ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
39

Be to, pagal Direktyvos 2008/48 3, 4 ir 7 punktus kai kurių pagrindinių sričių teisės nuostatų suderinimas iš esmės skiriasi nuo atliktojo Direktyva 87/102, kuri panaikinta ir pakeista Direktyva 2008/48, nes, kaip konstatavo Teisingumo Teismas, Direktyva 87/102 siekta tik minimaliai suderinti nacionalines nuostatas (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2010 m. lapkričio 16 d. Nutarties Pohotovosť, C-76/10, Rink. p. I-11557, 66 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Lebara Ltd (toliau – Lebara) ir Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (toliau – Commissioners) ginčą dėl Commissioners pateikto pranešimo apie mokėtiną mokestį, susijusio su pridėtinės vertės mokesčiu (toliau – PVM), kurį Lebara tariamai privalo sumokėti už jos 2005 m. kovo mėn. suteiktas telekomunikacijų paslaugas.
2

Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Football Dataco Ltd, Football Association Premier League Ltd, Football League Ltd, Scottish Premier League Ltd, Scottish Football League bei PA Sport UK Ltd (toliau kartu – Football Dataco ir kt.) ir Yahoo! UK Ltd, Stan James (Abingdon) Ltd, Stan James plc bei Enetpulse ApS (toliau kartu – Yahoo ir kt.) dėl pirmųjų subjektų tariamai turimų intelektinės nuosavybės teisių į Anglijos ir Škotijos futbolo pirmenybių rungtynių tvarkaraščius.
20

2006 m. rugpjūčio 31 d.Pak-Holdco pateikė mokesčių institucijoms prašymą pripažinti civilinių sandorių mokesčio permoką, lygią pagal CSMĮ sumokėtam mokesčiui, dėl to, kad minėtas įstatymas prieštarauja Direktyvai 69/335, pagal kurios 7 straipsnio 1 dalį, aiškinamą kartu su direktyvomis 73/79, 73/80 ir 85/303, draudžiama apmokestinti nagrinėjamą sandorį kapitalo mokesčiu ir dėl to pirmiausia reikėjo taikyti Direktyvą 69/335. Be to, Pak-Holdco teigė, kad pagal šios direktyvos 5 straipsnio 3 dalies pirmą įtrauką kitos bendrovės įnešamas turtas, kuriam kapitalo mokestis jau buvo taikytas, į mokesčio bazę neįtraukiamas.
Sąvoką „viešas paskelbimas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 92/100 dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityje 8 straipsnio 2 dalį, reikia aiškinti taip, kad ji neapima nemokamo fonogramų transliavimo privačiame odontologijos kabinete, kuriame vykdoma laisvosios profesijos veikla, pacientams, kurie jų klausosi ne savo pasirinkimu. Todėl dėl tokio transliavimo fonogramų gamintojai neįgyja teisės gauti atlyginimą.

Paprastai odontologo pacientai yra susiformavusi asmenų visuma, taigi jie sudaro apibrėžtą potencialių gavėjų visumą, nes kiti asmenys iš principo negali naudotis jo paslaugomis. Todėl tai nėra „asmenys apskritai“. Be to, dėl žmonių skaičiaus, kuriam odontologas padaro girdimą transliuojamą fonogramą, konstatuotina, kad odontologo pacientų atveju šis skaičius ne itin didelis, beveik nereikšmingas, nes vienu metu kabinete paprastai būna nedaug žmonių. Be to, nors pacientai eina vienas po kito, ne mažiau svarbu tai, kad dažnai keisdamiesi jie nėra tų pačių, visų pirma transliuojamųjų, fonogramų gavėjai. Galiausiai odontologas, kaip foną leidžiantis fonogramas savo pacientams, negali pagrįstai tikėtis, kad vien dėl šio transliavimo padidės jo pacientų skaičius, ar pakelti paslaugų kainos. Todėl pats savaime toks transliavimas negali daryti įtakos odontologo pajamoms. Iš tiesų odontologo pacientai į jo kabinetą ateina tik gydytis, tad fonogramų transliavimas nėra svarbus odontologo paslaugų aspektas. Prieigą prie kai kurių fonogramų jie gauna atsitiktinai ir ne savo noru, tai priklauso nuo momento, kada jie ateina į kabinetą, ir laukimo trukmės bei jų gaunamo gydymo pobūdžio. Tokiomis aplinkybėmis nereikėtų daryti prielaidos, kad įprasti odontologo pacientai yra imlūs nagrinėjamam transliavimui. Todėl tokiu transliavimu nėra siekiama komercinių tikslų.

