ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
12

2011 m. spalio 25 d. raštu Komisija patikslino, kad ginčijamas sprendimas buvo grindžiamas SESV 266 straipsniu. Ji taip pat tvirtino neprivalėjusi mokėti delspinigių dėl to, kad „1977 m. finansiniame reglamente“, taikytiname nagrinėjamai finansinei paramai ir iš dalies pakeistame 1990 m. kovo 13 d. Tarybos reglamentu (Euratomas, EAPB, EEB) Nr. 610/90, iš dalies keičiančiu 1977 m. gruodžio 21 d. Finansinį reglamentą, taikytiną Europos Bendrijų bendrajam biudžetui (OL L 70, p. 1), nenumatytos taisyklės, susijusios su palūkanų mokėjimu paramos gavėjams. Be to, 1993 m. gruodžio 9 d. Komisijos reglamentas (Euratomas, EAPB, EEB) Nr. 3418/93, nustatantis išsamias 1977 m. gruodžio 21 d. finansinio reglamento įgyvendinimo taisykles (OL L 315, p. 1), įsigaliojo tik pasirašius sutartį dėl finansinės paramos, ir bet kuriuo atveju minėto reglamento 94 straipsnio 1 dalis taikytina tik Komisijos pateiktiems reikalavimams sumokėti, bet ne atvirkščiai (taip pat žr. to paties reglamento XIV antraštinę dalį ir 92 straipsnį). Be to, 2002 m. birželio 25 d. Tarybos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 1605/2002 dėl Europos Bendrijų bendrajam biudžetui taikomo finansinio reglamento (OL L 248, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 74) ir 2002 m. gruodžio 23 d. Komisijos reglamentas (EB, Euratomas) Nr. 2342/2002, nustatantis išsamias Reglamento Nr. 1605/2002 įgyvendinimo taisykles (OL L 357, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 4 t., p. 145), netaikytini sutartims, pasirašytoms iki jų įsigaliojimo, t. y. iki 2003 m. sausio 1 d. Tačiau iš teismo praktikos aiškiai išplaukia Komisijos pareiga pervesti kompensacines palūkanas remiantis sprendimu dėl panaikinimo. Todėl Komisija nusprendė pervesti palūkanas remdamasi ECB ir EPI palūkanų norma už kiekvieną bendros pervestinos sumos dalį ir taikyti apskaičiavimo metodą, nurodytą prie rašto pridėto priedo lentelėje. Šioje lentelėje Komisija apskaičiavo palūkanas už kiekvieną skolinio įsipareigojimo dalį, nurodytą šio sprendimo 3 punkte, atsižvelgdama į ECB palūkanų normą pagrindinėms refinansavimo operacijoms ir jas taikydama iki 2011 m. liepos 13 d. Šiuo aspektu Komisija patikslino, kad nesant taisyklės, leidžiančios taikyti delspinigius, nereikėjo jų normos padidinti 3,5 punkto. Galiausiai Komisija nurodė, kad sustabdo mokėjimą, kol IPK atsakys į jos raštą.
2.

Panaikinti šiuos aktus, kiek jie susiję su IRISL Maritime Training Institute, Kheibar Co., Kish Shipping Line Manning Co. ir IRISL Multimodal Transport Co.: — 2011 m. gruodžio 1 d. Tarybos sprendimą 2011/783/BUSP, kuriuo iš dalies keičiamas Sprendimas 2010/413/BUSP dėl ribojamųjų priemonių Iranui, — 2011 m. gruodžio 1 d. Tarybos įgyvendinimo reglamentą (ES) Nr. 1245/2011, kuriuo įgyvendinamas Reglamentas (ES) Nr. 961/2010 dėl ribojamųjų priemonių Iranui, — Reglamentą Nr. 267/2012.
Tokiomis aplinkybėmis, kai Komisija pagal Reglamento Nr. 1/2003 13 straipsnio 1 dalį atmeta skundą, remdamasi sprendimo priėmimo momentu turima informacija ji turi įsitikinti, be kita ko, kad valstybės narės konkurencijos institucija tiria bylą.

