai eksportuojančioje valstybėje. Tačiau jeigu eksportuotojas eksportuojančioje valstybėje negamina arba neparduoda panašaus produkto, normalioji vertė gali būti nustatoma pagal kitų pardavėjų ar gamintojų kainas. Kainos tarp šalių, kurios įtariamos tarpusavyje susijusios arba sudariusios kompensacinį susitarimą, negali būti laikomos kainomis įprastomis prekybos sąlygomis ir nenaudojamos nustatant normaliąją vertę, nebent būtų nustatyta, kad tokie tarpusavio santykiai neturi įtakos šioms kainoms. <…> 2. Normaliajai vertei nustatyti paprastai naudojami panašaus produkto pardavimai vidaus vartojimui, jeigu tokių pardavimų kiekis sudaro 5 % arba daugiau nagrinėjamojo produkto pardavimų kiekio į Bendriją. Tačiau gali būti naudojami ir mažesnės apimties pardavimų rodikliai, pavyzdžiui, kai mokama kaina laikoma tipiška tiriamoje rinkoje. 3. Jeigu įprastomis prekybos sąlygomis panašus produktas neparduodamas arba parduodamas nepakankamais kiekiais, arba kai dėl ypatingos situacijos rinkoje pardavimo rodikliai nesudaro galimybės deramai palyginti, panašaus produkto normalioji vertė apskaičiuojama pagal jo gamybos sąnaudas produkto kilmės valstybėje, pridėjus pagrįstas produkto pardavimo, bendrąsias ir administracines sąnaudas bei pagrįstą pelną, arba pagal eksporto į trečiąją valstybę įprastomis prekybos sąlygomis kainas, su sąlyga, kad tokios kainos yra tipiškos. <…> 4. Panašaus produkto pardavimai eksportuojančios valstybės vidaus rinkoje arba pardavimai eksportui į trečiąją valstybę kainomis, mažesnėmis už produkto vieneto gamybos išlaidas (pastovias ir kintamas), prie jų pridėjus pardavimo, bendrąsias ir administracines išlaidas gali būti nelaikomi pardavimais įprastomis prekybos sąlygomis kainos atžvilgiu ir į juos gali būti neatsižvelgiama nustatant normaliąją vertę; ši nuostata taikoma tik tuo atveju, jei nustatoma, kad taip buvo parduodama pakankamai ilgą laiką, dideliais kiekiais ir tokiomis kainomis, kurios per pagrįstą laikotarpį nepadengia visų produkto išlaidų. <…> 6. Pardavimo, bendrųjų ir administracinių sąnaudų bei pelno sumos turi būti pagrįstos faktiniais duomenimis apie tiriamojo eksportuotojo ar gamintojo panašaus produkto gamybą ir pardavimus įprastomis prekybos sąlygomis. Tais atvejais, kai šių sumų negalima nustatyti tokiu būdu, jie gali būti nustatyti bet kuriuo iš šių būdų: a) pagal kitų tiriamų eksportuotojų ar gamintojų svertinį faktinių panašaus produkto gamybos ir pardavimų kilmės valstybės vidaus rinkoje sumų vidurkį; b) pagal tiriamo eksportuotojo ar gamintojo tos pačios kategorijos produktų gamybos ir pardavimų įprastomis prekybos sąlygomis kilmės valstybės vidaus rinkoje faktines sumas; c) bet kuriuo kitu pagrįstu būdu, su sąlyga, kad taip nustatytas pelnas neviršytų pelno, kurį paprastai gauna kiti eksportuotojai ar gamintojai parduodami tos pačios kategorijos produktus kilmės valstybės vidaus rinkoje.“
15.

Landgericht Frankfurt am Main (Frankfurto prie Maino apygardos teismas), į kurį kreipėsi Eugen Ulmer KG, 2011 m. kovo 6 d. sprendime konstatavo, kad teisių turėtojas ir įstaiga turi būti iš anksto sudarę susitarimą dėl skaitmeninio kūrinio naudojimo tam, kad būtų galima netaikyti UrhG 52b straipsnio. Be to, šis teismas atmetė Eugen Ulmer KG prašymą uždrausti TU Darmstadt skaitmeninti arba pavesti suskaitmeninti nagrinėjamą vadovėlį. Tačiau šis teismas patenkino jos prašymą uždrausti TU Darmstadt bibliotekos naudotojams joje įrengtose elektroninio skaitymo vietose atspausdinti šį kūrinį ir (arba) jį išsaugoti USB atmintuke ir (arba) tokias kopijas išsinešti iš bibliotekos patalpų.
13.