(žr. 95–99, 102 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
74

Niko Tube ir NTRP bendrai nagrinėja tris Tarybos apeliacinio skundo pagrindus, kurie sutampa su ketvirtuoju Komisijos apeliacinio skundo pagrindu. Šių šalių nuomone, pirmąja instancija bylą išnagrinėjęs teismas teisingai nusprendė, kad jų teisė į gynybą buvo pažeista, nes jos turėjo turėti galimybę pateikti savo nuomonę dėl visų grindžiant šį koregavimą nurodytų faktų ir aplinkybių tikrumo ir svarbos. Kadangi šį sprendimą dėl koregavimo grindžiantys motyvai buvo nurodyti tik administracinėje procedūroje, o konkrečiai jų nurodymas sutampa su minėtos procedūros užbaigimu, šis reikalavimas nebuvo įvykdytas. Teisės būti išklausytam principo užtikrinimas reikalauja, kad atitinkamos įmonės turėtų galimybę per administracinę procedūrą pateikti savo nuomonę dėl nurodytų faktų ir aplinkybių tikrumo ir svarbos ir dėl Komisijos dokumentų, kuriais grindžiamas jos tvirtinimas dėl pažeidimo buvimo. Bendrojo Teismo kontrolė apima tik faktinius įrodymus, surinktus per administracinę procedūrą, leidusius nustatyti priemonę, kurios panaikinimo prašoma. Jei byla pirmąja instancija išnagrinėjusio teismo kontrolė būtų apėmusi ir kitas faktines aplinkybes nei tos, kurios buvo nustatytos per administracinę procedūrą, tai būtų reiškę, kad Niko Tube ir NTRP negalėtų visiškai pasinaudoti teise į gynybą per procedūrą minėtame teisme. Be to, jei Niko Tube tinkamu laiku būtų buvusi informuota apie kriterijus, į kuriuos institucijos iš tikrųjų atsižvelgė vertindamos, ji būtų galėjusi sutelkti savo argumentus dėl minėtų kriterijų per administracinę procedūrą ir daryti įtaką jos baigčiai.
Keywords

Summary



Keywords

Bendrijos prekių ženklas – Trečiųjų šalių pastabos ir protestas – Protestui pagrįsti pateikiami faktai, įrodymai ir argumentai – Ankstesnio prekių ženklo registracijos galiojimo pratęsimo įrodymas

(Tarybos reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 3 dalis; Komisijos reglamento Nr. 2868/95 1 straipsnio 16, 19 ir 20 taisyklės)

Summary

Nors kartu skaitant Reglamento Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 (abiejų šių reglamentų redakcija, galiojusi iki Pakeičiančio reglamento Nr. 1041/2005), 16 ir 20 taisykles matyti, jog Vidaus rinkos derinimo tarnyba (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) turi teisę pareikalauti pateikti ankstesnio prekių ženklo registracijos galiojimo termino, kai jis pasibaigia pateikus protestą, pratęsimo įrodymą, iš tų pačių nuostatų neišplaukia, kad protestą pareiškęs asmuo privalo tokį įrodymą pateikti savo iniciatyva.

Nei Reglamento dėl Bendrijos prekių ženklo Nr. 40/94 42 straipsnio 3 dalyje, nei Reglamento Nr. 2868/95 16 taisyklės 1 ir 3 dalyse bei 20 taisykles 2 dalyje nenurodyta, kokius faktus, įrodymus ir argumentus reikia pateikti protestui pagrįsti per Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 3 dalį nustatytą terminą. Konkrečiai kalbant, minėtose nuostatose niekur nenurodyta, jog protestą pareiškęs asmuo turi savo iniciatyva per minėtą terminą pateikti įrodymą, kad buvo pratęstas ankstesnio prekių ženklo, kuriuo remiasi, registracijos galiojimas, tuo atveju, kai šis terminas turi būti pratęstas po to, kai pateiktas protestas.