Reglamento Nr. 1/2003 13 straipsnio 1 dalyje esantis žodis „nagrinėti“ negali reikšti vien to, kad kita institucija gavo skundą ar kad ji savo iniciatyva ėmėsi bylos. Skundą padavusio asmens kreipimasis ar valstybės narės konkurencijos institucijos ėmimasis bylos savo iniciatyva yra veiksmas, kuris savaime nereiškia, nei kad valstybės narės konkurencijos institucija naudojasi savo įgaliojimais, nei juo labiau kad tiriamos su nagrinėjama byla susijusios faktinės ir teisinės aplinkybės. Taigi, Komisija neatliktų SESV 105 straipsnio 1 dalyje nustatytos bendros priežiūros funkcijos, jei turėtų teisę atmesti skundą tik dėl to, kad valstybės narės konkurencijos institucija gavo skundą ar kad ji savo iniciatyva ėmėsi bylos, neatsižvelgiant į tai, ar šie veiksmai reiškia, kad byla yra kaip nors nagrinėjama.

Iš Reglamento Nr. 1/2003 13 straipsnio 1 dalies matyti, kad Komisija gali atmesti skundą dėl to, kad ji nagrinėja „tą patį veiksmą“ kaip ir valstybės narės konkurencijos institucija, kai šis veiksmas yra susijęs su „tais pačiais nurodomais pažeidimais, padarytais tuo pačiu metu toje pačioje rinkoje“, dėl kurių kreiptasi į Komisiją.

Be to, kai Komisija ketina atmesti skundą remdamasi Reglamento Nr. 1/2003 13 straipsnio 1 dalimi, ji turi, be kita ko, įsitikinti, kad valstybės narės konkurencijos institucijos nagrinėjama byla yra susijusi su tais pačiais faktais kaip ir tie, kurie skundžiami skunde. Tačiau Komisijos negali įpareigoti nei skundą padavusių asmenų prašymų dalykas ir pagrindas, nei jų pateiktas skundžiamų faktų teisinis kvalifikavimas.

(žr. 69, 73, 75, 76 punktus)
Iš Reglamento Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo 76 straipsnio 1 dalies matyti, kad priimdama sprendimą dėl apeliacijos, pateiktos dėl sprendimo, kuriuo užbaigiama protesto procedūra, Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) apeliacinė taryba savo sprendimą gali grįsti tik atitinkamos šalies nurodytais santykiniais atmetimo pagrindais ir su jais susijusiais šalių nurodytais faktais ir pateiktais įrodymais. Tačiau taip iš Apeliacinės tarybos neatimama, be kita ko, galimybė atsižvelgti ne tik į protesto procedūroje dalyvavusių šalių aiškiai nurodytus faktus, bet ir į plačiai žinomus faktus, ir galimybė nagrinėti teisės klausimą, net jeigu jo nekėlė šalys ir jeigu šį klausimą būtina išnagrinėti tam, kad būtų užtikrintas svarbių teisės nuostatų tinkamas taikymas.

Vidutiniai Vokietijos vartotojai negali supainioti, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo 8 straipsnio 1 dalies b punktą, karvę vaizduojančio vaizdinio žymens su žodiniais elementais MILANÓWEK CREAM FUDGE, kurį buvo prašyta įregistruoti kaip Bendrijos prekių ženklą prie Nicos sutarties 30 klasės priskirtiems „vaisiams šokolade ir glaistytiems, razinoms šokolade, lazdynų riešutams šokolade ir glaistytiems, žemės riešutams šokolade ir glaistytiems, vaisiniams guminukams – saldainiams, konditerijos gaminiams ir saldumynams, būtent saldainiams, karamelei, saldainiams su įdaru, šokoladui, šokoladukams, šokoladu glaistytiems saldumynams, batonėliams, vafliams, konditerijos kepiniams, šokoladu glaistytiems konditerijos kepiniams“, su vaizdiniais prekių ženklais su karvės atvaizdu ir žodiniais elementais „Original Sahne Muh-Muhs HANDGESCHNITTEN HANDGEWICKELT“ ir SAHNE TOFFEE LUXURY CREAM FUDGE, bei su kitais į vieną iš pastarųjų panašiais prekių ženklais, anksčiau Vokietijoje įregistruotiems prie tos pačios klasės priskiriamiems „šokoladu glaistytiems batonėliams, šokolado gaminiams; saldumynams, saldainiams, karamelei, ypač su pienu, grietinėle ir (arba) su sviestu“, nes žymenys, dėl kurių kilo ginčas, labai skiriasi, net jeigu jie tam tikra prasme panašūs, pirmiausia dėl to, kad juose yra vaizdinis elementas su karvės atvaizdu. Iš tiesų karvės atvaizdas yra užuomina į atitinkamas prekes. Taigi, šis elementas turi silpną skiriamąjį požymį.