Finanzgericht (finansų teismas), į kurį kreipėsi S. Fassbender-Firman, Familienkasse sprendimą panaikinti ir grąžinti pašalpas šeimai pripažino neteisėtu. Jis pareiškė nuomonę, kad Familienkasse nepasinaudojo Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalyje jai suteikta diskrecija. Iš tiesų, kaip pažymi Finanzgericht ( 4 ), pagal Reglamento Nr. 1408/71 76 straipsnio 2 dalį (kitaip nei pagal to paties reglamento 76 straipsnio 1 dalį) teisinė pasekmė, kai Belgijos pašalpa šeimai, kurios nebuvo prašyta, išskaičiuojama iš Vokietijos pašalpos šeimai, priklauso nuo Familienkasse diskrecijos. Kitaip sakant, šis sprendimas nėra privalomas. Be to, teismas pareiškė nuomonę, kad pagal Finansinių ginčų kodekso (Finanzgerichtsordnung) 102 straipsnio pirmąjį sakinį valdžios institucijos nuožiūra priimtiems sprendimams gali būti taikoma tik ribota teisminė kontrolė.
24.

O Direktyvos 72/166 3 straipsnio 1 dalies versijoje anglų kalba valstybėms narėms nustatoma pareiga imtis būtinų priemonių „to ensure that civil liability in respect of the use of vehicles normally based in its territory is covered by insurance“ ( 8 ). Versijose bulgarų, čekų, estų, latvių, maltiečių, slovakų, slovėnų ir suomių kalbomis taip pat nurodoma transporto priemonių naudojimo sąvoka.
24.

2007 m. rugsėjo 19 d. per procedūrą, susijusią su prekių ženklu PROVITAL, ir 2007 m. rugsėjo 24 d. per procedūrą, susijusią su prekių ženklu PROTIACTIVE, Protestų skyrius atmetė protestus remdamasis tuo, kad B. Rintisch per nustatytus terminus neįrodė teisių į ankstesnius prekių ženklus egzistavimo ir galiojimo. Iš registracijos liudijimų buvo matyti, kada ankstesni prekių ženklai jau buvo įregistruoti, tačiau remiantis jais nebuvo galima įrodyti, kad šie ženklai tebegaliojo Protestų skyriaus nustatyto termino pabaigos dieną. Iš tiesų patys savaime šie dokumentai buvo įrodymas, kad ženklų registracijos galiojimo terminas buvo pasibaigęs. Be to, Protestų skyrius konstatavo, kad pagal Įgyvendinimo reglamento 19 taisyklės 4 dalį jis negali atsižvelgti į išrašus iš DPMA internetinio registro kaip į ankstesnių ženklų registracijos galiojimo termino pratęsimo įrodymus, nes nebuvo pateikta jų vertimų į anglų kalbą.
a)

be apribojimų, priimtinais laiko tarpais, per daug nedelsdamas ir be pernelyg didelių išlaidų, pateiktų: — patvirtinimą, ar su juo susiję duomenys yra tvarkomi, ir informaciją bent jau apie tvarkymo tikslus, duomenų kategorijas, gavėjus, kuriems atskleidžiami duomenys, arba jų kategorijas, — pranešimą suprantamu pavidalu apie tvarkomus duomenis ir bet kurią prieinamą informaciją apie jų šaltinius, — žinias apie loginius metodus, naudojamus automatiškai tvarkant duomenis apie duomenų subjektą, bent 15 straipsnio 1 dalyje nurodytų automatinių sprendimų atveju;
49.

Nagrinėjant šią bylą pateikto atsiliepimo į ieškinį 17 punkte Belgijos Karalystė patvirtino, kad pripažinus, jog teisės nuostata prieštarauja Konstitucijai, tokia „Konstitucijai prieštaraujanti teisės nuostata išlieka teisės sistemos dalimi, tačiau Belgijos teismai jos negali taikyti“. Vis dėlto tai ne visada atitinka tikrovę, nes, kaip pripažino pačios Belgijos valdžios institucijos, iš tiesų 2011 m. balandžio 6 d. sprendimu prieštaraujančiomis Konstitucijai pripažintos teisės nuostatos vėliau, t. y. 2011 m. gruodžio 15 d., vėl tokiomis pripažintos. Be to, Belgijos Karalystė nurodė, kad Konstitucinis Teismas vis dar nagrinėja skundą dėl teisės nuostatų, kurios pripažintos prieštaraujančiomis Konstitucijai 2011 m., panaikinimo. Iš to matyti, kad pagal Belgijos teisę neakivaizdu, kad prieštaraujančiomis Konstitucijai pripažintos teisės normos nebūtų taikomos per laikotarpį iki momento, kai patenkinamas skundas dėl jų panaikinimo.
66.