Nors nuo šiol Reglamento Nr. 2868/95 19 taisyklės 2 ir 4 dalių nuostatose numatyta su tam tikromis ribomis aiški protestą pareiškusio asmens pareiga per Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 3 dalyje nurodytą terminą pateikti įrodymą, kad ankstesnio prekių ženklo registracijos galiojimas buvo pratęstas, jose taip šiuo klausimu patikslinama pastarojoje nuostatoje numatyta bendroji taisyklė, skirta sustiprinti Taryboje vykstančiose protesto procedūrose dalyvaujančių subjektų teisinį saugumą. Tokiomis aplinkybėmis negalima atgaline data taikyti naujų Reglamente Nr. 2868/95 įtvirtintų taisyklių.

(žr. 57–58, 68–69 punktus)
20

2008 m. vasario 11 d. raštu NHS pranešė Uniplex apie aplinkybių pasikeitimą. Paaiškėjo, kad Assut (UK) Ltd. pasiūlymas neatitiko reikalavimų ir B. Braun UK Ltd., po pasiūlymų vertinimo užėmusiai ketvirtąją vietą, buvo pasiūlyta sudaryti preliminarųjį susitarimą vietoje Assut (UK) Ltd.
77

Be to, kaip matyti iš nusistovėjusios teismų praktikos, EB 253 straipsnyje reikalaujamas motyvavimas turi atitikti ginčijamo akto pobūdį bei aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti institucijos, kuri priėmė šį aktą, argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti priimtos priemonės pagrindžiančius motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti jo kontrolę. Reikalavimas motyvuoti turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes, ypač į akto turinį, nurodytų motyvų pobūdį bei asmenų, kuriems aktas skirtas, ar kitų asmenų, su kuriais aktas konkrečiai ir tiesiogiai susijęs, suinteresuotumą gauti paaiškinimus. Motyvuojant nebūtina nurodyti visų svarbių faktinių ir teisinių aplinkybių, nes nustatant, ar akto motyvavimas atitinka EB 253 straipsnio reikalavimus, turi būti atsižvelgiama ne tik į jo formuluotę, bet ir kontekstą bei visas nagrinėjamą klausimą reglamentuojančias normas (be kita ko, žr. minėto sprendimo Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France 63 punktą ir minėto sprendimo Bertelsmann ir Sony Corporation of America prieš Impala 166 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
3

Direktyvos 89/104 5 straipsnio 1–3 dalyse numatyta: „1. Įregistruotas prekių ženklas suteikia savininkui išimtines teises į jį. Savininkas turi teisę uždrausti trečiosioms šalims be jo sutikimo vartoti prekybos veikloje: a) bet kokį žymenį, tapatų prekių ženklui, kuriuo žymimos prekės arba paslaugos yra tapačios toms prekėms arba paslaugoms, kurioms prekių ženklas yra įregistruotas; b) bet kokį žymenį, kai dėl savo tapatumo ar panašumo į jo prekių ženklą ir dėl šiuo ženklu ir žymeniu žymimų prekių arba paslaugų tapatumo ar panašumo yra tikimybė, kad visuomenė gali juos supainioti dėl žymens asocijavimosi su prekių ženklu. 2. Bet kuri valstybė narė taip pat gali numatyti, jog savininkas turi teisę neleisti trečiosioms šalims be jo sutikimo naudoti prekybos veikloje bet kokį žymenį, tapatų arba panašų į prekių ženklą, kuriuo žymimos prekės arba paslaugos nėra panašios į tas, kurioms jis buvo įregistruotas, jeigu pastarasis turi gerą vardą valstybėje narėje ir jeigu dėl žymens vartojimo be tinkamos priežasties nesąžiningai pasinaudojama prekių ženklo privalumais arba pažeidžiamas skiriamasis prekių ženklo požymis ar pakenkiama jo geram vardui. 3. Vadovaujantis 1 ir 2 dalių nuostatomis, galima, inter alia, uždrausti: a) tokiu žymeniu ženklinti prekes arba jų įpakavimą; b) siūlyti prekes, išleisti jas į rinką arba tuo tikslu sandėliuoti tokiu žymeniu paženklintas prekes arba siūlyti ar teikti juo paženklintas paslaugas; c) importuoti ar eksportuoti tokiu žymeniu paženklintas prekes; d) vartoti tokį žymenį komercinės veikos dokumentacijoje arba reklamoje.“
70