Be to, net darant prielaidą, kad ankstesni prekių ženklai turėjo dėl naudojimo reikšmingoje teritorijoje sustiprėjusį skiriamąjį požymį, tokia prielaida neleidžia daryti išvados, kad nagrinėjamu atveju yra galimybė supainioti, nepaisant to, kad aptariamos prekės yra tapačios. Šiuo atžvilgiu pabrėžtina, kad egzistuoja skirtumas tarp aplinkybės, kai palyginus žymenis daroma išvada, kad vienas iš sudėtinio prekių ženklo elementų turi nedidelį skiriamąjį požymį, ir aplinkybės, kai visapusiškai vertinant galimybę supainioti daroma išvada, kad ankstesnis prekių ženklas turi dėl naudojimo sustiprėjusį skiriamąjį požymį arba tokio požymio neturi.

(žr. 44, 46, 50–52 punktus)
Tuo atveju, jei Komisija ieškovę informavo, kad atsižvelgdama į preliminaraus audito išvadas ketino, viena vertus, uždrausti jai dalyvauti vykdomoje procedūroje dėl dotacijų skyrimo pagal Europos bendrijos mokslo tyrimų, technologinės plėtros ir demonstracinės veiklos septintąją bendrąją programą (2007–2013 m.) dėl rimto profesinio prasižengimo ir, kita vertus, skirti jai administracinę nuobaudą – draudimą sudaryti viešųjų pirkimų sutartis ir gauti dotacijas, finansuojamas iš Sąjungos biudžeto, ne ilgiau kaip penkerius metus dėl to, kad ji rimtai pažeidė sutartinius įsipareigojimus, galutinė ieškovės registracija centrinėje uždraustų subjektų duomenų bazėje yra objektyviai pateisinama ir grindžiama šios elgesiu. Šiuo klausimu neturi reikšmės tai, kad šios ieškovės laikina registracija centrinėje uždraustų subjektų duomenų bazėje, iš pradžių grindžiama Reglamento Nr. 1605/2002 93 straipsnio 1 dalies c punkte ir 96 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytais draudimo atvejais, buvo pateisinta kitomis aplinkybėmis.

Procedūros reglamente neįtvirtintas joks konkretus reikalavimas dėl sąlygų, kuriomis priešieškinis, kuriuo pirminis atsakovas siekia gauti kitokios naudos nei paprastas jo priešininko reikalavimų atmetimas, gali būti pareikštas po to, kai pareiškiamas ieškinys pagal arbitražinę išlygą. Taigi, a priori nėra priežasčių, dėl kurių nagrinėjant sutartinį ginčą atsakovas negalėtų pareikšti tokio reikalavimo atsiliepime į ieškinį. Vien šios aplinkybės nepakanka, kad nagrinėjamu atveju priešieškinis būtų pripažintas nepriimtinu.

Be to, atsižvelgiant į šiuo metu Procedūros reglamente numatytas rašytinės proceso dalies organizavimo taisykles, nuo to momento, kai bylos šaliai, kuri iš pradžių yra atsakovė, suteikiama galimybė pareikšti priešieškinį, tai neišvengiamai reiškia, kad bylos šalis, kuri iš pradžių yra ieškovė, galės tik vieną kartą raštu pareikšti nuomonę dėl šio priešieškinio dublike. Tačiau ji gali per teismo posėdį atsakyti į Komisijos triplike nurodytus argumentus dėl priešpriešinių reikalavimų.