Taigi prekei, įvežus ją į Bendriją, iš pradžių buvo pritaikyta išorinio tranzito procedūra, paskui – laikinojo įvežimo perdirbti procedūra, nurodytos atitinkamai Šeštosios direktyvos 7 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje ir 16 straipsnio 1 dalies B punkto c papunktyje. Kadangi šios procedūros aptariamai prekei reeksporto dieną vis dar buvo taikomos, nors ši prekė fiziškai buvo įvežta į Sąjungos teritoriją, ji negalėjo būti laikoma „importo“, kaip jis suprantamas pagal Šeštosios direktyvos 2 straipsnio 2 punktą, dalyku ( 37 ). Be to, vienos iš prievolių, susijusių su išorinio tranzito procedūros taikymu, neįvykdymas nėra tolygus „importui“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, neatsižvelgiant į tai, kad dėl šio neįvykdymo gali atsirasti skola muitinei pagal Muitinės kodekso 204 straipsnį.
33.

Be to, minėtas teismas mano, viena vertus, kad teisė į neturtinės žalos atlyginimą turi kilti iš teisės į žalos atlyginimą pagal privalomojo draudimo sutartį, ir, kita vertus, kad K. Haasová reikalavimai pagrįsti išvestine teise iš per eismo įvykį nukentėjusio asmens teisės, nes velionio V. Haas gyvybė buvo saugoma Čekijos civilinio kodekso 11 straipsniu.
10.

Pagal įstatų 5 straipsnio 3 dalį SUCH gali teikti paslaugas viešosioms įstaigoms, kurios nėra jos narės, arba privačioms nacionalinėms ar užsienio organizacijoms, veikdama konkurencijos ir rinkos sąlygomis, su sąlyga, kad dėl to neatsiranda nuostolių ar žalos jos nariams ir tai naudinga SUCH ir jos nariams tiek ekonomiškai, tiek technologijų plėtojimo ir panaudojimo atžvilgiu. To paties straipsnio 4 dalyje patikslinama, kad SUCH turi užtikrinti, kad bent 80 % jos veiklos bus vykdoma jos narių naudai.
45.

Be to, teismų praktika neužkerta kelio Bendrajam Teismui pažymėti, kad vertinimas pagal teritoriją arba sektorių galėtų būti reikšmingas nustatant ekonominį valstybės elgesio ilguoju laikotarpiu prasmingumą. Be to, iš šio vertinimo gali paaiškėti, kad nagrinėjamos valstybės ekonominė veikla apima labai didelį plotą ir daugelį sektorių. Jis taip pat gali būti naudingas atsižvelgiant į tai, kad atlyginimai ir išeitinės kompensacijos labai skiriasi, nelygu atitinkamos rinkos arba sektoriai.
8.

Ieškovai pagrindinėje byloje yra Italijoje gyvenantys fiziniai asmenys (toliau – automobilių nuoma užsiimantys verslininkai) arba pagal Italijos teisę įsteigtos kooperatinės bendrovės, kurių buveinės yra Italijoje. Šioje byloje aptariami automobilių nuoma užsiimantys verslininkai savo transporto priemonėms naudojo ne leidimą išdavusios Grotaferatos komunos (Italija, Lacijaus regionas) teritorijoje esančią laikymo vietą. Priešingai, jie savo transporto priemones laikė už Grotaferatos teritorijos ribų vienai kooperatinei bendrovei priklausančioje laikymo vietoje. Be to, šiai kooperatinei bendrovei jie leido naudoti minėtas transporto priemones, matyt, perleidę jiems išduotą keleivių vežimo leidimą ( 13 ). Šie veiksmai buvo apskųsti policijai ir 2011 m. vasario mėn. automobilių nuoma užsiimantiems verslininkams išduotų leidimų galiojimas buvo laikinai sustabdytas. Pagrindinėse bylose atitinkami verslininkai ginčija administracinius aktus, kuriais buvo sustabdytas jų leidimų galiojimas, be to, reikalauja atlyginti žalą ir, be kita ko, kaltina pažeidus Sąjungos teisę.
14.

Dėl šio susimaišymo ULSD neatitiko sutartos produkto charakteristikos ir Carens jo nebegalėjo naudoti iš pradžių numatytam tikslui – parduoti kaip dyzelinį kurą degalinėse. Šiam tikslui buvo per žemas mišinio degimo laipsnis. Be to, pagal jai išduotą aplinkosaugos leidimą Carens negalėjo sandėliuoti mišinio su tokiu mažu degimo laipsniu. Tai, kad ULSD susimaišė su MTBE, buvo nustatyta tik tuomet, kai partija buvo pristatyta Carens Belgijoje. Remiantis Komisijos rašytinėmis pastabomis, laikotarpiu tarp 2006 m. rugsėjo 20 ir 22 d. Shell išvežė partiją atgal į Nyderlandus ir ją sumaišė, kad galėtų naują mišinį parduoti kaip kurą. Kaip minėta, Shell nepranešė apie tai pagal Reglamentą Nr. 259/93 ir prieš pervežimą nesikreipė dėl leidimo.