Šiuo klausimu galima manyti, jog taisyklė, pagal kurią Europos arešto orderis nevykdomas savo valstybės piliečių atžvilgiu, neviršija to, kas būtina. Iš tikrųjų tam tikros valstybės pilietis su savo kilmės šalimi turi ryšį, užtikrinantį jo socialinę reintegraciją joje atlikus bausmę. Be to, reikalavimas ne piliečiams būti išgyvenus penkerius metus be pertraukos taip pat negali būti laikomas viršijančiu tai, kas būtina, visų pirma atsižvelgiant į reikalavimus, kurie keliami vykdančiosios valstybės narės ne piliečių integracijai.
42

Be to, kalbant apie išlaidas, kurių dėl šios schemos patiria apmokestinamosios įmonės, reikia pabrėžti jos laikinumą, prevencinio atšaukimo atrankinį taikymą bei tai, kad šios įmonės gali tikėtis naudos, pirma, iš Bendrijos teisės aktų leidėjo skatinamo kvotų atsisakymo ir, antra, iš pagal kvotą pagaminto cukraus kainos rėmimo taikant atšaukimą iš rinkos, ypač prevencinį atšaukimą. Ši nauda kompensuoja galimus nepatogumus dėl šios schemos taikymo, įskaitant tai, kad per vienerius prekybos metus atšaukto iš rinkos cukraus kiekis vis dar apmokestinamas laikinu mokesčiu, taikytinu paskesniems prekybos metams skirtai kvotai, jei šis kiekis į juos perkeliamas ir neparduodamas pasaulinėje rinkoje kaip gamybinis cukrus ar cukrus, pagamintas ne pagal kvotą.
9

TIR konvencijos 11 straipsnis suformuluotas taip: „1. Jei TIR knygelė nebuvo įforminta arba įforminta su išlygomis, kompetentingos institucijos neturi teisės reikalauti, kad garantinė asociacija sumokėtų sumas, nurodytas 8 straipsnio 1 ir 2 dalyse, jeigu per metus nuo TIR knygelės įforminimo šioje muitinėje dienos jos raštu nepranešė garantinei asociacijai, kad TIR knygelė neįforminta arba įforminta su išlyga. Ši nuostata taikoma ir tada, kai buvo įforminta neteisėtai arba apgaulės būdu, tik tokiu atveju numatytas dvejų metų terminas. 2. Reikalavimas sumokėti mokesčius, nurodytus 8 straipsnio 1 ir 2 dalyse, garantinei asociacijai pateikiamas ne anksčiau kaip po trijų mėnesių nuo tos dienos, kai asociacijai buvo pranešta, kad TIR knygelė neįforminta, įforminta su išlyga arba neteisėtai ar apgaulės būdu, ir ne vėliau kaip per dvejus metus nuo tos pačios dienos. Jei bylos per tuos dvejus metus buvo perduotos teismui, mokestinė pretenzija turi būti pateikta per metus nuo teismo sprendimo įsigaliojimo dienos. 3. Reikalaujamą sumą garantinės asociacijos privalo sumokėti per tris mėnesius nuo tos dienos, kai buvo gautas reikalavimas. Sumokėta suma bus grąžinta asociacijai, jei per dvejus metus nuo tos dienos, kai buvo pateiktas reikalavimas, muitinės tarnybos gaus svarius įrodymus, kad šios transporto operacijos metu jokių pažeidimų nepadaryta.“
5

Direktyvos 2004/38 7 straipsnyje nustatyta: „1. Visi Sąjungos piliečiai turi teisę gyventi kitos valstybės narės šalyje ilgiau kaip tris mėnesius, jei jie: a) yra darbuotojai ar savarankiškai dirbantieji priimančiojoje valstybėje narėje <…>. <…> 3. Taikant šio straipsnio 1 dalies a punktą, Sąjungos pilietis, kuris nebėra darbuotojas ar savarankiškai dirbantysis, išlaiko darbuotojo ar savarankiškai dirbančiojo statusą tokiais atvejais: <…> c) asmuo yra tinkamai užregistruotas bedarbis ne savo noru po to, kai dirbo pagal terminuotą darbo sutartį trumpiau kaip vienerius metus arba tapo bedarbiu ne savo noru per pirmuosius dvylika mėnesių ir yra užregistruotas kaip ieškantis darbo atitinkamame įdarbinimo biure. Tokiu atveju darbuotojo statusas išsaugomas ne trumpiau kaip šešis mėnesius; <…>“
19