(žr. 269, 270, 273, 274 punktus)
32

Be to, iš sprendimo dėl apeliacinio skundo matyti, kad Teisingumo Teismas panaikino Bendrojo Teismo sprendimą remdamasis tik tuo, kad pastarasis, nepaisydamas to, jog žymenys, dėl kurių kilo ginčas, nepanašūs, nepritarė Apeliacinei tarybai dėl to, kad ši neišnagrinėjo ankstesnio prekių ženklo dėl naudojimo sustiprėjusio skiriamojo požymio buvimo klausimo, nors prekių ženklai, vertinami bendrai, skyrėsi, taigi, nebuvo jokios supainiojimo galimybės. Iš to matyti, kad ankstesnių prekių ženklų dėl naudojimo sustiprėjusio skiriamojo požymio buvimo klausimą reikia nagrinėti tik tuo atveju, jeigu prieš tai konstatuojama, kad tokie žymenys ir, beje, atitinkamos prekės ir paslaugos yra panašūs, ir tai turi būti atliekama tik vertinant galimybės supainioti buvimą.
356

Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c ir d punktus ieškinyje turi būti pateikta, be kita ko, pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka. Be to, nepaisant terminologijos klausimų, ši santrauka turi būti pakankamai aiški ir tiksli, kad atsakovė galėtų pasirengti gynybai, o Bendrasis Teismas – priimti sprendimą dėl ieškinio, prireikus – be papildomos informacijos. Iš tikrųjų siekiant, kad ieškinys būtų priimtinas, būtina, kad svarbiausios faktinės ir teisinės aplinkybės, kuriomis jis pagrįstas, aiškėtų, nors glaustai, bet nuosekliai ir suprantamai, iš paties ieškinio teksto, kad būtų užtikrintas teisinis saugumas ir teisingumo vykdymas. Tokiu atveju Bendrasis Teismas, nagrinėdamas visas aplinkybes, kuriomis remiamasi grindžiant ieškinio pirmąjį pagrindą, neprivalo aiškintis, ar šiomis aplinkybėmis taip pat galima remtis grindžiant ieškinio antrąjį pagrindą (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Sprendimo Roquette Frères / Komisija, T‑322/01, Rink., EU:T:2006:267, 208 ir 209 punktus).
78

Minėtas pranešimas pakeitė pirmąjį Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais (OL C 207, 1996, p. 4, toliau – 1996 m. pranešimas) tam, kad Komisija galėtų pakoreguoti savo politiką šiuo klausimu, atsižvelgdama į per penkerius jos įgyvendinimo metus įgytą patirtį. Konkrečiai kalbant, Komisija manė, kad nors 1996 m. pranešimo pagrindiniai principai pasitvirtino, patirtis parodė, kad jo efektyvumas padidėtų padidinus skaidrumą ir sąlygų, kuriomis sumažinamos baudos, aiškumą. Be to, Komisija pažymėjo, kad šį efektyvumą dar labiau padidintų didesnė atitiktis tarp baudų sumažinimo lygio ir įmonės pagalbos nustatant pažeidimą dydžio (Pranešimo dėl atleidimo nuo baudų ar jų sumažinimo 5 konstatuojamoji dalis).
315

Be to, kalbant apie administracinės procedūros trukmę, reikia konstatuoti, kad dėl to, jog nuo pirmųjų Komisijos patikrinimų pagal AP 47 straipsnį iki 2002 m. sprendimo priėmimo praėjo dveji metai (žr. šio sprendimo 17–23 punktus), ieškovė negali pagrįstai teigti, kad ši procedūra truko pernelyg ilgai.
50

Visų pirma ieškovė pažymi, kad nors Komisija ginčijamame sprendime teisingai nusprendė, kad ji nedalyvavo darant vieną, sudėtinį ir tęstinį pažeidimą, vis dėlto ši institucija nepagrįstai konstatavo, kad ji darė sunkesnį pažeidimą nei paprasčiausias keitimasis slapta informacija armatūros rinkoje. Šiuo klausimu ji tvirtina, kad, skirtingai nuo antikonkurencinių veiksmų, kurie, pirma, buvo susiję su kitais dviem prekių pogrupiais (be armatūros) ir, antra, apėmė kitas valstybes nares (be Italijos), diskusijų dėl kainų, kuriose ji dalyvavo, padarinys nebuvo jų derinimas ar nustatymas. Taigi nebuvo neprieštaringų ir pakankamų įrodymų, patvirtinančių minėtų susitikimų dalyvių elgesio lygiagretumą, nes kiekviena įmonė veikė nepriklausomai, ir tai, be kita ko, pripažino įmonės, kurioms pagal Komisijos pranešimą apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL C 45, 2002, p. 3, toliau 2002 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo) buvo sumažinta bauda.
106