Be to, reikia priminti, kad būtent atsižvelgdamas į prieveiksmio „ypač“ vartojimą Teisingumo Teismas, be kita ko, nusprendė, kad tokio pobūdžio yra direktyvos 7 straipsnio 2 dalyje išvardytos prielaidos (žr. 1996 m. liepos 11 d. Sprendimo Bristol-Myers Squibb ir kt., C-427/93, C-429/93 ir C-436/93, Rink. p. I-3457, 39 punktą bei 1997 m. lapkričio 4 d. Sprendimo Parfums Christian Dior, C-337/95, Rink. p. I-6013, 42 punktą).
Keywords

Summary



Keywords

1. Tarptautiniai susitarimai – EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas – Asociacijos taryba, įsteigta EEB ir Turkijos asociacijos susitarimu – Sprendimas Nr. 1/80 – Šeimos susijungimas

(EEB ir Turkijos asociacijos susitarimo papildomo protokolo 59 straipsnis; EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirma pastraipa)

2. Tarptautiniai susitarimai – EEB ir Turkijos asociacijos susitarimas – Asociacijos taryba, įsteigta EEB ir Turkijos asociacijos susitarimu – Sprendimas Nr. 1/80 – Šeimos susijungimas

(EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirma pastraipa ir 14 straipsnio 1 dalis)

Summary

1. EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirma pastraipa turi būti aiškinama taip, kad Turkijos pilietis, kuriam, kaip teisėtai valstybėje narėje dirbančios turkės darbuotojos šeimos nariui, kartu su ja nepertraukiamai gyvenusiam ne trumpiau nei penkerius metus, suteikiamos teisės, susijusios su jo pagal šios nuostatos antrą įtrauką įgytu teisiniu statusu, jų nepraranda dėl vėliau, nei jos buvo įgytos, nutrūkusios santuokos.

Teisės, kurias Turkijos pilietis teisėtai įgijo pagal Sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmą pastraipą, egzistuoja, neatsižvelgiant į tai, ar tebėra sąlygos, kurių buvo reikalaujama šioms teisėms atsirasti, todėl šeimos narys, kuris jau turi teises pagal šį sprendimą, gali laipsniškai įtvirtinti savo padėtį priimančioje valstybėje narėje ir gyvendamas atskirai nuo asmens, dėl kurio įgijo šias teises.

Toks minėto 7 straipsnio pirmos pastraipos išaiškinimas nėra nesuderinamas su EEB ir Turkijos asociacijos susitarimo papildomo protokolo 59 straipsnyje numatytais reikalavimais, nes iš Turkijos imigravusio darbuotojo šeimos nario situacija negali būti tinkamai palyginta su valstybės narės piliečio šeimos nario situacija, atsižvelgiant į esminius abiejų teisinių situacijų skirtumus.

(žr. 40, 45–46 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)

2. Tai, kad Turkijos pilietis remiasi pagal EEB ir Turkijos asociacijos tarybos sprendimo Nr. 1/80 7 straipsnio pirmą pastraipą teisėtai įgyta teise, net jei šią teisę dėl savo buvusios sutuoktinės įgijęs suinteresuotasis asmuo jos atžvilgiu padarė sunkų nusikaltimą, dėl kurio jam paskelbtas kaltinamasis nuosprendis, nelaikytina piktnaudžiavimu teisėmis.

Tačiau pagal to paties sprendimo 14 straipsnio 1 dalį nedraudžiama imtis Turkijos piliečio, kuriam buvo paskelbtas kaltinamasis nuosprendis, išsiuntimo priemonės, jei šio asmens elgesys kelia aktualų, realų ir pakankamai rimtą pavojų pagrindiniam visuomenės interesui. Kompetentingas nacionalinis teismas turi įvertinti, ar taip yra šiuo atveju. Be to, jis turi užtikrinti proporcingumo principo ir suinteresuotojo asmens pagrindinių teisių laikymąsi. Konkrečiau kalbant, Sprendimo Nr. 1/80 14 straipsnio 1 dalimi grindžiamos išsiuntimo priemonės gali būti imamasi, tik jei suinteresuotojo asmens elgesys suteikia pagrindą manyti, kad jis kels konkrečią naujų viešosios tvarkos pažeidimų grėsmę.