Pagal nusistovėjusią teismų praktiką veiksmingos teisminės gynybos principas yra bendrasis Sąjungos teisės principas, kylantis iš valstybėms narėms bendrų konstitucinių tradicijų ir įtvirtintas 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 6 ir 13 straipsniuose. Teisminės kontrolės veiksmingumas reiškia, kad atitinkama Sąjungos institucija privalo ribojamosios priemonės taikymo motyvus pranešti suinteresuotajam subjektui, kiek įmanoma, arba šią priemonę priimant, arba bent jau kuo greičiau po to, kai ją priėmė, kad suinteresuotasis subjektas galėtų pasinaudoti savo teise pareikšti ieškinį per nustatytą terminą. Šios pareigos pranešti tokius motyvus laikymasis iš tiesų būtinas tiek dėl to, kad asmenys, kuriems taikomos ribojamosios priemonės, galėtų kuo geresnėmis sąlygomis ginti savo teises ir visiškai susipažinę su informacija nuspręsti, ar tikslinga kreiptis į Sąjungos teismą, tiek dėl to, kad šis galėtų visiškai vykdyti atitinkamo akto teisėtumo kontrolę, o tai yra jo pareiga (šiuo klausimu ir pagal analogiją žr. 92 punkte minėto Sprendimo Kadi ir Al Barakaat International Foundation prieš Tarybą ir Komisiją 335–337 punktus ir nurodytą teismo praktiką).
17

Pagal Reglamento Nr. 207/2009 53 straipsnio 1 dalies a punktą padavus prašymą VRDT Bendrijos prekių ženklo įregistravimas pripažįstamas negaliojančiu, jeigu yra to paties reglamento 8 straipsnio 2 dalyje minėtas ankstesnis prekių ženklas ir tenkinamos 8 straipsnio 1 dalies b punkte keliamos sąlygos. Pagal šias nuostatas ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kuriam įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms abu prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas. Suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu prekių ženklu. Be to, pagal Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 2 dalies a punkto ii ir iii papunkčius ankstesni prekių ženklai reiškia prekių ženklus, įregistruotus valstybėje narėje, ir prekių ženklus, įregistruotus pagal valstybėje narėje galiojančius tarptautinius susitarimus, kurių įregistravimo paraiškos padavimo data yra ankstesnė už Bendrijos prekių ženklo įregistravimo paraiškos padavimo datą.
Be to, veiklos kontrolė neišvengiamai reiškia, kad atitinkamos misijos vadovui užtikrinama galimybė kuo skubiau priimti sprendimus, įskaitant dėl personalo perkėlimo, ir minėtus sprendimus taikyti valstybių narių deleguotam personalui misijos vykdymo tikslais. Todėl šis veiklos pobūdis nesuderinamas su tokia išankstinio konsultavimosi su kilmės institucija procedūra.

Motyvai, kuriuos reikalaujama nurodyti pagal SESV 296 straipsnį, turi būti pritaikyti prie skundžiamo akto pobūdžio ir aplinkybių, kuriomis jis buvo priimtas. Jis turi aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti institucijos, kuri priėmė teisės aktą, argumentus, kad suinteresuotasis asmuo galėtų sužinoti priimtos priemonės motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti kontrolę. Motyvavimo reikalavimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į bylos aplinkybes.

Šiuo klausimu nurodant motyvus nereikalaujama tiksliai nurodyti visus faktiškai ir teisiškai svarbius aspektus, nes tai, ar teisės akto motyvavimas tenkina SESV 296 straipsnio reikalavimus, turi būti vertinama atsižvelgiant ne tik į jo tekstą, bet ir į jo kontekstą bei atitinkamą sritį reglamentuojančių teisės normų visumą. Taigi, viena vertus, asmens nenaudai priimtas aktas yra pakankamai motyvuotas, jeigu priimtas suinteresuotajam asmeniui žinomomis aplinkybėmis, leidžiančiomis jam suprasti nustatytos priemonės reikšmę. Be to, sprendimo motyvavimo tikslumas turi būti proporcingas faktinėms galimybėms ir techninėms sąlygoms arba terminui, per kurį jis turi būti priimtas.