(žr. 60–61 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Keywords

Summary



Keywords

Mokesčių nuostatos – Teisės aktų suderinimas – Apyvartos mokesčiai – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema – Mokesčio grąžinimas Europos Sąjungos teritorijoje neįsisteigusiems apmokestinamiesiems asmenims

(Tarybos direktyvos 86/560 2 straipsnio 1 dalis ir Tarybos direktyvos 2006/112 169 straipsnio c punktas, 170 ir 171 straipsniai)

Summary

Valstybė narė, kuri neleidžia susigrąžinti pirkimo pridėtinės vertės mokesčio už Direktyvos 2006/112 169 straipsnio c punkte nurodytus draudimo ir finansinius sandorius, įvykdytus Europos Sąjungos teritorijoje neįsisteigusių apmokestinamųjų asmenų, nepažeidžia įsipareigojimų pagal Direktyvos 2006/112 dėl bendros pridėtinės vertės mokesčio sistemos 169–171 straipsnius ir Tryliktosios direktyvos 86/560 dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų suderinimo 2 straipsnio 1 dalį.

Iš tiesų Tryliktosios direktyvos nuostatos, visų pirma jos 2 straipsnio 1 dalis, kurioje nenurodyti Direktyvos 2006/112 169 straipsnio c punkte įvardyti sandoriai, turi būti laikomos lex specialis Direktyvos 2006/112 170 ir 171 straipsnių atžvilgiu, pagal kurias draudžiama, kad teisė susigrąžinti pridėtinės vertės mokestį, bendrai nurodyta minėtame 170 straipsnyje, būtų viršesnė už aiškią ir tikslią Tryliktosios direktyvos 2 straipsnio 1 dalies formuluotę.

Darant prielaidą, kad, nenurodęs Direktyvos 2006/112 169 straipsnio c punkto, Sąjungos teisės aktų leidėjas padarė klaidą, Teisingumo Teismas neturi aiškinti šios 2 straipsnio 1 dalies siekdamas ją ištaisyti. Be to, negalima kaltinti valstybės narės, kurios teisės aktai atitinka šios 2 straipsnio 1 dalies aiškią ir tikslią formuluotę, dėl to, kad ji neįvykdė įsipareigojimų būtent pagal šią nuostatą, nes neišaiškino šios nuostatos siekdama ją ištaisyti, kad būtų laikomasi bendrosios pridėtinės vertės mokesčio sistemos bendros logikos ir neliktų Bendrijos teisės aktų leidėjo klaidos. Šiuo atžvilgiu pagal teisinio saugumo principą reikalaujama, kad Sąjungos teisės aktais suinteresuotiesiems asmenims būtų suteikta galimybė tiksliai žinoti jais nustatytų pareigų turinį. Iš tiesų teisės subjektai turi aiškiai žinoti savo teises ir pareigas ir atitinkamai imtis veiksmų. Šis principas taip pat aktualus perkeliant mokesčių srities direktyvą. Iš tiesų, nepaisant aiškios ir tikslios 2 straipsnio 1 dalies formuluotės, negalima aiškinti šios nuostatos siekiant ją ištaisyti ir taip išplėsti su ja susijusias valstybių narių pareigas.

(žr. 35, 46, 48–51 punktus)
Keywords

Summary



Keywords

1. Vizos, prieglobstis, imigracija – Imigracijos politika – Teisė į šeimos susijungimą – Direktyva 2003/86

(Tarybos direktyvos 2003/86 7 straipsnio 1 dalies c punktas)

2. Vizos, prieglobstis, imigracija – Imigracijos politika – Teisė į šeimos susijungimą – Direktyva 2003/86

(Tarybos direktyvos 2003/86 2 straipsnio d punktas ir 7 straipsnio 1 dalies c punktas)

Summary

1. Direktyvos 2003/86 dėl teisės į šeimos susijungimą 7 straipsnio 1 dalies c punkto formuluotė „naudojimasis socialinės paramos sistema“ reiškia, kad ji neleidžia valstybei narei priimti tokių teisės aktų dėl šeimos susijungimo, pagal kuriuos neleidžiama susijungti globėjo, įrodžiusio, kad jis turi pastovių ir nuolatinių lėšų, kurių pakanka sau ir savo šeimos nariams išlaikyti, bet, nepaisant šių pajamų, vis tiek turinčio teisę kreiptis dėl specialios paramos padengti specialias ir individualiai įvertintas būtinas pragyvenimo išlaidas, dėl mokesčių lengvatų, kurias suteikia vietos valdžios institucijos atsižvelgdamos į pajamas, ar dėl pajamų palaikymo priemonių, taikomų vykdant vietos politiką dėl minimalių pajamų, šeimai.