Taigi pakanka, kad akte, kuriuo perkeliamas darbuotojas Sąjungos civilinėje misijoje, vykdomoje pagal bendrą užsienio ir saugumo politiką, būtų identifikuotos konkrečios priežastys, dėl kurių šį aktą priėmęs asmuo, įgyvendindamas savo vertinimo diskreciją, mano, jog toks sprendimas dėl šio suinteresuoto asmens turi būti priimtas.

Be to, klausimas, ar buvo laikomasi pareigos nurodyti motyvus, iš principo turi būti vertinamas atsižvelgiant į informaciją, kurią ieškovas turėjo pateikdamas ieškinį, o ne po to.

(žr. 89–92 punktus)
Konkurencijos bylose karteliai gali būti laikomi vieną antikonkurencinį susitarimą sudarančiais elementais tik jei įrodyta, kad juos apima vienas bendras planas, kuriuo siekiama bendro tikslo. Be to, tik jei tuo metu, kai dalyvavo šiuose karteliuose, įmonė žinojo ar turėjo žinoti, kad tai darydama ji integruojasi į vieną susitarimą, jos dalyvavimas atitinkamuose karteliuose gali būti jos dalyvavimo šiame susitarime išraiška.

Tačiau jei įmonė tiesiogiai atliko vieną ir tęstinį pažeidimą sudarantį vieną ar kelis antikonkurencinius veiksmus, bet nebuvo įrodyta, kad savo elgesiu ketino prisidėti prie visų bendrų kitų kartelio dalyvių siekiamų tikslų ir kad žinojo apie tikrąjį kitų įmonių siekiant tų pačių tikslų planuotą ar praktiškai įgyvendintą elgesį, ar kad ji galėjo protingai jį numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti riziką, Komisija turi teisę priskirti jai atsakomybę tik už tuos veiksmus, kuriuos darant ji tiesiogiai dalyvavo, ir už kitų dalyvių numatytus ar įgyvendintus veiksmus siekiant tų pačių tikslų, kurių ji siekė ir dėl kurių buvo įrodyta, kad ji žinojo apie juos arba galėjo protingai numatyti ir buvo pasirengusi prisiimti riziką. Tačiau dėl to ši įmonė neturėtų būti atleista nuo atsakomybės už veiksmus, kuriuos darant ji neginčijamai dalyvavo arba už kuriuos gali iš tikrųjų būti laikoma atsakinga. Iš tiesų tai, kad įmonė nedalyvavo atliekant visus kartelio veiksmus arba kad jos vaidmuo atliekant tuos veiksmus buvo nereikšmingas, nėra svarbu nustatant jos įvykdyto pažeidimo buvimą, nes reikia atsižvelgti į šias aplinkybes tik vertinant pažeidimo sunkumą ir prireikus nustatant baudos dydį.

Vis dėlto taip padalyti Komisijos sprendimą, kuriuo visas kartelis kvalifikuojamas kaip vienas ir tęstinis pažeidimas, galima tik jei, pirma, minėta įmonė per administracinę procedūrą galėjo suprasti, kad buvo kaltinama ir dėl kiekvieno jį sudarančio veiksmo, todėl galėjo gintis šiuo aspektu, ir jei, antra, minėtas sprendimas šiuo atžvilgiu yra pakankamai aiškus. Todėl kai tenkinamos anksčiau nurodytos sąlygos, jei Sąjungos teismas konstatuoja, kad Komisija teisės požiūriu nepakankamai įrodė, jog įmonė, dalyvaudama viename iš vieną ir tęstinį pažeidimą sudarančių antikonkurencinių veiksmų, žinojo apie kitų kartelio dalyvių kitus antikonkurencinius veiksmus siekiant tų pačių tikslų arba galėjo juos protingai numatyti ir prisiimti riziką, iš to kyla vienintelė pasekmė, kad šiai įmonei negali būti priskirta atsakomybė už šiuos kitus veiksmus, todėl ir už visą vieną ir tęstinį pažeidimą, ir kad vien dėl to ginčijamas sprendimas turi būti laikomas nepagrįstu.

(žr. 133, 135–138 punktus)
Privalomo mokesčio mokėtojai, siekdami išvengti to mokesčio mokėjimo, iš esmės negali remtis tuo, jog kitiems asmenims taikomas atleidimas yra valstybės pagalba. Be to, nepakanka, jog mokestį, kuris skirtas pagalbai finansuoti, turinti mokėti įmonė būtų pagalbos gavėjo konkurentė, kad tas mokestis būtų pagalbos sudedamoji dalis ir kad ta įmonė galėtų ginčyti to mokesčio mokėjimą. Tik aplinkybės, jog mokestis, kurio tikslas yra prisidėti prie pagalbos finansavimo, nustatytas įmonei, o ne pagalbos gavėjui, kuris yra tos įmonės konkurentas, nepakanka, kad būtų galima teigti, jog mokestis yra tos pagalbos sudedamoji dalis.

(žr. 92, 95, 102 punktus)
78

Taip pat reikia atsižvelgti į tam tikrus A. Abdulrahim pateiktus kompetentingų Anglijos teismų sprendimus, kurie buvo pridėti prie bylos medžiagos, nes juose nurodyti tam tikri reikšmingi LIFG ir jos narių vertinimai, būtent į: 2007 m. balandžio 27 d.Special Immigration Appeal Commission (toliau – SIAC), sprendimą DD and AS v. Secretary of State for the Home Department SC/50/2005 and SC/42/2005, 2008 m. lapkričio 14 d.High Court of Justice (England & Wales) (Queen’s Bench Division, Administrative Court) sprendimą AU and Others v. Secretary of State of the Home Department [2008] EWHC 2789 (Admin) ir 2009 m. balandžio 30 d.High Court of Justice (England & Wales) Queen’s Bench Division, Administrative Court) sprendimą AV v. Secretary of State for the Home Department [2009] EWHC 902 (Admin) (atitinkamai Komisijai pateikto dubliko 3, 4 ir 5 priedai).
383

Ketvirta, grįsdama savo pretenzijas Intel rėmėsi 2002 m. gegužės 8 d. NEC protokolu, susijusiu su 2002 m. gegužės 6 ir 7 d. vykusiu susitikimu su Intel. Kaip teigia Komisija, iš šio dokumento antro puslapio matyti, kad mainais už pergrupavimo plano priėmimą NEC pageidavo gauti ne tik MDF, bet ir ECAP bei naują sutartinį pagrindą. Beje, šis teiginys atitinka dokumentus, išnagrinėtus šio sprendimo 365 punkte. Vis dėlto iš šio protokolo trečio puslapio matyti, kad antrą derybų dieną aptarto MSS lygio pasiekimo sąlygą sudarė tam tikros MDF sumos skyrimas. Be to, nors atrodo, kad per antrą diskusijų dieną Intel sutiko su NEC prašymo dėl „MDF / ECAP“ dalimi, nes šio protogokolo trečiame puslapyje yra sakinys „Intel responded with 50 % acceptance for total 12 items of Nec’s ECAP / MDF request“ (Intel teigiamai atsakė dėl 50 % visų dvylikos NEC pretenzijų punktų, susijusių su ECAP ir MDF prašymo), remiantis šiuo sakiniu negalima nustatyti, kokia prašymo dalis buvo priimta, t. y. susijusi su MDF ar su ECAP. Tai dar svarbiau dėl to, kad to paties protokolo ketvirtame puslapyje esančiame punkte „Kitas etapas“ nurodyta, kad „Intel reviews with [M and P] for MDF request / ECAP request“ (Intel su [M ir P] persvarsto pretenzijas dėl MDF ir ECAP), taigi neįmanoma nustatyti, ar tam tikra NEC prašymo dalis galiausiai buvo priimta, o jeigu taip, kuri dalis tai buvo. Vadinasi, reikia konstatuoti, kad šis protokolas buvo parengtas glaustai ir kad neaišku, kaip reikėtų jį tinkamai suprasti.