Iš tiesų kadangi leidimas susijungti šeimai pagal direktyvą yra bendra taisyklė, tai direktyvos 7 straipsnio 1 dalies c punkte numatyta teisė turi būti aiškinama siaurai. Be to, valstybėms narėms suteikta veiksmų laisvė neturi būti naudojama taip, kad pakenktų direktyvos tikslui, kuris yra skatinti šeimos susijungimą, ir jos veiksmingumui.

(žr. 43 ir 52 punktus bei rezoliucinės dalies 1 punktą)

2. Direktyva 2003/86 dėl teisės į šeimos susijungimą, ir visų pirma jos 2 straipsnio d punktas, turi būti aiškinama taip, kad ši nuostata draudžia nacionalinės teisės aktus, pagal kuriuos, taikant šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalies c punkte numatytą pajamų reikalavimą, daromas skirtumas pagal tai, ar šeimos santykiai atsirado prieš globėjui atvykstant į priimančios valstybės narės teritoriją, ar jam jau atvykus.

Iš tiesų, atsižvelgiant į šio skirtumo, kurį ketino nustatyti Sąjungos teisės aktų leidėjas, pagal šeimos sukūrimo momentą nebuvimą ir į būtinybę neaiškinti Direktyvos 2003/86 nuostatų siaurai bei nepanaikinti jų veiksmingumo, valstybės narės neturi diskrecijos nustatyti tokio skirtumo nacionalinės teisės aktuose, perkeliančiuose direktyvą. Be to, tikimybė, kad globėjas turės pastovių ir nuolatinių lėšų, kurių pakanka sau ir savo šeimos nariams išlaikyti direktyvos 7 straipsnio 1 dalies c punkto prasme, negali priklausyti nuo šeimos sukūrimo momento.

(žr. 64 ir 66 punktus bei rezoliucinės dalies 2 punktą)
52

Tačiau nuo to momento, kai valstybė narė vienašališkai arba pagal susitarimą pajamų mokesčiu apmokestina ne tik akcininkų rezidentų, bet ir akcininkų ne rezidentų iš bendrovės rezidentės gaunamus dividendus, šių akcininkų ne rezidentų padėtis tampa panaši į akcininkų rezidentų padėtį (minėtų sprendimų Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation 68 punktas; Denkavit Internationaal ir Denkavit France 35 punktas ir Amurta 38 punktas).
5

Pagal Direktyvos 91/628 8 straipsnį: „Valstybės narės užtikrina, kad pagal Direktyvoje 90/425/EEB nustatytus kontrolės principus ir taisykles kompetentingos institucijos patikrintų, ar buvo laikomasi šios direktyvos reikalavimų, nediskriminuojant tikrindamos: a) transporto priemones ir gyvūnus, vežant juos keliu; b) į paskirties vietą atvykstančias transporto priemones ir atvežamus gyvūnus; c) transporto priemones ir gyvūnus turgavietėse, išsiuntimo vietose, sustojimo ir perkėlimo punktuose; d) lydimųjų dokumentų įrašus. Taip tikrinama pasirenkant pakankamą kasmet per kiekvieną valstybę narę vežamų gyvūnų skaičių, ir tokie tikrinimai, be šio, gali turėti papildomų tikslų. Kompetentinga kiekvienos valstybės narės institucija pateikia Komisijai kasmetinę ataskaitą, kurioje nurodyta, kiek praėjusiais kalendoriniais metais atlikta tikrinimų, susijusių su a, b, c ir d punktais, bei nurodyti bet kokie pastebėti pažeidimai ir atitinkamos priemonės, kurių dėl to ėmėsi kompetentinga institucija. Be to, jeigu valstybės narės kompetetinga institucija turi informacijos apie galimus pažeidimus, tokie tikrinimai gali būti atliekami vežant gyvūnus per jos teritoriją. Šis straipsnis netaikomas tikrinimams, kuriuos pagal savo pareigas nediskriminuodamos atlieka institucijos, atsakingos už bendrą įstatymų taikymą valstybėje narėje.“